Справа № 635/7610/17
Провадження № 1-в/635/53/2018
У Х В А Л А
Іменем України
12 січня 2018 року смт. Покотилівка Харківського району Харківської області

Харківський районний суд Харківської області у складі:
головуючого судді - ОСОБА_1 ,
прокурор - ОСОБА_2 ,
секретар судового засідання - ОСОБА_3 ,
засуджений - ОСОБА_4 ,
представник засудженого - ОСОБА_5 ,
представник Державної установи
«Хролівський виправний центр
№ 140» - ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання засудженого

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Мала Перещепина Новосанжарського району, громадянина України, одруженого, із середньою освітою, який до засудження проживав за адресою: АДРЕСА_1 ,
про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, -

в с т а н о в и в :

20 грудня 2017 року до Харківського районного суду Харківської області надійшло клопотання засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

У судовому засіданні засуджений ОСОБА_4 своє клопотання підтримав та просив задовольнити, захисник засудженого ОСОБА_5 клопотання підзахисного підтримала, також просила задовольнити, при цьому зазначивши, що ОСОБА_4 фактично відбув ? встановленого законом строку покарання за особливо тяжкий злочин, сумлінним ставленням до праці довів своє виправлення, також має неодноразові заохочення від адміністрації установи виконання покарань.
Представник Державної установи «Хролівський виправний центр № 140» ОСОБА_6 у судовому засіданні зазначив, що при вирішенні питання про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_4 покладається на розсуд суду, при цьому вважає, що ОСОБА_4 сумлінним ставленням до праці довів своє виправлення.

Прокурор ОСОБА_2 у судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання засудженого ОСОБА_4 , посилаючись на те, що ОСОБА_4 був неодноразово судимий за злочини проти статевої свободи та статевої недоторканості відносно неповнолітніх та повнолітніх осіб, крім того, на сьогоднішній день цивільний позов у розмірі 44030 грн. ОСОБА_4 досі не відшкодований.

Розглянувши клопотання засудженого ОСОБА_4 , заслухавши думку сторін у справі, дослідивши матеріали судової та особової справ засудженого, суд вважає, що клопотання задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Як вбачається зі змісту характеристики на засудженого ОСОБА_4 та матеріалів його особової справи, ОСОБА_4 був засуджений вироком Полтавського районного суду Полтавської області від 22.05.2005 року за ч. 1 ст. 117 КК України до 5 років позбавлення волі, ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 06.07.2005 року його дії було перекваліфіковано з ч. 1 ст. 117 КК України на ч. 1 ст. 152 КК України. 01.11.2005 року ОСОБА_4 було умовно-достроково звільнено від відбування покарання на невідбутий строк 2 роки 4 місяці 2 днів позбавлення волі.

03 листопада 2006 року ОСОБА_4 було засудженого вироком Полтавського районного суду Полтавської області за ч. 2 ст. 152, ч. 3 ст. 152, ч. 1 ст. 186 КК, ч. 1 ст. 70 КК України до 14 років позбавлення волі, частково приєднано невідбутий строк за вироком Полтавського районного суду Полтавської області від 22.05.2005 року.

Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 02.02.2016 року ОСОБА_4 було зараховано час попереднього ув`язнення за правилами, передбаченими ст. 72 КК України; ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 05.04.2016 року ОСОБА_4 було замінено невідбуту частину покарання у виді 4 років 4 місяців 15 днів позбавлення волі на обмеження волі на той самий строк.

Ухвалою Комсомольського міського суду Полтавської області від 29.07.2016 року ОСОБА_4 час слідування під вартою до виправного центру було зараховано у строк покарання за правилами, передбаченими ст. 72 КК України.

Таким чином початок строку відбування покарання 20.08.2006 року, кінець строк -у 22.12.2019 року.

Відповідно до ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим: не менше трьох чвертей строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин, а також покарання, призначеного особі, яка раніше звільнялася умовно-достроково і знову вчинила умисний злочин протягом невідбутої частини покарання.

На момент розгляду клопотання, враховуючи тяжкість вчинених злочинів, зокрема, один з яких є особливо тяжким, та вимоги ст. 81 КК України, засуджений ОСОБА_4 відбув більше ? строку покарання, призначеного вироком Полтавського районного суду Полтавської області від 03.11.2006 року.

Відповідно до п. 1 та п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду № 2 від 26.04.2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» умовно-дострокове звільнення особи від відбування покарання має сприяти досягненню мети, передбаченої ст. 50 КК України - виправленню засудженого і запобіганню вчинення нових злочинів. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого.

У п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш мяким» № 2 від 26.04.2002 року визначено, що при вирішенні питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

З матеріалів особової справи засудженого ОСОБА_4 вбачається, що відбування покарання за вироком Полтавського районного суду Полтавської області від 03.11.2006 року здійснювалось у Державній установі «Кременчуцька виправна колонія № 69».

