АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/1577/17 Справа № 201/3040/17 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 серпня 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

Головуючого судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря с/з ОСОБА_5

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000003 за апеляційними скаргами прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , представника потерпілого ОСОБА_8 та представника цивільного відповідача ПАТ «Страхова компанія «ВУСО» ОСОБА_9 на вирок Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 27 червня 2017 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровськ, який проживає по АДРЕСА_1 ;

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_10 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_6 ,

потерпілої ОСОБА_11 ,

представника потерпілого ОСОБА_8 , -

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 27 червня 2017 року ОСОБА_7 визнано винним та призначено покарання за ч.2 ст.286 КК України у виді 4 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.

На підставі ч.5 ст.72 КК України, зараховано в строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 01 березня 2017 року по 20 червня 2017 року включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Ухвалено стягнути з ПАТ «Страхова компанія «ВУСО» на користь ОСОБА_11 матеріальну шкоду у розмірі 35 240 грн. 64 коп. та моральну шкоду в розмірі 38 000 грн.

Ухвалено стягнути з обвинуваченого ОСОБА_7 на користь ОСОБА_11 моральну шкоду у розмірі 661 600 грн.

Вирішено питання речових доказів.

Стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_7 на користь держави витрати на залучення експерта, а саме на проведення судової транспортно-трасологічної експертизи у розмірі 703 грн. 68 коп., судової авто-технічної експертизи у розмірі 2752 грн. 50 коп., судової експертизи технічного стану транспортного засобу у розмірі 791 грн. 64 коп.

За вироком суду ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення за наступних обставин.

