АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА

Справа № 11-кп/796/1457/2017 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Категорія: ч. 1 ст. 286 КК України Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_6 на ухвалу Печерського районного суду

м. Києва від 10 травня 2017 року у кримінальному провадженні № 0000722 щодо обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Києві, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий,

за участю: прокурора ОСОБА_8

потерпілої ОСОБА_6

представника потерпілої ОСОБА_9

захисника ОСОБА_10

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 10 травня 2017 року задоволено клопотання обвинуваченого ОСОБА_7 та звільнено його від кримінальної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 286 КК України, на підставі ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, а кримінальне провадження закрито.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_6 до ОСОБА_7 залишено без розгляду.

Крім того, судом вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат у кримінальному провадженні.

Як указав суд в ухвалі, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, а саме в тому, що він 17 лютого 2014 року близько 15 год., керуючи технічно справним автомобілем марки «Тойота Кемрі», державний номерний знак НОМЕР_1 , та рухаючись по проїзній частині вул. Московська в м. Києві зі сторони вул. М. Гайцана в напрямку вул. Кловський узвіз, в порушення п.п. 10.1, 11.3 ПДР України, наближаючись до будинку № 24 по вул. Московська в м. Києві та виявивши пішохода ОСОБА_6 , яка перетинала проїзну частину з права на ліво відносно його руху, не переконавшись у безпеці, змінив напрямок руху, при цьому виїхав на смугу, призначену для зустрічного руху, скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_6 , внаслідок чого остання отримала середньої тяжкості тілесні ушкодження.

Вирішуючи клопотання обвинуваченого щодо звільнення його від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України, суд дійшов висновку, що таке клопотання підлягає задоволенню, виходячи з того, що злочин у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_7 є злочином невеликої тяжкості, вчинений 17.02.2014 та на час проведення судового розгляду минув встановлений ч. 1 ст. 49 КК України трирічний строк притягнення особи до кримінальної відповідальності.

В апеляційній скарзі потерпіла ОСОБА_6 , вважаючи ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 10 травня 2017 року незаконною та необґрунтованою, просить її скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду по суті.

За доводами апеляційної скарги, висновки суду щодо не встановлення обставин, з якими закон пов`язує переривання чи зупинення перебігу строків давності притягнення обвинуваченого до відповідальності, передбачених ст. 49 КК України, є необґрунтованими, оскільки суд не врахував, що кримінальне провадження по факту ДТП було безпідставно закрито і лише в результаті оскарження постанови про закриття кримінального провадження досудове розслідування було розпочато через три місяці з моменту вчинення ДТП; під час судового розгляду неодноразово оголошувалися перерви у зв`язку з неявкою обвинуваченого та прокурора, що в цілому і призвело до неможливості розгляду справи в межах строків, передбачених ст. 49 КК України, водночас саме обвинувачений ОСОБА_7 своїми діями та бездіяльністю сприяв затягуванню строків.

Крім того, як зазначає потерпіла, суд першої інстанції не врахував, що обвинувачений вину у вчиненому не визнав та відмовився відшкодовувати завдану в результаті ДТП шкоду.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_11 у запереченнях на апеляційну скаргу потерпілої, вважаючи ухвалу суду першої інстанції законною та обґрунтованою, просить залишити її без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Заслухавши доповідь судді, пояснення потерпілої та її представника, які підтримали апеляційну скаргу, позицію захисника та прокурора, які вважали судове рішення законним та обґрунтованим, провівши судові дебати, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку із звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 288 КПК України суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності у разі вчинення нею злочину невеликої тяжкості, за який передбачене покарання у виді обмеження або позбавлення волі, якщо з дня вчинення нею злочину і до набрання вироком законної сили минуло три роки.

Матеріально - правовими підставами звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності є закінчення встановлених ч. 1 ст. 49 КК України строків і відсутність обставин, що порушують їх перебіг (ч.ч. 2-4 ст. 49 КК України).

Процесуально-правовими підставами звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності є виключно згода обвинуваченого на таке звільнення від кримінальної відповідальності.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, який згідно зі ст. 12 КК України є злочином невеликої тяжкості, при цьому подія злочину мала місце 17 лютого 2014 року, отже на час розгляду кримінального провадження в суді (зокрема, 10 травня 2017 року) пройшло більше ніж три роки.

10 травня 2017 року обвинувачений ОСОБА_7 під час судового розгляду заявив клопотання про звільнення його від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України та просив закрити кримінальне провадження щодо нього відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України (т.3 а.с. 53).

Відповідно до ч. 4 ст. 286 КПК України, якщо під час судового розгляду кримінального провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом сторона кримінального провадження звернеться з клопотанням про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності, суд має невідкладно розглянути таке клопотання, незалежно від того, на якій стадії судового розгляду воно заявлене.

