Провадження №1-кс/554/5297/2017
У Х В А Л А

Іменем України

03 листопада 2017 року

Слідчий суддя Октябрського районного суду м.Полтави ОСОБА_1

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

заявника ОСОБА_5 ,

представника заявника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Полтаві скаргу приватного підприємства «Медіа-Центр «Візит», ОСОБА_5 на постанову слідчого про закриття кримінального провадження від 05.07.2017 року,

ВСТАНОВИВ:

04 серпня 2017 року заявники звернулись до суду із зазначеною скаргою. В обґрунтування скарги посилаються на те, що в провадженні Полтавського ВП ГУНП в Полтавській області перебували кримінальні провадження № 0002488 від 25.09.2014 року за ч.1 ст.171 КК України та № 0001048 від 17.04.2015 року за ст.126 КК України. Постановою слідчого від 05.07.2017 року провадження у кримінальному провадженні було закрито, про що ОСОБА_5 дізналась 27.07.2017 року, а ПП «Медіа-центр «Візит» - 29.07.2017 року. З постановою про закриття кримінального провадження заявники не згодні та вважають її упередженою, протиправною та незаконною, а тому, на думку заявників, вона повинна бути скасована з багатьох підстав. Так, по-перше, слідчим не проведено одночасний допит ОСОБА_7 з ОСОБА_8 , з ОСОБА_5 , з ОСОБА_9 , з ОСОБА_10 з метою з`ясування фактичних обставин справи та спростування недостовірної інформації щодо того, що журналіст ОСОБА_5 наступила на ногу ОСОБА_7 та погрожувала йому. Також слідчий проігнорував мотиви скасування попередньої постанови про закриття кримінального провадження, відображені в ухвалі слідчого судді Октябрського районного суду м.Полтави від 21.12.2015 року. При цьому слідчий не встановив додаткових свідків обставин та подій, які відбувались 17.09.2014 року. По-друге, слідчий незаконно зазначив, що коли були застосовані міри фізичного впливу, ОСОБА_5 не відчула сильного довготривалого болю від дій ОСОБА_7 , оскільки біль тривала декілька секунд, а тому відсутній склад злочину, передбачений ст.126 КК України, через малозначність. По-третє, слідчий під час досудового розслідування проігнорував один з мотивів скасування попередньої постанови, а саме не вказав, яким належним чином повинно бути пред`явлено посвідчення журналіста та яким законодавством це передбачено. Крім того, слідчим не встановлено особу судового розпорядника та не допитано його про обставини подій, за яких були порушені права журналіста та про те, яким чином знімальна група залишала своє місце роботи, а також не проведено відповідного слідчого експерименту. По-четверте, слідчий не допитав безпосередніх свідків порушень прав журналіста, якими були: ОСОБА_11 та водій, який привіз ОСОБА_12 та ОСОБА_13 до приміщення Апеляційного суду Полтавської області. Також слідчий не взяв до уваги свідчення ОСОБА_14 , який надавав покази щодо проколу шин мікроавтобусу, на якому прибула знімальна група та щодо двох осіб, які вихопили у нього з рук планшет, яким він проводив зйомку пошкоджень транспортного засобу. По-п`яте, слідчий не перевірив покази ОСОБА_7 щодо тієї обставини, чи дійсно він був у відпустці під час перебування біля Апеляційного суду Полтавської області. По-шосте, заявники вважають постанову слідчого немотивованою та заснованою на припущеннях, що стосуються, зокрема журналіста ОСОБА_5 . Вказують на те, що слідчий вийшов за межі своїх повноважень та необґрунтовано, недостовірно і протиправно дав оцінку дій журналіста, називаючи при цьому роботу засобу масової інформації та його журналіста необ`єктивною та упередженою. Таким чином, зі скарги слідує, що під час досудового розслідування слідчий дійшов протиправних висновків про те, що ОСОБА_5 ніхто не перешкоджав журналістській діяльності і вона виконала редакційне завдання. Заявники просять скасувати як незаконну постанову про закриття кримінального провадження від 05.07.2017 року та зобов`язати слідчого поновити досудове розслідування.

