В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2017 року м.Рівне

Колегія суддів Рівненського міського суду

під головуванням судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

при секретарі ОСОБА_4

з участю прокурора ОСОБА_5

потерпілого ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника - адвоката ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівне кримінальне провадження № 0004542 від 29.07.2015 року відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Мухарів Славутського району Хмельницької області, пенсіонера, одруженого, проживаючого в АДРЕСА_1 , -

у скоєнні кримінального злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України, -

ВСТАНОВИВ :

Відповідно до обвинувального акту, ОСОБА_7 обвинувачується в тому, що він 29 липня 2015 року біля 20.00 год., перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись в квартирі АДРЕСА_2 , під час конфлікту з сином ОСОБА_6 , що виник на грунті особистих неприязних стосунків, маючи умисел на протиправне позбавлення життя останнього, умисно наніс йому один удар ножем в живіт, в результаті чого заподіяв тілесне ушкодження у вигляді проникаючого поранення черевної стінки в епігастральній ділянці по правій при грудній лінії з пошкодженням сальника, яке ускладнене внутрішньочеревною кровотечею, крововтратою легкого ступеня, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень по критерію небезпеки для життя. Однак ОСОБА_7 свій злочинний умисел не зміг довести до кінця з причин, що не залежали від його волі, оскільки ОСОБА_6 була надана вчасна медична допомога.

Органом досудового розслідування, дії ОСОБА_7 кваліфіковані за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України, як умисні дії, які виразилися у закінченому замаху на вбивство, тобто умисному протиправному заподіянні смерті іншій людині.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 свою вину в скоєнні інкримінованого злочину не визнав, хоча сам факт нанесення ножового поранення не заперечив та показав, що 29 липня 2015 року біля 20.00 год. він знаходився в кухонній кімнаті своєї квартири АДРЕСА_2 . Перед цим він вживав алкогольні напої. В цей час до кімнати зайшов син ОСОБА_9 , який був в стані алкогольного сп`яніння, і почав його ображати та провокувати на бійку, виражатись нецензурними словами. Тоді він, ОСОБА_7 взяв кухонного ножа і сидячи за столом почав обрізати помідор, а син ОСОБА_9 не припиняв з ним конфліктувати. Піднявшись із-за стола він пішов в сторону сина, взяв ножа якого тримав в правій руці. Побачивши це, ОСОБА_9 забіг в свою кімнату, а він розвернувшись почав ідти на кухню. В цей час останній почав відкривати двері, і він розвернувся в його бік, а ніж знаходився в правій руці витягнутій в бік ОСОБА_9 , паралельно до підлоги. Останній перебуваючи на відстані одного метру від нього, втративши рівновагу спіткнувся, і наштрикнувся на ножа. Спочатку вони не зрозуміли що трапилось, а коли він зайшов до кімнати сина, то побачив, що в нього на животі кров. Після цього, він викликав швидку допомогу, яка забрала сина в лікарню. Обвинувачений також пояснив, що наміру вбивати сина не було, все трапилось випадково, це єдиний син, на даний момент у них дружні відносини, і раніше були дружні стосунки. Вважає, що орган досудового розслідування неправильно кваліфікує його дії, як замах на вбивство. Він жалкує про вчинене, просить не позбавляти його волі.

Потерпілий ОСОБА_6 в судовому засіданні відмовився від дачі показів на підставі ст. 63 Конституції України, однак частково пояснив, що вказані події могли бути, за обставин які пояснив обвинувачений, оскільки він дуже погано пам`ятає дану подію. Вважає, що у батька умислу на його вбивство не було, у них дружні відносини, вони продовжують проживати у одній квартирі, вказана подія трапилась спонтанно, а тому просить суд не позбавляти обвинуваченого волі.

Будучи в судовому засіданні свідок ОСОБА_10 відмовилась від дачі показів у відповідності до ст. 63 Конституції України.

Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні показав, що з березня 2014 року він займає посаду інспектора патрульної служби Рівненського МВ УМВСУ в Рівненській області. 29 липня 2015 року він разом з іншими патрульними виїхали на виклик, який поступив з чергової частини УМВСУ в Рівненській області, що в ЦМЛ м. Рівне з вул.. Млинівської, 41/ 200 з ножовим пораненням доставлений ОСОБА_6 . Прибувши за вказаною адресою, вони виявили в квартирі ОСОБА_7 , який був в стані алкогольного сп`яніння, та пояснив, що саме він наніс ножове поранення синові. В квартирі більше нікого не було. Після цього була викликана слідчо-оперативна група Рівненського МВ УМВСУ в Рівненській області.

