АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 11-cc/796/1497/2017 Слідчий суддя в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ст. 170 КПК Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2017 року місто Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу представника ТОВ спільне українсько-російське підприємство «Орма-Олімп» - адвоката ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 14 лютого 2017 року, -

ВСТАНОВИЛА:

Цією ухвалою задоволено клопотання прокурора відділу прокуратури міста Києва ОСОБА_7 та накладено арешт на грошові кошти, що знаходяться на рахунку № НОМЕР_1 , відкритого ТОВ СУРП «Орма-Олімп» у ПАТ «ДІАМАНТБАНК» (МФО 320854).

Приймаючи рішення, слідчий суддя врахував наявність правових підстав для накладення арешту на грошові кошти, та дійшов висновку про те, що клопотання прокурора підлягає задоволенню з метою збереження грошових коштів та попередження настання інших наслідків, які можуть перешкоджати кримінальному провадженню.

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді, представник СУРП «Орма-Олімп» - адвокат ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу слідчого судді скасувати, посилаючись на її незаконність та необґрунтованість, та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги, адвокат зазначає, що слідчим суддею в порушення вимог ч. 2 ст. 173 КПК України не зазначено конкретну правову підставу для накладення арешту на кошти; не обґрунтовано можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні; не враховано відсутність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення; необґрунтовано можливість накладення арешту з метою спеціальної конфіскації майна та не перевірено розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням. Додає, що в ухвалі слідчого судді відсутнє обґрунтування розумності та співрозмірності обмеження права розпорядження коштами завданням кримінального провадження.

Далі в апеляційній скарзі апелянт зазначає, що слідчим суддею не враховано наслідки арешту грошових коштів на рахунках, оскільки даними діями повністю заблоковано господарську діяльність ТОВ СУРП Орма-Олімп та товариство позбавлено можливості сплачувати заробітну плату, податки та збори, розраховуватися з контрагентами та оплачувати інші поточні платежі.

Також адвокат звертає увагу суду на відсутність доказів, які б свідчили, що в діях посадових осіб товариства містяться ознаки кримінального правопорушення.

Крім того автор апеляційної скарги зазначає, що в рамках даного кримінального провадження працівниками слідчого управління ГУ НП у м. Києві встановлено лише наявність господарських відносин між юридичними особами, що не заборонено чинним законодавством, а порушення встановленні під час проведення перевірки ТОВ СУРП Орма-Олімп 21.10.2014 року спростовані у судовому порядку.

У підсумку адвокат вказує про скасування податкового повідомлення-рішення № від 28.10.2014, яким зменшено товариству розмір від`ємного значення суми податку на додану вартість за серпень 2014 року у розмірі 91 895,00 грн.

Одночасно апелянт ставить питання про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді. В обґрунтування пропуску строку зазначає, що власник майна та його представник у судове засідання суду першої інстанції не викликалися, про постановлення слідчим суддею оскаржуваної ухвали апелянту стало відомо 24.02.2017 року.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали провадження та перевіривши вимоги апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судове засідання по розгляду згаданої апеляційної скарги призначено слуханням в апеляційній інстанції на 15 годину 15 хвилин 18.10.2017 року, про що надіслано повідомлення прокурору 26.09.2017 року, проте в судове засідання прокурор не прибув, про причини своєї неявки суду не повідомив.
Так, у відповідності до абз. 2 ч. 3 ст. 395 КПК України, якщо ухвалу слідчого судді постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, що в даному випадку мало місце, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Враховуючи, що власник майна та його представник участіу судовому засіданні суду першої інстанції не приймали, про постановлення слідчим суддею оскаржуваної ухвали апелянту стало відомо 24.02.2017 року, колегія суддів приходить до висновку, що клопотання апелянта щодо поновлення строку на апеляційне оскарження з підстав, наведених у ньому, підлягає задоволенню, оскільки цей строк пропущений з поважних причин.

Що стосується безпосередньо апеляційної скарги, то слід звернути увагу на такі обставини.

Як вбачається з представлених в апеляційний суд матеріалів, в провадженні прокуратури міста Києва перебувають матеріали кримінального провадження № 0000600, відомості про яке 16.06.2016 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 366 КК України.

