КОМСОМОЛЬСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД

Справа № 534/1168/17
Провадження № 1-кп/534/6/18
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2018 року Комсомольський міський суд Полтавської області
в складі:головуючого суддіОСОБА_1
з участю: секретарів судових засіданьОСОБА_2 , ОСОБА_3
прокурораОСОБА_4 , ОСОБА_5
потерпілогоОСОБА_6
захисникаОСОБА_7
обвинуваченого ОСОБА_8
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Горішні Плавні матеріали кримінального провадження № 0000633 за обвинуваченням
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Комсомольська Полтавської області, громадянина Російської Федерації, одруженого, працюючого слюсарем ремонтником на ПрАТ «Полтавський ГЗК», раніше не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, -

в с т а н о в и в :

16 червня 2017 року близько 18 год. 00 хв. у дворі будинку АДРЕСА_2 між потерпілим ОСОБА_6 та ОСОБА_8 виникла сварка, в ході якої останній, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, умисно наніс ОСОБА_6 декілька ударів по рукам дерев`яною палкою. Після того, як ОСОБА_10 вдалося вирвати з рук ОСОБА_8 вказаний предмет, останній наніс ОСОБА_10 декілька ударів кулаком в області голови та грудної клітини.

В результаті потерпілому ОСОБА_6 були заподіяні тілесні ушкодження у вигляді синців на обличчі, грудній клітині, синців в ділянці рук, які за ступенем тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_8 винним себе не визнав, наполягаючи на тому, що заподіяв потерпілому тілесні ушкодження перебуваючи у стані необхідної оборони. Обвинувачений ОСОБА_8 показав, що проживає на п`ятому поверсі будинку АДРЕСА_2 . Під час з`ясування причин відсутності в крані води, обвинувачений побачив, що сусіди ОСОБА_6 та ОСОБА_11 поливають з шланги палісадник. ОСОБА_8 попрохав сусідів припинити полив, але отримав відмову у грубій формі. Після цього обвинувачений вийшов на вулицю щоб розібратися. ОСОБА_6 вів себе агресивно, тому ОСОБА_8 підняв із землі дерев`яну палку, а коли потерпілий став його душити, з метою самооборони, наніс йому декілька ударів по руці палкою. ОСОБА_8 вирвався та почав відходити назад, а потерпілий продовжував наступати на нього, при цьому ОСОБА_6 неодноразово спотикався і падаючи отримав тілесні ушкодження на обличчі. Не дивлячись на це потерпілий ОСОБА_6 продовжував свої протиправні дії, намагався вдарити ОСОБА_8 рукою та схопити його за ногу. У цей момент на вулицю вибіг батько обвинуваченого, який, на той час, перебував у нього в гостях, та розборонив їх. В наслідок бійки обвинувачений отримав тілесні ушкодження на обличчі та тулубі, був у крові. Від цього ОСОБА_8 стало зле, тому він разом із батьком пішов додому відпочивати.

Не дивлячись на те, що ОСОБА_8 своєї вини не визнав, його винуватість у вчиненні встановленого судом злочину повністю підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами.

Так, відповідно висновку судово-медичної експертизи №500 від 19.06.2017 року (а.с.59) у потерпілого ОСОБА_6 виявлені тілесні ушкодження у вигляді синців на обличчі, грудній клітині, які утворились від дії тупих предметів, можливо від ударів руками сторонньої людини; синців в ділянці рук, які утворились від дії тупого продовгуватого предмету, можливо від ударів палкою, та характерні для самозахисту.

Данні тілесні ушкодження за ступенем тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень. Вони не могли утворитися при падінні тіла. Із змісту згаданого висновку вбачається, що потерпілий отримав не менше шести ударів.

