АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА

У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого суддіОСОБА_1 ,
суддів при секретарі судового засіданняОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві 10 квітня 2018 року, апеляційні скарги захисника ОСОБА_5 в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 та прокурора відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням і підтримання державного обвинувачення Генеральної прокуратури України ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 08 лютого 2018 року, щодо

ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Печіхвости Горохівського району Волинської області, громадянина США., та Російської Федерації, з вищою освітою, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 27 ч. 5 ст. 191 КК України,

за участі: прокурора захисника перекладача підозрюваного ОСОБА_7 , ОСОБА_5 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_6 ,
ВСТАНОВИЛА:

Вказаною ухвалою відмовлено у задоволенні клопотання старшого слідчого в особливо важливих справах Головного слідчого управління Національної поліції України ОСОБА_10 про застосування відносно підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, з визначенням застави в розмірі, не менше суми завданих збитків, тобто 407 370 690, 92 грн., та застосовано до останнього запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, із забороною залишати місце проживання з 22 год. 00 хв. по 06 год. 00 хв. наступної доби, за виключенням необхідності отримання медичної допомоги, на два місяці, у межах строку досудового розслідування, а саме до 08 квітня 2018 року включно, та покладено обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України.

Не погоджуючись з таким рішенням, захисник в інтересах підозрюваного та прокурор, кожен окремо, подали апеляційні скарги з доповненнями, в яких просять скасувати ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 08 лютого 2018 року, як незаконну та необґрунтовану і постановити нову ухвалу.

Так, захисник просить скасувати ухвалу в частині застосування запобіжного заходу ОСОБА_6 та покладення обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Звертає увагу, що в поданому слідством клопотанні про застосування запобіжного заходу зазначено, що ОСОБА_6 08 листопада 2017 року оголошено про підозру у вчиненні злочину, визначеного ч. 5 ст. 191 КК України, однак під час подій, які слідством визначені як склад злочину останній не був та станом на сьогодні не є посадовою особою.

З викладеного вбачається невірна кваліфікація, що на переконання захисника, суперечить приписам ч. 2 ст. 177 КПК України та відповідно свідчить про необґрунтованість підозри.
Також автор апеляційної скарги звертає увагу на те, що строк досудового розслідування продовжено не уповноваженою посадовою особою, що свідчить про незаконність всіх процесуальних дій у кримінальному провадженні в цілому.
Посилається захисник і на те, що слідчий суддя дійшов висновку про обґрунтованість підозри ОСОБА_6 , одночасно не встановив існування жодного з ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

В своїй апеляційні скарзі прокурор просить застосувати до підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з одночасним визначенням застави та покладенням обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.
Сторона обвинувачення вважає постановленою з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, оскільки, при вирішенні питання щодо обрання запобіжного заходу підозрюваному ОСОБА_6 , судом не враховано існування у кримінальному провадженні ризиків, визначених ст. 177 КПК України, та не дотримано виконання вимог ст. 178 КПК України щодо оцінки в сукупності всіх визначених законом обставин.
Так, прокурор зазначає, що слідчим суддею залишено поза увагою, що ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 7 до 12 років. У разі визнання його винним у вчиненні вказаного злочину, це може стати підставою та мотивом для його переховування від органів досудового розслідування та суду, а наявність паспортів США та РФ надасть йому можливість це реалізувати.
Крім того, звертає увагу на те, що згідно з інформацією Державної прикордонної служби України підозрюваний ОСОБА_6 протягом 2016-2017 років неодноразово перетинав кордон України, у тому числі до Автономної республіки Крим, де має у власності нерухомість.
На переконання прокурора обраний судом підозрюваному ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту та покладення певних процесуальних обов`язків не забезпечить запобігання зазначеному ризику щодо переховування від органу досудового розслідування та суду.

Одночасно прокурор стверджує, що слідчий суддя не прийняв до уваги, що 26 вересня 2017 року під час засідання у Корольовському районному суді м. Житомира, де відбувалося підготовче судове засідання у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_11 за ч. 5 ст. 191 КК України, організованого ОСОБА_6 , та затвердження угоди про визнання ним винуватості, підозрюваний відкрито погрожував та вчиняв тиск на обвинуваченого з метою примушення надання показань під час слідства, що підтверджується відповідними відеозаписами та протоколами, наданими суду.

