Ухвала
Іменем України
16 січня 2018 р.

м. Київ
справа № 595/1962/14-к

провадження № 51-704 ск 18
Верховний Суд у складі колегії суддів першої палати Касаційного кримінального суду:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Бучацького районного суду Тернопільської області від 30 травня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Тернопільської області від 04 жовтня 2017 року,
встановив:
ухвалою Бучацького районного суду Тернопільської області від 30 травня 2017 року закрито кримінальне провадження щодо ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 , про вчинення кримінальних правопорушень, передбачених частиною 1 статті 125, частиною 1 статті 355 КК України, у зв`язку з відмовою потерпілого від обвинувачення в кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.
Ухвалою Апеляційного суду Тернопільської області від 04 жовтня 2017 рокузазначену ухвалу Бучацького районного суду Тернопільської області від 30 травня 2017 року залишено без зміни.
У касаційній скарзі ОСОБА_4 ставить вимогу про скасування вказаних судових рішень. Посилається на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону.
Перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_4 на відповідність вимогам статті 427 КПК України, Суд дійшов висновку, що її подано без додержання вимог зазначеної норми процесуального закону.
Так, відповідно до вимог частин 2, 3 статті 427 КПК України у касаційній скарзі, окрім іншого, наводяться обґрунтування вимог щодо незаконності чи необґрунтованості судових рішень з урахуванням підстав для їх скасування судом касаційної інстанції, визначених у статті 438 КПК України, а також зазначаються вимоги до суду касаційної інстанції, які б узгоджувалися зі статтею 436 КПК України та застереження щодо участі особи в касаційному розгляді.
В той час, як у частині 1 статті 433 КПК України визначено повноваження суду касаційної інстанції, відповідно до якихсуд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Так, згідно із частиною 1 статті 438 КПК України підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
Як убачається зі змісту касаційної скарги ОСОБА_4 зазначає про невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, що в силу вимог статті 438 КПК України не відноситься до повноважень суду касаційної інстанції та не є підставами для скасування судових рішень вказаним судом.

Водночас скаржник у касаційній скарзі допустив неузгодженість своєї позиції, оскільки вказує на незаконність судових рішень, однак його доводи стосуються безпосередньо незаконності дій органів досудового розслідування, при цьому він не вказує про недопустимість доказів здобутих у кримінальному провадженні, як і не зазначає їх вплив на незаконність судових рішень.

Тобто, у касаційній скарзі ОСОБА_4 має вказати на конкретні порушення закону, що є підставами для скасування або зміни судових рішень, які, на його думку, допущені судами першої та апеляційної інстанції при їх постановленні, навести конкретні докази і аргументи в обґрунтування кожної позиції.

До того ж, відповідно до статті 436 КПК України, суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право:
- залишити судове рішення без зміни, а касаційну скаргу без задоволення;

- скасувати судове рішення і призначити новий розгляд у суді першої чи апеляційної інстанції;
- скасувати судове рішення і закрити кримінальне провадження;
- змінити судове рішення.
Однак ОСОБА_4 у касаційній скарзі просить скасувати судові рішення та виправдати його, однак такі вимоги викладені не у відповідності до статті 436 КК України.

Також, відсутність у касаційній скарзі застережень ОСОБА_4 щодо його участі в касаційному розгляді не може розцінюватися судом касаційної інстанції як виявлення такого бажання.

Таким чином, недодержання скаржником вимог, передбачених статтею 427 КПК України, є підставою для залишення його касаційної скарги без руху.

Враховуючи наведене та керуючись статтею 5, частиною 1 статті 429 КПК України, Суд

постановив:
касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Бучацького районного суду Тернопільської області від 30 травня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Тернопільської області від 04 жовтня 2017 року залишити без руху, надавши йому десятиденний строк для усунення недоліків з дня отримання ним ухвали.
У разі невиконання ухвали касаційну скаргу буде повернуто скаржнику.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3