Потерпілий ОСОБА_6 показав в суді, що до зазначених подій у нього із обвинуваченим були нормальні сусідські стосунки. Того дня, ОСОБА_6 разом із сусідом ОСОБА_12 поливали палісадник, коли ОСОБА_8 з балкону своєї квартири, розташованої на п`ятому поверсі, у грубій формі, із погрозами, став вимагати припинити полив, мотивуючи це тим, що він не може користуватися централізованим водопостачанням. Після цього ОСОБА_8 спустився у двір, тримаючи у руці дерев`яну палку, яка була схожа на ніжку від стільця. Підбігши до потерпілого, ОСОБА_8 наніс йому палкою близько трьох ударів, від яких він захищався підставляючи руки та відштовхувати обвинуваченого. В ході бійки потерпілому вдалося вирвати з рук обвинуваченого вказану палку та відкинути у сторону. Бійка припинилася після того, як втрутилася дружина потерпілого. У той момент, коли, вже після бійки, ОСОБА_6 , поспілкувавшись із свідком ОСОБА_13 , пішов у бік під`їзду, ОСОБА_8 несподівано підбіг до потерпілого ззаду та продовжив його побиття. ОСОБА_13 вступився за потерпілого та відштовхнув обвинуваченого від нього.

Після того, як ОСОБА_8 дізнався про те, що було викликано поліцію, він повернувся до своєї квартири та відмовився відчиняти двері співробітникам поліції. На протязі декількох наступних співробітники поліції неодноразово відвідували будинок щоб опитати обвинуваченого, проте ОСОБА_8 та його рідні двері їм не відчиняли.

Під час слідчого експерименту, проведеного 11 липня 2017 року, потерпілий ОСОБА_6 надавав аналогічні показання щодо обставин заподіяння йому тілесних ушкоджень, деталізував їх на місці події (а.с.61). Відповідно до висновку додаткової судово-медичної експертизи №592 від 17.07.2017 року показання потерпілого ОСОБА_6 щодо локалізації, механізму та кількості нанесених йому тілесних ушкоджень відповідають даним судово-медичної експертизи потерпілого (а.с.78).

В ході огляду місця події від 16 червня 2017 року встановлено, що місцем вчинення правопорушення є громадське місце, а саме двір будинку АДРЕСА_2 . В ході огляду потерпілий ОСОБА_6 видав слідчому дерев`яну палку знаряддя вчинення злочину (а.с.57).

Свідок ОСОБА_14 в судовому засіданні показала, що є дружиною потерпілого, а обвинувачений їх сусідом. У день зазначеної події вона знаходилася на дворі, а її чоловік шлангом поливав клумбу. Вона побачила, що з під`їзду з дерев`яною палкою в руці вибіг обвинувачений та наблизившись до ОСОБА_6 наніс йому декілька ударів. Вступившись за чоловіка, вона відштовхнула обвинуваченого. Через незначний час ОСОБА_8 знову ззаду напав на ОСОБА_6 та наніс йому ще декілька ударів в обличчя, останній відмахувався від нападника і намагався прикритися руками. У потерпілого ОСОБА_6 були тілесні ушкодження у вигляді синяків під очима, була опухла щока та ліве вухо, також були садна на руках і плечі, синяк на спині. В цілому бійка тривала приблизно 10 хвилин. На обвинуваченому тілесних ушкоджень вона не бачила.

Свідок ОСОБА_13 показав, що проживає в одному дворі із потерпілим та обвинуваченим. У день події, з власного балкону бачив як чоловік похилого віку поливає квіти, потім з балкону п`ятого поверху ОСОБА_8 почав нецензурно лаятись на адресу потерпілого. Згодом ОСОБА_8 вийшов на двір з дерев`яною палкою в руці та першим наніс нею декілька удаві потерпілому. Останній закривався руками і намагався ухилитися від ударів. В ході бійки потерпілий та обвинувачений разом впали. Побачивши це, ОСОБА_13 вибіг з квартири та намагався розборонити бійку. Згодом всі заспокоїлись. Після бійки, коли потерпілий повернувся до обвинуваченого спиною і став уходити, ОСОБА_8 наздогнав його та вдарив кулаком у голову. Свідок ОСОБА_13 додатково показав, що потерпілий є особою похилого віку і фізично значно слабшою за обвинуваченого. Безпосередньо після бійки ОСОБА_13 розмовляв із ОСОБА_8 і відчував від нього запах алкоголю, обвинувачений поводився по-хамськи, був збуджений. У потерпілого були синяки під очима, «гуля» на щоці, було видно що це від ударів по обличчі, на руках садна, на обвинуваченому видимих тілесних ушкоджень не було. Згодом приїхали працівники поліції.