01 січня 2017 приблизно о 03 годині 30 хвилин водій ОСОБА_7 , будучи позбавлений права керування всіма видами транспортних засобів, керуючи на підставі тимчасового дозволу ТД № 336915 виданого 02.12.2016, технічно справним автомобілем «DЕО LANOS», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 належить ОСОБА_12 , здійснював рух в Соборному районі м. Дніпро по пр. Гагаріна з боку вул. Телевізійної в напрямку вул. Козакова.
Під час руху по пр. Гагаріна м. Дніпро водій ОСОБА_7 , маючи об`єктивну можливість при необмеженій видимості та оглядовості завчасно виявити на смузі свого руху перешкоду у вигляді пішоходів ОСОБА_13 та ОСОБА_11 , при відсутності зовнішніх факторів, що змушували негайно виконувати ті або інші вимоги Правил дорожнього руху України, проявляючи злочинну самовпевненість, але легковажно розраховуючи на їх відвернення, не діяв таким чином, щоб не наражати на небезпеку життя та здоров`я громадян будучи неуважним до дорожньої обстановки, рухаючись в зоні дії дорожнього знаку 5.35.1 Правил дорожнього руху України, наближаючись до пішохідного переходу, позначеного на проїзній частині дорожньою розміткою 1.14.3 Правил дорожнього руху України, нехтуючи перевагою пішоходів, які перетинали проїжджу частину пр. Гагаріна по пішохідному переходу з права наліво відносно напрямку руху автомобіля «DЕО LANOS», реєстраційний номер НОМЕР_1 , не зменшив швидкість свого руху, аж до зупинки транспортного засобу, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека, внаслідок чого в районі перехрестя пр. Гагаріна з вул. Лазаряна о 03 годині 30 хвилин допустив наїзд на пішохода ОСОБА_13 спричинивши йому смертельну травму та ОСОБА_11 спричинивши їй тілесні ушкодження.
Своїми діями водій ОСОБА_7 грубо порушив вимоги п. п. 1.3, 1.5, 2.3 (б), 12.3, та 18.1 Правил дорожнього руху України, які свідчать:
п. 1.3: «Учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно виконувати - вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими»;
п. 1.5: «Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків»;
п.2.3(б): «Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі»;
п.12.3 «У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди»;
п.18.1 «Водій транспортного засобу, що наближається до пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека».
Порушення п.п. 18.1 Правил дорожнього руху України водієм ОСОБА_7 знаходиться з технічної точки зору в причинному зв`язку з настанням даної дорожньо-транспортної події.
Невиконання вищевказаних пунктів Правил дорожнього руху України призвело до даної дорожньо-транспортної події, у результаті якої пішохід ОСОБА_13 отримав тілесні ушкодження у вигляді в тім`яній ділянці ліворуч, забійну рану. В тім`яно-потиличній ділянці праворуч забійну рану. На тильній поверхні лівої кисті, у проекції п`ястя та зап`ястя 2 синця, на тлі якого 2 садна. На тильній поверхні проксимальної фаланги другого пальця лівої кисті садно. У проекції статевого члена та калитки, з переходом на промежину синець. На внутрішній бічній поверхні лівого стегна, в середній та нижній третині, синець. На внутрішній поверхні правого стегна, на всьому протязі синець, на тлі якого забійна рана. На передній та внутрішній бічній поверхні правого стегна, на всьому протязі численні синці. На тлі вищеописаних синців, у верхній третині, правої гомілки забійну рану. На внутрішній бічній поверхні гомілково-ступневого лобу, праворуч, синець. На задній поверхні лівого стегна, в середній третині, синець. У проекції лівої підколінної ямки синець. У проекції правої підколінної ямки синець. На внутрішній бічній поверхні правої гомілки забійну рану. Праворуч, у товщі навколо ниркової клітковини 3 крововиливи. У проекції воріт селезінки та судинного пучка дрібно вогнищеві та крапкові крововиливи темно-червоного кольору. З поверхні та у товщі брижі та її кореня, подекуди вогнищеві крововиливи. Ліворуч, закриті переломи 6, 7 ребер, без ушкодження пристінкової плеври, у проекції між передньою пахвовою та середньою-ключичною лініями. Ліворуч, закриті переломи 9,10, 11 ребер, без ушкодження пристінкової плеври, у проекції біля хребтової лінії. Праворуч, закриті переломи 7,8,9,10 ребер, без ушкодження пристінкової плеври, у проекції передньої пахвової та середньо-ключичною лініями. Розрив лобкового зчленування. Праворуч, розрив клубово-крижового з`єднання. У товщі м`яких тканин, в надлопатковій ділянці, ліворуч, крововилив. У товщі м`яких тканин, у проекції 1-5 грудних хребців, ліворуч, крововилив. У товщі м`яких тканин, у поперековій ділянці, праворуч, крововилив. У товщі м`яких тканин, у проекції лівої сідниці, верхніх та нижнього зовнішнього квадрантів крововилив. На зовнішній бічній поверхні лівого стегна, у середній та нижній третині, у товщі м`яких тканин крововилив. На задній поверхні лівого стегна на всьому протязі, у товщі м`яких тканин крововилив. На зовнішній бічній поверхні лівого стегна, на всьому протязі ділянка відшарування шкіряних покровів та підлеглого підшкірно-жирового шару з рововиливом від фасцій м`язів стегна. На зовнішній бічній поверхні лівої гомілки, у товщі м`яких тканин, у середній та дещо нижній третині, крововилив. На задній поверхні лівого плеча, у верхній та середній третині, крововилив. На зовнішній та бічній поверхні правого стегна, на всьому протязі, з переходом на задню поверхню стегна, у нижній третині, крововилив. На зовнішній бічній поверхні правого стегна з переходом на зовнішню бічну поверхню правого колінного суглобу та правої гомілки, ділянка відшарування шкіряних покровів та підлеглого підшкірно - жирового шару з крововиливом , який розташований у їх товщі від фасцій м`язів стегна, у вигляді карманеподібного утворення. На зовнішній та бічній поверхні правої гомілки, у середній та нижній третині, крововилив, який розповсюджується а задню поверхню. На зовнішній та бічній поверхні правої гомілки, в нижній тгетині, з переходом на правий гомілково-ступневий суглоб крововилив. В товщі м`яких тканин у проекції лівого стегна м`які тканини рясно просочені темно - червоною кров`ю на всьому протязі. У товщі правої сідниці, розташований крововилив. У товщі проксимальної голівки правої малогомілкової кістки закритий пачковий перелом. У середній та нижній третині правої великогомілкової кістки уламковий перелом. Крововиливи у товщі м`яких тканин у ділянках переломів, під плеврою легень, епікардом, ендокардом, з поверхні та у товщі брижі, товщі м`яких тканин тулуба та кінцівок, нерівномірне забарвлення внутрішніх органів. У порожнинах серця та великих судин темно-червона рідка кров. Мікроскопічно: одинокі вогнищеві крововиливи, зокрема у стовбурових відділах, ознаки набряку речовині головного мозку, фіброз та слабка дифузна поліморфноклітинна інфільтрація його м`якої оболонки. Нерівномірне кровонаповнення досліджених органів з переважанням недокрів`я. Деякі, слабко виражені, ознаки шокової реакції у вигляді гепатоцитів полігональної форми з декілька просвітленою цитоплазмою на поодиноких дрібних ділянках паренхіми, судинний лейкоцитоз у печінці. Прояви деліпідізацїї у корковій речовині, світло - темнолітинна аденома у наднирнику. Післяінфарктний кардіосклероз, вогнищева гіпертрофія міокарда, ділянки -атрофічних кардіоміоцитів, прояви вогнищевого інтерстиційного нефросклероза, гомогенні брунатні маси в просвіті поодиноких, переважно розширених, канальців у нирках. Злучення вісцерального та парієнтального листків плеври в одному з мікрогірепаратів легень. Розповсюджені інфільтруючи крововиливи з початковими проявами лейкоцитарної реакції у м`яких тканинах голови з лівої тім`яної ділянки голови в проекції забійної рани, у м`яких тканинах із задньої та бічної поверхні лівого стегна. Розповсюджені інфільтруючи крововиливи з помірною лейкоцитарною реакцією у м`яких тканинах з ділянки перелому ребер ліворуч, з ділянки перелому кісток тазу та з проекції уламкових переломів правої гомілки.
Виявлені при дослідженні трупа вищеописані тілесні ушкодження прижиттєві та своїй сукупності відносяться до тілесних ушкоджень тяжкого ступеню, та знаходяться у прямому причинному зв`язку з настанням смерті потерпілого.
Не погоджуючись з судовим рішенням прокурор, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, подав апеляційну скаргу в якій, не оскаржуючи доведеність вини обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення та правильність кваліфікації його дій за ч.2 ст.286 КК України, просить вирок суду скасувати в частині призначення покарання та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч.2 ст.286 КК України у виді 6 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки. В іншій частині вирок суду прокурор просить залишити без змін.
В обґрунтування своїх вимог прокурор зазначає, що судом першої інстанції було допущено невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості покарання.

