Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 11-кп/781/57/17 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 121 (101) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29.08.2017 м. Кропивницький

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарями ОСОБА_5 , ОСОБА_6

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Кропивницькому кримінальне провадження №0000172 за апеляційними скаргами прокурорів у кримінальному провадженні начальника Новгородківського відділу Олександрійської місцевої прокуратури ОСОБА_7 , прокурора Новгородківського відділу Олександрійської місцевої прокуратури ОСОБА_8 , захисника-адвоката ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 та захисника-адвоката ОСОБА_11 в інтересах обвинувачених ОСОБА_12 і ОСОБА_13 на вирок Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 11 жовтня 2016 року, яким

ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Митрофанівка, Новгородківського району, Кіровоградської області, українець, громадянин України, не працює, освіта професійно-технічна, проживає АДРЕСА_1 , відповідно до ст..89 КК України раніше не судимий,

засуджено за ч.2 ст.146 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки 3 місяці. Визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК України та виправдано за відсутністю складу злочину.

ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Бельц, республіки Молдова, молдован, громадянин України, освіта загальна середня, неодружений, проходить службу гранатометником 1-го відділення частини МПВ ЗМПР польова пошта В 2254, проживає АДРЕСА_2 , раніше судимий: -27.10.2014 Новгородківським районним судом Кіровоградської області за ч. 1 ст. 309 КК України до 2 років позбавлення волі, на підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням на 1 рік,

засуджено за ч.2 ст.146 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки. На підставі ст.71 КК України до покарання призначеного за цим вироком частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Новгородківського районного суду Кіровоградської області від 27.10.2014 року, остаточно призначено покарання у виді 4 років 6 місяців позбавлення волі. Визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК України та виправдано за відсутністю складу злочину.

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Митрофанівка, Новгородківського району Кіровоградської області, громадянин України, українець, освіта професійно-технічна, не працює, зареєстрований АДРЕСА_2 , проживає АДРЕСА_3 , раніше не судимий

засуджено за ч.2 ст.121 КК України до покарання у виді 8 років 6 місяців позбавлення волі.

за участю сторін кримінального провадження:
прокурорів ОСОБА_14 , ОСОБА_8

захисників-адвокатів ОСОБА_9 , ОСОБА_11 ,

обвинувачених ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_10 .

Вироком суду обвинуваченого ОСОБА_10 , визнано винним та засуджено за те, що приблизно о 7:00 год. 31.05.2015 року, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння він разом із ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 в автомобілі ВАЗ-2104, р.н. НОМЕР_1 , що знаходився на перехресті провулку Чапаєва та польової дороги в селі Митрофанівка Новгородківського району Кіровоградської області, виник умисел на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_17 .. Реалізуючи свій злочинний намір, діючи умисно, усвідомлюючи характер своїх протиправних дій, ОСОБА_10 вийшовши із салону автомобіля, взяв за верхній одяг ОСОБА_17 , який на той момент знаходився на задньому сидінні автомобіля, та витягнув його із салону автомобіля на вулицю, де передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, завдав потерпілому кілька ударів руками та ногами в область обличчя та верхню частину тулуба, від яких ОСОБА_17 впав на землю. Після чого, ОСОБА_15 відтягнув ОСОБА_10 від ОСОБА_17 , припинивши нанесення потерпілому тілесних ушкоджень. Продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, направленого на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_17 , ОСОБА_10 знову підбіг до ОСОБА_17 , який сидів на землі та не чинив опору, штовхнув останнього на землю та знову наніс йому удари ногами в область голови та верхньої частини тулуба, тим самим спричинивши ОСОБА_17 згідно з висновком судово-медичного експерта №512 від 13.07.2015 тілесні ушкодження у вигляді: а) закритої черепно-мозкової травми крововиливу в м`які тканини голови на всьому протязі, крововиливу навколо очей з переходом на спинку носа, перелому кісток носа, лінійного перелому потиличної кістки зліва, крововиливу під м`які оболонки головного мозку, обох півкуль мозжечка, які у живих осіб мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент заподіяння; б) закритої тупої травми шиї, перелому щитовидного хряща з крововиливом в підлеглі м`які тканини і крововиливом на передній поверхні шиї, які у живих осіб, мають ознаки середньої тяжкості тілесних ушкоджень; в) закритої тупої травми грудної клітини: переломи ребер справа - 6-8 по середньо-пахвовій лінії, 9-10 по задньо-пахвовій лінії без пошкодження пристінкової плеври, які у живих осіб, мають ознаки середньої тяжкості тілесних ушкоджень перелом ребер зліва 5-10 по задньо-пахвовій лінії з пошкодженням плеври на рівні 8-9 ребер з крововиливом в м`які тканини навколо переломів, які у живих осіб мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент спричинення. Садна шкіри живота, синець на тилу правої кисті, які у живих осіб, мають ознаки легких тілесних ушкоджень. Того ж дня, після отримання тілесних ушкоджень, ОСОБА_17 було доставлено до Новгородківської районної лікарні, де о 00:10 год. ІНФОРМАЦІЯ_3 останній помер. Смерть ОСОБА_17 настала від закритої черепно-мозкової травми, яка виникла від сукупності пошкоджень в область голови, яка супроводжувалась переломом кісток черепу, субарахноїдальним крововиливом та знаходиться в прямому причинно-наслідковому зв`язку з отриманими тілесними ушкодженнями.

Крім того, близько 7:00-07:30 год. 31.05.2015 ОСОБА_12 спільно з рідним братом ОСОБА_13 та раніше відомими йому мешканцями с. Митрофанівка Новгородківського району Кіровоградської області: ОСОБА_15 , ОСОБА_10 , ОСОБА_16 , перебували на перехресті провулку Чапаєва та польової дороги с. Митрофанівка Новгородківського району Кіровоградської області, де разом з неповнолітнім ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , з`ясовували викрадення речей з домоволодіння ОСОБА_12 , в якому останній підозрював ОСОБА_17 та ОСОБА_18 .. Під час розмови з неповнолітнім ОСОБА_18 у ОСОБА_12 та ОСОБА_13 виник намір провчити ОСОБА_18 , шляхом позбавлення його волі, помістивши ОСОБА_18 в багажник автомобіля, ВАЗ-2104, р.н. НОМЕР_1 , червоного кольору, на якому вони приїхали до місця перебування. Реалізовуючи свій злочинний умисел, діючи за попередньою змовою та узгоджено між собою, ОСОБА_19 спільно з ОСОБА_13 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, підійшли до ОСОБА_18 , з метою полегшити злочинну мету зняв зі штанів, в які він був одягнений, пасок та зв`язав ним руки ОСОБА_18 .. Після цього, продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, направленого на незаконне позбавлення волі неповнолітнього ОСОБА_18 , діючи умисно, за попередньою домовленістю між собою ОСОБА_12 та ОСОБА_13 примусили неповнолітнього ОСОБА_18 , проти його волі, залізти у багажне відділення автомобіля ВАЗ-2104, р.н. НОМЕР_1 , кришку якого зачинили, тим самим позбавили останнього здатності пересуватись та вчиняти будь-які інші дії на власний розсуд, а також чинити опір протиправним діям вказаним особам. Після поміщення неповнолітнього ОСОБА_18 до багажного відділення вказаного вище автомобіля ОСОБА_12 та ОСОБА_13 та інші сіли до салону того ж автомобіля та поїхали польовою дорогою в напрямку с. Красний Яр Новгородківського району Кіровоградської області, де приблизно через кілька хвилин ОСОБА_12 , під керуванням якого був автомобіль, зупинив транспортний засіб та звільнив неповнолітнього ОСОБА_18 з багажного відділення, після чого неповнолітній ОСОБА_18 втік з місця пригоди, а інші учасники поїхали за місцем свого проживання.

Також стороною обвинувачення ОСОБА_12 та ОСОБА_13 обвинувачувалися у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, тобто умисне тяжке тілесне ушкодження, вчинене групою осіб та таке, що спричинило смерть потерпілого, за наступних обставин: приблизно о 7:00 год. 31.05.2015 ОСОБА_12 , на автомобілі ВАЗ-2104, р.н. НОМЕР_1 , червоного кольору, разом зі своїм рідним братом ОСОБА_13 та знайомими йому мешканцями с.Митрофанівка Новгородківського району: ОСОБА_15 , ОСОБА_10 , ОСОБА_16 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, прибули до домоволодіння АДРЕСА_2 , де проживав ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , з метою з`ясування обставин викрадення речей з домоволодіння ОСОБА_12 , в якому останній підозрював ОСОБА_17 та ОСОБА_18 .. Будучи біля вказаного вище домоволодіння ОСОБА_12 спільно з ОСОБА_13 пройшли в будинок, з якого повернулись вже з ОСОБА_17 та спільно з яким, на автомобілі ВАЗ-2104, р.н. НОМЕР_1 , червоного кольору, поїхали в напрямку провулку Чапаєва, що в с.Митрофанівка Новгородківського району, де зупинились на перехресті провулку Чапаєва та польової дороги. Саме в цей момент у ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_10 виник умисел на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_17 .. Реалізуючи свій злочинний намір, діючи умисно та цілеспрямовано, усвідомлюючи характер своїх протиправних дій, ОСОБА_12 , вийшовши з салону автомобіля, взяв за верхній одяг ОСОБА_17 , який на той момент знаходився на задньому сидінні автомобіля, та витягнув його з салону автомобіля на вулицю, де ОСОБА_12 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, завдав потерпілому один удар головою в область обличчя, від якого ОСОБА_17 , не втримавшись на ногах, впав на землю. Продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, направленого на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_17 , ОСОБА_12 діючи за попередньою змовою з ОСОБА_13 та ОСОБА_10 , підійшовши до ОСОБА_17 , який лежав на землі та не чинив опір, нанесли останньому не менше восьми ударів ногами в область голови та верхньої частини тулуба, тим самим спричинивши ОСОБА_17 згідно з висновком судово-медичного експерта №512 від 13.07.2015 тілесні ушкодження у вигляді: а) закритої черепно-мозкової травми крововиливу в м`які тканини голови на всьому протязі, крововиливу навколо очей з переходом на спинку носа, перелому кісток носа, лінійного перелому потиличної кістки зліва, крововиливу під м`які оболонки головного мозку, обох півкуль мозжечка, які у живих осіб мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент заподіяння; б) закритої тупої травми шиї, перелому щитовидного хряща з крововиливом в підлеглі м`які тканини і крововиливом на передній поверхні шиї, які у живих осіб, мають ознаки середньої тяжкості тілесних ушкоджень; в) закритої тупої травми грудної клітини: переломи ребер справа - 6-8 по середньо-пахвовій лінії, 9-10 по задньо-пахвовій лінії без пошкодження пристінкової плеври, які у живих осіб, мають ознаки середньої тяжкості тілесних ушкоджень перелом ребер зліва 5-10 по задньо-пахвовій лінії з пошкодженням плеври на рівні 8-9 ребер з крововиливом в м`які тканини навколо переломів, які у живих осіб мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент спричинення. Садна шкіри живота, синець на тилу правої кисті, які у живих осіб, мають ознаки легких тілесних ушкоджень. Того ж дня, після отримання тілесних ушкоджень, ОСОБА_17 було доставлено до Новгородківської районної лікарні, де о 00:10 год. ІНФОРМАЦІЯ_3 останній помер. Згідно з висновком судово-медичної експертизи №512 від 13.07.2015, смерть ОСОБА_17 настала від закритої черепно-мозкової травми, яка виникла від сукупності пошкоджень в області голови, яка супроводжувалась переломом кісток черепу, субарахноїдальним крововиливом та знаходиться в прямому причинно-наслідковому зв`язку з отриманими тілесними ушкодженнями.

