Справа № 192/2777/16-к
Провадження № 1-кп/192/18/18
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
16.04.2018 року Солонянський районний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого - судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , №277 км Солонянського району Дніпропетровської області, українця, громадянина України, який зареєстрований в АДРЕСА_1 , мешкає в АДРЕСА_2 , на даний час перебуває у Дніпропетровській установі виконання покарань № 4, не працює, має середню освіту, невійськовозобов`язаний, не одружений, раніше судимий Солонянским районним судом Дніпропетровської області:
-18 серпня 2009 року за ч. 1 ст. 186 КК України до 120 годин громадських робіт;
-06 квітня 2010 року за ч. 3 ст. 186, ст. 71 КК України до 4 років 5 днів позбавлення волі;
-26 липня 2013 року за ч. 3 ст. 185, ст. 71 КК України до 4 років позбавлення волі, 25 березня 2016 року звільнився умовно-достроково на не відбутий строк 09 місяців 17 днів,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України,
за участю учасників судового провадження:
прокурора ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_3 ,
захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 ,
ОСОБА_3 , будучи раніше засудженим 26 липня 2013 року Солонянським районним судом Дніпропетровської області за ч.3 ст.185, ст.71 КК України на шлях виправлення не став і в період умовно-дострокового строку звільнення повторно вчинив новий умисний злочин проти власності за наступних обставин.
Так, ОСОБА_3 знаходячись на вул. Першотраневій в с.Промінь Солонянського району Дніпропетровської області, 27 серпня 2016 року приблизно о 00 годині 30 хвилин, шляхом вільного доступу, зайшов на територію подвір`я АДРЕСА_2 , де мешкає його знайомий ОСОБА_6 , та через незачинені вхідні двері проник до його гаражу.
Знаходячись у приміщенні гаражу на АДРЕСА_2 , 27 серпня 2016 року приблизно о 00 годині 35 хвилин ОСОБА_3 , керуючись злочинним умислом, спрямованим на повторне незаконне заволодіння транспортним засобом, умисно, з корисливих спонукань, з метою особистої наживи, не заводячи двигуна, заволодів мопедом марки «Suzuki sepia», 2008 року випуску, червоного кольору, вартістю 4 783 гривні 33 копійки, який належить ОСОБА_6 , після чого із вказаним мопедом попрямував за межі території подвір`я.
Своїми діями ОСОБА_3 завдав ОСОБА_6 матеріальну шкоду на суму 4 783 гривні 33 копійки.
Умисні дії ОСОБА_3 кваліфікуються за ч.2 ст.289 КК України, як незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене повторно з проникненням у приміщення.
В судовому засіданні ОСОБА_3 свою вину в пред`явленому йому обвинуваченні не визнав та пояснив, що 26 серпня 2016 року разом зі своїм братом ОСОБА_7 та потерпілим ОСОБА_8 вживали спиртні напої поблизу буд. АДРЕСА_2 . Приблизно о 23 годині він та його брат ОСОБА_9 завели ОСОБА_10 в будинок, оскільки останній перебував в стані сильного алкогольного сп`яніння та в цей час обвинувачений спитав дозволу на користування мопедом ОСОБА_11 , на що він надав особисту згоду. Після отримання згоди, обвинувачений зайшов до приміщення гаража, розташованого на АДРЕСА_2 , звідки викотив мопед марки «Suzuki sepia», 2008 року випуску, завів його двигун, сів за кермо та разом зі своїм братом ОСОБА_12 поїхав до своєї цивільної дружини ОСОБА_13 , у якої взяв мобільний телефон та далі з братом поїхали в с. Єлізарово до ОСОБА_14 . В с. Єлізарово обвинувачений мав забрати свій мобільний телефон, тому він залишив брата і поїхав на мопеді далі по своїм справам. Оскільки він перебував в стані алкогольного сп`яніння та не міг керувати мопедом, тому він зупинився десь посеред дороги, залишив мопед на узбіччі, а сам пішов спати в кущі. Прокинувшись зранку побачив, що мопед зник, про що повідомив поліцію. Обвинувачений категорично заперечував свою вину у скоєному злочині, оскільки наполегливо вважав, що користувався в той день мопедом лише зі згоди потерпілого, який таку згоду надав. Спілкуючись з потерпілим під час досудового розслідування, обвинувачений просив його змінити свої показання, на що отримав відмову, мотивовану тим, що оскільки потерпілий є раніше судимим, то він не бажає змінювати свої показання та нести за це відповідальність. Також обвинувачений вважав, що в показаннях як самого потерпілого, так і свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_16 маються розбіжності, які доводять його невинуватість. Додатково пояснив, що ОСОБА_16 навмисно обмовляє його, оскільки вона була його цивільною дружиною, стосунки з якою припинені.