Так прокурор вказує, що призначаючи покарання ОСОБА_7 , суд не зазначив у вироку, що завдану злочином шкоду обвинувачений не відшкодував, а також не врахував позицію потерпілої ОСОБА_11 , яка просила суд призначити обвинуваченому найбільш суворе покарання в межах санкції частини 2 статті 286 КК України.

Прокурор звертає увагу, що ОСОБА_7 вчинив тяжкий злочин, в результаті якого одна людина загинула, а іншій були завдані легкі тілесні ушкодження та згідно даних, що характеризують особу обвинуваченого, останній раніше судимий і притягався до адміністративної відповідальності за порушення Правил дорожнього руху України.

Також прокурор вказує на те, що суд першої інстанції помилково врахував, як пом`якшуючу вину обвинуваченого ОСОБА_7 обставину щире каяття, оскільки останній визнавав себе винним частково.

Представник потерпілого ОСОБА_8 в апеляційній скарзі, не оскаржуючи доведеність вини обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення та правильність кваліфікації його дій за ч.2 ст.286 КК України, просить вирок суду змінити та призначити ОСОБА_7 покарання за ч.2 ст.286 КК України у виді 8 років позбавлення волі.
В обґрунтування своїх вимог представник потерпілого ОСОБА_8 зазначає, що судом першої інстанції було допущено невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості покарання.

Так, представник потерпілого ОСОБА_8 вказує, що неможливо визнати щире каяття ОСОБА_7 , оскільки останній свою провину не визнав, шкоду не відшкодував, пробачення просив тільки в судових дебатах.

Також представник потерпілого ОСОБА_8 звертає увагу, що ОСОБА_7 п`ять разів притягувався до кримінальної відповідальності, в тому числі один раз за порушення правил дорожнього руху, 4 рази за злочини у сфері обігу наркотичних засобів.