За час відбування покарання засуджений ОСОБА_4 неодноразово порушував встановлений режим відбування покарання та розпорядок дня, за що мав 10 стягнень, однак за сумлінну поведінку та ставлення до праці був також 4 рази заохочений адміністрацією установи виконання покарань.

У матеріалах особової справи засудженого ОСОБА_4 міститься інформація про те, за які саме порушення він мав зазначені догані. Зокрема, за порушення розпорядку дня - не виходив у встановлений установою час на обід та вечері, неправомірно перебував у кімнаті зберігання особистих речей засуджених, зберігав при собі заборонені предмети, на зауваження та заходи виховного впливу працівників установи не реагував, був охарактеризований як особа негативної спрямованості (а.о.с. 116-121, 134, 137), працівником установи виконання покарань у своєму рапорті було зазначено, що ОСОБА_4 своєю поведінкою негативно впливає на інших засуджених (а.о.с. 148).

У психологічній характеристиці психолога установи виконання покарань від 26.07.2014 та 11.08.2014 року було зазначено, що у засудженого ОСОБА_4 спостерігається певна дисгармонічність системи відносин з оточуючими, в питаннях саморегуляції поведінки проявляються нестійке опосередкування, що свідчить про незрілість особистості, засуджений має підвищену психоемоційну напругу, яка призводить до агресивних реакцій і веде до агресивної поведінки, крім того, в поведінці засудженого проявляється кримінальна деформація особистості, в ієрархії мотивів особистості переважають егоцентричні, анти суспільні установи, потреби засудженого в основному аморальні і фрустровані, життєва стратегія не сформована, система цінностей в цілому суперечить соціальним нормам (а.о.с. 152, 169).

Відповідно до довідки бухгалтерії установи виконання покарання, засуджений ОСОБА_4 має заборгованість по виконавчим листам у сумі 44030 грн. (а.о.с. 190), яка по теперішній час не відшкодована.

З 14.07.2016 року ОСОБА_4 відбував покарання в Державній установі «Полтавський виправний центр № 136». За час відбування покарання встановлений режим відбування покарання та розпорядок дня не порушував, за сумлінну поведінку та ставлення до праці мав 2 заохочення.

З 26.10.2017 року ОСОБА_4 відбуває покарання у Державній установі «Хролівський виправний центр № 140».

За власною ініціативою з перших днів перебування у виправному центрі виявив бажання працювати, відповідно до ст. 60 КВК України був працевлаштований у майстерні установи. До виконання поставлених завдань ставився задовільно, поставлені завдання виконує своєчасно та у повному обсязі, дбайливо ставиться до майна виправного центру, в роботі проявляє розумну ініціативу.

За час відбування покарання в установі випадків порушення вимог режиму відбування покарання не допускає, свідомо дотримується правил поведінки та розпорядку дня установи, адміністрацією установи не заохочувався, до дисциплінарної відповідальності не притягався.

Засуджений ОСОБА_4 за власним бажанням приймає участь в програмі диференційованого впливу на засуджених «Духовне відродження», подає позитивний приклад для інших засуджених. За характером емоційний, не щирий, у відношенні до засуджених не конфліктний, повагою не користується.

Підтримує доброзичливі стосунки з рідними шляхом телефонних розмов та побачень.

У скоєному злочині вину визнав частково.

Після звільнення засуджений має намір працювати за фахом, піклуватися про батьків-пенсіонерів.

Отже, під час відбування покарання засуджений зарекомендував себе неоднозначно, поряд із заохоченнями мав і стягнення, у своїй поведінці не був стабільно позитивним.

Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання за вироком Полтавського районного суду Полтавської області від 22.05.2005 року не зупинило засудженого ОСОБА_4 від вчинення нових злочинів, за які зараз відбуває покарання і свідчить про його виняткову зухвалість, стійку злочинну, антисоціальну спрямованість, небажання ставати на шлях виправлення і перевиховання, і необхідність утримання його в умовах ізоляції від суспільства.

Факти сумлінного ставлення до праці та відсутність стягнень у останньому місці відбування покарань не дають достатніх підстав дійти твердого переконання та висновку про те, що ОСОБА_4 за період відбування покарання, довів своє виправлення.

Крім того, сам по собі факт сумлінного ставлення засудженого до праці та відсутність стягувань, не може служити переконливою підставою для висновку про те, що засуджений виправився та не буде продовжувати вчиняти нові злочини.

Враховуючи викладене, суд вважає, що клопотання засудженого про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання задоволенню не підлягає.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 537, 539 КПК України, ст. 81 КК України, ст. 154 КВК України, суд, -

у х в а л и в :
У задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_4 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання - відмовити.

Ухвала протягом семи днів з дня її проголошення може бути оскаржена до апеляційного суду Харківської області шляхом подачі апеляційної скарги через Харківський районний суд Харківської області. Якщо ухвалу суду було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії ухвали суду.

Повний текст ухвали складений 17 січня 2018 року.

Суддя ОСОБА_1