Обвинувачені ОСОБА_12 та ОСОБА_13 були визнані судом невинуватими у пред`явленому обвинуваченні за ч.2 ст.121 КК україни та виправдані за відсутністб складу злочину.

В апеляціях:

-прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_7 просить вирок Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 11.10.2016 року у кримінальному провадженні стосовно обвинувачених ОСОБА_13 та ОСОБА_12 ч.2 ст.146 КК України скасувати в частині виправдання обвинувачених за ч.2 ст.121 КК України у зв`язку із невідповідністю висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального правопорушення. Ухвалити новий вирок, яким визнати винним ОСОБА_12 за ч.2 ст.146 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 4 р. 3 міс., за ч.2 ст.121 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 8 р. 6 міс. На підставі ст.70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим призначити остаточно покарання у вигляді позбавлення волі строком на 8 р. 6 міс. ОСОБА_13 у скоєнні ним злочину, передбаченого ч.2 ст.146 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 4 р. 6 міс., за ч.2 ст.121 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 8 р. 6 міс. На підставі ст.70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим призначити остаточне покарання у вигляді позбавлення волі строком на 8 р. 6 міс. На підставі ст.71 КК України, за сукупністю вироків, до покарання, призначеного за цим вироком, частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Новгородківського районного суду Кіровоградської області від 27.10.2014 та остаточно призначити покарання у виді позбавлення волі строком 9 років. В решті вирок залишити вирок без змін. Свої вимоги мотивує тим, що органом досудового розслідування, встановлена та повністю доведена вина обвинувачених ОСОБА_12 та ОСОБА_13 за ч.2 ст.121 КК України, яка в судовому засіданні знайшла своє повне підтвердження. Хоча під час досудового розслідування, як і в судових засіданнях, обвинувачені вину не визнали, їх вина підтверджується показаннями свідка-очевидця ОСОБА_18 , свідка ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_16 .

Тим самим встановлено достатність доказів для обвинувачення ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_23 у заподіянні умисного тяжкого тілесного ушкодження, вчиненого групою осіб, що спричинило смерть потерпілого, тобто вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України. Крім того, відповідно до ст.374 КПК України у вироку суду повинно зазначатися: докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів; мотиви зміни обвинувачення, підстави визнання частини обвинувачення необгрунтованою, якщо судом приймалися такі рішення; мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд. У порушення вищевказаної норми КПК України та ст.411 КПК України, ухвалюючи вирок, суд не зазначив, чому суд взяв до уваги одні докази і відкинув інші, а саме чому саме повторний допит взято до уваги суддею, а не перший допиту потерпілого ОСОБА_18 , в якому він достовірно та послідовно розповів про всі обставини вчиненого кримінального правопорушення, а саме нанесення тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_17 - обвинуваченими ОСОБА_13 та ОСОБА_12 , ОСОБА_10 .

Враховуючи вищевикладене, вважаю, що вина обвинувачених ОСОБА_13 та ОСОБА_12 в скоєнні ними злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК України повністю доведена зібраними під час досудового розслідування доказами, показами свідків та потерпілих, що знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду.

- прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_8 просить вирок районного суду стосовно ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_10 скасувати у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що призвело до невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості. Ухвалити новий вирок, яким визнати винними ОСОБА_12 у скоєнні ним злочину, передбаченого ч.2 ст.146 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 4 р. 3 міс.; визнати винним у скоєнні ним злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 8 р. 6 міс. На підставі ст.70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим призначити остаточне покарання у вигляді позбавлення волі строком на 8 р. 6 міс.; ОСОБА_13 визнати винним у скоєнні ним злочину, передбаченого ч.2 ст.146 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки; визнати винним у скоєнні ним злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 8 р. 6 міс. На підставі ст.70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим призначити остаточне покарання у вигляді позбавлення волі строком на 8 р. 6 міс. На підставі ст.71 КК України, за сукупністю вироків, до покарання, призначеного за цим вироком, частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Новгородківського районного суду Кіровоградської області від 27.10.2014 року та остаточно призначити покарання у виді позбавлення волі строком 9 років; ОСОБА_10 у скоєнні ним злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі строком 8 р. 6 міс.