Під час проведених 11 та 14 липня 2017 року слідчих експериментів з участю свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , останні надавали аналогічні показання щодо обставин заподіяння потерпілому тілесних ушкоджень, деталізували їх на місці події (а.с.67,72). Відповідно до висновків додаткових судово-медичних експертиз № 593 та №594 від 17.07.2017 року показання зазначених свідків щодо локалізації, механізму та кількості нанесених ОСОБА_6 тілесних ушкоджень відповідають даним судово-медичної експертизи потерпілого (а.с.79,80).

Свідок ОСОБА_15 в суді показав, що 16.06.2017 він знаходячись у добовому наряді у складі слідчо-оперативної групи відділення поліції №2 виїхав на виклик за фактом нанесення тілесних ушкоджень по АДРЕСА_3 . На місці пригоди знаходились очевидці, потерпілий з тілесними ушкодженнями на руках та обличчі. Після встановлення обставин події зі слів свідків, він разом із колегою піднялись на п`ятий поверх, де проживає обвинувачений, але останній двері квартири не відчинив. Документування події тривало протягом години, потерпілому була викликана швидка медична допомога, оскільки останній погано почувався. На місці події слідчим була вилучена ніжка від стільця довжиною близько 40 см. Протягом тижня ОСОБА_15 неодноразово приходив до квартири обвинуваченого, але двері йому ніхто не відчиняв.

З огляду на викладене, суд вважає хибними показання обвинуваченого ОСОБА_8 в частині невизнання ним своєї вини, так як вони повністю спростовуються докладними, послідовними показання свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , потерпілого ОСОБА_6 щодо обставин заподіяння останньому тілесних ушкоджень, які узгоджуються між собою та іншими дослідженими в судовому засіданні доказами.

Заперечуючи в судовому засіданні свою вину та наполягаючи на постановленні виправдувального вироку обвинувачений та його захисник стверджували, що ОСОБА_8 перебував у стані необхідної оборони. Проте, суд вважає згадані твердження хибними, неспроможними і розцінює їх як обраний спосіб захисту, так як вони спростовуються дослідженими в судовому засіданні доказами.

Так, відповідно до положень, закріплених в ч.1 ст.36 КК України, необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони.

Як встановлено судом, обвинувачений ОСОБА_8 фактично був ініціатором бійки. Так, на ґрунті раптово виниклих неприязних стосунків із потерпілим, з малозначного приводу - після того як нібито на його адресу надійшли образливі вислови, ОСОБА_8 спустився з п`ятого поверху у двір будинку та наблизився до потерпілого із дерев`яною палкою в руці, якою першим наніс ОСОБА_6 декілька ударів. Обвинувачений припинив побиття потерпілого лише після того, як у бійку втрутилися сусіди та дружина ОСОБА_6 .

За таких обставин, суд вважає, що обвинувачений ОСОБА_8 не захищався, а вчиняв активні умисні дії, направлені на спричинення потерпілому тілесних ушкоджень, що дає підстави дійти висновку про те, що в стані необхідної оборони він не знаходився. Це також підтверджується наведеними вище показаннями потерпілого та свідків, а також висновками судово-медичних експертиз, відповідно до яких у потерпілого ОСОБА_16 виявлені тілесні ушкодження, які характерні для самозахисту, не могли утворитися при падінні тіла і показання останнього щодо локалізації, механізму та кількості тілесних ушкоджень відповідають даним судово-медичної експертизи ОСОБА_6 .

На відсутність стану необхідної оборони також вказують наступна обвинуваченого, а саме, що дізнавшись про виклик поліції, ОСОБА_8 залишив місце події, зачинився у власній квартирі і від надання будь-яких пояснень відмовився, хоча співробітник поліції намагався йому це запропонувати. Доводи ОСОБА_8 з приводу того, що він не відчиняв двері поліції бо побоювався продовження конфлікту, суд вважає хибними та нелогічними і розцінює як обраний спосіб захисту, так як саме він, а не потерпілий, був ініціатором бійки.

Також не заслуговують на увагу доводи ОСОБА_8 та його захисника з приводу того, що досудове розслідування було проведено однобічно, так як слідчим не було вчасно призначено судово-медичну експертизу обвинуваченого, що у свою чергу потягло втрату доказів невинуватості останнього.

