Апеляційний суд міста Києва
04 жовтня 2017 року місто Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_4
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1
уродженця с. Йосипівка Старокостянтинівського району,
Хмельницької області, громадянина України, зареєстрованого
за адресою: АДРЕСА_1 ,
проживаючого за адресою:
за обвинуваченням у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 342, ч. 2 ст. 345 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 .
В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду скасувати та ухвалити новий, яким призначити ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 342 КК України покарання у виді двох років позбавлення волі, за ч. 2 ст. 345 КК України у виді трьох років позбавлення волі. На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначити ОСОБА_7 покарання у виді трьох років позбавлення волі.
Вироком Шевченківського районного суду міста Києва від 07 липня 2017 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 342, ч. 2 ст. 345 КК України та йому призначене покарання за ч. 2 ст. 342 КК України у виді двох років позбавлення волі, за ч. 2 ст. 345 КК України у виді трьох років позбавлення волі. На підставі ч.1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначено покарання у виді трьох років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановлений іспитовий строком на два роки та покладено обов`язки, передбачені ст. 76 КК України: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу органу пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, періодично з`являтися на реєстрацію в ці органи.

В доводах апеляційної скарги прокурор, не оскаржуючи фактичних обставин кримінального правопорушення та правильність кваліфікації дій обвинуваченого, вважає, що судом призначене занадто м`яке покарання.
Апелянт зазначає, що суд не взяв до уваги те, що обвинувачений вчинив злочини в стані алкогольного сп`яніння, що є обставиною, яка обтяжує покарання, а також те, що обвинувачений явно схильний до виявлення агресії та зухвалого ставлення до моральних засад існування суспільства та правопорядку. Прокурор звертає увагу на те, що ОСОБА_7 , будучи раніше засудженим за вчинення злочинів проти громадського порядку та здоров`я, передбачених ч. 4 ст. 296, ч. 1 ст. 122 КК України та реально відбувши покарання у місцях позбавлення волі, менше ніж через рік після звільнення вчинив новий злочин. На думку прокурора, ця обставина свідчить про стійке небажання обвинуваченого стати на шлях виправлення.
Крім того, апелянт зазначає, що суд залишив поза увагою те, що обвинувачений за місцем проживання характеризується посередньо, є судимим, сталих соціальних зв`язків немає, офіційно не працює, що свідчить про підвищений рівень суспільної небезпеки особи обвинуваченого.
Прокурор звертає увагу на те, що посилання суду на вік обвинуваченого, його стан здоровя ніяким чином не зменшує ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим злочину, а тому не є підставою для звільнення обвинуваченого від відбування покарання.

Апелянт також зазначає, що суд першої інстанції визнав обставиною, що пом`якшує покарання щире каяття, проте в матеріалах кримінального провадження відсутні дані, що підтверджували б наявність такої обставини.
З огляду на викладене, прокурор вважає, що викладені обставини доводять, що виправлення та перевиховання обвинуваченого без ізоляції від суспільства неможливе, а тому вирок суду підлягає скасуванню в частині призначеного покарання.

Судом першої інстанції встановлено, що 15 вересня 2015 року в 13 год. 00 хв. по вул. Вокзальній, буд. 1, в м. Києві, інспектор роти № 5 батальйону № 1 Управління патрульної служби МВС України в м. Києві, рядовий міліції ОСОБА_8 , перебуваючи після добового чергування, діючи в межах своїх повноважень, з власної ініціативи, проїжджаючи на власному автомобілі «Део», номерний знак НОМЕР_1 , помітив декількох чоловіків, що сперечалися між собою та, виконуючи обов`язки, покладені на нього як на працівника правоохоронного органу, вирішив вжити заходів для припинення правопорушення.

ОСОБА_8 , перебуваючи у форменому одязі, підійшов до вказаних чоловіків, представився працівником патрульної служби МВС України, зробив зауваження ОСОБА_7 та попередив про наслідки вчинення останнім протиправних дій, оскільки той порушував громадський порядок, нецензурно висловлювався та вступив в конфлікт з ОСОБА_8 , погрожуючи останньому фізичною розправою.
Однак ОСОБА_7 на зауваження ОСОБА_8 , відреагував негативно, почав висловлювався нецензурною лайкою та погрожувати фізичною розправою ОСОБА_8 . Під час словесного конфлікту з представником правоохоронних органів ОСОБА_7 спробував нанести один удар головою в область обличчя ОСОБА_8 , однак поцілив в козирок кашкета. Після цього ОСОБА_8 намагався заспокоїти ОСОБА_7 та припинити його протиправні дії, схопивши його за ліву руку, однак останній, діючи умисно, усвідомлюючи що ОСОБА_8 є працівником правоохоронного органу та його законні вимоги є обов`язковими для виконання, розпочав чинити опір, який проявлявся в активній фізичній протидії та неодноразових спробах вирватися і перешкоджати здійсненню ОСОБА_8 своїх службових обов`язків.
В подальшому ОСОБА_8 затримав ОСОБА_7 та застосував до нього спецзасіб кайдани і викликав працівників міліції.