Мотивуючи тим, що судом першої інстанції помилково прийнято рішення про виправдання ОСОБА_12 та ОСОБА_13 за ч.2 ст.121 КК України та виключення кваліфікуючої ознаки ч.2 ст.146 КК України - заподіяння фізичних страждань неповнолітньому ОСОБА_18 , який є потерпілим по ч.2 ст.146 КК України та свідком по ч.2 ст.121 КК України. Так, останній під час досудового розслідування давав показання, які є узгодженими з показаннями інших свідків та підтверджуються матеріалами кримінального провадження. Сумнівів у їх правдивості не було. Допит та слідчий експеримент з ОСОБА_18 зафіксовані відеозаписами. В судовому засіданні при першому допиті він підтвердив свої показання. В подальшому, стосовно ОСОБА_24 вступив вирок в законну силу, яким йому призначено покарання у виді позбавлення волі. Стосовно ОСОБА_18 в Новгородківському районному суді ще розглядаються кримінальні провадження, тому він перебуває в Кіровоградській УВП №14, де перебувають і обвинувачені ОСОБА_12 та ОСОБА_13 . Саме після того, як ОСОБА_25 почав перебувати в Кіровоградській УВП №14, він і відмовився від своїх показань, які надавав раніше. Вказане свідчить, що він боїться обвинувачених, які на його ж очах до смерті побили людину, або ж на нього здійснювався тиск, так як вони мають реальну можливість помститися йому та впливати на нього.

Крім того, в порушення вимог КПК України, ухвалюючи вирок, суд не вказав мотиви неврахування протоколу проведення слідчого експерименту від 03.08.2015 з ОСОБА_18 та відеозапис слідчого експерименту, відеозапис допиту ОСОБА_18 від 05.06.2015 та показання ОСОБА_18 , які останній надавав суду до 06.09.2016. Суд, в порушення ст.374 КПК України, не мотивуючи у вирокі неврахування інших доказів, а лише враховуючи висновок судово-медичної експертизи та показання свідка ОСОБА_15 , прийшов до висновку, що саме дії ОСОБА_10 перебувають у причинно-наслідковому зв`язку із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_17 , наслідком яких є настання смерті останнього. Свідок ОСОБА_18 зазначив, що він особисто бачив як ОСОБА_10 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 били ОСОБА_17 по тулубу та по голові. В зв`язку з тим, що судом безпідставно не взято до уваги показання ОСОБА_18 , надані останнім до 06.09.2016, а також ті, що зафіксовані на відеозаписах, висновки суду, викладені у вирокі, не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, при тому, що ОСОБА_18 є свідком-очевидцем.

Показання ОСОБА_24 узгоджуються з показаннями ОСОБА_26 , яка показала, що в кінці вулиці вона побачили приблизно 4 силуети, які били когось руками і ногами, що у вироку суду і зазначено. Однак, судом у вирокі не зазначено, що ОСОБА_26 також показала, що впізнала в бійці братів ОСОБА_27 .

Свідок ОСОБА_22 показав, що йому також було відомо, що ОСОБА_17 побили ОСОБА_12 , ОСОБА_28 та ОСОБА_10 , однак цього суд також не зазначив у вирокі.

Також, свідок ОСОБА_16 в перших допитах (до дати смерті ОСОБА_17 ) вказувала, що ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_10 били ОСОБА_17 . Проте ОСОБА_10 вона відтягувала. В судовому засіданні вона підтвердила, що її показання при першому допиті є правдими та достовірними, оскільки тоді вона все чіткіше пам`ятала. Однак, вказане судом не зазначено у вироку.

Крім того, суд у вироку вказує на відсутність спільного умислу на нанесення тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_17 , оскільки жоден із свідків та обвинувачені не вказали на те, що між обвинуваченими були розмови чи будь-які конклюдентні дії, які б свідчили про формування такого умислу, з чим неможливо погодитись.

По-перше, обвинувачені вину в скоєнні злочину не визнають. По-друге, аналізуючи показання свідків, обвинувачені діяли узгоджено, агресивно, один одного не спиняли, кожен з них долав опір потерпілого та приводив його в безпорадний стан з метою полегшити заподіяння тілесних ушкоджень іншими обвинуваченими, що підтверджує наявність спільного умислу.

Згідно з висновком судово-медичної експертизи №512 смерть ОСОБА_17 настала від закритої черепно-мозкової травми, виникнувшої від сукупності пошкоджень в область голови, яка супроводжувалась переломом кісток черепу, субарахноїдальним крововиливом та знаходиться в прямому причинно-наслідковому зв`язку з отриманими тілесними ушкодженнями.

Тим самим встановлено достатність доказів для обвинувачення ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_23 у заподіянні умисного тяжкого тілесного ушкодження, вчиненого групою осіб, що спричинило смерть потерпілого, тобто вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України.

Крім того, суд помилково прийшов до висновку, що незаконне позбавлення волі ОСОБА_24 (ст.146 КК України) не супроводжувалося заподіянням останньому фізичних страждань. Так, на організм неповнолітнього потерпілого здійснювався фізичний вплив, оскільки обвинуваченими йому наносились удари перед поміщенням до багажного відділення і після того, як відкрили багажне відділення, що підтверджують свідки та потерпілий ОСОБА_29 . Крім того, враховуючи, що ОСОБА_25 є неповнолітнім, то утримання його в багажному відділенні з зав`язаними ременем руками - це теж є фізичним стражданням для нього. Таким чином, встановлено достатність доказів, які вказують на кваліфікуючу ознаку злочину, передбаченого ч.2 ст.145 КК України, а саме заподіяння фізичних страждань потерпілому.

