Справа № 182/2280/16-к
Номер провадження 1-кп/184/55/17
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.10.2017м. Покров

Орджонікідзевський міський суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Орджонікідзевського міського суду кримінальне провадження, яке внесене до ЄДР за № 0000779 від 03.03.2016 року відносно обвинувачених:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровськ, громадянина України, українця, освіта середня, не одружений, не працює, фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий:

- 17.12.2008р. Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровськ за ст.ст.186 ч.2, 304, 70 КК України до позбавлення волі строком на 4 роки, звільнений 01.12.2011 по відбуттю строку покарання;

- 30.05.2013р. Нікопольським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ст.190 ч.2 КК України до позбавлення волі строком на 1 рік 4 місяці 16 днів позбавлення волі;

- 21.02.2014р. Нікопольським міськрайонним судом Дніпропетровській області за ст.ст.185 ч.2, 190 ч.2, 70 КК України до 4 років позбавлення волі, на підставі ст.ст.75, 76 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки.

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Дніпропетровськ, громадянина України, українця, освіта середня, не одружений, не працює, проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимий:

- 29.12.2008р. Самарським районним судом міста Дніпропетровська за ч.2 ст.289 КК України до 5 років позбавлення волі, на підставі ст.ст.75, 76 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки;

- 31.12.2009р. Самарським районним судом міста Дніпропетровськ за ч.2 ст.289, 71 КК України до 6 років позбавлення волі, звільнений 15.11.2012 умовно - достроково на 2 роки 7 місяці 28 днів;

- 04.12.2015р. Нікопольським міськрайонним судом за ч.3 ст. 185 КК України до 5 років позбавлення волі, на підставі ст.75, 76 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 3 роки,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України,

учасники кримінального провадження: прокурор ОСОБА_5 ,

обвинувачені ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

захисник обвинувачених ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ОСОБА_6 , -

В С Т А Н О В И В :
02.03.2016 року у вечірній час ОСОБА_3 разом з ОСОБА_7 (матеріали відносно якого виділені в окреме провадження) та ОСОБА_4 , знаходячись біля будинку АДРЕСА_3 , з метою викрадення чужого майна, розробили злочинний план, направлений на відкрите викрадення чужого майна, поєднаного з проникненням у житло, та розподілили ролі кожного.
Згідно розробленого плану, ОСОБА_3 разом з ОСОБА_7 (матеріали відносно якого виділені в окреме провадження) та ОСОБА_4 повинні були проникнути на територію вказаного домоволодіння, в якому, як їм було відомо, проживає ОСОБА_8 , який є особою похилого віку та не може самостійно пересуватися. Після чого, оглянути територію домоволодіння з метою виявлення сторонніх осіб, які могли виявити їх злочинні дії та проникнути в приміщення будинку. Де, ОСОБА_7 (матеріали відносно якого виділені в окреме провадження) повинен був залишитись біля вхідних дверей в будинок та слідкувати, щоб їх злочинні дії не були виявлені випадковими свідками, а також тримати вхідні двері відкритими для безперешкодного виходу ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з викраденим майном. В цей час, відповідно до плану, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 повинні були проникнути до кімнати, де знаходився потерпілий, де ОСОБА_3 повинен був вимкнути світло в кімнаті, а ОСОБА_4 заволодіти ноутбуком. Після чого, всі втрьох з викраденим ноутбуком безперешкодно покинути приміщення будинку. Ноутбук залишити ОСОБА_4 для продажу. Гроші від продажу ноутбука розділити.
02.03.2016 року ОСОБА_3 разом з ОСОБА_4 зайшли через незачинену хвіртку, таким чином проникли на територію домоволодіння АДРЕСА_4 , де попередньо перед входом в будинок, одягнули на голови капюшони, приховавши таким чином свої обличчя.
02.03.2016 року приблизно о 23.30 год. ОСОБА_3 разом з ОСОБА_4 , продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, діючи спільно, умисно, з метою викрадення чужого майна, дотримуючись раніше розробленого плану, скориставшись незачиненими вхідними дверима, групою осіб, проникли в приміщення будинку за вищевказаною адресою, який є житлом ОСОБА_8 .
Потім, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 проникли в кімнату в якій знаходився потерпілий ОСОБА_8 де, ОСОБА_3 , дотримуючись злочинного плану та виконуючи раніше розподілені ролі, діючи умисно, вимкнув світло, а ОСОБА_4 з метою придушення опору потерпілого кинув йому в обличчя пісок, після чого, зі столу у кімнаті діючи відкрито, умисно, заволодів ноутбуком, з яким безперешкодно, разом з ОСОБА_3 , через відкриті вхідні двері, які тримав ОСОБА_7 (матеріали відносно якого виділені в окреме провадження), з місця вчинення кримінального правопорушення-злочину втекли.
Таким чином, ОСОБА_3 за попередньою змовою з ОСОБА_4 , групою осіб діючи відкрито, умисно, повторно, з корисливих мотивів, заволоділи ноутбуком «DEPO ViP М8510», ринкова вартість якого, відповідно до висновку товарознавчої експертизи № 194 від 28.12.2016, складає 3798 грн. 81 коп., який належить ОСОБА_8 , чим спричинили потерпілому матеріальну шкоду на суму 3798 грн. 81 коп.
Прокурор у судовому засіданні заявив клопотання про проведення розгляду справи у порядку ч.3 ст. 349 КПК України, оскільки обвинувачені ОСОБА_3 та ОСОБА_4 беззаперечно визнають свою вину та бажають давати правдиві покази.
Обвинувачені ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та їхній захисник ОСОБА_6 кожен окремо не заперечують проти проведення розгляду справи в порядку ч.3 ст.349 КПК України.
Потерпілий ОСОБА_8 в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву, згідно якої просить судовий розгляд вказаної справи провести за його відсутністю.
Враховуючи те, що обвинувачені ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , атакож інші учасники судового розгляду погодились з недоцільністю дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, обвинувачені та інші учасники судового розгляду правильно розуміють зміст цих обставин, сумнівів у добровільності та істинності їх позиції немає, суд згідно ч.3 ст.349 КПК України визнав недоцільним допит свідків, дослідження усіх документів зібраних на стадії досудового розслідування, а обмежився допитом обвинувачених та дослідженням матеріалів, що характеризують особу обвинувачених та матеріалів, необхідних для вирішення питань згідно ст. 368 КПК України.