Допитаний в якості свідка ОСОБА_12 в судовому засіданні пояснив, що 29 липня 2015 року поступив виклик від диспетчера швидкої медичної допомоги про ножове поранення в квартирі АДРЕСА_2 . Прибувши в якості швидкої допомоги на місце виклику, вони квартирі виявили батька, сина та матір. Зі слів батька, він наніс ножове поранення своєму синові. Оглянувши потерпілого, виявили у нього проникаюче ножове поранення живота. При них між вказаними особами відбувалась словесна перепалка. В подальшому потерпілий був доставлений в ЦМЛ м. Рівне.

Свідок ОСОБА_13 у судовому засіданні показала, що вона являється сусідкою сім`ї Таканових, і яких знають дуже давно. Ніяких претензій до даної сім`ї немає, у них між собою нормальні стосунки. Конфліктів в даній сім`ї вона не чула, і не бачила щоб вони вживали спиртні напої. Стосовно завдання ножового поранення ОСОБА_6 їй нічого не відомо.

Аналогічні покази дали в судовому засіданні свідки ОСОБА_14 та ОСОБА_15 .

Крім показів потерпілого, свідків, вина ОСОБА_7 у нанесені ножового поранення ОСОБА_6 підтверджується наданим прокурором та перевіреними на предмет належності та допустимості в судовому засіданні доказами, а саме: протоколами огляду, висновками судових експертиз та іншими доказами.

Так, згідно повідомленням обліку інформації, яка надійшла по телефону, що 29.07.2015 року ОСОБА_7 наніс ножове поранення черевної порожнини своєму синові ОСОБА_6 ( а.к. 8);

Протоколом огляду місця події від 29 липня 2015 року разом з фототаблицею, відповідно до якого була оглянута квартира АДРЕСА_2 ( а.к.п. 16-24);

Протоколом огляду місця події від 29.07.2015 року, відповідно до якого був оглянутий одяг ОСОБА_6 ( а.к.п. 26-29);

Постановою про приєднання речових доказів , а саме джинсів, сорочки, кросівок, рушника, кухонного ножа та зразків крові ОСОБА_6 в якості речових доказів до кримінального провадження ( а.к.п. 30-31 );

Протоколом слідчого експеримента з потерпілим ОСОБА_6 від 07 вересня 2015 року ( а.к.п. 36-40 );

Протоколом слідчого експерименту з свідком ОСОБА_10 від 30 липня 2015 року ( а.к.п. 44-50 );

Висновком експерта № 948 від 17 серпня 2015 року , відповідно до якого у ОСОБА_6 виявлені тілесні ушкодження у вигляді проникаючого поранення черевної стінки в епігастральній ділянці по правій пригрудинній лінії з пошкодженням сальника, ускладнене внутрішньочеревною кровотечею, крововтратою легкого ступеня, які відносяться до тілесних ушкоджень по критерію небезпеки для життя ( а.к.п. 63-64 );

Висновком експерта № 948/Д-1018 від 23 вересня 2015 року, відповідно до якого тілесні ушкодження виявлені у ОСОБА_6 могли виникнути за обставин, на які вказує свідок ОСОБА_10 та не виключається виникнення за обставин вказаних потерпілим ОСОБА_6 та свідком ОСОБА_7 ( а.к.п. 66-67) ;

Висновком експерта № 2.2-192/15 від 09.09.2015 року відповідно до якого кров ОСОБА_6 відноситься до групи В (ІІІ) з ізогемаглютином анти-А системи АВО ( а.к.п.75-77 ) ;

Органом досудового розслідування дії ОСОБА_7 були кваліфіковані за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України як умисні дії, які виразились у закінченому замаху на вбивство, тобто умисному протиправному заподіянні смерті іншій людині.

Однак, сукупність зібраних по справі доказів, які всебічно досліджені в суді, їх системний аналіз, дають підстави об`єктивно вважати, що органами досудового розслідування дії ОСОБА_7 невірно кваліфіковані за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України.

Відповідно до ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 КК України замахом на злочин є вчинення особою з прямим умислом діяння ( дії або бездіяльності), безпосередньо спрямованого на вчинення відповідного злочину, якщо при цьому злочин не було доведено до кінця з причин, що не залежали від його волі. Згідно з ч. 2 ст. 24 КК умисел є прямим, якщо особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння ( дії або бездіяльності ), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала їх настання.

При відмежуванні замаху на вбивство від умисного заподіяння тяжкого тілесного ушкодження визначальним є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій: якщо особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння і передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки, бажає їх настання, умисел є прямим, а якщо не бажає, хоча й свідомо припускає їх настання, умисел є непрямим. При цьому необхідно виходити із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передували події, їх стосунки ( п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 7 лютого 2003 року № 2 «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи».

