Дата документу Справа № 333/476/17
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/778/1378/17 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 333/476/17
Категорія ст. 186 ч. 2 КК України Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 листопада 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі суддів:

головуючого ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000067 відносно
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, українця, громадянина України, освіта середня, не працюючого, не одруженого, на утриманні малолітніх дітей не маючого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
1) 21.09.2016 року, Комунарським районним судом м. Запоріжжя за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбуття покарання з іспитом строком 2 роки,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України;

за участю прокурора ОСОБА_7 ,
за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 22 червня 2017 року,
в с т а н о в и л а:
в апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить суд розібратися в його справі у зв`язку з тим, що його неправильно осудили, застосувавши до нього ч.2 ст. 186 КК України, а потрібно було ч.2 ст. 185 КК України, так як при перегляді відеозапису вбачається, що факту грабіжу не видно. Його покази ніхто до уваги не взяв.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарг; в судових дебатах: прокурора, який вважав, що судове рішення слід залишити без змін; перевіривши матеріали провадження, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_6 задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.

Вироком Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 22 червня 2017 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України і йому призначено покарання у вигляді 4років позбавлення волі.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України, до покарання за цим вироком, частково приєднано не відбуту частину покарання за вироком Комунарського районного суду м. Запоріжжя 21.09.2016 року і остаточно призначено покарання обвинуваченому ОСОБА_6 у виді позбавлення волі строком на 4 роки 1 місяць.
Обвинуваченому ОСОБА_6 залишено запобіжний захід у виді тримання під вартою до вступу вироку в законну силу.
Строк відбування покарання рахувати з 06.01.2017 року.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано у строк покарання строк попереднього тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі починаючи з 06.01.2017 року до 20.06.2017 року дня набрання законної сили Закону України від 18.05.2017 року «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо правила складання покарань та зарахування строку попереднього ув`язнення».
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано у строк покарання строк попереднього тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 з розрахунку день за день починаючи з 21.06.2017 року до набрання вироком законної сили.
Вирішена доля речових доказів.
Згідно зі змістом оскаржуваного судового рішення, 05.01.2017 року близько 02 години 00 хвилин ОСОБА_6 прийшов до кафе «Бонжур», яке розташоване за адресою: м. Запоріжжя, проспект Соборний, буд. 18А та перебуваючи біля приміщення вищевказаного кафе у вікні побачив за одним із місць, ОСОБА_8 біля якого на столі лежав мобільний телефон марки «Iphone 5», який перебував у чохлі темного кольору. Після чого, ОСОБА_6 , маючи прямий умисел на викрадення чужого майна, діючи повторно з корисливих мотивів, зайшов до вказаного кафе. Після цього, скориставшись безпораднім станом потерпілого та вважаючи, що за його діями ні хто не спостерігає, підійшов до останнього та шляхом вільного доступу зі столу викрав мобільний телефон марки «Iphone 5» вартістю 5000 гривень, який перебував у чохлі темного кольору вартістю 200 гривень. Потім, ОСОБА_6 викрадене поклав до кишені своєї куртки та спрямував в сторону виходу з приміщення вказаного кафе, де у цей час ОСОБА_6 будучи поміченим свідком - ОСОБА_9 та не реагуючи на вимоги останньої припинити свої злочинні дії та повернути викрадене, покинув приміщення вказаного кафе та зник з місця вчинення злочину, тим самим викраденим розпорядився на власний розсуд.
Своїми протиправними діями ОСОБА_6 завдав потерпілому ОСОБА_8 матеріальну шкоду на загальну суму 5200 грн.