В ході судового засідання обвинувачений ОСОБА_3 вину свою визнав в повному обсязі та пояснив, що у березні 2016 року він разом з ОСОБА_7 та ОСОБА_4 , знаходячись біля будинку №11 по вул. Чубаря в м. Нікополі розробили план, направлений на відкрите викрадення чужого майна та розподілили ролі кожного.Згідно розробленого плану, вони проникли в будинок потерпілого ОСОБА_8 , де відкрито викрали ноутбук, після чого з викраденим майном з місця скоєння злочину зникли, а майном розпорядились на власний розсуд. Злочин він вчинив із корисливих спонукань, в скоєному щиро кається та просить призначити мінімальне покарання.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину свою визнав в повному обсязі та пояснив, що при обставинах, які зазначені в обвинувальному акті, він разом з ОСОБА_3 та ОСОБА_7 вчинили вказаний злочин із корисливих спонукань. В скоєному він щиро кається, просить мінімально можливе покарання.

Покази обвинувачених відповідають фактичним обставинам справи і ними не оспорюються.

Таким чином, в судовому засіданні доведено, що в діях ОСОБА_3 дійсно є склад кримінального правопорушення, передбачений ч.3 ст.186 КК України відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений повторно, вчинений за попередньою змовою групою осіб, поєднаний з проникненням у житло.
Також, в судовому засіданні доведено, що в діях ОСОБА_4 дійсно є склад кримінального правопорушення, передбачений ч.3 ст.186 КК України відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений повторно, вчинений за попередньою змовою групою осіб, поєднаний з проникненням у житло.
Суд, оцінивши показання ОСОБА_3 та ОСОБА_4 кожного окремо в сукупності з відомостями про предмет злочину і про обстановку його виявлення, прийшов до переконання в істинності встановлених вище обставин, визнаних обвинуваченими добровільно, значення змісту яких вони правильно розуміють, що згідно зі ст. 18 і ч. 2 ст. 95 КПК України виключає будь-які сумніви у свободі самовикриття.