Зібраними по справі і дослідженими в суді доказами доведено факт нанесення ОСОБА_7 ножового поранення потерпілому ОСОБА_6 , в результаті чого останньому були спричинені тяжкі тілесні ушкодження, що визнається обвинуваченим та потерпілим і підтверджується їхніми показами даними в судовому засіданні, оскільки інших очевидців даної події не було. Об`єктивних доказів того, що ОСОБА_7 мав умисел на позбавлення свого сина ОСОБА_9 життя, в ході розгляду справи судом не здобуто. Як встановлено в судовому засіданні ОСОБА_7 погроз убити сина ОСОБА_9 не висловлював, спроб нанести повторні удари з метою добити потерпілого - не вчиняв, хоча мав до цього об`єктивні можливості, не переслідував потерпілого після того як той почав ідти з місця вчинення злочину.

Для з`ясування змісту й спрямованості умислу особи слід орієнтуватися на те, що при дослідженні доказів необхідно виходити із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки.

Як встановлено в судовому засіданні обвинувачений та потерпілий проживають в одній квартирі, раніше жодних конфліктів між ними не було, обоє перебували в стані алкогольного сп`яніння. Словесний конфлікт 29 липня 2015 року біля 20.00 год. між обвинуваченим та потерпілим виник спонтанно, який ініціював саме потерпілий ОСОБА_6 , який ображав та провокував бійку, виражався нецензурними словами на адресу обвинуваченого. На прохання обвинуваченого припинити висловлюватися нецензурно в адресу батька та провокувати бійку, потерпілий не реагував. Крім того судом встановлено, що ножовий удар ОСОБА_7 був нанесений не прицільно, випадково, в нежиттєво важливі органи. Обвинувачений тримаючи в руці ножа паралельно до підлоги не мав наміру наносити прицільний удар. Після цього ОСОБА_16 вжив всіх заходів, щоб відвернути настання для потерпілого шкідливих наслідків, викликав швидку медичну допомогу, і в подальшому забезпечив оплату необхідних медикаментів. Сам же обвинувачений не заперечує факт завдання ножового поранення потерпілому. На далі обвинувачений і потерпілий продовжують проживати в одній квартирі, між ними батьківські дружні стосунки, претензій друг до друга немають.

Всі ці обставини в сукупності підтверджують відсутність у ОСОБА_7 умислу на настання саме смерті потерпілого.

Органи досудового слідства дії ОСОБА_7 кваліфікували ч.2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України посилаючись на висновок експерта, який в даному випадку доводить лише ступінь тяжкості ушкоджень потерпілого але аж ніяк його умисел на настання смерті потерпілому. На переконання суду, основними факторами, які впливають на правильність кваліфікації дій ОСОБА_7 являється його психічне ставлення до вчиненого, наявність умислу, ретельне дослідження обставин, що передували конфлікту і безпосердні обставини заподіяння ушкоджень.

Натомість, сукупністю досліджених під час судового слідства доказів, було встановлено винність ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, і його дії суд кваліфікує як умисне тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.

При призначенні покарання обвинуваченому суд враховує характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним злочину, який є тяжким, особу обвинуваченого та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

ОСОБА_7 являється пенсіонером, за місцем проживання характеризується позитивно, раніше не судимий, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, до кримінальної чи адміністративної відповідальності не притягувався.

Обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_7 відповідно до ст.66 КК України, є щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, примирення з потерпілим.

Обставиною, яка обтяжує покарання ОСОБА_7 відповідно до ст.67 КК України є вчинення злочину особою в стані алкогольного спяніння.

Враховуючи особу ОСОБА_7 , який являється пенсіонером, та те, що з часу вчинення ним злочину пройшло більше двох років, і що він примирився з потерпілим і останній просить не позбавляти його волі, вони і далі проживають в спільній квартирі, а також врахувавши в сукупності всі обставини, які помякшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, та враховуючи обтяжуючу обставину, суд вважає, що виправлення і перевиховання ОСОБА_7 можливе без ізоляції від суспільства.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 368-371, 374,376, 392-395 КПК України, колегія суддів,-

З А С У Д И Л А :
Визнати ОСОБА_7 винним у вчиненні кримінального злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України і призначити йому покарання у вигляді 5 (пяти) років позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк на 3 (три) роки, якщо він протягом визначеного іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

Згідно ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_7 наступні обовязки:

- періодично з"являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_7 не обирався.

Речові докази після набрання вироком законної сили знищити, а зразки крові залишити при справі.

На вирок може бути подана апеляція до апеляційного суду Рівненської області через Рівненський міський суд протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Головуючий суддя : ОСОБА_1
Судді : ОСОБА_3
ОСОБА_2