Справа № 145/1486/17
15 лютого 2018 року м. Шаргород
Колегія суддів Шаргородського районного суду Вінницької області у складі:
головуючого судді - ОСОБА_1 ,
суддів - ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 ,
секретаря судового засідання - ОСОБА_4 ,
прокурора - ОСОБА_5
обвинуваченого - ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_6 - адвокатів ОСОБА_7 , ОСОБА_8
перевіривши надані матеріали та розглянувши клопотання сторони обвинувачення про призначення кримінального провадження до судового розгляду і продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 , та клопотання сторони захисту про повернення обвинувального акта прокуророві та зміну запобіжного заходу, колегія суддів
в с т а н о в и л а:
05.02.2018 року до Шаргородського районного суду Вінницької області з Апеляційного суду Вінницької області надійшли матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР 28 грудня 2016 року.
Обвинувальний акт у даному кримінальному провадженні пред`явлений ОСОБА_6 за ч.3 ст.307 КК України .
Ухвалою колегії суддів від 06.02.2018 року по вказаному провадженню було призначено підготовче судове засідання.
У підготовче засідання з`явились прокурор ОСОБА_5 , захисники обвинуваченого ОСОБА_6 адвокати ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , а також під вартою доставлений обвинувачений ОСОБА_6 .
У підготовчому судовому засіданні прокурор ОСОБА_5 просив призначити кримінальне провадження до судового розгляду на підставі обвинувального акту, посилаючись на те, що під час досудового розслідування були дотримані всі вимоги КПК України, підстав для закриття провадження чи повернення обвинувального акту не існує. Просить проводити розгляд справи у відкритому судовому засіданні за участю обвинуваченого, його захисників, з викликом свідків сторони обвинувачення.
Обвинувачений ОСОБА_6 та його захисники адвокати ОСОБА_8 , ОСОБА_7 щодо призначення справи до судового розгляду заперечували. Вважають, що обвинувальний акт слід повернути прокуророві так як в ньому не дотримано вимог п.5 ч.2 ст.291 КПК України щодо розмежування викладу фактичних обставин та відсутності формулювання обвинувачення, а також ч.4 ст.291 КПК України щодо недоліків реєстру матеріалів досудового розслідування.
У підготовчому судовому засіданні встановлено.
Кримінальне провадження надійшло на розгляд Шаргородського районного суду Вінницької області відповідно до ухвали Апеляційного суду Вінницької області від 26.01.2018 року в порядку ст. 34 КПК України (а.п. 122) і підсудне Шаргородському районному суду Вінницької області.
Колегія суддів, з`ясувавши в учасників судового провадження їх думку щодо можливості призначення судового розгляду, не вдаючись до оцінки доказів, а лише дослідивши зміст обвинувального акта та доданого до нього реєстру матеріалів досудового розслідування, вирішуючи питання призначення цього кримінального провадження до судового розгляду, виходить із наступного.
Пунктом 3 ч. 3 ст. 314 КПК України встановлено, що у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про повернення обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру прокурору, якщо вони не відповідають вимогам цього Кодексу.
Статтею 2 КПК України встановлено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Відповідно до п.13 ч.1 ст.3 КПК України, обвинувачення твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.
За приписами ч. 1 ст. 7 КПК України, зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження.
Відповідно до вимог ст.8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принципи верховенства права у кримінальному провадженні застосовуються з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Частиною 1 ст. 9 КПК України передбачено, що під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.
Згідно із пунктами 1-3 ч.1 ст.91 КПК України, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, в тому числі, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета кримінального правопорушення; вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат.
Частинами 1 та 4 ст. 110 КПК України встановлено, що процесуальними рішеннями є всі рішення органів досудового розслідування, прокурора, слідчого судді, суду.
Обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування.
Відповідно до ч.1 статті 291 КПК України обвинувальний акт складається слідчим, після чого затверджується прокурором.
За приписами п.5 ч.2 ст.291 КПК України обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин справи, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
Таким чином, виходячи із аналізу вимог п.13 ч.1 ст.3, п.п.1-3 ч.1 ст.91, п.5 ч.2 ст.291 КПК України, формулювання обвинувачення повинно складатися з обставин, які свідчать про наявність доведених даних про подію (час, місце, спосіб вчинення злочину), форму вини, мотив і мету його вчинення, а правова кваліфікація дій особи в обвинувальному акті повинна містити не тільки посилання на окрему статтю і частину цієї статті КК, а й точне формулювання об`єктивної сторони та кваліфікуючих ознак конкретного кримінального правопорушення.
Як вбачається із матеріалів кримінального провадження обвинувальний акт складений слідчим СВ Гніванського ВП Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_9 і направлений для затвердження прокурору Жмеринської місцевої прокуратури ОСОБА_10 (а.п.6), яка затвердила його 20.09.2017 року (а.п.2).
Зазначений обвинувальний акт не відповідає вище зазначеним вимогам КПК України.
Так, з диспозиції ч.3 ст.307 КК України вбачається, що кримінальна відповідальність настає за вказаною нормою матеріального закону за незаконне виробництво, виготовлення, придбання, зберігання, перевезення чи пересилання наркотичних засобів, психотропних речовин або їх аналогів в особливо великих розмірах з метою збуту.
Формулюючи обвинувачення, орган досудового розслідування та прокурор зазначають, за змістом "що 27.12.2016 року під час огляду домоволодіння по місцю проживання ОСОБА_6 , що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 в кімнатах будинку, господарських спорудах та в автомобільному причепі транспортного засобу марки "Dongfeng 244" д.н.з. НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_6 , виявлено та вилучено речовину рослинного походження, зеленого кольору у висушеному та подрібненому стані у розфасованому вигляді, порошкоподібну речовину білого кольору та обладнання і сировину для виготовлення психотропних речовин. Разом з тим, під час огляду місця події від 27.12.2016 року і в приміщенні Гніванського ВП Жмеринського ВП ГУНП в кабінеті №202 у ОСОБА_6 , виявлено та вилучено порошкоподібну речовину білого кольору …"
Далі формулювання обвинувачення складається з посилань на висновки експертиз, із яких вбачається, що на експертне дослідження були надані наркотичні засоби, психотропні речовини порошкоподібні та грудкоподібні, експертами виявлені та зафіксовані нашарування порошкоподібної речовини на поверхнях металевих виробів, деформованого полімерного пакету, двох фрагментах полімерної плівки, фольги, вати, полімерні картки з нашаруванням психотропної речовини. У вилучених об`єктах з рідинами та нашаруваннями речовини білого кольору виявлено нашарування психотропної речовини, а саме на поверхнях металевої каструлі, скляної пляшки, шприца, двухгорлої склянки, двох дерев`яних палицях, металевого сита, металевої миски, скляного стакану, полімерних мірних стаканах, лійках зеленого та червоного кольору, гуми, металевого бідону.
Після викладення висновків експертиз, які визначили вид, стан і вагу наркотичних засобів та психотропних речовин зазначена правова кваліфікація дій ч.3 ст. 307 КК України, тобто незаконне зберігання наркотичних засобів в особливо великих розмірах та психотропних речових у великих розмірах з метою збуту.
Відповідно до роз`яснень, що містяться у п.3 постанови Пленуму ВСУ №4 від 26.04.2002 року «Про судову практику в справах про злочини у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів», під незаконним зберіганням потрібно розуміти будь-які умисні дії, пов`язані з фактичним незаконним перебуванням наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів чи прекурсорів у володінні винної особи (вона може тримати їх при собі, у будь-якому приміщенні, сховищі або в іншому місці).
При викладенні фактичних обставин справи у обвинувальному акті щодо ОСОБА_6 органом досудового розслідування та прокурором взагалі не вказано, що ОСОБА_6 зберігав наркотичні засоби і психотропні речовини, де конкретно і при яких умовах і обставинах вони були вилучені. У висновках експертів вказано, що надані на дослідження речі містять нашарування психотропних речовин, де саме виявлені ці речі - не зазначено. В обвинувальному акті зазначено також, що виявлено і вилучено обладнання, але, яке саме обладнання та де виявлено не вказано. Досудовим слідством не надана правова оцінка та кваліфікація дій ОСОБА_6 , яка повинна містити не тільки посилання на окрему статтю і частину цієї статті КК, а й точне формулювання об`єктивної сторони та кваліфікуючих ознак конкретного кримінального правопорушення.
Отже, колегія суддів вважає, що вимоги закону щодо викладу фактичних обставин та правової кваліфікації в обвинувальному акті не дотримано, відсутність в обвинувальному акті формулювання обвинувачення є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, яке перешкоджає суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення.
На переконання колегії суддів важливим є виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, бо правильне їх відображення має суттєве значення не тільки для аргументації висновків слідчого, але й для дослідження обставин вчиненого кримінального правопорушення в суді та для реалізації права обвинуваченого на захист.
Так як обвинувачення є неконкретним, то колегія суддів вважає це порушенням права ОСОБА_6 на захист від конкретного обвинувачення, зокрема, вимог п.13 ч.1 ст.3, ч.4 ст.110, п.5 ч.2 ст.291 КПК України та підпункту «а» пункту 3 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яким визначено, що кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, має право, в тому числі, бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причину обвинувачення проти нього.
В п.35 вказаного вище рішення Європейського суду з прав людини у справі «Абрамян проти Росії» Суд наголосив, що «право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» п.3 ст.6 Конвенції (див. зазначені рішення у справі ««Пелісьє та Сассі проти Франції», п.54, а також «Даллос проти Угорщини», п.47)».
Відповідно до правового висновку Європейського суду з прав людини, викладеного у п.51 рішення у справі «Ващенко проти України» від 26.06.2008 року, «поняття «обвинувачення» для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції може бути визначене як офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про вчинення цією особою правопорушення, яке нормою загального характеру визнається осудним і за яке встановлюється відповідальність карного та попереджувального характеру (див. «Фоті та інші проти Італії» … п.53, рішення від 10 грудня 1982 року, та «Озтурк проти Німеччини» …, п.53, рішення від 21 лютого 1984 року)».
Крім того, за приписами ст.109 КПК України реєстр матеріалів досудового розслідування, який складається слідчим або прокурором і надсилається до суду разом з обвинувальним актом повинен містити номер та найменування процесуальної дії, проведеної під час досудового розслідування, а також час її проведення, реквізити процесуальних рішень, прийнятих під час досудового розслідування, вид заходу забезпечення кримінального провадження, дату і строк його застосування.
Вказаним вимогам кримінального процесуального законодавства реєстр матеріалів досудового розслідування по даному кримінальному провадженню не відповідає, в ньому не зазначено, до якого кримінального провадження він відноситься, не конкретизовано де проводилися процесуальні дії (обшуки, огляди), яким експертним установам доручено проведення експертиз, місце зберігання речових доказів, не ідентифіковані свідки, що унеможливлює їх виклик до суду.
Стороною обвинувачення заявлено клопотання про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 на 60 днів,оскільки ризики, визначені ухвалою про обрання запобіжного заходу не відпали, крім того з`явився новий ризик можливість вчинення іншого кримінального правопорушення, що підтверджується вироком Тиврівського районного суду Вінницької області від 30.10.2017 року, яким ОСОБА_6 засуджено за ч.3 ст. 185 КК України.
З приводу заявленого прокурором клопотання про продовження дії запобіжного заходу суд вислухав думку учасників підготовчого судового засідання.
Обвинувачений ОСОБА_6 та захисники обвинуваченого ОСОБА_7 , ОСОБА_8 заперечували щодо задоволення клопотання прокурора, вважають за можливе обрати обвинуваченому ОСОБА_6 більш м`який вид запобіжного заходу цілодобовий домашній арешт, посилаючись на те, що ризики, зазначені прокурором у клопотанні не підтверджені відповідними доказами та на наявність у обвинуваченого трьох неповнолітніх дітей, постійного місця проживання, позитивну характеристику за місцем проживання та хворобу.
Вирішуючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 , колегія судів виходить із наступного.
Відповідно до ч. 3 ст. 315 КПК України під час підготовчого засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого.
Ухвалою слідчого судді Тиврівського районного суду Вінницької області від 11.08.2017 року ОСОБА_6 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою строком 60 днів (а.п.35-36).
У ході розгляду справи Жмеринським міськрайонним судом обвинуваченому ОСОБА_6 двічі продовжувався запобіжний захід у виді тримання під вартою.
Останньою ухвалою Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 22 січня 2018 року запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_6 у виді тримання під вартою продовжено до 20 лютого 2018 року (а. п. 111, 112).
Станом на даний час обставини, зазначені у вказаних судових рішеннях, не змінилися, даних, котрі давали б підстави для зміни запобіжного заходу сторонами кримінального провадження не надано.
Таким чином, враховуючи вимоги ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, фактичні обставини справи, особу обвинуваченого, його вік, його сімейний стан, стан здоров`я, характер висунутого звинувачення, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у їх взаємозв`язку з можливим ризиком переховування від органів досудового розслідування та/або суду передбаченим у п.1 ч. 1 ст. 177 КПК України, встановленим ухвалою слідчого судді Тиврівського районного суду Вінницької області про обрання запобіжного заходу від 11.08.2017 року та ризиком вчинити інше кримінальне правопорушення, передбаченим п.5 ч.1 ст.177 КПК України, про що заявив прокурор у клопотанні про проводження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд не вбачає підстав для можливості застосування інших запобіжних заходів, альтернативних триманню під вартою, як таких, що є недостатніми для запобігання ризикам та виконанню обвинуваченим процесуальних обов`язків, і вважає за необхідне продовжити запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_6 у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів.
На підставі викладеного та керуючись статтями 177, 199, 314, 315, 316, 317 КПК України, колегія суддів
п о с т а н о в и л а:
Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю та жителю АДРЕСА_1 , українцю, громадянину України, застосований ухвалою слідчого судді Тиврівського районного суду Вінницької області від 11.08.2017 року продовжити на шістдесят днів з 20.02.2018 року до 20.04.2018 року.
На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Вінницької області через Шаргородський районний суд Вінницької області протягом семи днів з дня її оголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.
Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала суду, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Головуючий суддя ОСОБА_1
Судді ОСОБА_2
ОСОБА_3