Більше того, відповідно до п.4 ч.2 ст.374 КПК України у вступній частині вироку зазначаються, між іншим, місце проживання та сімейний стан обвинуваченого. В порушення вказаної норми законодавства районним судом взагалі не зазначено сімейний стан ОСОБА_12 та ОСОБА_10 , а місце проживання ОСОБА_12 та ОСОБА_10 зазначено м. Кіровоград, разом з тим місце ухвалення вироку суд зазначає м.Кропивницький, тобто без урахуванням перейменування міста. Таким чином, суд формально віднісся до анкетних відомостей обвинувачених. Крім того, в резолютивній частині вироку не зазначено початок строку відбування покарання ОСОБА_10 .

Також, санкція статті 146 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк до 5 років. Суд призначив ОСОБА_12 за цією статтею покарання у виді 4 роки 3 місяці позбавлення волі, а ОСОБА_13 - 4 роки, не навівши належних мотивів призначення різного строку покарання різним особам за скоєння одного й того ж злочину.

Показання свідків, оголошені матеріали кримінального провадження в сукупності є достатніми, узгодженими, несуперечливими доказами, у взаємозв`язку свідчать про вчинення ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_10 умисного тяжкого тілесного ушкодження, вчиненого групою осіб, що спричинило смерть потерпілого, та вчинення ОСОБА_12 , ОСОБА_13 незаконного позбавленні волі, вчиненого за попередньою змовою групою осіб, та таке, що супроводжувалося заподіянням потерпілому фізичних страждань.

Таким чином, вирок Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 11.10.2016 є незаконним, невмотивованим, необґрунтованим та таким, що підлягає скасуванню.

В запереченні на апеляційні скарги прокурорів захисник-адвокат ОСОБА_11 просить вирок суду першої інстанції в частині ч.2 ст. 121 КК України - залишити без змін, а апеляційні скарги прокурорів залишити без задоволення. При цьому вказує, що ОСОБА_7 в апеляційній скарзі вказує на те, по судом була порушена норма Кримінально процесуального кодексу України, :аме, що ухвалюючи вирок, суд не зазначив, чому були взяті до уваги одні докази , а інші відкинуті, а саме чому повторний допит взято до уваги суддею, а не перший допит потерпілого ОСОБА_30 . Проте, хочу звернути увагу суд на те, що докази, які були викладені державним обвинуваченням у апеляційних :;аргах на рахунок наведення підстав для скасування виправдувального вироку за ч.2 ст. 121 КК України, суду першої інстанції та постановлення обвинувального вироку є безпідставними та необґрунтованими. Оскільки, потерпілий і водночас свідок ОСОБА_18 давав свідчення не одноразово і всі вони відрізняються лише той факт, що коли вони разом з братами ОСОБА_27 підійшли до польової дороги ОСОБА_31 побитий лежав на траві є незмінним. Це говорить про те, що її підзахисні не могли одночасно бути в двох місцях, а саме забирати ОСОБА_32 та бити ОСОБА_33 . Приблизно по часу все відбувалося з 7.00 до 7.25, адже саме в 7.25 до моїх підзахисних телефонував дільничний інспектор, щоб дізнатися де знаходиться ОСОБА_18 . Факт про нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_18 моїми підзахисними про які вказує державне обвинувачення у своїй апеляційній скарзі є безпідставним та не підтверджений доказами, тим паче, що ніхто зі очевидців не бачив щоб брати ОСОБА_34 та ОСОБА_35 наносили тілесні ушкодження ОСОБА_18 крім того, ОСОБА_34 не відмовляється від того, що зв`язував руки ременем ОСОБА_36 , однак це рішення було спонтанним і вже за 1-2 хвилини руки потерпілого були вільними тому ніяких моральних чи фізичних страждань він не відчув. Що стосується багажного відділення автомобіля то потерпілий ОСОБА_37 в залі судового засідання пояснив, що добровільно та без сторонньої допомоги сів до багажника автомобіля і ляду багажного відділення лише прикрили, адже вона не зачинялася тому, що був вісутній замок у багажному відділенні. Той факт, що ОСОБА_18 відбуває карання в Кіровоградській УВП № 14 де в даний період часу знаходяться обвинувачені ніяк не може впливати на покази ОСОБА_38 , адже вони знаходяться в різній території і не можуть здійснювати тиск на свідка, або залякувати його. З приводу свідчень свідка ОСОБА_39 та ОСОБА_40 на які посилається державне обвинувачення то вони не були очевидцями самого побиття ОСОБА_41 , і ця обставина ніким не заперечується, а тому з їх показань неможливо з`ясувати характер та ступінь участі у бійці кожного із обвинувачених.

