Справа № 442/5089/13-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11/783/38/17 Доповідач : ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 листопада 2017 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

з участю прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілого ОСОБА_7 ,

захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

виправданого ОСОБА_10 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні у місті Львові кримінальну справу за апеляціями прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, та потерпілого ОСОБА_7 на вирок Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 03 серпня 2017 року відносно ОСОБА_10 ,

ВСТАНОВИЛА:
Цим вироком ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, не працюючого, раніше не судимого, у пред`явленому обвинуваченні в скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України визнано невинуватим і по суду виправданим у зв`язку з відсутністю в його діях складу злочинів.

Запобіжний захід ОСОБА_10 підписку про невиїзд, - скасовано.

Цивільний позов ОСОБА_7 залишено без розгляду.

Вирішено питання про речові докази та судові витрати в справі.

Органами досудового слідства ОСОБА_10 пред`явлено обвинувачення в тому, що він 12 лютого 2011 року 08 год. 30 хв. керуючи автомобілем «NONDA Accord», реєстраційний номер НОМЕР_1 , та рухаючись ним в м.Дрогобичі по вул.Самбірській, при проїзді ділянки дороги біля будинку №66 порушив вимоги Розділу 1 п.п.1.2., 1.5. та 1.10. в частині терміну «Пішохідний перехід, розділу 2 п. 2.3. б); Розділу 8 п.8.1.; Розділу 12 п. 12.3 та Розділу 18 п.18.1. Правил дорожнього руху України, які виразились в тому, що він проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, не вів керований ним транспортний засіб якнайближче до правого краю проїзної частини дороги, з моменту виникнення небезпеки для руху у вигляді виходу зліва на право по ходу його руху на проїзну частину дороги пішохода ОСОБА_7 , який переходив проїзну частину дороги по нерегульованому пішохідному переході, не надав дорогу пішоходу та не вжив своєчасних заходів для зменшення швидкості аж до повної зупинки керованого ним транспортного засобу, а виїхав на умовну зустрічну смугу, де здійснив наїзд на нього. Внаслідок наїзду ОСОБА_7 отримав тяжкі тілесні ушкодження, як такі, що є небезпечними в момент заподіяння.
Даний вирок суду в апеляційному порядку оскаржили прокурор, який приймав участь у розгляді справи судом першої інстанції, та потерпілий.

В апеляції прокурор просить скасувати вирок суду, та постановити вирок, яким ОСОБА_10 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначити йому покарання у виді трьох років та шести місяців позбавлення волі без позбавлення права керування транспортними засобами, і на підставі ст.75 КК України звільнити від відбування покарання з іспитовим строк два роки з покладенням обов`язків, передбачених ч.1 ст.76 КК України.