У судовому засіданні заявник та представник заявника підтримали скаргу та просили її задовольнити з підстав, зазначених в скарзі.

Прокурори зі скаргою не погодились, вважають, що постанова винесена з дотриманням норм кримінального процесуального законодавства, були зібрані докази у кримінальному провадженні та вірно дана їм юридична оцінка. Підстави для скасування постанови відсутні, оскільки були виконані всі необхідні і достатні слідчі дії, необхідні та достатні для встановлення наявності чи відсутності ознак кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.126, ч.1 ст.171 КК України. За результатами досудового розслідування слідчим було встановлено відсутність складу вказаних кримінальних правопорушень, а тому ним прийнято рішення про закриття кримінального провадження.

Заслухавши пояснення заявника та представника заявника, думку прокурора, дослідивши матеріали скарги та кримінального провадження, суд вважає відмовити у задоволенні скарги з наступних підстав.

Відповідно до ст. 24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом. Гарантується право на перегляд вироку, ухвали суду, що стосується прав, свобод чи інтересів особи, судом вищого рівня в порядку, передбаченому цим Кодексом, незалежно від того, чи брала така особа участь у судовому розгляді.

Відповідно до вимог ч.2 ст.9 КПК України прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне відстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а, також, на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 93 КПК України передбачено, що сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 3 ст. 284 КПК України про закриття кримінального провадження слідчий, прокурор приймає постанову, яку може бути оскаржено у порядку, встановленому цим Кодексом. Слідчий приймає постанову про закриття кримінального провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4 частини першої цієї статті, якщо в цьому кримінальному провадженні жодній особі не повідомлялося про підозру.

Згідно з ч. 5 ст. 40 КПК України слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється. Органи державної влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, службові особи, інші фізичні особи зобов`язані виконувати законні вимоги та процесуальні рішення слідчого.

Згідно з п.3 ч.1 ст.303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора про закриття кримінального провадження - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником.

Відповідно до ст.284 КПК України кримінальне провадження закривається в разі, якщо встановлена відсутність події кримінального провадження, встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення.

У судовому засіданні встановлено, що у провадженні слідчого відділу Полтавського ВП ГУНП в Полтавській області перебували матеріали кримінального провадження № 0002488, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 25.09.2014 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.171, ч.1 ст.126 КК України.

Згідно з фабулою витягу з ЄРДР 25.09.2014 року до Октябрського РВ ПМУ надійшла заява ОСОБА_5 про те, що 16.09.2014 року по вул.Жовтневій, 18 в м.Полтаві біля приміщення Апеляційного суду Полтавської області її штовхав завідувач організаційно-контрольного відділу міської ради м.Кременчука ОСОБА_7 , чим перешкоджав законній професійній діяльності журналіста (кримінальне провадження № 0002488 арк.крим. пров. 1).

17.04.2015 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001048 внесені відомості за заявою ОСОБА_5 за ознаками ч.1 ст.126 КК України та вказано про те, що ОСОБА_7 поблизу будівлі Апеляційного суду Полтавської області в м.Полтаві умисно вчинив насильницькі дії відносно неї ( арк..крим. пров.96).

Постановою прокурора прокуратури Октябрського району м.Полтави від 20.04.2015 року об`єднано вказані кримінальні провадження та присвоєно єдиний №0002488 ( арк..крим.пров.103)..

05 липня 2017 року постановою слідчого Полтавського ВП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_15 кримінальне провадження №0002488 від 25.09.2014 року закрито у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_7 складу кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.126, ч.1 ст.171 КК України та ОСОБА_16 , ОСОБА_17 кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.171 КК України, на підставі п.2 ч.1 ст.284 ККПК України ( арк..крим.пров.300-311).

Як зазначив слідчий у постанові про закриття кримінального провадження, проведеним досудовим розслідуванням не здобуто об`єктивних, не упереджених, достатніх доказів того, що відносно журналіста ПП «Медіа-Центр «Візит» ОСОБА_5 були вчинені дії з перешкоджання в її законній журналістській діяльності та вчинення інших насильницьких дій, які завдали фізичного болю.

Диспозиція ч.1 ст.171 КК України в редакції станом на момент вчинення вищезазначених подій передбачала кримінальну відповідальність за перешкоджання професійній законній діяльності журналіста.

При цьому, перешкоджання законній професійній діяльності журналістів - це протиправне створення будь-яких перепон, обмежень, заборон щодо одержання, використання, поширення та зберігання інформації окремим журналістом (журналістами) чи засобом масової інформації. Воно може виразитись у примушуванні до поширення певної інформації або відмові в її поширенні, незаконному вилученні тиражу друкованої продукції, знятті передачі з ефіру, недопущенні журналіста до участі у прес-конференції, безпідставній відмові в акредитації засобу масової інформації чи окремому журналістові, позбавленні журналіста чи засіб масової інформації можливості скористатися переважним правом на одержання інформації, необґрунтованій відмові у задоволенні запиту щодо доступу до офіційних документів або наданні письмової чи усної інформації, порушенні права власності на інформацію, навмисному приховуванні інформації, безпідставній відмові від поширення певної інформації тощо. Таке перешкоджання може виразитися також у здійсненні цензури або втручанні у професійну діяльність журналістів і засобів масової інформації з боку органів державної влади або органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб.
Крім того, стаття 24 Закону України визначає поняття перешкоджання професійній діяльності журналіста, а саме : забороняються втручання у професійну діяльність журналістів, контроль за змістом поширюваної інформації, зокрема з метою поширення чи непоширення певної інформації, замовчування суспільно необхідної інформації, накладення заборони на висвітлення окремих тем, показ окремих осіб або поширення інформації про них, заборони критикувати суб`єкти владних повноважень, крім випадків, встановлених законом, договором між засновником (власником) і трудовим колективом, редакційним статутом.

Статтею 12 Закону України «Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальних захист журналістів» визначено специфічні риси та умови журналістської діяльності, а саме : творчий характер, інтенсивність інтелектуальної праці, її нерегульована тривалість за умов жорсткої регламентації редакційного і технологічного циклу підготовки та випуску видань і програм; суспільно впливове за наслідками значення роботи, висока соціальна відповідальність за свою працю та її результати; постійно значне морально-психологічне навантаження і напруженість, виконання службових обов`язків і реалізація творчих планів у стресових ситуаціях; систематичне перебування у відрядженнях та роз`їздах, включаючи відрядження до місць надзвичайних подій, професійна творча діяльність в екстремальних умовах, виконання спеціальних завдань з ризиком для здоров`я і життя; необхідність здійснювати власний творчий пошук нової потрібної інформації та її джерел, наявність об`єктивних і суб`єктивних труднощів та перешкод у добуванні інформації; прояви морально-психологічного тиску, погрози та безпосередні загрозливі дії проти журналіста у зв`язку з виконанням ним службових обов`язків.
Згідно спільної заяви Директора ПП «Медіа-Центр «візит» та ОСОБА_5 від 19.09.2014 року ( арк..критм.пров.8,9), останні повідомили, що 16.09.2014 року після закінчення судового засідання в Апеляційному суді Полтавської області ОСОБА_5 знаходилася біля будівлі суду з метою проведення відео зйомки подій, які відбувалися на вулиці. Несподівано для неї ОСОБА_7 схватив її за ліву руку та почав тягти до пікетувальників, які зробили живий коридор. В подальшому ОСОБА_7 її брутально штовхнув у середину коридору і під викрики «Ганьба» вона була вимушена у шоковому стані триматися на ногах та підійти до сцени для з`ясування причини брутального поводження з журналістом, тобто з нею.
Відповідно до редакційного завдання на 16.09.2014 року знімальна група ПП «Медіа-Центр «Візит» направлялася до м.Полтави, де в Апеляційному суді Полтавської області готується розгляд справи щодо визначення запобіжного заходу ОСОБА_18 та завданням знімальної групи зазначено : по можливості найбільш повно та об`єктивно висвітлили хід судового процесу та усі події, що відбуватимуться навколо нього ( арк..крим.пров.16).
Згідно з листом ПП «Медіа-Центр «Візит» від 29.09.2016 року ( арк..крим.пров.208-209) завданням журналіста ОСОБА_5 та оператора відеозапису ОСОБА_19 було висвітлення у ЗМІ хід судового засідання, у якому фігурував директор ПП «ПТК «Візит» ОСОБА_18 . Моральний і фізичний тиск на журналістку того дня негативно позначився на її загально-психологічному стані, а відтак і на виконанні нею у подальшому своїх функціональних обов`язків.
Як вбачається з пояснень ОСОБА_5 , які надані нею при проведенні психологічної експертизи ( арк..крим.пров.238-246) щодо причин з яких вона не змогла виконати редакційне завдання, остання зазначає, що «..після дій ОСОБА_7 повернулась на те місце, з якого він її виштовхнув, а саме на сходи Апеляційного суду щоб продовжити роботу. Однак ні я ні ОСОБА_20 не змогли працювати, оскільки були в шоці від того, що відбулось, а також дивлячись на емоційний стан людей на мітингу, побоювались там знаходитись. Таким чином, ми не змогли виконати своє редакційне завдання до кінця і змушені були поїхати звідти. О.Цокур указує, що своїми діями ОСОБА_21 не просто принизив її людську гідність, піддав її життя і здоров*я ризику, він перешкоджав здійснення її професійній діяльності як журналіста, адже в її плани як журналіста не входило рятувати своє життя, здоров*я та обладнання».

Тобто, причиною невиконання редакційного завдання стали індивідуально психологічні особливості ОСОБА_5 , а саме - її емоційна чутливість та вразливість від відношення учасників мітингу до неї.

З урахуванням цього слідство вірно вказало, з чим погоджується суд, що наявність об`єктивних та суб`єктивних труднощів та перешкод у добуванні інформації, прояви морально психологічного тиску на журналіста це не є перешкоджання професійній, законній діяльності журналіста в розумінні диспозиції ст. 171 КК України, а відповідно до ст. 12 Закону України «Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальних захист журналістів» - є умовами в яких постійно доводиться працювати журналістам.

Дії ж ОСОБА_7 які виразились у тому, що він взяв за руку ОСОБА_5 та вивів в середину вказаного коридору не можна вважати такими, що перешкоджають діяльності журналіста в розуміння вищевказаних нормативних актів, оскільки мета та ціль його дій, як обов`язкові складові суб`єктивної сторони складу кримінального правопорушення полягали в іншому, на що вказують його слова: «А тепер вийди і розкажи це людям».

Суд критично ставиться до доводів заявників щодо наявності складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 171 КК України, в частині того, що журналіст ОСОБА_5 не виконала поставлене перед нею редакційне завдання.

При дослідженні матеріалів кримінального провадження, зокрема первинних заяв про кримінальне правопорушення, допитів свідків, потерпілої ОСОБА_5 взагалі не вказується відомості про те, що саме не вдалось останній виконати під час виконання професійної діяльності біля приміщення Апеляційного суду м.Полтави.

В самому редакційному завданні обсяг роботи ОСОБА_5 вказаний як «по можливості найбільш повно та об`єктивно висвітлити хід судового процесу та усі події, що відбуватимуться навколо нього (пікетування суду, тощо), що вказує про його неконкретність, а тому подальше повідомлення головним редактором ПП «Візит» переліку питань редакційного завдання, які потрібно було висвітлити є явно надуманим.

Як встановлено з відеозапису новин ПП «Візит» за 16.09.14 року сюжет, відзнятий біля Апеляційного суду Полтавської області, вийшов в телевізійні новини, в них повністю відображено всі події які відбувались в суді та біля нього, коментувала їх в прямому ефірі безпосередньо сама ОСОБА_5 , де ні вона, ні головний редактор не зазначили про те, що ОСОБА_7 чи іншими учасниками мітингу перешкодили журналістській діяльності в розумінні ст. 171 КК України.

Суд погоджується також з висновками органу досудового розслідування про відсутність в діях ОСОБА_7 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 126 КК України та недостатність для повідомлення йому підозри лише однієї заяви ОСОБА_5 , що діями останнього їй було заподіяно фізичного болю, оскільки іншими обставинами кримінального провадження вказаний факт не підтверджується.

Так необхідною підставою для кваліфікації дій ОСОБА_7 за ст. 126 КК України необхідно вчинення ним умисних дій, спрямованих саме на спричинення фізичного болю.

Під фізичним болем розуміється такий психічний стан особи, який характеризується стражданнями, спричиненими фізичним впливом на його тіло.

Як установлено, відповідно до даних відеозапису, ОСОБА_7 тримав ОСОБА_5 за ліву руку, виводячи на середину коридору. Ніяких дій із стикання, викручування і т.п. останній не вчиняє. При цьому особливого опору з боку ОСОБА_5 який б свідчив, що вона пручалась, упиралась внаслідок чого ОСОБА_7 вимушений був тягнути і застосовувати надмірну фізичну силу, що викликала сильний фізичний біль та страждання також відсутні.

Відповідно до заяви про кримінальне правопорушення від 14.09.14 року, протоколу допиту потерпілого ОСОБА_5 остання взагалі не вказує, що отримала якісь фізичні страждання, вимушена була звертатись за медичною допомогою.

В самому записі новин від 14.09.14 року безпосередньо ОСОБА_5 коментуючи зазначені події, дії ОСОБА_7 назвала «підштовхування», що не може розцінюватись як об`єктивна складова складу кримінального правопорушення.

Під час досудового розслідування отримані відповіді на запит від лікарняної установи за місцем проживання ОСОБА_5 про те, що вона за медичної допомогою не зверталась.

При цьому відмічається, що ОСОБА_5 під час проведення слідчих дій, надання пояснення судово медичному експерту не конкретизує, де саме відчула фізичний біль, в чому саме він виражався, його тривалість, коли вона його відчула, від яких саме дій, що дає підстави до критичної оцінки повідомлених нею відомостей про зазначений факт.

Крім того, відповідно до диспозиції ст. 126 КК України, вказані дії мають бути вчинені за умисною форми вини. Як установлено за матеріалами кримінального провадження, даних відеозапису, ОСОБА_7 , враховуючи використаний спосіб фізичного контакту, який сам по собі не може бути суспільно небезпечний ( з врахуванням науково практичного розуміння характеру інших насильницьких дій), діяв виключно з метою вивести ОСОБА_5 на середину коридору щоб почути від неї пояснення, а не спричинити їй відчутного фізичного болю чи страждання, що також виключає наявність в його діях складу кримінального правопорушення.

Суд бере до уваги також і той факт, що ОСОБА_5 із заявою-повідомленням про кримінальне правопорушення, передбачене ст.126 КК України, звернулася до прокурора 16.04.2015 року ( арк.крим.пров.98) та у первісній заяві від 19.09.2014 року нею взагалі не було зазначено щодо заподіяння їй фізичного болю та перенесених у зв*язку з цим страждань.

Крім того, суд вважає безпідставним посилання заявників на ту обставину, що слідчий проігнорував мотиви скасування попередньої постанови про закриття кримінального провадження, відображені в ухвалі слідчого судді Октябрського районного суду м.Полтави від 21.12.2015 року, так як постанови про закриття кримінального провадження від 04.11.2015 року та від 05.07.2017 року мають посилання на різні докази, здобуті під час досудового розслідування, факти, встановлені досудовим розслідуванням та їх юридичну оцінку.

Таким чином, суд приходить до висновку, що постанова про закриття кримінального провадження № 0002488 від 25.09.2014 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 126, ч.1 ст. 171 КК України, винесена 05.07.2017 року слідчий Полтавського ВП ГУНП в Полтавській області є обґрунтованою, досудове розслідування проведено в повному обсязі, а тому відсутні підстави для її скасування.

Керуючись ст..ст. 303,306,307,376 КПК України, суд

УХВАЛИВ :

Відмовити у задоволенні скарги приватного підприємства «Медіа-Центр «Візит», ОСОБА_5 на постанову слідчого про закриття кримінального провадження від 05.07.2017 року.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Полтавської області протягом 5 днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя : ОСОБА_1