Захисник ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу в якій, не оскаржуючи доведеність вини обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення та правильність кваліфікації його дій за ч.2 ст.286 КК України, просила вирок суду змінити в частині призначення покарання та призначити ОСОБА_7 покарання за ч.2 ст.286 КК України із застосуванням положень ст.75, 76 КК України. Цивільний позов залишити без розгляду.

Захисник ОСОБА_6 вважає, що місце вчинення ДТП знаходиться поза межами пішохідного переходу, оскільки таке припущення підтверджується схемою до протоколу огляду місця ДТП, згідно якої плями бурого кольору зафіксовані на газоні за 9,3 метра від пішохідного переходу.

Захисник ОСОБА_6 також звертає увагу, що ОСОБА_7 не покинув місце ДТП, а відразу не зупинився через те, що не очікував зіткнення, знищення слідів кримінального правопорушення останній не вчинював, а лише намагався дотягнути потерпілого до автомобілю для надання необхідної допомоги.

Захисник зазначає, що при призначенні покарання суд не прийняв до уваги, що ОСОБА_7 раніше притягувався до кримінальної відповідальності, але в силу ст.89 КК України вважається таким, що раніше не судимий.

Адвокат ОСОБА_6 наголошує на наявність в ОСОБА_7 постійного місця проживання, що характеризується останній позитивно, завдану шкоду обвинувачений не відшкодував через обмеження його дій, викликаних запобіжним заходом у вигляді тримання під вартою.

З приводу вирішення цивільного позову захисник ОСОБА_6 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , вважає, що суд першої інстанції повинен був залишити його без розгляду з правом звернення з вимогою у цивільному провадженні та звертає увагу на відсутність рекомендацій лікаря на придбання лікарських препаратів. Витрати, які були понесені особисто на саму потерпілу, можуть розцінюватися як моральна шкода, а не як матеріальна, а визначена потерпілою моральна шкода явно не відповідає суспільній небезпеці скоєного ОСОБА_7 кримінального правопорушення.

Представник цивільного відповідача ПАТ «Страхова компанія «ВУСО» ОСОБА_9 також подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду в частині вирішення цивільного позову змінити та цивільний позов ОСОБА_11 до ПАТ «Страхова компанія «ВУСО» про стягнення майнової та моральної шкоди залишити без розгляду.

В обґрунтування своїх вимог представник цивільного відповідача зазначає, що вирок суду в частині вирішення цивільного позову є необґрунтованим, таким, що ухвалений внаслідок неповного з`ясування обставин справи, невідповідності висновків суду, викладеним у судовому рішенні, фактичним обставинам справи та нормам законодавства, що регулюють правовідносини, які склалися між сторонами, а також містить істотні суперечності з огляду на наступне.

Представник цивільного відповідача вказує, що цивільний позов не підлягає розгляду в кримінальній справі, оскільки не випливає з пред`явленого обвинувачення, страхова компанія не несе цивільної відповідальності, а має лише договірні зобов`язання.

Окремо представник цивільного відповідача звертає увагу, що позивач не звертався до страхової компанії із заявою на виплату страхового відшкодування в результаті настання страхового випадку, а тому відсутня відмова у виплаті та, як наслідок, порушення його прав.

З приводу розмірів страхового відшкодування представник цивільного відповідача вказує, що витрати на поминальний обід та харчові продукти не відшкодовуються страховою компанією.

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора ОСОБА_10 , який просив апеляційну скаргу прокурора задовольнити, вирок суду скасувати в частині призначення покарання та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч.2 ст.286 КК України у виді 6 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки, потерпілої ОСОБА_11 та її представника ОСОБА_8 , які просили апеляційну скаргу представника потерпілого ОСОБА_8 задовольнити, вирок суду змінити та призначити ОСОБА_7 покарання за ч.2 ст.286 КК України у виді 8 років позбавлення волі, обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_6 , які просили задовольнити апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , вирок суду змінити в частині призначення покарання та застосувати положення ст.75 КК України, а цивільний позов залишити без розгляду, перевіривши матеріали кримінального провадження і обговоривши доводи апеляційних скарг прокурора, захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , представника потерпілого ОСОБА_8 та представника цивільного відповідача ПАТ «Страхова компанія «ВУСО» ОСОБА_9 , колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, виходячи із наступного.

