Справа № 466/6866/16-к
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
22 січня 2018 року Шевченківський районний суд м. Львова

у складі : головуючого-судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові кримінальне провадження №0002238 про обвинувачення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Львова, громадянина України, українця, неодруженого, непрацюючого, невійськовозобов`язаного, з освітою середньою-спеціальною, раніше судимого 25.12.2015 р. Галицьким районним судом м. Львова за ч.1 ст.162, ч.1 ст.185, ч.3 ст.15 ч.3 ст.185 КК України на 4 роки позбавлення волі з іспитовим терміном 3 роки, зареєстрованого АДРЕСА_1 ,

- за ч.2 ст. 185 КК України ,

у с т а н о в и в:

ОСОБА_4 , маючи умисел на заволодіння чужим майном повторно ,27 травня 2016 року, перебуваючи у приміщенні стадіону СКА , шляхом вільного доступу ,викрав із рюкзака ,який належав потерпілій ОСОБА_5 , мобільний телефон «Айфон-5» вартістю 5670 грн. із сім-карткою оператора «Лайф» вартістю 15 грн. та пластмасовим чохлом вартістю 20 грн., чим спричинив потерпілій матеріальну шкоду на суму 5705 грн.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений вину свою у учиненні кримінального правопорушення визнав повністю та суду показав, що у травні 2016 року працював неофіційно прибиральником на СКА. У роздягальні стадіону він зауважив рюкзак , у якому в сітчастій кишеньці лежав мобільний телефон. У нього виник умисел його вкрасти , що він і зробив. Через деякий час крадіжку виявили і його затримали. Все викрадене потерпілій повернуто. У вчиненому він розкаюється, просить не позбавляти його волі.

Враховуючи те, що обвинувачений не заперечував фактичні обставини та судом було встановлено, що він правильно розуміє зміст цих обставин, переконавшись у добровільності та істинності його позиції, суд, роз`яснивши всім учасникам судового провадження правові наслідки ч.3 ст. 349 КПК України та отримавши на це їх згоду, визнав недоцільним дослідження інших доказів у справі.

З огляду на наведене, суд дійшов переконання , що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, яке йому інкриміновано, доведена повністю. Кваліфікацію дій обвинуваченого за ч.2 ст.185 КК України суд вважає вірною, оскільки обвинувачений вчинив таємне викрадення чужого майна ,повторно.

Згідно п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 р. „Про практику призначення судами кримінального покарання, визначаючи ступінь тяжкості вчинених злочинів, суди повинні виходити з класифікації злочинів згідно ст. 12 КК України, а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому є щире каяття. Обставини, що обтяжують покарання, згідно ст. 67 КК України , відсутні.

Призначаючи обвинуваченому покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, обставини, при яких воно вчинено, особу обвинуваченого, який розкаявся у вчиненому, раніше притягався до кримінальної відповідальності та вважає, що йому слід обрати покарання, пов`язане із ізоляцією від суспільства.

Оскільки вироком Галицького районного суду м. Львова від 25.12.2015 р. ОСОБА_4 був засуджений на чотири роки позбавлення волі з іспитовим терміном 3 роки , у відповідності до ст.71 КК України слід частково приєднати невідбуте покарання за попереднім вироком.

Керуючись ст. ст. 368, 370, 371, 374 КПК України, суд, -

з а с у д и в:

ОСОБА_4 визнати винним та засудити за ч.2 ст.185 КК України на 4 /чотири/ роки позбавлення волі.

На підставі ст.. 71 КК України частково приєднати невідбуте покарання за вироком Галицького районного суду м. Львова від 25.12.2015р. та остаточно вважати ОСОБА_4 засудженим на 4 /чотири/ роки 1 /один/ місяць позбавлення волі.

Запобіжний захід до вступу вироку в законну силу залишити тримання під вартою та строк покарання рахувати з 30 листопада 2017 року.

Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Львівської області через Шевченківський районний суд м. Львова протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя ОСОБА_1