Справа № 308/351/18
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
16 січня 2018 року м. Ужгород
Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 , розглянувши клопотання старшого слідчого в ОВС СУ ГУНП в Закарпатській області майора поліції ОСОБА_3 , погоджене прокурором Прокуратури Закарпатської області ОСОБА_4 , про арешт майна, -

В С Т А Н О В И В:
З внесеного клопотання та матеріалів, доданих до нього, встановлено, що Головним управлінням Національної поліції в Закарпатській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000248 від 06.02.2017 за ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 190, ч. 1 ст. 366 КК України.
Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_5 , обіймаючи посаду начальника служби внутрішньо-будинкових систем газопостачання Мукачівської філії Публічного акціонерного товариства «Закарпатгаз», відповідно до наказу № 38-П від 02.06.2014, являючись службовою особою наділеною організаційно-розпорядчими функціями, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення, шляхом зловживання своїм службовим становищем, на початку січня 2016 року організував стійку злочинну організовану групу, до складу якої ввійшли як виконавці майстри служби внутрішньо-будинкових систем газопостачання Мукачівської філії ПАТ «Закарпатгаз» ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .

Так, ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , будучи згуртованими єдиними злочинними намірами матеріального збагачення, а саме заволодіння майном ПАТ «Закарпатгаз» шляхом зловживання службовим становищем, чітко усвідомлювали незаконність власних дій та їх суспільну небезпеку.

Однак, усвідомлення можливих тяжких наслідків запланованої злочинної діяльності, не сприяло виникненню в учасників групи бажання відмовитися від вчинення протиправних дій, а навпаки згуртувало їх. При цьому зазначені особи поєднали свої зусилля для досягнення єдиного злочинного результату.

Відповідно до розробленого ОСОБА_5 злочинного плану, були розподілені ролі учасників групи, а саме ОСОБА_5 на виконання відведеної ролі та визначених функцій здійснював загальне керівництво групою, здійснював контроль та координацію виконання функцій її членами, давав їм вказівки, особисто розподіляв незаконно одержані кошти та особистим підписом візував підроблені акти на пуск газу мешканцям м. Мукачево та Мукачівського району та скріплював печаткою начальника служби внутрішньо-будинкових систем газопостачання Мукачівської філії Публічного акціонерного товариства «Закарпатгаз», чим засвідчував їх правомочність.

Інші члени злочинної групи ОСОБА_6 та ОСОБА_7 незаконно отримували грошові кошти від мешканців м. Мукачево та Мукачівського району за виготовлення технічних умов щодо встановлення додаткового газового обладнання та актів на пуск газу, після чого без виготовлення технічних умов вносили в акти на пуск газу завідомо неправдиві відомості, щодо виконання ним робіт та після підписання актів із внесеними до них неправдивими відомостями надавали їх організатору злочинних дій - начальнику служби внутрішньо-будинкових систем газопостачання Мукачівської філії Публічного акціонерного товариства «Закарпатгаз» - ОСОБА_5 , який в свою чергу знаючи, що до вказаних актів внесено не правдиві відомості, підписував їх та скріплював печаткою начальника служби внутрішньо-будинкових систем газопостачання Мукачівської філії Публічного акціонерного товариства «Закарпатгаз».

Таким чином у період січня-травня 2016 року, у такий протиправний спосіб ОСОБА_5 , ОСОБА_8 та ОСОБА_7 зловживаючи своїм службовим становищем обернули на свою користь грошові кошти в загальній сумі 225 064,57 грн., отримані від мешканців м. Мукачево та Мукачівського району як оплата за підключення до газотранспортної мережі та розробку відповідної технічної документації і не були оприбутковані через касу Мукачівської філії ПАТ «Закарпатгаз», чим самим зазначеному підприємству спричинено матеріальних збитків на вказану суму.

У вчиненні даних злочинів обґрунтовано підозрюється ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Тарнівці Ужгородського району, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , українець, громадянин України, одружений, інспектор Державної прикордонної служби України 3 категорії, депутат Тарновецької сільської ради, Ужгородського району.

