Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 11-кп/781/567/17 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 296 (206) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
31.10.2017 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Кіровоградської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретаря ОСОБА_5 ,
за участі прокурора ОСОБА_6 ,
потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
представника потерпілих ОСОБА_9 ,
захисника адвоката ОСОБА_10 ,
обвинуваченого ОСОБА_11 ,
розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Кропивницькому кримінальне провадження № 0000528 за апеляційною скаргою потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8 на вирок Петрівського районного суду Кіровоградської області від 16.05.2016 року, яким:
ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Вершино Власівка, Петрівського району, Кіровоградської області, українця, громадянина України, із середньою освітою, одруженого, не маючого на утриманні малолітніх або неповнолітніх дітей, працюючого в ФГ «Надія», раніше не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

визнано винуватим у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.296 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки 6 (шість) місяців.

На підставі ст.75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 1 (один) рік.

Згідно ст. 76 КК України покладено на ОСОБА_11 такі обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи.

Стягнуто з ОСОБА_11 на користь ОСОБА_7 15 (п`ятнадцять) тисяч гривень за спричинення моральної шкоди; на користь ОСОБА_8 15 (п`ятнадцять) тисяч гривень за спричинення моральної шкоди; на користь держави судові витрати по справі в сумі 983 (дев`ятсот вісімдесят три) гривні 84 копійки за проведення балістичної експертизи.

Вирішено доля речових доказів у відповідності до ст.100 КПК України

ВСТАНОВИЛА:
Вироком суду першої інстанції ОСОБА_11 визнаний винуватим та засуджений за те, що він скоїв хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю та винятковим цинізмом, вчинене із застосуванням вогнепальної зброї, за наступних обставин:

11 листопада 2014 року, близько 19:00 години, ОСОБА_11 , взявши з собою належну йому та зареєстровану згідно передбаченого законом дозволу вогнепальну зброю, а саме, самозарядний гладкоствольний карабін «Сайга-12», серії НОМЕР_1 , 12-го калібру, з метою охорони свого господарства, яке розташоване в селі Олександродар, Петрівського району, Кіровоградської області, власним автомобілем прибув до ставка, який розташований неподалік вул.Леніна. Зупинивши автомобіль на греблі, ОСОБА_12 посвітив фарами автомобіля у напрямку ставка, де побачив рибалок, які в цей час перебували у човні. Це обурило ОСОБА_11 , після чого він, порушуючи громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, яке виразилось у безпричинному висловлювані нецензурною лайкою на адресу присутніх, усвідомлюючи свої протиправні дії, дістав з автомобіля карабін «Сайга-12», після чого діючи умисно та цілеспрямовано, з особливою зухвалістю та винятковим цинізмом, здійснив з нього декілька пострілів у напрямку човна, в якому знаходилися ОСОБА_7 та його знайомий ОСОБА_13 . В цей час дружина ОСОБА_7 - ОСОБА_8 , почувши постріли, з метою заспокоїти ОСОБА_11 побігла у напрямку автомобіля останнього. При цьому ОСОБА_8 голосно кричала, щоб ОСОБА_11 припинив стрілянину. Незважаючи на її зауваження та прохання припинити хуліганські дії, ОСОБА_11 , ігноруючи елементарні правила поведінки, моралі та добропристойності, існуючі у суспільстві, з особливою зухвалістю та винятковим цинізмом, продовжуючи висловлюватися нецензурною лайкою та заважаючи відпочинку громадян, використовуючи при цьому вогнепальну зброю, а саме, самозарядний гладкоствольний карабін «Сайга- 12», здійснив з нього один постріл у напрямку ніг ОСОБА_8 та декілька пострілів у напрямку ставка, де все ще в човні перебували ОСОБА_7 та ОСОБА_13 .

У подальшому, переїхавши на іншу сторону греблі вказаного ставка, ОСОБА_11 , продовжуючи свої протиправні дії, грубо порушуючи правила поведінки, моралі та добропристойності, існуючі у суспільстві, діючи з особливою зухвалістю та винятковим цинізмом, погрожуючи карабіном «Сайга-12», наказав ОСОБА_8 стати на коліна. У свою чергу ОСОБА_7 , обороняючи свою дружину ОСОБА_8 , кинув в ОСОБА_11 камінь, влучивши йому в область грудної клітки. Після цього ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , вживаючи заходів до припинення протиправних дій зі сторони ОСОБА_11 , схопились за карабін «Сайга-12», відвівши його дуло в сторону від себе. Лише після цього та прохань потерпілих, останній заспокоївся, поклав свій карабін до автомобіля та поїхав з місця події.