Суд вважає, що вина обвинуваченого в інкрімінованому йому злочині підтверджена та доведена в повному обсязі наступними доказами.
Показаннями потерпілого ОСОБА_6 , який в судовому засіданні 10 січня 2018 року пояснив, що він мешкає по сусідству з матір`ю обвинуваченого та має мопед марки «Suzuki sepia», 2008 року випуску червоного кольору з об`ємом двигуна 50 см3. 27 серпня 2016 року до нього додому прийшла його дочка ОСОБА_15 , яка мешкає через дорогу, та повідомила, що ОСОБА_3 десь поїхав на його мопеді. Про це їй стало відомо від співмешканки ОСОБА_3 - ОСОБА_16 . Ніякого дозволу на користування мопедом ОСОБА_3 потерпілий не давав, а 26 серпня 2016 року його мопедом користувався брат, щоб відвезти дітей. Після цього він поставив мопед в гараж, двері в який були прикриті, але не замкнені. ОСОБА_3 мопед йому не повертав, а він особисто ніякого дозволу обвинуваченому на користування мопедом не давав.
Показаннями свідка ОСОБА_15 , яка в судовому засіданні 17 січня 2018 року пояснила, що є дочкою потерпілого ОСОБА_6 та вранці 27 серпня 2016 року вона зайшла провідати батька і побачила, що зник мопед. Вона зателефонувала співмешканці ОСОБА_3 ОСОБА_16 , проте слухавку взяв ОСОБА_3 та повідомив, що мопед у нього та він взяв його без дозволу, і поверне увечері. Проте ОСОБА_3 мопед не повернув, а тому вона зателефонувала до поліції. Її батько дозволяв брати мопед лише ОСОБА_17 .
Показаннями свідка ОСОБА_16 , яка в судовому засіданні 17 січня 2018 року пояснила, що вона колишня співмешканка ОСОБА_3 та їй відомо, що ОСОБА_3 викрав мопед у ОСОБА_6 26 чи 27 серпня 2016 року, оскільки приблизно о 00 годин ОСОБА_3 разом з ОСОБА_7 приїхали до неї додому на цьому мопеді. Вони сказали, що це мопед ОСОБА_6 . При цьому ОСОБА_3 забрав її мобільний телефон і вони десь поїхали. Приблизно о 03 годині ночі вона ходила додому до ОСОБА_6 , оскільки шукала ОСОБА_3 та свій телефон, а ОСОБА_6 особисто повідомив їй, що дозволу ОСОБА_3 брати його мопед, він не давав.
Показаннями свідка ОСОБА_18 , який в судовому засіданні 17 січня 2018 року пояснив, що він мешкає по сусідству з ОСОБА_3 та в серпні 2016 року в нічний час, приблизно о 23 годині 30 хвилин ОСОБА_3 з ОСОБА_12 приїхали на мопеді, якого у них раніше не було, до нього в гості. ОСОБА_19 залишився в нього вдома, а ОСОБА_3 поїхав десь на мопеді та до ранку його не було. Самого мопеда свідок не бачив, але бачив як світило світло та працював мотор мопеда, коли ОСОБА_3 та ОСОБА_19 під`їжджали до його двору.
Показаннями свідка ОСОБА_20 , який в судовому засіданні 22 січня 2018 року пояснив, що він знає ОСОБА_3 , оскільки він приїжджав до його сусіда. Влітку 2016 року ОСОБА_3 разом з ОСОБА_21 приїхали на мопеді «Сузукі», розбудили його. Потім вони всі разом поїхали до ОСОБА_22 , де разом випили пляшку горілки. Після цього він пішов до ОСОБА_21 , а ОСОБА_3 поїхав на мопеді в с.Промінь, поспав в посадці, а вранці в нього викрали мопед. За розпиванням алкоголю ОСОБА_3 особисто повідомив, що мопед йому дали покататися.
