Справа № 362/3505/17
Провадження № 1-кп/362/97/18
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
28.03.2018 року Васильківський міськрайонний суд Київської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю: секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
потерпілого ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,
захисника обвинуваченого ОСОБА_6 ,
- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, -
24.02.2017 р. близько 21 год. 20 хв. ОСОБА_4 рухався в напрямку свого місця проживання та проходячи повз будинок АДРЕСА_2 , зустрівся з ОСОБА_5 , якого того вечора побачив вперше. Далі між вказаними особами, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин виник словесний конфлікт, який в подальшому переріс в штовханину, в ході якої ОСОБА_5 , знаходячись в стані алкогольного сп`яніння, маючи на меті умисел на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_4 , своєю правою рукою, зібраною в кулак, наніс удар в обличчя, внаслідок чого останній отримав тілесні ушкодження та, не втримавши рівновагу, в подальшому впав на асфальт і втратив свідомість.
Згідно висновку судово-медичної експертизи № 061 від 26.05.2017 р.: у гр-на ОСОБА_4 , 1972 р.н., мали місце тілесні ушкодження: перелом кісток носу, перелом верхньої щелепи, синці на обличчі, рана губи, садна голови.
Дані тілесні ушкодження виникли від дії тупого предмета в ділянку нижньої третини спинки носа при зімкнутих щелепах, не виключено внаслідок удару рукою, зібраною в кулак.
Тілесні ушкодження у ОСОБА_4 відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, оскільки викликали тривалий розлад здоров`я.
Виникнення переломів кісток лицевого черепа у ОСОБА_4 внаслідок падіння з висоти власного зросту, в тому числі з прискоренням - виключається.
Тілесні ушкодження, які виявленні у ОСОБА_4 , могли виникнути при обставинах, на які вказував свідок ОСОБА_7 під час його допиту та під час проведення слідчого експерименту.
На підставі ч. 3 ст. 349 КПК України за згодою учасників судового провадження, судом визнано недоцільним дослідження доказів у кримінальному провадженні щодо тих обставин, які ніким з учасників судового розгляду не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, чи правильно розуміють обвинувачений та інші учасники кримінального провадження зміст обставин, які ніким не оспорюються, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснив їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Враховуючи вищевказане, суд приходить до висновку про повну доведеність вини ОСОБА_5 в умисному середньої тяжкості тілесному ушкодженні, а його дії правильно кваліфіковані за ч. 1 ст. 122 КК України.
Визнаючи винним обвинуваченого ОСОБА_5 і обираючи йому міру покарання, суд враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, що відноситься, відповідно до ст. 12 КК України, до злочину середньої тяжкості, також повною мірою вивчена особа обвинуваченого: відповідно до вимоги ІП Васильківського ВП ГУ НП в Київській області ОСОБА_5 раніше не судимий, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується негативно, згідно характеристик, наданих з попередніх місць працевлаштування, характеризується позитивно, на утриманні має малолітню доньку ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Судом встановлено обставину, що відповідно до ст. 66 КК України пом`якшує відповідальність обвинуваченого ОСОБА_5 , а саме - щире каяття.
Обставиною, що обтяжує відповідальність обвинуваченого ОСОБА_5 відповідно до ст. 67 КК України, є вчинення злочину особою, що перебуває в стані алкогольного сп`яніння.
Підстав для застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_5 положень ст. 69 КК України судом не вбачається.
Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів, як засудженими, так і іншими особами.
Відповідно до ч. 2 ст. 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, а тому призначене покарання ОСОБА_5 буде відповідати його особі і вчиненому ним кримінальному правопорушенню.
Беручи до уваги те, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, одночасно враховуючи негативну характеристику на ОСОБА_5 за місцем його проживання, позитивні характеристики з попередніх місць працевлаштування, те, що він раніше не судимий, має на утриманні малолітню дитину, думку потерпілого з приводу покарання, який просив карати обвинуваченого згідно закону, суд вважає за можливе призначити ОСОБА_5 покарання в межах санкції ч. 1 ст. 122 КК України у виді позбавлення волі на певний строк, але із застосуванням ст.ст. 75, 76 КК України, оскільки виправлення обвинуваченого ще можливе без ізоляції від суспільства.
В судовому засіданні прокурор просив задовольнити цивільний позов в межах доведеності.
Відповідно до ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
Щодо вимог потерпілого про відшкодування моральної шкоди, судом враховується наступне.
У відповідності ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушення нормальних життєвих зв`язків, порушення стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
А в цілому позовні вимоги потерпілого задовольняються судом частково.
Відповідно до реєстру матеріалів досудового розслідування, запобіжний захід відносно ОСОБА_5 не обирався та в судовому засіданні прокурором не було заявлено такого клопотання, а тому суд при постановлені вироку не застосовує до ОСОБА_5 запобіжного заходу.
14.11.2017 р. до суду захисником обвинуваченого було подано клопотання про застосування відносно обвинуваченого статті 1 пункту в Закону України "Про амністію". В судовому засіданні захисник та обвинувачений підтримали дане клопотання про застосування до обвинуваченого амністії, звільнивши його від відбування покарання, оскільки на день набрання чинності Законом України «Про амністію у 2016 році» він має малолітню дитину ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьківських прав відносно якої не позбавлений, вчинив кримінальне правопорушення середньої тяжкості, повністю визнає свою вину.