Під час апеляційного розгляду прокурор підтримав апеляційну скаргу, обвинувачений ОСОБА_7 заперечував проти апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Встановивши фактичні обставини справи, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про обсяг і доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 та правильно кваліфікував його дії за ч. 2 ст. 342 КК України як опір працівникові правоохоронного органу під час виконання ним службових обов`язків, за ч. 2 ст. 345 КК України як умисне заподіяння працівникові правоохоронного органу побоїв у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків.
Висновки суду в частині доведення винуватості та кваліфікації дій ніким не оскаржуються.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинне бути законним, обґрунтованим, вмотивованим.
Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Ці положення закону розповсюджуються не тільки на вирішення питання про доведеність чи не доведеність вини обвинуваченого, але й при призначенні покарання в разі ухвалення обвинувального вироку.
Відповідно до загальних засад призначення кримінального покарання, передбачених ст. 65 КК України, суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Посилаючись на вказану норму закону, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину та особу обвинуваченого, обставину, що пом`якшує покарання щире каяття, обставину, що обтяжує покарання вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння,
На підставі цього суд зробив висновок про можливе виправлення ОСОБА_9 без відбування ним покарання в місцях позбавлення волі. З таким висновком погоджується також колегія суддів.

Колегія суддів зазначає, що призначення покарання носить індивідуальний характер і його вид, розмір визначається з урахуванням положень ст. 65 КК України.
Відповідно до встановлених обставин, ОСОБА_10 вчинив злочини невеликої та середньої тяжкості.
Як видно з матеріалів кримінального провадження, обвинувачений розповів за яких обставин вчинив злочин та що спонукало його до їх вчинення.
А відтак доводи прокурора про безпідставне визнання судом щирого каяття, як обставини, що пом`якшує покарання обвинуваченого є необґрунтованими, оскільки в суді першої інстанції ОСОБА_7 визнав вину, висловив жаль з приводу вчинених діянь.
Призначаючи покарання, суд взяв до уваги те, що ОСОБА_7 на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, а також дані про особу обвинуваченого, який має не зняту та не погашену судимість, позитивно характеризується за місцем проживання, не одружений, проживає в незареєстрованому шлюбі, а відтак, на думку суду першої інстанції, є за доцільним звільнити обвинуваченого від відбування покарання з іспитовим строком.
З таким висновком також погоджується колегія суддів.
В суді апеляційної інстанції обвинувачений ОСОБА_7 надав характеристику від 28 вересня 2017 року, відповідно до якої за місцем проживання він характеризується позитивно.
Ці обставини, на думку колегії суддів, свідчить про те, що обвинувачений змінив свою поведінку та вищенаведені обставини істотно знижують небезпечність винної особи для суспільства.
Колегія суддів, приймаючи рішення про відмову в задоволенні апеляційної скарги прокурора, бере до уваги те, що обвинувачений ОСОБА_7 з`являвся у всі судові засідання суду апеляційної інстанції, тобто не намагався ухилитись від суду, що, на думку колегії суддів, свідчить про його бажання стати на шлях виправлення.
Крім того, як вбачається з матеріалів провадження, обвинувачений ОСОБА_7 має міцні соціальні зв`язки, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 09 серпня 2017 року про народження ОСОБА_11 , батьком якої він є.
Враховуючи, що відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, колегія суддів вважає, що рішення суду про застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 положень ст. 75 КК України відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КК України.
За таких обставин колегія суддів вважає, щопризначене ОСОБА_7 покарання є справедливим та достатнім, а вирок суду законним і обґрунтованим, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги немає.
Керуючись, ст. ст. 376 ч. 2, 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення.
Вирок Шевченківського районного суду міста Києва від 07 липня 2017 року, яким ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 342, ч. 2 ст. 345 КК України, залишити без змін.
Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її оголошення.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3