Свідок ОСОБА_21 , який є рідним братом обвинуваченого та був допитаний за клопотанням обвинуваченого,в судовому засіданні 16 квітня 2018 року пояснив, що 27 листопада 2017 року він разом зі своїм братом та ОСОБА_8 вживали спиртні напої поблизу будинку, де мешкає потерпілий. Потім ОСОБА_23 попросив у ОСОБА_10 дозвіл на користування його мопедом, на що отримав згоду останнього. Після чого ОСОБА_23 зайшов до гаража, викотив з нього мопед, завів його, сів за кермо та вони разом поїхали в с. Єлізарово.
Стосовно показань свідка ОСОБА_21 , то оскільки вони були не достатньо чіткими та узгодженими між собою, а також враховуючи його стан та поведінку в судовому засіданні, яка давала суду можливість сумніватися в адекватності сприйняття свідком реальних обставин внаслідок його стану здоров`я, що не підтверджено матеріалами справи та докази про що не надано сторонами, а також враховуючи той факт, що свідок є рідним братом обвинуваченого, то суд вважає, що він є заінтересованою особою, а тому його показання сприймаються судом критично.
Суд вважає, що показаннями потерпілого та свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_18 , ОСОБА_20 , які є достатньо чіткими та узгодженими між собою, в достатній мірі поза розумним сумнівом доведена вина обвинуваченого у скоєнні ним злочину. Невизнання обвинуваченим своєї вини, на думку суду зводиться до його бажання ввести суд в оману та уникнути кримінальної відповідальності за вчинене діяння, оскільки обвинувачений стверджує про те, що потерпілий самостійно надав йому дозвіл на користування мопедом, що було повністю спростовано показаннями як самого потерпілого під час судового розгляду, так і показаннями свідків.
Також винуватість ОСОБА_3 у вчиненні злочину підтверджується дослідженими судом письмовими доказами:
- протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 27 серпня 2016 року, згідно якого ОСОБА_6 повідомив про вчинене кримінальне правопорушення та зазначив, що підозрює в скоєному ОСОБА_3 ;
- протоколом огляду місця події від 28 серпня 2016 року, згідно якого місцем вчинення злочину є гараж, розташований на АДРЕСА_2 ;
- протоколом проведення слідчого експерименту від 31 серпня 2016 року та таблицею зображень до нього, згідно яких ОСОБА_3 за участю захисника добровільно показував звідки він викотив мопед, який належить ОСОБА_6 . Зауважень з боку підозрюваного та його захисника під час проведення слідчого експерименту не надходило.
Відповідно до положень ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Так, в рішенні «Коробов проти України» ЄСПЛ зазначив, що при оцінці доказів суд як правило застосує критерій доведеності вини поза розумним сумнівом, та така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.
Оцінюючи зібрані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що винуватість ОСОБА_3 «поза розумним сумнівом» знайшла своє повне підтвердження в ході судового розгляду кримінального провадження. Вина встановлена та доведена поза розумним сумнівом, а така доведеність випливає із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків, на сукупності неспростовних презумпцій стосовно фактів, достатньо чітких та узгоджених між собою.
Вирішуючи питання про призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд виходить з положень ст. 65 КК України та принципів законності, справедливості та індивідуалізації покарання.
Під час розгляду справи обставини, які відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання обвинуваченому судом не встановлено, як не встановлено і обтяжуючих покарання обставин, передбачених ст. 67 КК України. Рецидив злочинів в даному випадку не може бути врахований судом в якості обтяжуючої обставини, оскільки умисні дії кваліфіковані за ч. 2 ст. 289 КК України як повторні, а тому відповідно до п. 19 постанови Пленуму ВСУ «Про повторність, сукупність та рецидив» якщо рецидив злочинів утворює одночасно і їх повторність, яка передбачена у статті чи частині статті Особливої частини КК як ознака злочину, що впливає на його кваліфікацію, то за змістом частини четвертої статті 67 КК як повторність, так і рецидив злочинів суд не може ще раз враховувати при призначенні покарання як обставину, що його обтяжує. Також суд не може визнати обтяжуючою обставиною вчинення злочину особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння, оскільки відповідних і належних доказів стосовно цього суду не надано.