На виконання вимог ч. 4 ст. 286 КПК України, як це слідує із журналу судового засідання від 10 травня 2017 року ( т.3 а.с. 56-59), суд першої інстанції після надходження вищезгаданого клопотання ОСОБА_7 невідкладно приступив до його розгляду, з`ясував позицію обвинуваченого, який дав згоду на закриття кримінального провадження з нереабілітуючих підстав, з`ясував думку всіх учасників провадження, які на наявність обставин, які б свідчили про зупинення або переривання строку давності не посилалися, та ухвалив судове рішення про задоволення клопотання обвинуваченого, не встановивши обставин, які б були перешкодою для звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 286 КК України, на підставі ст. 49 КК України.

З таким рішенням суду погоджується і колегія суддів, оскільки вважає, що судом першої інстанції при вирішенні питання про звільнення обвинуваченого ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження були дотримані вимоги як матеріального, так і процесуального права.

Колегія суддів визнає необґрунтованими доводи апеляційної скарги потерпілої про те, що у суду не було законних підстав вважати, що в кримінальному провадженні закінчилися строки давності, бо досудове розслідування розпочалося лише після спливу трьох місяців від часу вчинення злочину, судовий розгляд неодноразово відкладався у зв`язку з неявкою обвинуваченого, прокурора та з інших неповажних причин, оскільки, як обґрунтовано вказав суд у своєму рішенні, обставин, з якими закон пов`язує переривання чи зупинення перебігу давності притягнення обвинуваченого до кримінальної відповідальності, передбачених ч. 2, ч. 3 ст. 49 КК України, у кримінальному провадженні не встановлено.

Зокрема, відповідно до ч. 2 ст. 49 КК України перебіг давності зупиняється, якщо особа, що вчинила злочин, ухилилася від досудового слідства або суду. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання.

Між тим, в матеріалах кримінального провадження відсутні відомості про те, що ОСОБА_7 ухилявся від досудового слідства або суду, що було б підставою для застосування положень ст. 140 КПК України, зупинення досудового розслідування згідно з п. 2 ч. 1 ст. 280 КПК України або судового провадження відповідно до вимог ст. 335 КПК України.

При цьому необхідно зазначити, що початковим моментом обчислення строку давності є день, коли злочин було вчинено, а не коли розпочалося досудове розслідування в кримінальному провадженні.

Не встановлено судом і даних, що після 17 лютого 2014 року ОСОБА_7 вчинив нове кримінальне правопорушення.

Твердження в апеляційній скарзі про те, що ОСОБА_7 не може бути звільнений від відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, оскільки він не визнав вину, не відшкодував шкоду і питання щодо її відшкодування не вирішено, не ґрунтуються на вимогах закону і є безпідставними.

При цьому колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що за змістом норм права, передбачених законом України про кримінальну відповідальність (ст. 74 КК України), лише у випадку коли особа заперечує проти закриття провадження з нереабілітуючих підстав, якою є і закінчення строків давності, суд, за наявності до того підстав, визнає особу винною, ухвалює обвинувальний вирок і звільняє її від покарання, керуючись ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України.

Обґрунтовано суд першої інстанції при закритті кримінального провадження залишив без розгляду цивільний позов потерпілої ОСОБА_6 , роз`яснивши у мотивувальній частині ухвали, що право потерпілої на відшкодування заподіяної злочином шкоди в даному випадку може бути реалізовано в порядку цивільного судочинства.

Як вважає колегія суддів, судове рішення в цій частині достатньо мотивовано, з посиланням на роз`яснення Пленуму Верховного Суду України, відповідно до яких, що узгоджується й з викладеним у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 02 липня 2004 року № 13 "Про практику застосування судами законодавства, яким передбачені права потерпілих", у разі закриття кримінальної справи з передбачених законом підстав цивільний позов не розглядається, потерпілому роз`яснюється право звернутися з позовними вимогами в порядку цивільного судочинства без сплати державного мита. Також згідно з вимогами ч. 7 ст. 128 КПК України особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства. Тобто, невідшкодування обвинуваченим з будь-яких причин під час досудового слідства або судового розгляду заподіяної шкоди, так само як і не визнання ним цивільного позову в кримінальному провадженні, не є перешкодою для звільнення такої особи від відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності.

Враховуючи, що в апеляційній скарзі не наведено належним чином умотивованих, переконливих доводів на обґрунтування того, що під час судового розгляду кримінального провадження неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність або допущено такі порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення, колегія суддів, не встановивши підстав для скасування судового рішення, відмовляє у задоволенні апеляційної скарги потерпілої.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 10 травня 2017 року відносно ОСОБА_7 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

____________________ ________________________ _______________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4