Прокурор відділу прокуратури міста Києва ОСОБА_7 , звернувся до Голосіївського районного суду міста Києва з клопотанням про накладення арешту на грошові кошти, що знаходяться на рахунку № НОМЕР_1 , відкритого ТОВ СУРП «Орма-Олімп» у ПАТ «ДІАМАНТБАНК» (МФО 320854), яке ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва від 14 лютого 2017 року задоволено, проте з таким рішенням слідчого судді погодитися неможливо, з огляду на такі обставини.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.
При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.
Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки, згідно ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.
Однак, зазначених вимог закону слідчий суддя та прокурор не дотрималися.
Як вбачається з матеріалів провадження, прокурор відділу прокуратури міста Києва ОСОБА_7 звертаючись до суду із клопотанням про арешт майна зазначив, що метою накладення арешту на майно є забезпечення збереження речових доказів.
Згідно положень ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до вимог ч. 10 ст. 170 КПК України, арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Виходячи з положень наведених норм права, майно, яке, на переконання органу досудового розслідування, має одну або декілька ознак наведених в ст. 98 КПК України може набути статусу речового доказу за рішенням слідчого.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 110 КПК України, рішення слідчого, прокурора приймаються у формі постанови.

Аналізуючи наведені вимоги закону, колегія суддів переконана, що висновок органу досудового розслідування щодо відповідності майна тим чи іншим ознакам ст. 98 КПК України може бути зроблений лише в тексті постанови, яка має відповідати вимогам ч. 5 ст. 110 КПК України, зокрема містити мотиви прийнятого рішення.

Відсутність постанови про визнання майна речовим доказом, як окремого процесуального документа, який фіксує висновок слідчого про набуття майном статусу речового доказу та мотиви з яких він дійшов такої думки, позбавляє слідчого суддю можливості провести аналіз та зробити висновок про відповідність цього майна положенням ст. 98 КПК України та наявність чи відсутність підстав для арешту майна саме з метою його збереження як речового доказу, оскільки слідчий суддя не наділений правом самостійного визначення підстав, передбачених ст. 98 КПК України та має здійснювати контроль правильності прийнятого слідчим рішення.

Наведені прокурором у клопотанні про арешт майна підстави, у зв`язку з якими майно відповідає критеріям визначеним ст. 98 КПК України, не може бути визнано достатнім для висновку, що це майно є речовим доказом, оскільки, згідно положень ст. 171 КПК України, наведені прокурором у клопотанні обставини мають бути доведені доказами, доданими до клопотання, тоді як само клопотання не є доказом будь-яких обставин.

Таким чином, слідчий, прокурор, який вважає за потрібне звернутись до слідчого судді з клопотанням про арешт майна з метою забезпечити збереження його як речового доказу, першочергово мав би визнати майно, на яке він просить накласти арешт, речовим доказом у кримінальному провадженні шляхом винесення про це постанови, в якій зазначити підстави для визнання майна речовим доказом, з огляду на положення ст. 98 КПК України, проте таких дій вчинено не було, з огляду на відсутність у доданих до клопотання матеріалах постанови про визнання майна речовим доказом.

Розглядаючи клопотання органу досудового розслідування, слідчий суддя на відсутність постанови про визнання майна речовим доказом уваги не звернув.

Наведені обставини, на переконання колегії суддів, свідчать про відсутність підстав для накладення арешту саме з метою забезпечення збереження речового доказу, оскільки без відповідної постанови слідчого майно не може набути статусу речового доказу.

Таким чином, у зв`язку із викладеним, колегія суддів переконана, що у такому випадку не можливо досягти інтересів досудового розслідування, забезпечити збереження речових доказів, які у подальшому можуть досліджуватись судом.
Інші доводи апеляційної скарги, з урахуванням наведеного, є передчасними.
Враховуючи викладене, ухвала слідчого судді підлягає скасуванню, за недоведеності необхідності арешту майна, який явно порушуватиме справедливий баланс між інтересами власників, гарантованими законом, і завданням цього кримінального провадження, а апеляційна скарга задоволенню з постановленням апеляційним судом нової ухвали про відмову у задоволенні клопотання прокурора як такого, що внесене до суду із порушенням вимог ст. 171 КПК України.

Керуючись ст. ст. 170, 171, 173, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:
Поновити представнику ТОВ спільне українсько-російське підприємство «Орма-Олімп» - адвокату ОСОБА_6 строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 14 лютого 2017 року.

Апеляційну скаргу представника ТОВ спільне українсько-російське підприємство «Орма-Олімп» - адвоката ОСОБА_6 - задовольнити.
Ухвалу слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 14 лютого 2017 року, якою задоволено клопотання прокурора відділу прокуратури міста Києва ОСОБА_7 та накладено арешт на грошові кошти, що знаходяться на рахунку № НОМЕР_1 , відкритого ТОВ СУРП «Орма-Олімп» у ПАТ «ДІАМАНТЕАНК» (МФО 320854) - скасувати.
Постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора відділу прокуратури міста Києва ОСОБА_7 по накладенню арешту на грошові кошти, що знаходяться на рахунку № НОМЕР_1 , відкритого ТОВ СУРП «Орма-Олімп» у ПАТ «ДІАМАНТЕАНК» (МФО 320854).

Ухвала апеляційного суду оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

____________________ _______________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_8 ОСОБА_4