З показань свідка ОСОБА_16 на досудовому слідстві в частині участі у нанесенні тілесних пошкоджень ОСОБА_17 то остання, показала, що коли зупинився автомобіль ОСОБА_12 відчинив задню дверку автомобіля та витягнув з салону ОСОБА_41 та вдарив головою в обличчя і той впав на землю і не підводився. Потім з автомобіля вибігли я і ОСОБА_35 в той час я була з протилежної сторони автомобіля та коли перебігла на протилежну сторону, то ОСОБА_31 лежав на землі та його били ногами ОСОБА_42 , ОСОБА_43 , ОСОБА_44 , але куди саме я не бачила скільки було ударів також вказати не можу.(пр.-л допиту від 03.06.15р.) Під час одночасного допиту між ОСОБА_34 та ОСОБА_45 (20.08.15р.) та під час дачі показів у судовому засіданні( свідок ОСОБА_46 говорить про те, що вона не бачила, а так думає що ОСОБА_47 вдарив ОСОБА_33 головою чи її так здалося і це більше схоже на правду, адже ОСОБА_48 сиділа на руках ОСОБА_49 на передньому сидінні автомобіля обличчям до лобового скла і просто фізично не могла бачити, що відбувається біля задньої дверки автомобіля навіть якщо вона повернулася назад їй заважала бокова стійка та дах автомобіля, а також хочу зазначити, що висота автомобіля ВАЗ 2104 -1443мм( їм. 44см) при цьому зріст ОСОБА_34 1м.67см. а потерпілого ОСОБА_41 1м.70 см. , а це як ми розуміємо значно вище автомобіля. Також відносно того, що свідок ОСОБА_46 у своїх перших свідченнях вказує, що потерпілого били всі а в подальшому говорить, що її брат, підозрюваний ОСОБА_50 цього не робив. Але зразу постає наступне питання, чому в такому випадку ОСОБА_48 відтягувала свого брата, якщо він просто стояв біля автомобіля і знову конкретної відповіді на дане питання ми не маємо. При цьому, на запитання прокурора щодо кількості ударів нанесених ОСОБА_51 та ОСОБА_52 відповіла, що не знає тому, що не бачила. Таким чином, за показанням свідка-очевидця в частині участі у побитті потерпілого моїми підзахисними, не доведене.

Крім того, викликаний і допитаний експерт обласного бюро судово-медичної експертизи ОСОБА_53 , яка проводила у цій справі експертизу, 05.06.2015 р. в суді, зазначила, що тяжке тілесне ушкодження, яке спричинило смерть ОСОБА_17 , виникло від удару в голову, оскільки смерть потерпілого знаходиться в прямому инному зв`язку з нанесеними пошкодженнями, тому виникла від ударів з голову. При цьому експерт детально роз`яснила, що локалізація та розміщення пошкоджень на тілі потерпілого виключає їх утворення в результаті падіння з висоти власного зросту.

Також експертом у залі судового іання( 15.07.16р.) було зазначено, що перелом кісток черепа міг виникнути внаслідок нанесення ударів особою яка досить добре фізично розвинена, що не можна сказати про її підзахисних.

А тому, оцінюючи в сукупності всі наявні в матеріалах справи докази та обставини, що були встановлені під час розгляду справи, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про те, що пред`явлене ОСОБА_12 та ОСОБА_13 обвинувачення у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України, визнається судом як недоведене, оскільки стороною обвинувачення не було надано достатніх та необхідних доказів, які б свідчили про вину її підзахисних, а докази та обставини для скасування виправдувального вироку, за ч.2 ст.121 КК України зазначені в апеляційних скаргах державного обвинувачення є безпідставними та не знаходять свого підтвердження.

- захисник-адвокат ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 просить вирок районного суду щодо свого підзахисного засудженого за ч.2 ст.121 КК України скасувати та постановити ухвалу, якою закрити кримінальне провадження за відсутністю в його діях складу злочину за данною статтею. Свої вимоги мотивує тим, що під час судового слідства були встановлені обставини, які не були відомі раніше, а якщо і відомі стороні обвинувачення, то не знайшли належної фіксації та оцінки. Так, потерпіла ОСОБА_54 пояснила суду, що 30.05.2015 року в обідню пору з її будинку силою забрали її сина ОСОБА_55 обвинувачені ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , їхній брат ОСОБА_56 та зять ОСОБА_57 . Її сина посадили до автомобіля та кудись поїхали. Повернувся син додому через півтори годони. Було зрозуміло, що сина побили, так як той мав вялу ходу, жалівся на болі в області грудної клітини, ребер. Просив нічого не питати, так як йому зле і він потім розповість. Син ліг на кровать та стогнав, заперечуючи про надання медичної допомоги. В дві години ночі 31.05.2015 р. знову до її будинку приїздили обвинувачений ОСОБА_35 та його зять ОСОБА_57 . Ці двоє зайшли в кімнату до сина і вона чула удар, як б"ють в обличчя. Біля 7 години ранку 31.05.2015р стан сина погіршився. Він з великими труднощами пішов до туалету на подвір"ї та почав розповідати, що 30.05.2015 р. в обідню пору його вивозили на автомобілі за село, де побили. Казаку ОСОБА_47 бив вогнегасником.

Більше син нічого не встиг повідомити, так як до двору зайшли обвинувачені ОСОБА_27 та забрали його. Вона просила не чіпати сина, не бити за вкрадений ніби то метал. На що ОСОБА_58 повідомив: "Ніхто його б не бив, аби він говорив правду". В судовому засіданні обвинувачені та ОСОБА_59 не заперечували, що 30.05.2015р. приїздили до ОСОБА_33 , але його не били (нанесли удар подушкою та дали підзатильник).

Згідно обвинувального акту тілесні ушкодження ОСОБА_17 були спричинені в

результаті нанесення одного удару головою в область обличчя, від якого ОСОБА_17 не втримався на ногах, впав на землю, а потім йому було нанесено не менше восьми ударів

ногами в область голови та верхньої частини тулуба. Доказами механізму утворення тілесних ушкоджень є висновок судово-медичного експерта, згідно якого тілесні ушкодження в області голови потерпілого, відносяться до категорії тяжких ушкоджень і стали причиною смерті ОСОБА_17 . В той час, в матеріалах кримінального провадження міститься експертне дослідження, є додатковим до висновку експерта №512 від 19.08.2015р (утворення тілесних ушкоджень за певних умов). Відповідно до цього додаткового висновку, судово-медичний експерт підтвердив те, що причина смерті ОСОБА_33 - це отримані ним тілесні ушкодження в області голови, але ці телесні ушкодження виникли в результаті падіння з приданим прискоренням потиличною областю голови на тверду поверхню.