В процесі даної події ОСОБА_11 , перебуваючи в громадському місці, відкрито демонструючи явну неповагу до присутніх громадян, висловлюючись нецензурною лайкою, з винятковим цинізмом та особливою зухвалістю, із застосуванням належної йому вогнепальної зброї та здійснюючи постріли з неї у напрямку потерпілих, погрожував останнім фізичною розправою.

Не погоджуючись з вироком районного суду потерпілі ОСОБА_7 та ОСОБА_8 подали апеляційну скаргу, в якій просять оскаржуваний вирок скасувати та ухвалити новий, яким призначити ОСОБА_11 покарання без застосування ст. 75 КК України, та збільшити розмір моральної шкоди задовольнивши позовні вимоги.

Свої вимоги мотивують тим, що на їх думку районний суд не врахував у вироку обтяжуючі обставини, що правопорушення було вчинено загальнонебезпечним способом та як таке, яке небезпечне для життя багатьох осіб, оскільки із зібраних доказів у справі, встановлено, що ОСОБА_11 вчиняв дане кримінальне правопорушення стріляючи по людях з вогнепальної рушниці, що знаходилися в гумовому човні, які не мали змоги нікуди дітися з човна, і це підвищує суспільну небезпеку вчинюваного злочину і особи обвинуваченого, оскільки при цьому виникає загроза для багатьох об`єктів кримінально-правової охорони і настання тяжких наслідків, а саме життю та здоров`ю потерпілих. Крім того, ОСОБА_11 усвідомлював, що небезпека для життя людей була реальною, оскільки з доказів по справі, а саме з допитів ОСОБА_7 та ОСОБА_13 зазначається, що дріб вистріляний з рушниці падав поблизу човна.

Суд також не врахував, що події відбувалися пізньої осені, що створювало додаткову небезпеку для здоров`я потерпілих, так як в разі попадання дробу в гумовий човен вони опинилися б в холодній воді.

Крім того, ОСОБА_11 не визнав себе винним в скоєні злочину, не розкаявся в тому, що скоїв злочин проти хворої людини, в якої напередодні відбулася складна операція.

Також на переконання апелянтів стягнута районним судом сума коштів на їх користь у відшкодування заподіяної моральної шкоди, являється малим розміром для такого тяжкого кримінального правопорушення, оскільки вони пережили тяжкі моральні страждання, тривалий тяжкий емоційний стан та стрес, що певною мірою позначився на здоров`ї, а особливо на здоров`ю ОСОБА_7 , оскільки він був після операції.

Заслухавши суддю доповідача, в дебатах потерпілих та їх представника адвоката ОСОБА_9 , які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу потерпілих, обвинуваченого ОСОБА_11 , в його інтересах захисника-адвоката ОСОБА_10 , які заперечили щодо задоволення апеляційної скарги та просили рішення суду першої інстанції залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та зваживши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга потерпілих не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Досудове розслідування у даному кримінальному провадженні проведено відповідно до вимог кримінального процесуального закону, а викладені у вироку суду висновки про винуватість ОСОБА_11 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.296 КК України, ґрунтуються на сукупності зібраних по справі доказів, які у повному обсязі, відповідно до вимог параграфу 3 глави 28 КПК України, досліджені судом першої інстанції під час судового розгляду справи, та є взаємоузгодженими між собою і відповідають фактичним обставинам справи.
Належність та допустимість доказів у кримінальному провадженні, а також правильність кваліфікації дій обвинуваченого за ч.4 ст.296 КК України у колегії суддів сумнівів не викликає. Тому, колегія суддів відповідно до вимог ст.404 КПК України, переглядає судове рішення в межах апеляційної скарги.
Оцінивши дослідженні у кримінальному провадженні докази в їх сукупності, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_11 та правильно кваліфікував його дії за ч.4 ст.296 КК України, як хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю та винятковим цинізмом, вчинене із застосуванням вогнепальної зброї.
Тому, колегія суддів відповідно до вимог ст.404 КПК України, переглядає судове рішення в межах апеляційної скарги.
Відповідно до ст.65 КК України суд призначає покарання, враховуючи тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нею нових злочинів.

Як вбачається з вироку, обґрунтовуючи висновок щодо виду та міри призначеного ОСОБА_11 покарання, районний суд у повній мірі врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який є тяжким злочином, зазначивши, що тяжких наслідків не настало, дані про особу обвинуваченого, який позитивно характеризуються за місцем проживання, до кримінальної відповідальності притягується вперше, до адміністративної відповідальності не притягувався, працює, має постійне місце проживання, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває. Відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Крім того, колегія суддів враховує віктивну поведінку потерпілого ОСОБА_7 , який в темну добу рибалив на ставку, на що обвинувачений зробив йому зауваження, вистреливши з карабіну, на що потерпілий кинув в нього каміння, спричинивши легкі тілесні ушкодження.

А тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що виправлення та перевиховання ОСОБА_11 можливе без ізоляції його від суспільства та можливість призначення йому умовного покарання, із застосуванням ст.75, 76 КК України, з випробуванням, з іспитовим строком на один рік.

Колегія суддів переконана, що дане покарання є справедливим, а також необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів, а також забезпечить досягнення мети покарання, визначеній у ст.50 КК України, через які реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Крім того, вимога апеляційної скарги щодо визнання обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_11 , як вчинення злочину загальнонебезпечним способом, є безпідставною. Вказана обставина не зазначена в обвинувальному акті та невідповідає матеріалам кримінального провадження. Оскільки, під вчиненням злочину загальнонебезпечним способом розуміється вчинення його, зокрема, такими способами, які вибух, підпал, зараження чи отруєння водойм, затоплення, використання автоматичних пристроїв, електричного струму, газу тощо. А тому колегія суддів вважає, що районний суд правильно прийшов до висновку про відсутність такої обставини, що обтяжує покарання, як вчиненням злочину загальнонебезпечним способом. Оскільки вказана вимога потерпілих не ґрунтується на вимогах закону, а тому колегія суддів залишає її без задоволення.

Таким чином, доводи апеляційної скарги потерпілих ОСОБА_7 та ОСОБА_8 про призначення більш суворого покарання не можуть бути задоволеними як безпідставні, оскільки відповідно до вимог ст.414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість чи через суворість, що по справі відсутнє. Оскільки у апеляційній скарзі потерплі наполягають на призначенні покарання більш суворого, що не відповідає ані матеріалам справи, ані викладеним вимогам закону, а призначене покарання є обґрунтованим, виваженим та справедливим, то підстав для зміни вироку суду чи його скасування в частині призначеного ОСОБА_11 покарання колегія суддів не вбачає.
Цивільні позови про стягнення з обвинуваченого на користь потерпілих моральної шкоди, вирішені судом першої інстанції з дотриманням вимог ст. ст. 128, 129 КПК України, рішення суду першої інстанції також відповідає положенням ЦК України щодо відшкодування завданої шкоди та роз`ясненням постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», судове рішення в цій частині є обґрунтованим, вмотивованим і відповідає принципам розумності та справедливості.

Зокрема, при визначенні розміру грошового стягнення в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди, суд першої інстанції у повній мірі врахував характер і тривалість страждань потерпілих.

Керуючись принципом розумності та справедливості, суд першої інстанції обґрунтовано стягнув з ОСОБА_11 на користь потерпілих ОСОБА_7 та ОСОБА_8 в рахунок відшкодування моральної шкоди 15 000 грн. кожному, оскільки саме у таких сумах вона у сукупності відповідатиме характеру і обсягу спричинених страждань, як були заподіяні обвинуваченим та не призведе до безпідставного збагачення, а тільки компенсує завдану потерпілим моральну шкоду.

А тому апеляційна скарга потерпілих в частині задоволення позовних вимог та стягнення на їх користь заподіяну кримінальним правопорушенням моральну шкоду в повному обсязі є необґрунтованими та задоволенню не підлягає.

Доводи потерпілих та їх представника адвоката ОСОБА_9 на обґрунтування апеляційних вимог про погіршення стану здоров`я потерпілого ОСОБА_7 внаслідок скоєння обвинуваченим стосовно нього кримінального правопорушення, колегія суддів вважає безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підтверджуються належними та допустимими доказами, оскільки як суду першої інстанції, так і апеляційному суду не надані докази, з яких би убачалось, що погіршення стану здоров`я потерпілого ОСОБА_7 знаходиться у причинному зв`язку із скоєнням стосовно нього обвинуваченим кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 296 КК України. А з наданих потерпілим ОСОБА_7 суду виписних епікризів вбачається, що ОСОБА_7 вважає себе хворим з початку серпня 2014 року, тоді, як кримінальне правопорушення обвинувачений ОСОБА_11 скоїв 11 листопада 2014 року, і погіршення стану здоров`я потерпілого у зв`язку з цим, з наданих медичних документів не вбачається.

Істотних порушень вимог КПК України, які є підставою для скасування судового рішення, під час апеляційного розгляду, колегією суддів не встановлено.

На підставі наведеного, оскільки під час апеляційного перегляду оскаржуваного судового рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги потерпілих свого підтвердження не знайшли, а тому колегія суддів не знаходить підстав для скасування або зміни оскаржуваного вироку суду першої інстанції, та вважає вирок суду першої інстанції законним та обґрунтованим.

Керуючись ст. 376 ч.2, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу потерпілих ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , залишити без задоволення.
Вирок Петрівського районного суду Кіровоградської області від 16.05.2016 року стосовно ОСОБА_11 , залишити без змін.
Ухвала Апеляційного суду Кіровоградської області набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення судом апеляційної інстанції.
Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4