Справа №705/3258/16-к
1-кп/705/91/17
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
19 жовтня 2017 року Уманський міськрайонний суд Черкаської області, в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

з участю прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Умані кримінальне провадження відносно ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 121 КК України,

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Уманського міськрайонного суду перебувають матеріали кримінального провадження відносно ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 121 КК України.

Ухвалою суду від 19.08.2017 року обвинуваченому ОСОБА_4 продовжено запобіжний захід в виді тримання під вартою до 20.10.2017 року.

В судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження терміну тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 строком на 60 днів, оскільки на момент сплину строку тримання під вартою судовий розгляд не завершено та існують ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Захисник ОСОБА_5 в судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання, оскільки вважає, що прокурором не наведено ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а тому просить суд застосувати відносно її підзахисного міру запобіжного заходу у виді домашнього арешту.

Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні підтримав думку свого захисника.

Суд, вислухавши думку учасників судового провадження, вважає, що клопотання прокурора підлягає до задоволення. Судом достовірно встановлено, що граничний термін тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 закінчується 20 жовтня 2017 року.

Відповідно до практики Європейського Суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому звертається увага, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують та міжнародними контактами.

Згідно з ч. 3 ст. 331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
Відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам вчинити дії, передбачені пунктами 1-5 цієї частини. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.
Тримання під вартою є найбільш суворим, винятковим запобіжним заходом, який, згідно зі ст. 183 КПК України застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.
У ст. 197 КПК України вказано, що строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.
Строк тримання під вартою щодо ОСОБА_4 був продовжений судом до 20 жовтня 2017 року, однак судовий розгляд до вказаної дати завершити не можливо оскільки не допитаний свідок обвинувачення.
Суд, вислухавши учасників кримінального провадження, вважає за необхідне продовжити обвинуваченому ОСОБА_4 строк тримання під вартою на 60 днів з моменту закінчення дії попередньої ухвали, так як провадження у справі не може бути завершене до закінчення строку дії запобіжного заходу і продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року, оскільки існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, оскільки ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, який є тяжким злочином.
Також, на думку суду, у задоволенні клопотання захисника обвинуваченого щодо зміни міри запобіжного заходу слід відмовити.
На підставі викладеного та керуючись ст. 331 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

Клопотання прокурора задоволити.

Продовжити строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строком на 60 днів з дня закінчення дії попередньої ухвали суду, тобто з 20 жовтня 2017 року до 18 грудня 2017 року.

У задоволенні клопотання захисника адвоката ОСОБА_5 та обвинуваченого ОСОБА_4 щодо зміни міри запобіжного заходу відмовити.

Копію ухвали направити прокурору, обвинуваченому, захиснику, начальнику ІТТ № 2 ГУ Національної поліції в Черкаській області та начальнику Черкаського слідчого ізолятора.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1