преобладаючу поверхню. Так, в судовому засіданні експерт ОСОБА_60 підтвердила свої висновки. В той же час, експерту органом досудового слідства для дослідження не надавались матеріали кримінального провадження (протоколи, відеоматеріали слідчих експериментів). Сам експерт не приймала участі в огляді місця події та при слідчих експериментах. Як вбачається з відеоматеріалів кримінального провадження за подією 31.05.2015р часом на сьому годину, з протоколу огляду місця події вбачається, що побиття ОСОБА_33 відбувалося на польовій галявині. Поверхня галявини густо трав"яна, без наявних пагорбів, виступаючих об`єктів та укатаності, трамбуванні транспортними засобами, що підтверджують і учасники події. Травяний покрів був мокрий. Ця обставина може свідчити про неможливість отримання тілесних ушкоджень потерпілим внаслідок падіння потиличною областю голови на таку поверхню. Крім того, експерт пояснила, що наявне тілесне ушкодження у потерпілого може бути непомітним для оточуючих (відсутні гематоми, кроваві сліди на волосистій частині голови, тощо). Псрпілий в змозі виконувати активні рухи до 3-4-х годин, а потім настає коматозний стан.

В той же час в вироку суду не знайшли свого відображення суттєві та значимі показання експерта, свідків та має перекручування їх показань. Так, послідовність показань свідка ОСОБА_15 , про що зазначається у вироку, викликає сумніви, так як при додатковому допиті в суді свідок зазначив, що бачив тільки як ОСОБА_61 махав руками перед обличчям потерпілого. Про стан ОСОБА_41 перед побиттям свідок зазначив, що в останнього очі були "стікляні", напевне від спиртного. В цій частині про стан сп"яніння потерпілого напевне стверджувати не можна, судячи з показань матері ОСОБА_41 про те, що її син був сильно побитий, всю ніч провів вдома, стогнучи від болю на ліжку та відсутність спиртного в помешканні. Первинні показання свідка ОСОБА_62 не узгоджуються з встановленим фактом висновком експерта про кількість ударів по голові потерпілого. Зовсім незрозумілим є відображення показань свідка ОСОБА_63 у вироку суду. ОСОБА_64 ні на стадії досудового слідства, ні в суді не свідчила, що ОСОБА_61 витягував потерпілого з автомобіля і почав його бити. Навпаки, ОСОБА_64 завжди твердила, що з автомобіля ОСОБА_41 витягував ОСОБА_12 , який і наніс удар головою в обличчя потерпілому, від чого останній впав на землю.

Показання ОСОБА_63 були покладені в основу описової частини об"єктивної сторони кримінального правопорушення органом досудового слідства. Проте, ОСОБА_64 ніколи не свідчила про те, що ОСОБА_61 наносив будь-які удари ОСОБА_17 . Аналізуючи показання потерпілого ОСОБА_24 , який неодноразово змінював їх, а саме стверджував, що ОСОБА_41 били ОСОБА_44 , ОСОБА_49 , ОСОБА_61 , ОСОБА_62 , а потім він не бачив, що це робив ОСОБА_62 та ОСОБА_61 , а потім не бачив взагалі побиття ОСОБА_41 , суд безпідставно прийняв до увагм його останні показання. Мотивування суду в тім, що ОСОБА_18 мав неприязнені стосунки з братами ОСОБА_27 , останні посадили його до багажника автомобіля і те, що його було притягнуто до кримінальної відповідальності за крадіжку із домоволодіння ОСОБА_28 необгрунтоване. Так ОСОБА_10 , будучи обвинувачений по даній справі як на стадії досудового так і на стадії судового слідства, заперпечував свою причетність до скоєння кримінального правопорушення стосовно ОСОБА_65 . Фактичні обставини справи також вказують на відсутність в діях ОСОБА_10 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України.

- захисник-адвокат ОСОБА_11 в інтересах обвинувачених ОСОБА_12 та ОСОБА_13 не оспорюючи фактичні обставини на юридичну кваліфікацію дій обвинувачених просить вирок суду першої інстанції за обвинуваченням ОСОБА_12 та ОСОБА_13 за ч. 2 ст. 146 КК України - змінити в частині призначеного їм покарання у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання яке за своїм розміром є явно несправедливим через суворість. Призначити обвинуваченим ОСОБА_12 та ОСОБА_13 покарання за ч. 2 ст. 146 КК України, яке є спів розмірним їх діянням, та особам обвинуваченим, а саме 3 років позбавлення волі. Вирок щодо її підзахисних за ч.2 ст. 121 КК України - залишити вирок без змін.

Свої вимоги захисник обґрунтовує тим, що призначене обвинуваченим покарання за ч. 2 ст. 146 КК України не вдповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, за своїм міром є явно несправедливим через суворість.