Зазначає, що судове слідство в кримінальній справі було проведено не повно, в матеріалах кримінальної справи є переконливі докази, що доводять вину ОСОБА_10 у вчиненні ним злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України.
Прокурор вказує на те, що судом першої інстанції не надано належної оцінки протоколу огляду місця події та схеми до нього від 12.02.2011 року, висновку судово-медичної експертизи №148 від 04.03.2011 року, висновку комісійної судово-медичної експертизи №296 від 12.06.2015 року, первинним показам потерпілого ОСОБА_7 , показанням судових експертів ОСОБА_11 та ОСОБА_12 .. Крім цього, прокурора вважає неналежно оціненими покази свідка ОСОБА_13 , критично не оціненими покази свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , що перебувають в дружніх відносинах з ОСОБА_10 ..
Таким чином, прокурор вважає, що судом першої інстанції залишено поза увагою вагомі докази вини ОСОБА_10 у скоєному, тобто суд у вироку не вказав чому він приймає до уваги одні докази та відкидає інші докази.
Потерпілий ОСОБА_7 в апеляції просить вирок суду першої інстанції скасувати та призначити новий судовий розгляд в суді першої інстанції з підстав неповноти досудового та судового слідства, оскільки ніким не перевірено його покази в частині того, що його на пішохідному переході збив старий транспортний засіб марки ДЕУ, а не автомобіль марки «Хонда Акорд» д.н.з НОМЕР_1 . Крім цього, потерпілий ОСОБА_7 вважає, що дорожньо-транспортна пригода з його участю була інсценована невідомими особами із залученням підставних свідків, судове слідство проведено без його участі.
Під час апеляційного розгляду потерпілий у своїх поясненнях частково змінив апеляційні вимоги та просив оскаржуваний вирок скасувати, а справу відносно ОСОБА_10 направити на додаткове розслідування з підстав неповноти досудового розслідування.
Захисники ОСОБА_8 та ОСОБА_9 внесли письмове заперечення на подані апеляційні скарги, вважають вирок суду законним та обґрунтованим, наголошують на тому, що судом першої інстанції повно та об`єктивно досліджено всі обставини кримінальної справи та докази, яким дана вичерпно вірна правова оцінка.
Заслухавши доповідача, прокурора та потерпілого, які підтримали подані апеляції кожен свою та частково один одного в частині скасування вироку, виправданого ОСОБА_10 та його захисників, які заперечили апеляції прокурора і потерпілого, та просили вирок суду залишити без змін, розглянувши матеріали справи та доводи апеляцій, колегія суддів приходить до наступних висновків.
У відповідності до ст.22 КПК України прокурор, слідчий і особа, яка проводить дізнання, зобов`язані вжити всіх передбачених законом заходів для всебічного, повного і об`єктивного дослідження обставин справи, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдують обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують і обтяжують його відповідальність.
Висновок суду про відсутність в діях ОСОБА_10 складу злочину, передбаченого, ч.2 ст.286 КК України, у вироку відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується зібраними у справі та перевіреними в судовому засіданні доказами і є обґрунтованим.
Суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про відсутність причинно-наслідкового зв`язку між діями ОСОБА_10 та відсутність наслідків, що ставляться в провину останньому.
Щодо покликання прокурора про те, що судом першої інтонації належним чином не оцінено висновок судово-медичної експертизи №148 від 04.03.2011 року (т.1 а.с.25-26), то такі колегією суддів визнаються неспроможними, оскільки такий висновок судово-медичної експертизи оцінювався в сукупності з іншими доказами у справі.
Так, з висновком судово-медичної експертизи №296 від 12.06.2015 року, з якого встановлено, що відповідно до записів у представлених медичних документах ОСОБА_7 були спричинені черепно-мозкова травма з переломом кісток склепіння черепа, забоєм головного мозку із крововиливами під оболонки головного мозку, садно в тім`яній ділянці, крововилив біля лівого ока, садна в ділянці задньої поверхні лівого ліктьового суглобу і на 3-у пальці лівої кисті, забої м`яких тканин грудної клітки і поперекової ділянки. Травма голови відноситься до тяжкого тілесного ушкодження за ознакою небезпеки для життя в момент спричинення, а всі інші тілесні ушкодження - до легкого тілесного ушкодження.
Показами потерпілого ОСОБА_7 , які постійно змінювались та обґрунтовано визнані судом непослідовними як щодо обставин дорожньо-транспортної пригоди з його участю, так і щодо обставин його подальшого лікування. Також судом першої інстанції враховано поведінку потерпілого ОСОБА_7 на час проведення вище вказаних судово-медичних експертиз, який на виклики експертів не з`являвся до належного медичного освідування. При цьому, незмінними залишались покази виправданого ОСОБА_10 ..
Показами судово-медичного експерта ОСОБА_11 , допитаного в судовому засіданні, який вказав, що безпосередній огляд потерпілого проводив в приміщенні Дрогобицької міської лікарні. При наданні висновку ним, окрім даних особистого огляду, враховувались записи з історії хвороби (медичної карти стаціонарно хворого нейрохірургічного відділення Дрогобицької МЛ) та КТ обстеження головного мозку від 13 лютого 2011 року. При особистому огляді з тілесних ушкоджень виявлено садно на лівому ліктьовому суглобі ззаду та на лівій китиці. Інших видимих тілесних ушкоджень на час огляду не було. При огляді також не було виявлено жодних тілесних ушкоджень на нижніх кінцівках та тазобедрового суглобу. Інші тілесні ушкодження, що зазначені у висновку експертизи вказано із наданої медичної документації. Тілесні ушкодження, які зазначено у експертизі, ОСОБА_7 міг отримати при падінні з висоти власного росту. При цьому це могло бути як з прискоренням тіла та і без такого прискорення. Зробити категоричний висновок в цій частині не надається можливим.
Прокурор в апеляції зазначає, що судом належним чином не перевірено покази потерпілого ОСОБА_7 , дані ним на досудовому розслідуванні. Однак таке твердження прокурора колегія суддів вважає безпідставним і таким, що спростовується іншими доказами, які були досліджені судом в судовому засіданні в результаті чого суд прийшов до вірного і категоричного висновку, що покази дані потерпілим ОСОБА_7 , дані ним як на досудовому слідстві, так і під час судового слідства, не відповідають об`єктивним обставинам справи.

Більше того, в апеляції потерпілий ОСОБА_7 стверджує про те, що його на пішохідному переході збив старий транспортний засіб марки ДЕУ, а не автомобіль марки «Хонда Акорд», д.н.з НОМЕР_1 , і дорожньо-транспортна пригода з його участю була інсценована невідомими особами із залученням підставних свідків, судове слідство проведено без його участі. І таке породжує обґрунтований сумнів у доведеності вини ОСОБА_10 у скоєнні злочину, що інкримінований останньому органом досудового розслідування, та вичерпує будь-які можливості суду чи органу досудового слідства вжити заходів для здобуття доказів вини ОСОБА_10 ..
Крім цього, колегія суддів визнає не обґрунтованими покликання прокурора в апеляційній скарзі про те, що судом першої інстанції неналежно оціненими є покази свідка ОСОБА_13 , критично не оцінено покази свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , що перебувають в дружніх відносинах з ОСОБА_10 , - оскільки такі покази свідків не спростовуються дослідженими судом першої інстанції доказами та перебувають в об`єктивному зв`язку з ними.
Враховуючи вище наведене, колегія суддів вважає спростованими доводи апеляції прокурора та потерпілого в частині того, що судом першої інстанції при розгляді справи були допущені однобічність та неповнота судового слідства, оскільки суд всебічно, повно і об`єктивно дослідив та проаналізував докази у кримінальній справі та виніс законний вирок.

Вищенаведені докази повністю узгоджуються між собою і не суперечать одне одному, а тому доводи апелянтів про неналежну оцінку судом зібраних по справі доказів не знаходять свого підтвердження. Більше того, суд першої інстанції, що стосується висновків експертів, в праві давати оцінку доказам в цілому, та і в частині, у випадку якщо такі докази не відповідають об`єктивній дійсності.
Щодо необґрунтованості змінених апеляційних вимог потерпілого ОСОБА_7 про направлення справи відносно ОСОБА_10 на додаткове розслідування з підстав неповноти досудового розслідування, то колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що дана кримінальна вже двічі постановами суду першої інстанції від 21.05.2013 року та від 26.06.2014 року направлялась на додаткове розслідування, проте двічі ухвалами апеляційного суду Львівської області від 16.07.2013 року (т.2 а.с.219-221) та від 28.10.2014 року (т.6 а.с.116-118) постанови місцевого суду скасовувались як незаконні і справа поверталась на новий судовий розгляд.
Окрім того, згідно ст.62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, а всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
За таких обставин суд першої інстанції на підставі дослідження і оцінки у сукупності всіх зібраних у справі доказів вірно дійшов до переконання про відсутність у діях ОСОБА_10 складу злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, та правомірно виправдав підсудного.

Отже, порушень норм кримінального чи кримінально-процесуального законодавства, які б впливали на правильність висновків суду, колегією суддів не виявлено.
Враховуючи викладене, керуючись ст.ст.362, 366 КПК України (в редакції 1960 року), колегія суддів

УХВАЛИЛА:
Апеляції прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, та потерпілого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 03 серпня 2017 року відносно ОСОБА_10 без змін.

На ухвалу апеляційного суду може бути подана касаційна скарга безпосередньо до касаційного суду протягом трьох місяців з моменту набрання нею законної сили.

Головуючий:
Судді: