Дата документу Справа № 1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження №11-сс/778/1242/17 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 311/1090/17 Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 грудня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку матеріали провадження за апеляційною скаргою прокурора Василівського відділу Енергодарської місцевої прокуратури Запорізької області ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Василівського районного суду Запорізької області від 11 жовтня 2017 року,

в с т а н о в и л а:
ухвалою слідчого судді Василівського районного суду Запорізької області від 11 жовтня 2017 року відмовлено в задоволенні клопотання про арешт майна, яке належить ОСОБА_8 у кримінальному провадженні № 0002681 від 17 грудня 2016 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України.

Згідно зі змістом судового рішення, слідчий СВ Василівського ВП ГУНП в Запорізькій області старший лейтенант поліції ОСОБА_9 звернувся до суду з клопотанням, погодженим з прокурором Василівського відділу Енергодарської місцевої прокуратури Запорізької області ОСОБА_10 , про накладення арешту на майно, в якому зазначав, що у провадженні слідчого відділення Василівського ВП ГУНП в Запорізькій області знаходиться кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0002681 від 17 грудня 2016 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України.

Слідчий просив застосувати захід забезпечення кримінального провадження арешт майна, яке належить ОСОБА_8 , а саме: два аркуші паперу з блокноту з робочими записами ОСОБА_8 щодо звернення ОСОБА_11 ; копія оголошення ОСОБА_8 на 2 аркушах; заява про вчинення злочину ТОВ «Кредитекспрес Юкрейн Ел. Ел. Сі.» на 2 аркушах та конверт; заява про вчинення кримінального правопорушення ТОВ «Універсальна Колекторна Група» та супровідний лист; три оптичні носія інформації: два формату CD-R, третій без позначень; розписка про отримання ОСОБА_12 в борг 2000 гривень від ОСОБА_13 на 1 арк.; 10 аркушів паперу з рукописним текстом та підписами. Також просив заборонити ОСОБА_8 та іншим особам розпоряджатися і користуватися зазначеним вище майном до прийняття рішення про скасування арешту.

Відмовляючи в задоволенні клопотання слідчого, слідчий суддя зазначила, що матеріали клопотання не містять даних про те, що власнику майна ОСОБА_8 вручена підозра, а вилучені під час обшуку 06.10.2017 року предмети, що належать ОСОБА_8 , є предметом, засобом чи знаряддям вчинення злочину за ч. 1 ст. 185 КК України, а тому законні підстави для задоволення клопотання слідчого про арешт майна відсутні.

В апеляційній скарзі прокурор вважає ухвалу слідчого судді незаконною та такою, що підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та суттєвими порушеннями вимог КПК України, які перешкодили суду ухвалити законне рішення. Вважає, що всі вилучені під час обшуку 06.10.2017 року у ОСОБА_8 документи відповідають вимогам ст. ст. 91, 167, 170 КПК України. Вилучені під час обшуку речі безпосередньо зберегли на собі сліди вчиненого кримінального правопорушення, є речовими доказами у кримінальному провадженні та повністю відповідають критеріям майна, на яке має бути накладено арешт, а відсутність повідомлення ОСОБА_8 про підозру не є підставою для відмови у накладенні арешту на майно, оскільки таке твердження слідчого судді не ґрунтується на нормах чинного КПК України. Також вказує на ту обставину, що ОСОБА_8 , як під час обшуку, так і під час розгляду клопотання про накладення арешту на майно слідчим суддею постійно змінював свої пояснення. З огляду на зазначені обставини, а також на те, що вилучені документи компрометують ОСОБА_8 та доводять його мотив та мету вчинення корисливого злочину, існує обґрунтована загроза того, що повернення цих документів призведе до їх втрати будь-яким способом, зазначеним у статті 170 КПК України. Крім того, такий захід забезпечення кримінального провадження, як арешт на вилучене майно не вплине негативно на здійснення своєї діяльності ОСОБА_8 та жодним чином не обмежить його.

На підставі викладеного, просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання слідчого та накласти арешт на майно, зазначене у клопотанні.