Згідно ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції перевіряє законність та обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як вбачається з апеляційних скарг прокурора, захисника ОСОБА_6 , представника потерпілого ОСОБА_8 та представника цивільного відповідача ПАТ «Страхова компанія «ВУСО» ОСОБА_9 , висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні зазначеного кримінального правопорушення та правильність кваліфікації його дій за ч.2 ст.286 КК України не оспорюється, а тому відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України судом апеляційної інстанції не перевіряється.

На підставі оцінки й аналізу наведених у вироку доказів, суд обґрунтовано визнав винним ОСОБА_7 в зазначеному кримінальному правопорушенні. Суд дійшов такого висновку, виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння і правильно кваліфікував дії обвинуваченого за ч.2 ст.286 КК України.

До таких висновків суд першої інстанції дійшов після всебічної, повної і неупередженої оцінки й аналізу наведених у вироку доказів з точки зору їх достатності та взаємозв`язку, з чим погоджується колегія суддів і в звязку з цим доводи сторони захисту щодо знаходження місця вчинення ДТП поза межами пішохідного переходу не вважає слушними.

Доводи захисника ОСОБА_6 про те, що призначене покарання обвинуваченому ОСОБА_7 не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок суворості, колегія суддів вважає необґрунтованими з таких підстав.
Згідно зі ст.65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, індивідуалізації. Для його вибору суд повинен врахувати ступінь тяжкості злочину. Конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про винну особу, обставини, що вливають на покарання, ставлення особи до своїх дій, інші обставини, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру й тяжкості вчиненого.

У цьому кримінальному провадженні, як видно з його матеріалів, не встановлено обставин, які б давали підстави вважати, що покарання ОСОБА_7 призначено із порушенням визначених у законі загальних засад.

Що стосується виду та розміру призначеного обвинуваченому ОСОБА_7 покарання за ч.2 ст.286 КК України у виді позбавлення волі, то при його призначенні судом першої інстанції були в повній мірі дотримані вимоги вказаних статей кримінального закону, врахована тяжкість скоєного обвинуваченим необережного злочину, який відноситься згідно із ст.12 КК України до категорії тяжких злочинів, особа винного, який вину визнав частково, після вчинення ДТП не зупинився, а продовжив рух транспортного засобу, характеризується позитивно, на обліку у лікаря психіатра не перебуває, перебуває на обліку у лікаря нарколога під диспансерно-динамічним наглядом з 11 квітня 2016 року з діагнозом: «Розлади психіки та поведінки внаслідок вживання опіоїдів. Синдром залежності», в грудні 2016 року притягувався до адміністративної відповідальності за залишення місця дорожньо-транспортної пригоди, невиконання вимог поліцейського про зупинку т дорожньо-транспортну пригоду, що свідчить про те, що обвинувачений вже порушував правила дорожнього руху, що призвело до дорожньо-транспортної пригоди та намагався уникнути відповідальності шляхом залишення місця пригоди та невиконанням законних вимог поліцейського.
Судом не встановлено обставин, що обтяжують покаранняобвинуваченого ОСОБА_7 , а обставиною, що пом`якшує покарання, судом визнано щире каяття обвинуваченого, оскільки останнє мало місце в судовому засіданні суду першої інстанції.
Вказані обставини дають підстави колегії суддів вважати обґрунтованим призначення судом першої інстанції покарання ОСОБА_7 за ч. 2 ст.286 КК України у виді позбавлення волі строком на 4 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що зазначені захисником обставини не вказують на те, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 можливе без відбування покарання, оскільки наявні тяжкі суспільно-небезпечні наслідки вчиненого кримінального правопорушення у вигляді смерті потерпілого ОСОБА_13 та невжиття заходів для уникнення ДТП, відсутність зупинки транспортного засобу обвинуваченим після скоєння наїзду та продовження йог руху, вчинення ним дій, щоб знищити сліди злочину, а тому підстави для застосування ст.75 КК України відсутні.
Твердження захисника ОСОБА_6 про те, що ОСОБА_7 відразу не зупинився після ДТП через те, що не очікував зіткнення, та що знищення слідів кримінального правопорушення останній не вчинював, а лише намагався дотягнути потерпілого до автомобілю для надання необхідної допомоги є неправдивими, так як з протоколу огляду місця події вбачається, що внаслідок удару пошкоджене лобове скло автомобіля і ці пошкодження фактично перешкоджають подальшому безпечному руху автомобіля. Крім того, внаслідок удару відірване ліве бокове дзеркало автомобіля, чого водій також не міг не помітити. Дані пошкодження свідчать, що в момент удару обвинувачений повинен був зрозуміти, що сталася дорожньо-транспортна пригода, однак не здійснив екстрене гальмування аж до зупинки транспортного засобу з метою уникнення можливих подальших негативних наслідків наїзду на пішохода та продовжив рух.