Таким чином, враховуючи показання обвинувачених та їх бажання не досліджувати інші докази по справі, суд вину обвинувачених ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у вчиненні вище вказаного кримінального правопорушення вважає доведеною повністю.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 суд визнає: щире каяття, добровільне відшкодування завданої шкоди та активне сприяння у розкритті злочину.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 суд не вбачає.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який, відповідно до ст.12 КК України, відноситься до тяжкого злочину, дані про особу обвинуваченого, який раніше судимий, на обліку у лікарів психіатра, фтизіатра та нарколога не перебуває, враховуючи пом`якшуючі обставини щире каяття обвинуваченого, добровільне відшкодування завданої шкоди та активне сприяння у розкритті злочину, і вважає за необхідне призначити йому покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч.3 ст.186 КК України, адже саме це покарання, виходячи з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_3 та попередить вчинення ним нових злочинів.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 суд визнає: щире каяття, добровільне відшкодування завданої шкоди та активне сприяння у розкритті злочину.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 суд не вбачає.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який, відповідно до ст.12 КК України, відноситься до тяжкого злочину, дані про особу обвинуваченого, який раніше судимий, на обліку у лікарів психіатра, фтизіатра та нарколога не перебуває, враховуючи пом`якшуючі обставини щире каяття обвинуваченого, добровільне відшкодування завданої шкоди та активне сприяння у розкритті злочину, і вважає за необхідне призначити йому покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч.3 ст.186 КК України, адже саме це покарання, виходячи з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 та попередить вчинення ним нових злочинів.

Як встановлено судом, вироком Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04.12.2015р.за ч.3 ст.185 КК України ОСОБА_4 засуджено до 5 років позбавлення волі, на підставі ст.75, 76 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 3 роки.
Призначаючи остаточне покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , враховуючи приписи ч.1,4 ст.71 КК України, суд вважає за необхідне, призначити остаточне покарання шляхом часткового складення, приєднавши до покарання, призначеного за даним вироком частину не відбутого покарання за вироком Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04.12.2015р.
Цивільний позов у справі не заявлено.

Вирішуючи питання про речові докази, суд, виходить з положень ст.100 КПК України.

Вирішуючи питання про процесуальні витрати, суд, виходячи з положень ч.2 ст.124 КПК України вважає, що витрати на залучення експертів підлягають стягненню в рівних частках з обвинувачених на користь держави.
Запобіжний захід відносно ОСОБА_3 та ОСОБА_4 обрано у виді тримання під вартою.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 31, 349, 368, 370, 371, 373-376 КПК України суд -

У Х В А Л И В :
Визнати винуватим ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у вчинені кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст. 186 КК України і призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки.
Строк відбування покарання ОСОБА_3 рахувати з дня його фактичного затримання, а саме з 16.03.2016 року.

Зарахувати ОСОБА_3 у строк відбуття покарання строк його попереднього ув`язнення відбутий ним у межах даного кримінального провадження, з 16.03.2016 року по 31.10.2017 року включно із розрахунку, що одному дню попереднього ув`язнення відповідає два дні позбавлення волі, відповідно до вимог ч.5 ст.72 КК України.
Визнати винуватим ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у вчинені кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст. 186 КК України і призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки.
На підставі ч.1,4 ст.71 КК України, за сукупністю вироків, до покарання, призначеного за даним вироком у виді чотирьох років позбавлення волі, частково приєднати не відбуту частину покарання за попереднім вироком Нікопольського міськрайонного суду від 04.12.2015р. за ч.3 ст.185 КК України у виді 1 року 1 місяця позбавлення волі і призначити остаточне покарання ОСОБА_4 у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років 1 (один) місяць.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 рахувати з дня його фактичного затримання, а саме з 04.03.2016 року.

Зарахувати ОСОБА_4 у строк відбуття покарання строк його попереднього ув`язнення відбутий ним у межах даного кримінального провадження, з 04.03.2016 року по 31.10.2017 року включно із розрахунку, що одному дню попереднього ув`язнення відповідає два дні позбавлення волі, відповідно до вимог ч.5 ст.72 КК України.
Запобіжний захід відносно ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили залишити у виді тримання під вартою.

Стягнути з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в рівних частках на користь держави витрати на проведення товарознавчої експертизи по даній справі у розмірі 150 (сто п`ятдесят) грн. 00 коп.

Речові докази по справі, а саме: ноутбук «ДЕПО ВІП М8510», який повернуто під розписку потерпілому ОСОБА_8 , після набрання вироком законної сили - залишити ОСОБА_8 .
Цивільний позов у справі не заявлено.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Вирок суду може бути оскаржений до апеляційного суду Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги через Орджонікідзевський міський суд Дніпропетровської області.
За правилами, встановленими ч.2 ст.394 КПК України, вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 цього Кодексу.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя Орджонікідзевського міського суду ОСОБА_1