Заслухавши в судовому засіданні суду апеляційної інстанції суддю-доповідача про суть судового рішення та доводи апеляційної скарги; прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу; перевіривши матеріали провадження, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга прокурора Василівського відділу Енергодарської місцевої прокуратури Запорізької області ОСОБА_7 задоволенню не підлягає, у зв`язку з наступним.

Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; право приватної власності є непорушним.

Зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, віднесено і засади недоторканості права власності. У відповідності до вимог ст. 16 КПК України, позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення ухваленого в порядку, передбаченому КПК України.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню. Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно зі ст.ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження. Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки, згідно зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Органом досудового розслідування не було дотримано зазначених вимог закону, тому колегія суддів погоджується з висновками слідчого судді на предмет відмови у задоволенні клопотання.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно з ч. 2 ст. 172 КПК України, у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено:
1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна;
2) перелік і види майна, що належить арештувати;
3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном;
4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу.
До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.
Зі змісту клопотання можна лише зробити припущення, що арешт майна, про яке зазначалося в клопотанні, був обумовлений метою забезпечення збереження речових доказів. Разом з тим, прямо про це в клопотанні не йшлося. Вказане майно хоча і визнано речовими доказами постановою слідчого, однак вказана постанова, на переконання колегії суддів, належним чином не вмотивована.

Тимчасово вилучені документи і речі, в більшій мірі відповідають критеріям ст. 99 КПК України (документи), аніж критеріям ст. 98 КПК України (речові докази).

Відмовляючи в задоволенні клопотання про арешт майна, слідчий суддя обґрунтовано зазначила, що матеріали клопотання не містять даних про те, що власнику майна ОСОБА_8 вручена підозра, а вилучені під час обшуку 06.10.2017 року предмети, що належать ОСОБА_8 , є предметом, засобом чи знаряддям вчинення ним злочину за ч. 1 ст. 185 КК України.

Доводи клопотання про те, що вилучені під час обшуку речі безпосередньо зберегли на собі сліди вчиненого кримінального правопорушення, є лише припущенням.

У фабулі витягу з ЄРДР зазначається, що 10.12.2016 року невстановлена особа, знаходячись в м. Василівка Василівського району Запорізької області, діючи з прямим умислом з корисливих мотивів з метою крадіжки чужого майна, використовуючи без дозволу кредитну картку ПриватБанк НОМЕР_1 , через банкомат, розташований по вулиці Чекістів, 2, таємно зняла грошові кошти в сумі 11000 гривень. Особа, якій повідомлено про підозру, не вказана. Відомості внесені до ЄРДР 17.12.2016 року.

У фабулі клопотання про арешт майна вже зазначається, що 09.11.2016 року, в першій половині дня, ОСОБА_8 , знаходячись у себе в офісі за адресою: АДРЕСА_1 , отримав від потерпілої ОСОБА_11 її кредитну банківську карту ПАТ КБ «ПриватБанк» НОМЕР_1 та пін-код до неї, з домовленістю можливості зняття з неї грошових коштів в сумі не більше 50 гривень для надання юридичних послуг ОСОБА_11 .
Так, 10.11.2016 року, близько 11 години 00 хвилин, ОСОБА_8 , знаходячись біля будівлі торгівельного центру за адресою: Запорізька область, Василівський район, м. Василівка, бульвар Центральний, 2, діючи з прямим умислом, з корисливих мотивів, з метою крадіжки чужого майна, з використанням раніше отриманої кредитної банківської карти ПАТ КБ «ПриватБанк» НОМЕР_1 та пін-коду до неї за допомогою банкомату шляхом вільного доступу зняв грошові кошти в сумі 100 гривень, таким чином таємно викравши їх.
Далі, 10.11.2016 року, близько 17 години 10 хвилин, ОСОБА_8 , продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, знаходячись біля будівлі торгівельного центру за адресою: Запорізька область, Василівський район, м. Василівка, бульвар Центральний, 2, діючи з прямим умислом, з корисливих мотивів, з метою крадіжки чужого майна, з використанням раніше отриманої кредитної банківської карти ПАТ КБ «ПриватБанк» НОМЕР_1 та пін-коду до неї за допомогою банкомату шляхом вільного доступу зняв грошові кошти в сумі 5000 гривень та 6000 гривень, таким чином таємно викравши їх.
Після чого, ОСОБА_8 з місця вчинення кримінального правопорушення з викраденим майном зник, яким в подальшому розпорядився на свій розсуд, тим самим спричинив потерпілій ОСОБА_11 матеріальну шкоду на суму 11100 гривень.
Однак, такий виклад фактичних обставин порушує принцип презумпції невинуватості, адже вина особи встановлюється обвинувальним вироком, а ОСОБА_8 навіть не повідомлено про підозру у вчиненні вказаного кримінального правопорушення.