З такими висновками суду першої інстанції погоджується і колегія суддів та звертає увагу, що встановити точне місце перебування потерпілого після ДТП, як і міцезнаходження потерпілого в момент наїзду, органами досудового розслідування не вдалося можливим, оскільки обвинувачений, діючи протиправно, намагався перетягти потерпілого.

З урахуванням викладеного, призначене обвинуваченому ОСОБА_7 покарання є не тільки справедливим, але й необхідним і достатнім для його виправлення, а тому колегія суддів не вбачає підстав для задоволення вимог апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 , вважаючи доводи останньої не обґрунтованими.
Доводи прокурора та представника потерпілого ОСОБА_8 про неправильність визнання щирого каяття обвинуваченого ОСОБА_7 обставиною, що пом`якшує покарання останнього, оскільки обвинувачений вину не визнавав, шкоду не відшкодував, колегія суддів вважає необґрунтованими з огляду на наступне.

Відповідно до п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України №12 від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності», щире розкаяння характеризує суб`єктивне ставлення винної особи до вчиненого злочину, яке виявляється в тому, що вона визнає свою провину, висловлює жаль з приводу вчиненого та бажання виправити ситуацію, що склалася.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, обвинувачений ОСОБА_7 свою вину в інкримінованому кримінальному правопорушенні за обставин, викладених в обвинувальному акті, - визнавав частково, проте свою провину у злочині визнав. Доведеність вини останнього та правильність кваліфікації дій за ч.2 ст.286 КК України зі сторони захисту не оскаржено, що вказує на погодження ОСОБА_7 з пред`явленим обвинуваченням.

Як вбачається з журналів судових засідань суду першої інстанції та їх технічної фіксації, обвинувачений ОСОБА_7 просив пробачення у потерпілої, висловлював жаль з приводу вчиненого, як і в суді апеляційної інстанції. Дані обставини представником потерпілого ОСОБА_8 зазначені в апеляційній скарзі, що підтверджує викладене.

Завдана кримінальним правопорушенням шкода потерпілій не відшкодована, проте обвинувачений ОСОБА_7 не заперечував проти її відшкодування та колегія суддів звертає увагу, що обвинувачений перебуває під вартою, що ускладнює відшкодування шкоди.

Доводи прокурора, викладені в апеляційній скарзі про неврахування судом першої інстанції при призначенні покарання тієї обставини, що обвинуваченим ОСОБА_7 не відшкодована шкода потерпілій не є слушними, адже виходячи з вимог ст.67 КК України, дана обставина не віднесена до тих, що обтяжують покарання.

З урахуванням викладеного, призначене обвинуваченому ОСОБА_7 покарання є не тільки справедливим, але й необхідним і достатнім для його виправлення, а тому колегія суддів не вбачає підстав для задоволення вимог апеляційних скарг прокурора, представника потерпілого ОСОБА_8 , захисника ОСОБА_6 щодо невідповідності призначеного покарання тяжкості вчинення кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, вважаючи доводи останніх не обґрунтованими.
Апеляційни вимоги представника цивільного відповідача ПАТ «Страхова компанія «ВУСО» ОСОБА_9 про необхідність зміни вироку суду в частині вирішення цивільного позову, а саме залишення без розгляду цивільного позову ОСОБА_11 , то вони задоволенню не підлягають з огляду на наступне.
Так, ч.5 ст.128 КПК України передбачено, що цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, то до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

З огляду на положення ст.22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку, страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів ПАТ «Страхова компанія «Бусо» №7879467 від 04 березня 2016 року, ОСОБА_7 терміном на рік застрахував автомобіль Део Ланос, реєстраційний номер НОМЕР_1 , де зазначений ліміт відповідальності за заподіяну шкоду здоров`ю і життю у розмірі 200 000 грн. на одного потерпілого.