11.01.2018 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ч.3 ст. 28 ч.2 ст. 366 КК України, за які передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк більше 10 років та конфіскація майна.

Підозрюваний ОСОБА_5 є власником автомобіля марки «Chevrolet Aveo» 2004 року випуску, державний номерний знак « НОМЕР_1 », свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 від 25.12.2014 року.

Клопотання мотивоване тим, що органом досудового розслідування ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, зокрема санкція ч. 5 ст. 191 КК України передбачає покарання у вигляді позбавленням волі на строк від семи до дванадцяти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років та з конфіскацією майна, а тому з метою забезпечення можливої конфіскації майна підозрюваного слідчий просить накласти арешт на автомобіль марки «Chevrolet Aveo» 2004 року випуску, державний номерний знак « НОМЕР_1 », належний на праві власності підозрюваному ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованому за адресою: АДРЕСА_1 , із накладенням заборони розпоряджатись даним транспортним засобом.

У судове засідання слідчий не з`явився, подав заяву про розгляд справи без його участі.

Згідно з ч. 2 ст. 172 КПК України, клопотання слідчого, прокурора, цивільного позивача про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, може розглядатися без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, їх захисника, представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.

На підставі зазначеного, слідчий суддя вважає можливим розглянути клопотання.

Згідно з ч. 4 ст. 107 КПК України, у разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Заслухавши пояснення та дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя приходить до наступних висновків.
З внесеного клопотання та матеріалів, доданих до нього, встановлено, що Головним управлінням Національної поліції в Закарпатській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000248 від 06.02.2017 за ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 190, ч. 1 ст. 366 КК України.
Підозрюваними по даному кримінальному провадженню є: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Підозрюваний ОСОБА_5 є власником автомобіля марки «Chevrolet Aveo» 2004 року випуску, державний номерний знак « НОМЕР_1 », свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 від 25.12.2014 року.

Санкція ч. 5 ст. 191 КК України (привласнення, розтрата майна або заволодіння ним шляхом зловживання службовим становищем) передбачає покарання у вигляді позбавленням волі на строк від семи до дванадцяти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років та з конфіскацією майна
Згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Згідно з ч. 5 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Згідно з ч. 10 ст. 170 КПК України, арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Згідно з ч. 11 ст. 170 КПК України, заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Згідно з ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Згідно з ч. 4 ст. 173 КПК України, у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна. Слідчий суддя, суд зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.

Дослідивши подане клопотання матеріали, враховуючи відповідно до вимог ст. 173 КПК України наявність даних про достатність доказів, що вказують на вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України, враховуючи, що санкція статті передбачає покарання у вигляді позбавленням волі на строк від семи до дванадцяти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років та з конфіскацією майна, наявність даних про належність майна, на яке слідчий просить накласти арешт та з метою забезпечення можливої конфіскації майна особи, яка підозрюється у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення та недопущення, зокрема, відчуження такого майна або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню, слідчий суддя приходить до висновку про задоволення клопотання та накладення арешту на майно підозрюваного, а саме на автомобіль марки «Chevrolet Aveo» 2004 року випуску, державний номерний знак « НОМЕР_1 », належний на праві власності підозрюваному ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованому за адресою: АДРЕСА_1 , із накладенням заборони розпоряджатись даним транспортним засобом.

Підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.

Керуючись ст.ст. 170, 171-173, 175, 309, 395, 532 КПК України, слідчий суддя
У Х В А Л И В:
Клопотання задовольнити.

Накласти арешт на майно підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець с. Тарнівці Ужгородського району, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , а саме на: автомобіль марки «Chevrolet Aveo», 2004 року випуску, державний номерний знак « НОМЕР_1 », свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 від 25.12.2014 року із забороною розпоряджатися даним транспортним засобом.
Ухвала про арешт майна виконується негайно слідчим, прокурором.

Ухвала про накладення арешту може бути оскаржена безпосередньо до Апеляційного суду Закарпатської області протягом п`яти днів з дня її оголошення. Якщо ухвалу було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Слідчий суддя Ужгородського
міськрайонного суду ОСОБА_1