Потерпілий в судовому засіданні при вирішенні даного питання поклався на розсуд суду, просив відшкодувати матеріальну та моральну шкоду.
Прокурор в судовому засіданні з приводу вирішення даного клопотання поклався на розсуд суду.
Як встановлено ст.85 КК України на підставі закону про амністію засуджений може бути повністю або частково звільнений від основного і додаткового покарань.
Законом про амністію особи, визнані винними у вчиненні злочину обвинувальним вироком суду, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили, можуть бути повністю або частково звільнені від відбування покарання (ч. 2 ст. 86 КК України).
Відповідно до ч. ч 1, 2 ст.1 ЗУ "Про застосування амністії в Україні" амністія є повне або часткове звільнення від відбування покарання осіб, визнаних винними у вчиненні злочину, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили; амністія оголошується законом про амністію, який приймається відповідно до положень Конституції України, Кримінального Кодексу України та цього Закону.
Статтею 3 вказаного Закону встановлено, що, установивши в стадії судового розгляду кримінальної справи наявність акта амністії, що усуває застосування покарання за вчинене діяння, суд, за доведеності вини особи, постановляє обвинувальний вирок із звільненням засудженого від відбування покарання.
06.09.2017 р. набрав чинності Закон України «Про амністію у 2016 році» від 22.12.2016. Дія цього Закону поширюється на осіб, які вчинили злочини до дня набрання ним чинності включно (ст.13 названого Закону).
Відповідно до ст. 10 Закону України «Про амністію у 2016 році» питання про застосування амністії суд вирішує за ініціативою особи, яка підтримує публічне обвинувачення в суді чи здійснює нагляд за додержанням законів при виконанні судових рішень у кримінальних справах, а також при застосуванні інших заходів примусового характеру, пов`язаних з обмеженням особистої свободи громадян, органу або установи виконання покарань, а також за ініціативою обвинуваченого (підсудного) чи засудженого, їхніх захисників чи законних представників.
Відповідно до п. «в» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році» звільненню від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, підлягають особи, визнані винними у вчиненні умисного злочину, який не є тяжким або особливо тяжким відповідно до ст. 12 КК України, особи, визнані винними у вчиненні необережного злочину, який не є особливо тяжким відповідно до ст. 12 КК України, а також особи, кримінальні справи стосовно яких за зазначеними злочинами розглянуті судами, але вироки стосовно них не набрали законної сили, зокрема особи, не позбавлені батьківських прав, які на день набрання чинності цим Законом мають дітей, яким не виповнилося 18 років.
З матеріалів, доданих захисником до клопотання, вбачається, що обвинувачений ОСОБА_5 має на утриманні малолітню доньку ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що стверджується копією свідоцтва про її народження серії НОМЕР_1 , виданого виконавчим комітетом Калинівської селищної ради Васильківського району Київської області 18.12.2013 р., актовий запис №61, в якому в графі батьки - батьком дитини записаний ОСОБА_5 , який на день набрання чинності Законом України «Про амністію у 2016 році» батьківських прав не позбавлений, вчинив кримінальне правопорушення, яке не є тяжким або особливо тяжким відповідно до ст.12 КК України. Вказане кримінальне правопорушення він вчинив 24.02.2017 р., тобто до дня набрання чинності Закону України «Про амністію у 2016 році». Свою вину у вчиненні вказаного кримінального правопорушення обвинувачений визнає повністю, щиро кається у вчиненому.
Обмежень щодо застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_5 амністії, передбачених ст. 4 ЗУ "Про застосування амністії в Україні" та ст. 9 Закону України «Про амністію у 2016 році», судом не встановлено, амністія до нього не застосовувалась.
За таких обставин суд вважає, що на обвинуваченого ОСОБА_5 поширюється дія Закону України «Про амністію у 206 році», а тому він підлягає звільненню від відбування покарання. Обвинуваченому ОСОБА_5 роз`яснені судом правові наслідки застосування амністії.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 369-371, 373-374 КПК України, п. «в» ст.1 ЗУ «Про амністію у 2016 році» від 22.12.2016 року, суд,
ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.122 КК України і призначити йому покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі.
Застосувати до призначеного покарання ОСОБА_5 ст. 75 КК України і звільнити його від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю 1 (один) рік.
Відповідно до ч. 1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_5 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Відповідно до ч. 2 ст. 76 КК України додатково покласти на ОСОБА_5 обов`язок не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Заявлений цивільний позов потерпілого ОСОБА_4 задовольнити частково.
В іншій частині позову - відмовити.
Звільнити ОСОБА_5 від відбування основного та додаткового покарання на підставі п. «в» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22.12.2016 р., призначеного вироком Васильківського міськрайонного суду Київської області від 28.03.2018 р.
Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Київської області протягом 30 днів через Васильківський міськрайонний суд Київської області.

Копію вироку після його проголошення вручити учасникам судового розгляду.

Учасники судового розгляду мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя ОСОБА_1