Статтею 24.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з лікуванням та придбанням лікарських засобів.

Відповідно до ст.1201 ЦК України особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов`язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та спорудження надгробного пам`ятника, ці витрати.

Висновки суду першої інстанції в частині необхідності стягнення на користь потерпілої із страхової компанії завданих матеріальних збитків та обґрунтовано оцінених та досліджених в судовому засіданні, крім витрат на правову допомогу, які віднесено кримінальним процесуальним законом України до процесуальних витрат кримінального провадження, є правильними.

Статтею 27.3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її дружині. Загальний розмір такого страхового відшкодування цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами, що складає 38 000 грн.

Тому суд першої інстанції, вирішуючи питання про часткове задоволення позовних вимог в частині відшкодування моральної шкоди на користь потерпілої ОСОБА_11 , дійшов правильного висновку та правильно визначив розмір його відшкодування.
Доводи представника цивільного відповідача ПАТ «Страхова компанія «ВУСО» ОСОБА_9 в частині того, що цивільні позови не підлягають розгляду в кримінальній справі, що не випливають з пред`явленого обвинувачення не є слушними, оскільки цивільно-правова відповідальність за даних фактичних обставин кримінального провадження є наслідком вчинення злочину.

Відсутність документального підтвердження факту звернення позивача до ПАТ «СК «ВУСО» із заявою про виплату страхового відшкодування в результаті настання страхового випадку не може вважатися підставою для залишення позову без розгляду, оскільки прямо не передбачено з вимог кримінального процесуального закону.

Твердження представника цивільного відповідача, що виконання страховиком своїх зобов`язань по договору страхування не є видом його цивільної відповідальності, а є реалізацією обов`язків сторони договору, колегія суддів не вважає слушними, оскільки ОСОБА_7 застрахував свою цивільно-правову відповідальність, а страховик несе зобов`язання за цим договором перед третьою особою у випадку настання страхового випадку.

Колегія суддів також звертає увагу, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування, переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, яка одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки, що повністю відповідає п.26 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 березня 2013 року за №4 «Про деякі питання застосування законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки».

Апеляційна вимога захисника ОСОБА_6 в частині залишення без розгляду цивільного позову потерпілої ОСОБА_11 не вмотивована належним чином та взагалі не містить правових підстав для такого вирішення цивільного позову.
Істотних порушень кримінального процесуального закону, які б призводили до зміни чи скасуванню вироку, при досудовому розслідуванні кримінального провадження та під час його розгляду в суді першої інстанції, перевіркою матеріалів кримінального провадження не встановлено та в апеляційних скаргах не заявлено.

Таким чином, колегія суддів погоджується з вироком суду першої інстанції щодо ОСОБА_7 , вважає його законним і обґрунтованим, а тому не вбачає підстав для задоволення апеляційних скарг прокурора, захисника ОСОБА_6 , представника потерпілого ОСОБА_8 та представника цивільного відповідача ПАТ «Страхова компанія «ВУСО» ОСОБА_9 .

Керуючись ст.ст.404, 405, 407 КПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційні скарги прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , представника потерпілого ОСОБА_8 та представника цивільного відповідача ПАТ «Страхова компанія «ВУСО» ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Вирок Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 27 червня 2017 року щодо ОСОБА_7 , засудженого за ч.2 ст.286 КК України залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.
Касаційна скарга на судові рішення може бути подана до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а обвинуваченим ОСОБА_7 , який перебуває під вартою у той же строк, з дня вручення судового рішення суду апеляційної інстанції.
Судді:
______________ _______________ _______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4