Як встановлено з приєднаних до справи матеріалів досудового розслідування ОСОБА_8 відмовлявся від дачі слідчому показань щодо обставин події кримінального правопорушення, в тому числі щодо отриманих ним тілесних ушкоджень. На досудовому слідстві клопотання про призначення судово-медичної експертизи ОСОБА_8 вперше було заявлено захисником лише 27.07.2017 року тобто через 40 діб після події (а.с.97-100).

Виходячи із засад диспозитивності та змагальності сторін у кримінальному процесі, закріпленої в ч.2 ст.22 КПК України рівності сторін в праві збирання та подання доказів, суд вважає, що зазначена вище процесуальна поведінка сторони захисту свідчить про хибність її позиції щодо перебування обвинуваченого у стані необхідної оборони та звинувачень у однобічності досудового розслідування, так як сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачений Кримінальним процесуальним кодексом (ч.1 ст.26 КПК України).

Допитаний за клопотанням сторони захисту свідок ОСОБА_17 показав в суді, що влітку 2017 року в душовій бачив на ребрах та губі обвинуваченого синці та садно відповідно, проте не зміг пояснити коли це було - до чи після 16 червня 2017 року.

Разом із тим, із змісту висновку проведеної в суді судово-медичної експертизи №1041 від 29.11.2017 року вбачається, що 13 та 19 липня 2017 року ОСОБА_8 дійсно звертався до лікаря-стоматолога та лікаря-травматолога з приводу кісти нижньої губи та забою грудної клітини, проте встановити чи отримував ОСОБА_8 будь-які тілесні ушкодження 16 червня 2017 року виявилося неможливим у зв`язку із відсутністю об`єктивних судово-медичних даних на підтвердження цього (а.с.150).

В ході судового розгляду потерпілий ОСОБА_6 не заперечував того, що захищаючись від протиправних дії обвинуваченого, відібрав у нього дерев`яну палку, відштовхував ОСОБА_8 , свідки ОСОБА_13 та ОСОБА_14 підтвердили, що захищаючи потерпілого відштовхували від нього обвинуваченого. Тому у будь-якому разі тілесні ушкодження, які могли бути спричиненні обвинуваченому в ході зазначеної бійки охоплюються станом необхідної оборони з боку потерпілого і жодним чином не впливають на кваліфікацію дій ОСОБА_8 та суспільну небезпечність вчиненого ним діяння.

З урахуванням викладеного, суд вважає доведеною вину обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні умисного кримінального правопорушення проти здоров`я особи. Його дії підлягають кваліфікації за ч.1 ст.125 КК України, так як він умисно заподіяв потерпілому ОСОБА_6 легкі тілесні ушкодження.

Призначаючи обвинуваченому покарання, суд враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, всі обставини по справі в їх сукупності, а також особу обвинуваченого, його вік і стан здоров`я, обставини, які обтяжують та пом`якшують покарання.

Обвинувачений ОСОБА_8 раніше не засуджувався, має постійне місце роботи, де характеризується позитивно, за місцем постійного проживання скарг на нього не надходило, одружений, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває (а.с.81-95,160).

В ході судового розгляду встановлено, що обвинувачений вчинив згадане правопорушення усвідомлюючи, що потерпілий ОСОБА_6 є особою похилого віку (64 роки).

Разом з тим, суд звертає увагу на те, що згідно обвинувального акту обставин, які обтяжують покарання, обвинуваченому не інкриміновано, тому, розглядаючи справу в межах висунутого обвинувачення, суд позбавлений можливості врахувати цю обставину в якості такої, що обтяжує покарання (п.6 ч.1 ст.67 КК України), як на цьому наполягає потерпілий. Проте суд враховує зазначені відомості в якості обставини, що характеризує ОСОБА_8 з негативного боку.

Обставин, які б обтяжували або пом`якшували покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , судом не встановлено.