Крім того, суд не звернув увагу, що ОСОБА_6 , будучи протягом 2007-2015 років власником і фактичним керівником ЗАТ «Житомирські ласощі», а у подальшому ТДВ «ЖЛ», має можливість впливати на свідків подій (інших акціонерів і працівників товариства), які відбувалися протягом 2010-2011 років з Житомирською кондитерською фабрикою, зокрема примушувати їх відмовлятися надавати показання або давати показання, що несуть викривлені обставини цих подій. Це стосується свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , які були покупцями і продавцями акцій ЗАТ «Житомирські ласощі» у жовтні 2010 року на користь трьох іноземних компаній, бенефіціарним власником двох з яких був ОСОБА_6 , вони відмовилися надавати показання щодо цих подій та надати експериментальні зразки свого почерку і підписів для проведення експертних досліджень.

Також, на переконання прокурора, слідчий суддя залишив поза увагою те, що підозрюваний ОСОБА_6 , перебуваючи у залі судового засідання суду першої інстанції, у присутності судді порушував громадський порядок, а також вчинив злочин, передбачений ч. 1 ст. 347 КК України, а саме пошкодження майна працівника правоохоронного органу.
Разом з тим, суд не звернув увагу, що підозрюваний не виконував рішення Печерського районного суду м. Києва від 14 листопада 2017 року щодо невнесення застави у сумі 4,8 млн. на відповідний рахунок та здачі на зберігання своїх паспорту (паспортів) для виїзду за кордон, інших документів, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну, також не виконує в цій частині рішення суду від 08 лютого 2018 року, що оскаржується, відмовився від проведення призначеної у кримінальному провадженні судової психолого-психіатричної експертизи.

Крім того, на думку сторони захисту, слідчим суддею не враховано, що ОСОБА_6 має високий рівень матеріального забезпечення, що підтверджується наявністю у його власності об`єктів нерухомості, дорогих транспортних засобів, рядом підприємств на території України, у яких він є бенефеціарним власником, а також спричинення його злочинними діями компанії «Delta Capital S.A.» матеріальної шкоди у сумі 407 370 690,92 грн., яка становить особливо великі розміри та до даного часу не відшкодована.
В підсумку автор апеляційної скарги зазначає, що слідчий суддя, постановляючи своє рішення, не врахував, що обраний підозрюваному запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, а також будь-який інший, менш суворий запобіжний захід та покладення на нього певних процесуальних обов`язків не забезпечить запобігання всім зазначеним ризикам, які продовжують існувати дотепер, оскільки ОСОБА_6 не здав на зберігання свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну, перебуваючи на свободі може у будь-який час залишити країну, має доступ до загальнодоступної мережі інтернет, інших засобів зв`язку, можливість переміщатися по місту, спілкуватися з різними особами і таким чином вчинити дії, спрямовані на ухилення для притягнення до кримінальної відповідальності, інші протиправні дії, а це не буде сприяти неупередженому та повному дослідженню всіх обставин кримінального провадження.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисників та підозрюваного, які підтримали апеляційну скаргу сторони захисту і просили її задовольнити та заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, доводи прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги сторони захисту та просив задовольнити його апеляційну скаргу, вивчивши матеріали провадження і перевіривши доводи кожної апеляційної скарги з доповненнями, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування, а також вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення у якому підозрюється.

Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, крім наявності вищезазначених обставин, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховуватися від правосуддя чи інші способи неналежної процесуальної поведінки.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, Головним слідчим управлінням Національної поліції України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості якого 13 жовтня 2017 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0001395, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27 ч. 5 ст. 191, ч. 1 ст. 129, ч.ч. 1, 4 ст. 190, ч. 5 ст. 191, ч. 1 ст. 206, ч. 1 ст. 223-2, ст.. 356 ч. 1 ст. 358, ч.ч. 1, 2 ст. 366, ч. 3 ст. 382 КК України.

08 листопада 2017 року ОСОБА_6 повідомлено про підозру в організації заволодінням чужим майном шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, вчиненого за попередньою змовою групою осіб в особливо великих розмірах, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 27 ч. 5 ст. 191 КК України.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 14 листопада 2018 року підозрюваному ОСОБА_6 було обрано запобіжний захід у вигляді застави в сумі 4 800 000, 00 грн., з покладенням обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

У зв`язку з невиконанням підозрюваним ОСОБА_6 покладеного на нього слідчим суддею обов`язку у внесенні протягом 5 днів з 14 листопада 2017 року на депозитний рахунок Територіального управління Державної судової адміністрації України в м. Києві вищевказаної суми застави, 27 листопада 2017 року слідчим до Печерського районного суду м. Києва було подано клопотанням про зміну підозрюваному ОСОБА_6 запобіжного заходу з застави на тримання під вартою. За результатами розгляду клопотання 01 грудня 2017 року слідчим суддею ухвалено рішення про задоволення клопотання слідчого та змінено підозрюваному ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді застави на запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 07 січня 2018 року, в межах строку досудового розслідування та визначено альтернативний запобіжний захід у вигляді застави в розмірі 49 600 000 грн. Того ж дня, підозрюваного ОСОБА_6 взято під варту.

28 грудня 2017 року першим заступником Генерального прокурора строк досудового розслідування у кримінальному провадженні продовжено до шести місяців, тобто до 08 травня 2018 року.

08 січня 2018 року підозрюваного ОСОБА_6 було звільнено з-під варти у зв`язку із не розглядом слідчим суддею Печерського районного суду м. Києва у визначені КПК України строки, клопотання слідчого про продовження строку тримання під вартою.

05 лютого 2018 року старший слідчий в ОВС Головного слідчого управління Національної поліції України ОСОБА_10 , за погодженням заступника начальника Департаменту Генеральної прокуратури України начальника управління за додержанням законів Національною поліцією України ОСОБА_18 , звернувся до Печерського районного суду м. Києва з клопотанням про застосування відносно підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, з визначенням альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави в розмірі 407 370 690, 92 грн.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 08 лютого 2018 року у задоволенні клопотання органу досудового розслідування відмовлено та застосовано до ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, із забороною залишати місце проживання з 22 год. 00 хв. по 06 год. 00 хв. наступної доби, за виключенням необхідності отримання медичної допомоги, на два місяці, у межах строку досудового розслідування, а саме до 08 квітня 2018 року включно, та покладено обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України.

Згідно зі ст. 2 КПК України основним завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до вимог ст. 178 КПК України, в сукупності із зазначеними обставинами для вирішення справи згідно з вимогами чинного законодавства судом враховано вагомість наявних доказів, які свідчать про причетність ОСОБА_6 до вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що йому загрожує у разі визнання винуватим, характеризуючі дані про особу підозрюваного, міцність соціальних зв`язків, відсутність підстав, які б переконували суд, що менш суворий запобіжний запобіжній захід здатний запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя з`ясував питання про те, чи підтверджується наявність зазначених у клопотанні слідчого підстав застосування саме такого запобіжного заходу, передбаченого статтею 183 КПК України.

Разом з тим, як правильно зазначив в ухвалі слідчий суддя, з чим погоджується і колегія суддів, клопотання органу досудового розслідування не містить переконливого обґрунтування припущень слідчого про наявність у підозрюваного наміру перешкоджати ходу досудового розслідування у такий спосіб, що застосування більш м`якого запобіжного заходу буде недостатнім для запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, а відтак застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є непропорційними легітимній меті, яка ставиться до застосування запобіжних заходів.

Згідно з ч. 3 ст. 176 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам.

Як вважає колегія суддів, слідчий суддя прийшов до обґрунтованого висновку про те, що застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту буде достатнім для забезпечення виконання підозрюваним ОСОБА_6 покладених на нього процесуальних обов`язків.

Крім того, відповідно до п. «с» ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, Європейський суд з прав людини в рішенні по справі «Штегмюллер проти Австрії» вказав, що застосування до особи обмеження волі можливо лише за наявності ризику неявки підозрюваного (обвинуваченого) на судовий розгляд, або інших ризиків, які мають бути реальними та обґрунтованими, тобто не бути загальними та абстрактними.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, органами досудового розслідування доведено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які оцінені слідчим суддею в межах КПК України наданих на даній стадії кримінального провадження, що дає законні підстави для обмеження свободи ОСОБА_6 , а тому доводи сторони захисту з цього приводу є безпідставними.

Перевіряючи наявність обґрунтованої підозри в даному кримінальному провадженні, колегія суддів вважає, що сукупність матеріалів судового провадження, на даному етапі кримінального провадження до моменту з`ясування істини у справі, є достатньою для застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу.

Так, оцінюючи доводи та обставини, на які посилається орган досудового розслідування у клопотанні, слідчим суддею з`ясовано, що наведені у клопотанні дані свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 27 ч. 5 ст. 191 КК України. Виклад обставин, що дають підстави підозрювати його у вчиненні зазначеного кримінального правопорушення, зроблено з посиланням на матеріали кримінального провадження, що їх підтверджують.

Також слід зазначити, що поняття «обґрунтована підозра» не визначене у національному законодавстві та, виходячи з положень ч. 5 ст. 9 КПК України, необхідно прийняти до уваги позицію Європейського суду з прав людини, відображену у пункті 175 рішення від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», відповідно до якої «термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення, те що вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28 жовтня 1994 року).

З огляду на викладені обставини колегія суддів вважає, що слідчий суддя, всупереч ствердженням захисника, дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для застосування щодо ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, оскільки останній підозрюється в організації заволодінням чужим майном шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, вчиненого за попередньою змовою групою осіб в особливо великих розмірах, а тому враховуючи всі обставини у їх сукупності, підстав для відмови в застосуванні, або ж для застосування більш м`якого запобіжного заходу не встановлено.

Враховуючи, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу, то з огляду на наведені у клопотанні органу досудового розслідування дані у слідчого судді були всі підстави для висновку про можливу причетність ОСОБА_6 до кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 27 ч. 5 ст. 191 КК України.

Що стосується доводів апеляційної скарги прокурора про те, що слідчий суддя необґрунтовано зробив висновки щодо ризиків, які передбачені ст. 177 КПК України, то вони є непереконливими, оскільки слідчий суддя при розгляді клопотання слідчого про застосування щодо підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою дослідив всі обставини, з`ясування яких могло мати істотне значення для ухвалення законного обґрунтованого та вмотивованого рішення відповідно до вимог ст. 370 КПК України.

За таких обставин, необхідності обмеження права особи на свободу, передбаченого кримінальним процесуальним законом України, ст. 5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини в контексті зазначеного кримінального провадження немає, а тому апеляційні скарги прокурора та захисника слід залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді, якою застосовано до ОСОБА_6 запобіжний захід у виді домашнього арешту без змін, оскільки, як вважає колегія суддів, такий запобіжний захід в повній мірі забезпечить запобіганню ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

З огляду на викладене, зазначені в апеляційних скаргах доводи та підстави, з яких прокурор та захисник просять скасувати ухвалу судді не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи і не є визначеними законом підставами для скасування оскаржуваного рішення.

Порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, у справі не виявлено.

Суд обґрунтовано, у відповідності з вимогами ст.ст. 177, 178, 181, 194 КПК України, з урахуванням тяжкості кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_6 , характеризуючих даних про його особу, застосував запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в певний період доби, а тому підстав для скасування ухвали слідчого судді, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 177, 178, 181,194, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:
Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 08 лютого 2018 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання старшого слідчого в особливо важливих справах Головного слідчого управління Національної поліції України ОСОБА_10 про застосування відносно підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, з визначенням застави в розмірі, не менше суми завданих збитків, тобто 407 370 690, 92 грн., та застосовано до останнього запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, із забороною залишати місце проживання з 22 год. 00 хв. по 06 год. 00 хв. наступної доби, за виключенням необхідності отримання медичної допомоги, на два місяці, у межах строку досудового розслідування, а саме до 08 квітня 2018 року включно, та покладено обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України, - залишити без змін, а апеляційні скарги захисника ОСОБА_5 в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 та прокурора відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням і підтримання державного обвинувачення Генеральної прокуратури України ОСОБА_7 , - без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа №11-сс/796/1300/2018 Категорія: ст. 183 КПК УкраїниГоловуючий у першій інстанції ОСОБА_19 Доповідач: ОСОБА_1