АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 березня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
з участю секретаря ОСОБА_4
прокурора ОСОБА_5
розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні прокурора Київської місцевої прокуратури №10 ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 15.02.2018 року,-
В с т а н о в и л а:
Цією ухвалою відмовлено у задоволенні клопотання прокурора Київської місцевої прокуратури №10 ОСОБА_5 у накладенні арешту на об`єкт нерухомого майна нежитлового приміщення, групи приміщень АДРЕСА_1 .
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м.Києва від 16.02.2018 року, постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання та накласти арешт на майно.
Мотивуючи свою апеляційну скаргу вказує на те, що висновки слідчого судді про невідповідність вказаного майна критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, на думку прокурора, є помилковими, оскільки вказане майно визнано у кримінальному провадженні речовим доказом, а відтак наявні правові підстави, передбачені ч. 2, 3 ст. 170 КПК України для арешту майна.
Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, дослідивши матеріали провадження та перевіривши вимоги апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.
15.02.2018 року скаргу прокурор у кримінальному провадженні прокурор Київської місцевої прокуратури №10 ОСОБА_5 звернувся до слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва з клопотанням про накладення арешту на майно, а саме на об`єкт нерухомого майна нежитлового приміщення, групи приміщень АДРЕСА_1 , посилаючись на наявність правових підстав, передбачених ч. 2, 3 ст. 170 КПК України.
15.02.2018 року ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва у задоволенні клопотання прокурора відмовлено.
Відмовляючи у задоволенні клопотання про арешт майна, слідчий суддя послався на те, що вказане у клопотанні майна, а саме нежитлове приміщення, групи приміщень АДРЕСА_1 , не має ознак речового доказу, а відтак відсутні правові підстави, передбачені ч. 3 ст. 170 КПК України для накладення арешту на майно.
Однак, на думку колегії суддів, з таким висновком слідчого судді погодитись неможливо з огляду на наступне.
Статтею 173 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 КПК України); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна, накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 КПК України); можливість спеціальної конфіскації (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 КПК України); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 КПК України); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.
Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Частиною третьою статті 170 КПК України передбачено, що арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України.
Разом з тим, згідно із статтею 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Як вбачається з наданих матеріалів, вказане у клопотанні сторони обвинувачення майно нежитлове приміщення, групи приміщень АДРЕСА_1 , визнано, постановою сторони обвинувачення від 12.02.2018 року, у даному кримінальному провадженні речовим доказом та повністю відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України.
Арешт майна з підстав передбачених ч. 2, 3 ст. 170 КПК України по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.
Таким чином, висновки слідчого судді про відсутність правових підстав, передбачених ст. 170 КПК України для арешту зазначеного майна, на думку апеляційного суду, неспроможні та необґрунтовані.
Керуючись ст.ст. 170, 173, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -
П о с т а н о в и л а:
Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні прокурора Київської місцевої прокуратури №10 ОСОБА_5 задовольнити частково.
Ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 15.02.2018 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання прокурора Київської місцевої прокуратури №10 ОСОБА_5 у накладенні арешту на об`єкт нерухомого майна нежитлового приміщення, групи приміщень АДРЕСА_1 , - скасувати.
Накласти арешт на нерухоме майно, а саме: нежитлове приміщення, групи приміщень №193, загальною площею 36,4 кв. м. за адресою: АДРЕСА_2 .
Ухвала Апеляційного суду м. Києва оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

_____________ _________________ _______________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа № 11-сс/796/1391 /2018 Категорія ст. 170 КПК України
Слідчий суддя суду 1-ї інстанції:
Доповідач: ОСОБА_1