Колегія суддів вважає, що обвинувальний вирок суду першої інстанції відносно ОСОБА_6 відповідає вимогам ст. 370 КПК України, а тому підстав для скасуванню або зміни судового рішення, немає.
Доводи обвинуваченого ОСОБА_6 про недоведеність його вини у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, є необґрунтованими, з огляду на наступне.
Висновки районного суду про наявність вини обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні ним злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України за вказаними у вироку обставинами, підтверджена дослідженими у судовому засіданні доказами, зокрема:

- показами у судовому засіданні свідка ОСОБА_10 який пояснив, що він працює патрульним поліції. 05.01.2017 поступив виклик про те, що біля кафе «Бонжур», яке розташоване за адресою: м. Запоріжжя, проспект Соборний, буд. 18А у чоловіка був викрадений мобільний телефон. У продавця цього кафе, яка була свідком злочину, взяли прикмети порушника. В подальшому за адресою АДРЕСА_2 побачили особу яка схожа за наданими раніше прикметами. Затримали особу в його кармані знаходився телефон марки «Iphone 5» в подальшому ОСОБА_6 був впізнаний продавцем та доставлений до райвідділу;
- протоколом огляду місця події з фото таблицею від 05.01.2016 року;
- протоколом огляду від 06.01.2016 року;
- відеозаписом з камер спостережень магазину «Бонжур», розташованого за адресою: м. Запоріжжя, проспект Соборний, 18А в період часу з 02.11-02.13 години 05.01.2017 на йо кому видно як ОСОБА_6 , зайшов до приміщення кафе, після чого підійшов до столу де сидів потерпілий ОСОБА_8 та викрав у останнього, мобільний телефон. На відеозапису також видно, що за діями ОСОБА_6 з самого початку спостерігала продавець ОСОБА_9 , яка одразу побігла за ОСОБА_6 після скоєння злочину.
Колегія суддів вважає, що відтворення відеозапису з камери спостереження, показання свідка ОСОБА_10 , протоколи слідчих дій, є належними, допустимими та достовірними доказами, а у своїй сукупності достатніми, оскільки співпадають між собою, як в деталях, так і в цілому, щодо обставин вчинення обвинуваченим ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України.
У зв`язку з цим, доводи апелянта про те, що суд першої інстанції неправильно кваліфікував його дії за ч. 2 ст. 186 КК України, замість кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 185 КК України, є необґрунтованими, оскільки із відеозапису з камери спостережень магазину «Бонжур», розташованого за адресою: м. Запоріжжя, проспект Соборний, 18А в період часу з 02.11-02.13 години 05.01.2017 року, видно як ОСОБА_6 , зайшов до приміщення кафе, після чого підійшов до столу де спав потерпілий ОСОБА_8 та викрав у останнього, мобільний телефон. В цей час за діями ОСОБА_6 з самого початку спостерігала продавець ОСОБА_9 , яка одразу побігла з магазину за ОСОБА_6 після скоєння ним злочину. Потім приблизно через 10 секунд вона повернулася та стала будити потерпілого ОСОБА_8 і щось стала йому говорити.
Аналіз доказів свідчить про те, що дії обвинуваченого ОСОБА_6 були розпочаті як крадіжка, але були виявлені продавцем ОСОБА_9 , яка стала кричати йому, щоб той припинив свої незаконні дії, однак, незважаючи на це, обвинувачений ОСОБА_6 продовжив злочинні дії з метою заволодіння чужим майном, чим вчинив грабіж.
Враховуючи вищевказане, колегія суддів вважає голослівними твердження апелянта про те, що зміст відеозапису свідчить про те, що грабіж він не вчиняв.
Доводи обвинуваченого про те, що свідок ОСОБА_9 не з`явилася в суд, хоча її неодноразово викликали, не заслуговують уваги, оскільки згідно інформації з поліції, вона виїхала за кордон (т. 2 а.п. 62, 64, 65).
Таким чином, доводи апелянта про недоведеність його вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, є необґрунтованими, а дії обвинуваченого ОСОБА_6 правильно кваліфіковані судом першої інстанції.

Колегія суддів вважає, що покарання призначене судом першої інстанції обвинуваченому ОСОБА_6 відповідає вимогам ст. 65 КК України, оскільки є необхідним й достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:
апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 22 червня 2017 року відносно обвнуваченого ОСОБА_6 , без змін.

Ухвала Апеляційного суду Запорізької області набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з часу її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк, - з моменту отримання копії судового рішення.
Судді: