АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа № 641/408/17 Головуючий суддя І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/790/864/18 Суддя доповідач ОСОБА_2
Категорія: Порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керують транспортними засобами
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 і ОСОБА_4 ,

секретар - ОСОБА_5 ,

за участю: прокурора - ОСОБА_6 ,

потерпілого - ОСОБА_7 ,

його представника - ОСОБА_8

обвинуваченого - ОСОБА_9 ,

його захисника - ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові матеріали кримінального провадження № 641/408/17 за обвинуваченням ОСОБА_9 за ч.2 ст.286 КК України
за апеляційною скаргою прокурора в кримінальному провадженні на вирок Комінтернівського районного суду міста Харкова від 10 листопада 2017 року,
У С Т А Н О В И Л А:
Вироком Комінтернівського районного суду міста Харкова від 10 листопада 2017 року ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, не працює, з професійно-технічною освітою, неодруженого, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого,
визнано винним і засуджено за. 2 ст. 286 КК України, з призначенням покарання у виді 5 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 роки. На підставі ч.1 ст.75 КК України, ОСОБА_9 звільнено від відбування призначеного основного виду покарання, якщо він протягом визначеного судом іспитового строку 3 роки, не вчинить нового злочину й виконає покладені на нього обов`язки, передбачені ч.1 ст.76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання та обов`язки, передбачені п. 2 ч. 2 ст.76 КК України не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації. Запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання не продовжувався. Цивільний позов (уточнений) представника потерпілого ОСОБА_11 в інтересах потерпілого ОСОБА_7 про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_9 моральної шкоди, а також з ПрАТ «СК «ЮНІВЕС» матеріальної шкоди та моральної шкоди задоволено частково. Стягнуто з цивільного відповідача ОСОБА_9 на користь цивільного позивача ОСОБА_7 в рахунок відшкодування моральної шкоди суму в розмірі 50000,00 (п`ятдесят тисяч) гривень. В задоволенні цивільного позову в іншій частині - відмовлено. Стягнуто на користь держави з ОСОБА_9 судові витрати, пов`язані з проведенням експертизи № 1054/16 від 08.12.2016 року в сумі 1055 грн. 52 коп., експертизи № 1082/16 від 26.12.2016 року в сумі 1055 грн. 52 коп., експертизи № 13/17 від 12.01.2017 року в сумі 1055 грн. 52 коп. Вирішено долю речових доказів.
З цим вироком не погодився прокурор в кримінальному провадженні, який подав апеляційну скаргу, просить вирок скасувати в зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості та безпідставного застосування ст.75 КК України. Постановити новий вирок, яким визнати ОСОБА_9 винним у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначити йому покарання у вигляді 3 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортним засобом на 3 роки.
Вислухавши доповідь судді, думки прокурора, обвинуваченого та його захисника, потерпілого та його представника, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного:
Як зазначив у вироку суд першої інстанції, ОСОБА_9 , 28 жовтня 2016 року, близько 23 години 00 хвилин, керуючи технічно справним автомобілем марки «ГАЗ 2410» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався по проїжджій частині дороги в м. Харкові, по вул. Фонвізіна, поблизу будинку № 16-А в напрямку проспекту Героїв Сталінграду. Під час руху, з метою купівлі сигарет, здійснив зупинку автомобіля поруч з кіоском «Кісет», де разом з пасажиром ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який знаходився в салоні автомобіля на передньому пасажирському кріслі, вийшли з салону автомобіля та пішли до кіоску. Після купівлі сигарет, він разом з ОСОБА_7 повернулися до автомобіля, де ОСОБА_9 знаходячись за кермом автомобіля, почав запускати двигун, але він не запускався. З метою запуску двигуна автомобіля, ОСОБА_7 вийшов з салону автомобіля та, знаходячись попереду автомобіля марки «ГАЗ 2410» держаний реєстраційний номер НОМЕР_1 , почав його штовхати назад заднім ходом, так як був схил проїжджої частини дороги. Проштовхавши деяку відстань назад, двигун автомобіля, за кермом якого знаходився ОСОБА_9 , запустилася, а ОСОБА_7 впав на проїжджу частину дороги, попереду автомобіля. Не дивлячись на те, що ОСОБА_7 знаходився попереду автомобіля у лежачому положенні на проїжджій частині дороги, ОСОБА_9 , почав рух автомобіля вперед по проїжджій частині дороги вул. Фонвізіна поблизу будинку № 16-А в напрямку пр. Героїв Сталінграду, і, не впевнившись у безпеці початку руху автомобіля, здійснив наїзд на ОСОБА_7 . Дророжньо-транспортна пригода сталася в результаті порушення ОСОБА_9 вимог п.п. 1.5.,2.3,10.1 Правил дорожнього руху України, відповідно до яких, дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху та інших осіб, не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдати матеріальних збитків. Для забезпечення безпеки дорожнього руху, водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі, а також не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху; перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху. В результаті дорожньо-транспортної пригоди, ОСОБА_7 отримав, згідно з висновком судово-медичної експертизи, тілесні ушкодження у вигляді: закритої травми грудної клітки: переломів 2,4,5,7 ребер зліва, лівобічного гемопневмотораксу, підшкірної емфіземи; закритої травми живота і тазу; розриву брижі сигмовидної кишки, внутрішньочеревної кровотечі; внебрюшинного розриву сечового міхура, зачеревної урогематоми; закритих уламкових переломів лонних і сідничних кісток, розриву крижово-клубкового зчленування зліва які відносяться до категорії ТЯЖКИХ тілесних ушкоджень по ознаці небезпеки для життя. Дорожньо-транспортна пригода та її наслідки у вигляді перерахованих тілесних ушкоджень, отриманих потерпілим ОСОБА_7 , відповідно до висновку судово-автотехнічної експертизи перебувають у причинному зв`язку з порушеннями вимог п. 10.1 Правил дорожнього руху України, яких припустився ОСОБА_9 , управляючи транспортним засобом.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_12 свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, визнав та підтвердив обставини вчиненого ним кримінального правопорушення. Також, зазначив, що 28 жовтня 2016 року о 23 годині 00 хвилин з потерпілим їхали за сигаретами, автомобіль зупинився. Після чого, не виходячи з салону автомобіля, він почав відштовхуватися ногою, а потерпілий вийшов з автомобіля та став його штовхати. Зазначив, що не бачив як ОСОБА_13 попереду штовхав автомобіль, після того як мотор завівся, він проїхав близько 2-3 метрів. Потім почув крик, зупинився та побачив ОСОБА_13 лежачим під автомобілем, запропонував викликати швидку, але останній відмовився, потім зателефонували сину ОСОБА_13 , та товаришу ОСОБА_14 , які приїхали та допомогли посадити потерпілого в автомобіль і він на своєму автомобілі відвіз ОСОБА_13 додому. Алкогольні напої в той день не вживав. Не викликав співробітників поліції та швидку допомогу, оскільки знаходився в шоковому стані, й потерпілий відмовився. Вказав, що не звертався до страхової компанії з приводу ДТП. Також зазначив, що одразу за лікування заплатив потерпілому 36100 грн., про що останній надав розписки.
Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_12 в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому органом досудового розслідування кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті, і судом встановлено, що обвинувачений правильно розуміє зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності та істинності його позиції - роз`яснивши обвинуваченому положення ч.3 ст.349 КПК України про те, що в такому випадку він буде позбавлений права оспорювати фактичні обставини справи в апеляційному порядку, вислухавши думку учасників судового розгляду, які не заперечували проти розгляду кримінальної справи в порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які нікім не оспорюються та розглянув справу у відповідності до ч.3 ст.349 КПК України.
Разом з тим, згідно вимог цієї норми суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Обвинувачений, як у суді першої інстанції, так і при апеляційному розгляді послідовно стверджував, що, починаючи рух, взагалі не бачив потерпілого. А тому висновок суду щодо беззаперечного визнання ним своєї вини є сумнівним.
Крім того, судом допущено порушення закону про кримінальну відповідальність при призначенні покарання.
Так, відповідно до вимог чч.1 та 2 ст.65 КК України, покарання винній особі має бути призначено у межах санкції закону, за яким її визнано винною, відповідно до положень Загальної частини Кримінального кодексу, із урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Згідно вимог ст.75 КК України особу може бути звільнено з випробуванням від покарань, види яких конкретизовано в самій ст.75 КК України, а саме - виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років. Незважаючи на це, суд звільнив обвинуваченого на підставі ст.75 КК України і від зазначеного вище додаткового покарання - «позбавлення права керувати транспортними засобами», тобто застосував до цього виду покарання закон, який не підлягав застосуванню.
З урахуванням викладеного колегія суддів скасовує оскаржуваний вирок та призначає новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції.
Що стосується посилань апелянта на необґрунтоване застосування вимог ст.75 КК України, колегія суддів погоджується тільки з незаконністю її застосування щодо додаткового покарання. Підстав, які б вказували на явну незаконність звільнення від покарання в виді позбавлення волі, колегія суддів з наявних матеріалів кримінального провадження не вбачає. У будь-якому випадку, питання призначення покарання має вирішити суд першої інстанції за результатами нового розгляду.
Колегія суддів також скасовує ухвалу Комінтернівського районного суду міста Харкова від 13 листопада 2017 року, якою під виглядом виправлення описки, суд фактично втрутився в питання призначення покарання, скоригувавши раніш здійснене вироком суду звільнення від призначеного покарання, що є явно незаконним, оскільки питання звільнення від покарання на підставі ст.75 КК України може бути вирішене виключно вироком суду.
Згідно вимог ч.2 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого або особи, щодо якої вирішувалося питання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру. Якщо розгляд апеляційної скарги дає підстави для прийняття рішення на користь осіб, в інтересах яких апеляційні скарги не надійшли, суд апеляційної інстанції зобов`язаний прийняти таке рішення.
Виправити недоліки судового розгляду шляхом ухвалення вироку апеляційним судом не надається можливим, оскільки згідно ч.1 ст.420 КК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі: 1) необхідності застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушення чи збільшення обсягу обвинувачення; 2) необхідності застосування більш суворого покарання; 3) скасування необґрунтованого виправдувального вироку суду першої інстанції; 4)неправильного звільнення обвинуваченого від відбування покарання. У даному випадку, за наявності двох зазначених судових рішень щодо цього питання, неможливо визначити, чи звільнив суд обвинуваченого від додаткового покарання, чи ні.
Згідно вимог ч.2 ст.411 КПК України вирок та ухвала підлягають скасуванню чи зміні із зазначених підстав лише тоді, коли невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження вплинула чи могла вплинути на вирішення питання про винуватість або невинуватість обвинуваченого, на правильність застосування закону України про кримінальну відповідальність, на визначення міри покарання або застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру.
Керуючись ст. ст. 376, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора в кримінальному провадженні ОСОБА_15 задовольнити частково.
Вирок Комінтернівського районного суду міста Харкова від 10 листопада 2017 року щодо ОСОБА_9 скасувати.
Відповідно до ч.2 ст.404 КПК України скасувати ухвалу того ж суду від 13 листопада 2017 року про виправлення описки в вироку від 10 листопада 2017 року.
Призначити новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції.
Головуючий - суддя суддя суддя
_________________ __________________ ________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4