Беручи до уваги тяжкість вчиненого злочину, пов`язаного із застосуванням насильства до потерпілого, з урахуванням даних про особу обвинуваченого та положень ст.50, ч.3 ст.65 КК України, які передбачають, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення осіб, які вчинили злочини, а також запобігання вчиненню ними нових злочинів, суд враховуючи суспільну небезпечність вчиненого злочину, відсутність каяття обвинуваченого, вважає за необхідне призначити ОСОБА_8 покарання в межах санкції ч.1 ст.125 КК України у виді виправних робіт з відрахуванням із суми його заробітку в дохід держави п`ятнадцять відсотків.

Тільки таке покарання є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Вирішуючи питання щодо можливості звільнення обвинуваченого від покарання з іспитовим строком, суд звертає увагу на те, що за змістом ч.1 ст.75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Суд вважає, що тільки комплексне з`ясування підстав застосування цього виду звільнення від відбування покарання може забезпечити обґрунтований висновок суду і про можливість виправлення засудженого без реального відбування покарання, але в умовах належного контролю за його поведінкою та виконанням покладених на нього судом обов`язків.

В ході судового розгляду обвинувачений ОСОБА_8 у вчиненому не розкаявся, дотримуючись хибної версії захисту, намагався перекласти свою провину на потерпілого, заявляючи, що останній був ініціатором та агресивним учасником бійки.

Разом із тим, приймаючи до уваги тяжкість вчиненого злочину, невжиття обвинуваченим заходів для відшкодування завданої злочином шкоди, думку потерпілого, який наполягає на найсуворішому покаранні, суд вважає, що обмеження, які можуть бути застосовані щодо обвинуваченого при звільненні від відбування покарання з випробуванням в порядку ст.ст.75, 76 КК України, не зможуть забезпечити його виправлення без відбування реального покарання.

За таких обставин, підстав для звільнення обвинуваченого від призначеного покарання з випробуванням судом не вбачається.

Потерпілим ОСОБА_6 до ОСОБА_8 пред`явлено цивільний позов про відшкодування завданої злочином моральної шкоди в розмірі 10000 грн. (а.с.12). Свої вимоги мотивує тим, що згаданими злочинами йому завдано моральних страждань, пов`язаних спричиненням йому тілесних ушкоджень та його приниженням в очах сторонніх спостерігачів.

Обвинувачений ОСОБА_8 проти задоволення позову заперечував, посилаючись на те, що спричинив потерпілому тілесні ушкодження перебуваючи у стані необхідної оборони. Проте з наведених вище підстав, суд не приймає до уваги згадані заперечення.

Відповідно до загальних підстав відповідальності за завдану шкоду, визначених ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Оцінивши надані сторонами кримінального провадження докази, судом встановлено, що факт заподіяння потерпілому моральної шкоди є очевидним та доведеним, так як є наслідком скоєння відносно нього протиправних (злочинних) дій.

При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди, що підлягає стягненню з обвинуваченого, суд враховує тяжкість вчинених ним злочину та ступень його вини, характер і глибину завданих потерпілому страждань, пов`язаних із його побиттям в громадському місці на очах дружини та сусідів, похилий вік потерпілого тощо. Виходячи з засад розумності та справедливості, враховуючи розмір позовних вимог, а також майновий стан обвинуваченого та реальну можливість відшкодування завданої ним шкоди за рахунок наявного у нього майна, суд вважає, що розмір суми, достатньої для компенсації заподіяної моральної шкоди для потерпілого ОСОБА_6 має становити 10000 грн.

Таким чином, позов потерпілої підлягає задоволенню у повному обсязі.

Питання про речові докази вирішено судом у відповідності до вимог ст.100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.368, 370 КПК України, суд, -

у х в а л и в :
ОСОБА_9 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, і призначити йому покарання у виді виправних робіт на строк 1 (один) рік з відрахуванням щомісячно із суми заробітку в дохід держави п`ятнадцять відсотків.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_6 задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_6 відшкодування завданої злочином моральної шкоди в розмірі 10000 грн.

Речові докази: дерев`яну парку знищіти.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

На вирок суду може бути подано апеляційну скаргу до Апеляційного суду Полтавської області. Апеляційна скарга подається через Комсомольський міський суд Полтавської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Після проголошення вироку учасники судового розгляду мають право отримати його копію, подати клопотання про помилування, ознайомитися із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження.

Суддя ОСОБА_1