Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 11-кп/781/240/18 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 152 ч.1 (117 ч.1) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18.04.2018 м.Кропивницький

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6

захисника-адвоката ОСОБА_7

засудженого ОСОБА_8

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Кропивницький апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_8 на ухвалу Ленінського районного суду м. Кіровограда від 09.02.2018 року

ВСТАНОВИЛА:
Ухвалою Ленінського районного суду м.Кіровограда від 09 лютого 2018 року в задоволенні заяви ОСОБА_8 про можливість умовно-дострокового звільнення було відмовлено.

На дану ухвалу надійшла апеляційна скарга від засудженого ОСОБА_8 , в якій він просить ухвалу Ленінського районного суду м.Кіровограда від 09.02.2018 року скасувати та постановити нову ухвалу, якою застосувати до нього умовно-дострокове звільнення.

Вказує, що розгляд справи проводився однобічно і судом не було враховано його доводи щодо можливості умовно-дострокового звільнення, його характеристика та поведінка засудженого. Вважає, що ухвала є необґрунтованою, незаконною та невмотивованою, постановлена з істотним порушенням вимог кримінального та кримінального процесуального законів та підлягає у зв`язку з цим скасуванню.

Заслухавши доповідача, думку засудженого ОСОБА_8 та захисника-адвоката ОСОБА_7 , які підтримали доводи апеляційної скарги, думку прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги засудженого та дослідивши матеріали провадження, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку що апеляційна скарга засудженого ОСОБА_8 не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст. 81 КК України до осіб, що відбувають покарання у виді позбавлення волі може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Особу може бути умовно-достроково звільнено повністю або частково і від відбування додаткового покарання.

Відповідно до ч.2 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_8 вчинив злочин середньої тяжкості і на день подачі клопотання відбув 2/3 строку покарання, тобто він має право на звернення з клопотанням про УДЗ, відповідно до п.2 ч.3 ст. 81 КК України.
В характеристиці на ОСОБА_8 зазначено, що засуджений характеризується посередньо, а в довідці про заохочення та стягнення вказано, що він має 2 заохочення, стягнень не має.
Відповідно до роз`яснень п.2 Постанови №2 від 26.04.2002 року Пленуму Верховного Суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» умовно-дострокове звільнення можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність, що засуджений став на шлях виправлення.
Суд вважає, що засуджений, який за весь час відбування покарання мав лише 2 заохочення, не довів свого виправлення, тож не може бути звільненим умовно-достроково від відбування покарання.
Відповідно до ст. 6 КВК України виправлення засудженого це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки, свідоме відновлення засудженого в соціальному статусі повноправного члена суспільства, повернення його до самостійного загальноприйнятного соціально-нормативного життя в суспільстві.
Критерієм сумлінної поведінки є неухильне дотримання всіх вимог режиму місця відбування покарання та всіх покладених на засудженого обов`язків. Чесним ставленням до праці є постійна старанність у роботі, прагнення до кращого виконання дорученої роботи, підвищення кваліфікації, бережливе ставлення до матеріалів, обладнання. Висновок про виправлення засудженого має ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь період відбування покарання, а не за час, що безпосередньо передує розгляду питання про можливість застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання так як засуджений не став на шлях виправлення та своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці не підтвердив можливість застосування до нього дії ст. 81 КК України.

Крім того, суд, відповідно до п.1 ч.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 р. № 2, повинен враховувати значення умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, для виправлення засуджених та запобігання вчиненню нових злочинів.

Відповідно до наданих матеріалів, ОСОБА_8 був засуджений 06.07.2006 року за скоєння злочину, передбаченого ч.2 ст.187 КК України та з урахуванням положень ст.69 КК України йому призначено покарання у вигляді 4 років позбавлення волі. Звільнений по відбуттю строку покарання. Проте ОСОБА_8 на шлях виправлення не став та скоїв новий злочин.

Таким чином, суд вважає, що ОСОБА_8 формально поставився до подачі клопотання так як, хоча й п.2 ч.3 ст. 81 КК України передбачена можливість звернення з клопотанням про УДЗ, проте матеріали справи свідчать про те, що в задоволенні клопотання необхідно відмовити.
Колегія суддів перевіряючи доводи апеляції і оцінюючи у сукупності всі дані, які можуть служити чинником для визнання поведінки засудженого такою, що свідчить про його виправлення, вважає, що засудженим ОСОБА_8 не надано переконливих даних про те, що процес його виправлення досяг тієї стадії, на якій відбування призначеного покарання перестає бути доцільним і подальше його виправлення можливе в умовах перебування на волі.
Водночас, єдиною і достатньою підставою умовно-дострокового звільнення є досягнення однієї з цілей покарання виправлення засудженого, що підтверджується його сумлінною поведінкою і ставленням до праці в процесі відбування покарання. Під сумлінною поведінкою розуміється не тільки пасивна форма поведінки засудженого, яка полягає у стримуванні від порушень режиму відбування покарання, а й прагнення своєю діяльністю спокутувати вину за вчинений злочин.
З урахуванням наведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що засуджений ОСОБА_8 не довів своє виправлення, поведінку засудженого не можна вважати сумлінною і доводи апеляційної скарги ці висновки не спростовують, тому судом першої інстанції вірно відмовлено в його умовно-достроковому звільненні.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.376, 405, 407, 419, 537, 539 КПК України, колегія суддів, -
УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу Ленінського районного суду м.Кіровограда від 09 лютого 2018 року про відмову в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_8 про його умовно-дострокове звільнення від відбування призначеного покарання залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді (підписи):
З оригіналом згідно:
Суддя апеляційного суду
Кіровоградської області ОСОБА_2