Судом при вирішенні питання про призначення покарання враховано, що обвинувачений є раніше судимою особою за вчинення корисливого злочину проти власності за вироком Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 26 липня 2013 року, а також те що він вчинив нове, умисне, корисливе кримінальне правопорушення в період умовно-дострокового звільнення, що свідчить про небажання ОСОБА_3 ставати на шлях виправлення, а також на те, що виправлення обвинуваченого не можливе без ізоляції від суспільства, оскільки відбування покарання за попереднім вироком в місцях позбавлення волі не виправили ОСОБА_3 , за місцем мешкання характеризується негативно, перебуває на обліку у лікаря нарколога з діагнозом «Психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання алкоголю», на обліку у лікаря психіатра не перебуває.
Також судом враховано ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст.12 КК України України є тяжким, особу обвинуваченого ОСОБА_3 .
Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів, як засудженими, так і іншими особами.
На підставі викладеного, враховуючи конкретні обставини вчинення кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, його ставлення до вчиненого, суд вважає, що виправлення обвинуваченого не можливо без ізоляції від суспільства, та йому необхідно призначити покарання в межах санкції ч.2 ст.289 КК України у виді позбавлення волі без наближення до мінімального строку та з призначенням додаткового покарання у виді конфіскації майна, оскільки вчинений злочин є корисливим, викрадене майно потерпілому не повернуто, його вартість не відшкодована.
Також при призначенні покарання судом враховується те, що ОСОБА_3 вироком Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 26 липня 2013 року був засуджений до 4 років позбавлення волі, і вчинив злочин в період умовно-достроково звільнення від відбування покарання за даним вироком ухвалою П`ятихатського міського суду Дніпропетровської області від 17 березня 2016 року на невідбутий строк 09 місяців 17 днів. Тому у відповідність до положень ч. 1 ст. 71, ч. 4 ст. 81 КК України, призначаючи основне покарання за сукупністю вироків, до призначеного покарання за цим вироком суд вважає слід частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком від 26 липня 2013 року.
Враховуючи, що ОСОБА_3 ухвалою слідчого судді Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 01 вересня 2016 року було обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою у даному кримінальному провадженні, вироком від 10 жовтня 2016 року зараховано в строк покарання строк попереднього ув`язнення з 01 вересня 2016 року по 10 жовтня 2016 року включно та продовжено дію запобіжного заходу у виді тримання під вартою до набрання вироком законної сили, а ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 07 лютого 2017 року даний вирок скасований, та 21 лютого 2017 року ОСОБА_3 був звільнений (а.с.122, т.1), тому у відповідність до ч.5 ст.72 КК України (в редакції Закону України № 838-VІІІ від 26 листопада 2015 року «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання», який втратив силу з 21 червня 2017 року згідно із Законом України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо правила складання покарань та зарахування строку попереднього ув`язнення» від 18 травня 2017 року № 2046-VIII, в строк покарання обвинуваченому слід зарахувати строк попереднього ув`язнення починаючи з 01 вересня 2016 року по 21 лютого 2017 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Запобіжний захід по даному кримінальному провадженню стосовно обвинуваченого не обирався.
Процесуальні витрати по справі відсутні.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 373, 374 КПК України, суд
Визнати ОСОБА_3 , винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.2 ст.289 КК України.
Призначити ОСОБА_3 покарання у виді позбавлення волі строком на 6 (шість) років з конфіскацією майна.
На підставі ч.1 ст.71 КК України за сукупністю вироків до покарання призначеного за цим вироком частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 26 липня 2013 року та остаточно призначити ОСОБА_3 покарання у виді позбавлення волі строком 6 (шість) років 6 (шість) місяців.
На підставі ч. 3 ст. 71 КК приєднати до основного остаточного покарання призначеного ОСОБА_3 за сукупністю вироків, додаткове покарання у виді конфіскації майна.
Строк покарання ОСОБА_3 рахувати з моменту фактичного виконання.
Зарахувати ОСОБА_3 в строк покарання строк попереднього ув`язнення з 01 вересня 2016 року по 21 лютого 2017 року з розрахунку один день позбавлення волі за два дні позбавлення волі.
Зарахувати ОСОБА_3 в строк покарання строк перебування під вартою з 02 листопада 2017 року по 16 квітня 2018 року.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кримінальним процесуальним кодексом України, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Солонянський районний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, його захиснику, прокурору та направити потерпілому.

Головуючий: суддя ОСОБА_1