До того ж слідчим до клопотання не було надано оригіналів або копій документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовував доводи клопотання, тому залишається незрозумілим яким чином невідома особа, яка заволоділа грошовими коштами ОСОБА_11 (про що йшлося у витягу з ЄРДР) трансформувалась в особу ОСОБА_8 .

Ухвалою слідчого судді, якою надавався дозвіл на обшук, вказану слідчу дію було санкціоновано з метою відшукання і вилучення оригіналу договору про надання правової допомоги (доручення, довіреності), укладеного між ОСОБА_8 та ОСОБА_11 , запитів до державних та комунальних органів, складених ОСОБА_8 від імені ОСОБА_11 , кредитної картки «ПриватБанк» НОМЕР_1 , а також інших предметів, що мають значення для встановлення істини на досудовому розслідуванні.

Документів зазначених в цій ухвалі і кредитної картки «ПриватБанк» під час обшуку відшукано і вилучено не було. Натомість, було тимчасово вилучені інші документи і речі, на які в подальшому слідчий прохав накласти арешт.

При цьому, на переконання колегії суддів, тимчасово вилучені під час обшуку речі і документи можна було б охарактеризувати поняттям «інші предмети, що мають значення для встановлення істини на досудовому розслідуванні» (яке було вжито слідчим суддею в ухвалі про надання обшуку у широкому сенсі), лише в тому разі, якщо слідчий, прокурор довели, що ці предмети мають значення для встановлення істини на досудовому розслідуванні.

Слідчий і прокурор в клопотанні про арешт майна і під час розгляду клопотання слідчим суддею місцевого суду не тільки не надали таких доказів, а навіть не аргументували, яке саме значення на їх думку, для встановлення істини в рамках вказаного досудового розслідування мають тимчасово вилучені речі.

Лише в апеляційній скарзі прокурор намагався аргументувати цю позицію, однак колегія суддів може погодитися лише з доводами щодо аркушів паперу, на яких зроблені робочі записи щодо звернення ОСОБА_11 за юридичною допомогою до ОСОБА_8 , які дійсно можуть підтвердити факт знаходження потерпілої у останнього.

Доводи ж на предмет того, що вилучені документи свідчать, що ОСОБА_8 є не доброчесною особою, що свідчить про корисливий мотив, знову таки порушують принцип презумпції невинуватості і до того ж є лише припущенням апелянта.

Окрім цього, слідчим і прокурором не було наведено, і відповідно, слідчим суддею не було встановлено, достатніх і переконливих доказів, що ці документи і речі можуть бути певним чином приховані, знищені або ж вони зникнуть, що вони можуть бути зіпсовані, передані, перетворені чи відчужені, адже жодним чином існування цих ризиків не було доведено.

На переконання колегії суддів, внесення відомостей про кримінальне правопорушення відбулось 17.12.2016 року, а речі і документи були тимчасово вилучені лише 06.10.2017 року, свідчить про протилежне, оскільки ОСОБА_8 за такий період часу мав об`єктивну можливість знищити, приховати, зіпсувати, тощо вказані речі і документи, але не робив цього.

Відповідно ч. 1 ст. 173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.
Відтак, рішення слідчого судді є законним, обґрунтованими і вмотивованим.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які тягнуть скасування ухвали слідчого судді, при апеляційному розгляді не встановлено.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:
апеляційну скаргу прокурора Василівського відділу Енергодарської місцевої прокуратури Запорізької області ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Василівського районного суду Запорізької області від 11 жовтня 2017 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання про арешт майна, яке належить ОСОБА_8 у кримінальному провадженні № 0002681 від 17 грудня 2016 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України залишити без змін.

Ухвала Апеляційного суду Запорізької області набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4