Так, обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_12 та ОСОБА_13 є те, що вони не заперечують той факт, що вони дійсно з`ясовували стосунки з потерпілим ОСОБА_18 , а саме 31.05.2015 року близько 7 години ранку обвинувачені дійсно були у домоволодінні ОСОБА_18 для з`ясування факту викрадення майна з будинку ОСОБА_13 , яке потерпілий вчиняв неодноразово. Потерпілий ОСОБА_18 під час дачі показів та в залі судового засідання підтвердив той факт, що 31.05.15р. о 7 годині ранку прийшли брати ОСОБА_27 та попросили вийти з ними для розмови, на дану пропозицію він погодився добровільно. Підійшовши до автомобіля на якому в той ранок були її підзахисні, намагалися спокійно поговорити та з`ясувати причини викрадення і місце знаходження майна, на що потерпілий почав зухвало себе поводити та розмахувати руками. Рішення зв`язати руки ОСОБА_18 було спонтанним, а не спланованим, після чого потерпілий ОСОБА_37 без зайвих зусиль (з показів ОСОБА_18 в залі судового засідання від 15.01.16р.) розірвав ремінь і на момент перебування в багажному відділенні автомобіля його руки були вільні. Потім ОСОБА_18 було запропоновано сісти до багажного відділення автомобіля ВАЗ 2104 і на дану пропозицію він погодився, та самостійно сів до багажного відділення після чого ОСОБА_12 була прикрита ляда багажника, адже замок у багажному відділенні був відсутній і ляда не зачинялася, про що неодноразово говорилося при проведенні слідчих дій та в залі судового засідання. Огляд транспортного засобу працівниками поліції не проводився, тому той факт, що він насильно утримувався в багажнику автомобіля є не доведеним. Проїхавши незначну відстань на автомобілі (приблизно 3-4 км), обвинувачені відпустили ОСОБА_18 неушкодженим, адже докази про те, що на потерпілому ОСОБА_66 були тілесні ушкодження відсутні, заява про нанесення тілесних ушкоджень потерпілим не подавалась. Крім того, потерпілий в залі судового засіданні (06.09.2016 р.) заявив про те, що обмовив ОСОБА_67 та ОСОБА_68 тому що був ображений на них, а на справді ніхто з обвинувачених його не примушував до тих чи інших дій і претензій він до них немає.

Так, обставиною, яка обтяжує покарання обвинувачених ОСОБА_12 та ОСОБА_13 судом першої визнано знаходження обвинувачених у стані алкогольного сп`яніння, хоча останні вказують, що майже не вживали спиртних напоїв. Освідування осіб не проводилось. Факт знаходження обвинувачених у стані алкогольного сп`яніння матеріалами справи не доведено, доказів перебування їх у стані сп`яніння під час скоєння ними кримінального правопорушення немає.

Крім того, судом першої інстанції враховано, що обвинувачений ОСОБА_13 раніше судимий, за місцем проживання характеризується задовільно, алкогольними напоями не зловживає. Проходив службу в зоні проведення антитерористичної операції, характеризується за місцем служби, як чесна, смілива, урівноважена людина. ОСОБА_12 раніше не судимий, за місцем проживання характеризується позитивно, спиртними напоями не зловживає, веде спокійний спосіб життя. Має стійки соціальні зв`язки: проживає разом з сестрою та її дитиною, виховує малолітнього сина, який до затримання проживав разом зним.

Водночас, з урахуванням усіх вищевказаних характеристик та обставин суд мав можливість та законні підстави призначити ОСОБА_12 та ОСОБА_13 менш суворе покарання в межах санкції статті, а саме 3 роки позбавлення волі. Але як зазначено в матеріалах кримінальної справи, що ні свідки, ні сам потерпілий ОСОБА_18 не підтверджують того факту, що підзахисними наносили ОСОБА_18 тілесні ушкодження, або примусово вчинялися будь які дії по відношенню до нього. Тому даний факт є підтвердженням того, що обвинувачені не мали на меті заподіяти будь - яку шкоду потерпілому та відсутня реальна загроза його загибелі.
Заслухавши доповідача, думку прокурора, який підтримав апеляційні скарги прокурорів у кримінальному провадженні ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , а також заперечив щодо інших апеляційних скарг, захисника-адвоката ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 який підтримав свою апеляційну скаргу та частково підтримав апеляційну скаргу прокурорів в частині винуватості ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , в частині засудження його підзахисного заперечує щодо апеляційних вимог, захисника-адвоката ОСОБА_11 в інтересах обвинувачених ОСОБА_12 та ОСОБА_13 яка підтримала свою апеляційну скаргу та заперечила, щодо апеляційних вимог прокурорів, щодо апеляційної скарги захисника-адвоката ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 на розсуд суду, обвинуваченого ОСОБА_12 , який підтримав думку свого захисника, обвинуваченого ОСОБА_13 , який також підтримав домку свого захисника, обвинуваченого ОСОБА_10 який підтримав думку свого захисника, провівши судове слідство в частині допиту обвинувачених, експерта ОСОБА_69 , свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_16 дослідження характеризуючи даних щодо обвинувачених, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи викладені в апеляційних скаргах, колегія суддів приходить до таких висновків.

По обвинуваченню ОСОБА_13 та ОСОБА_12 за ч.2 ст.146 КК України
Розглянувши справу в межах поданих апеляцій, в яких не оспорюються висновки суду першої інстанції щодо встановлених обставин кримінального провадження та доведеності вини обвинувачених, встановлено, що викладені у вироку суду висновки про винуватість ОСОБА_12 та ОСОБА_13 у вчиненні кримінального правопорушення за ч.2 ст.146 КК України, за що їх засуджено, ґрунтуються на сукупності зібраних по справі доказів, які є взаємоузгодженими між собою, відповідають фактичним обставинам справи, підтверджується сукупністю зібраних на законних підставах і досліджених у судовому засіданні доказах, які в повній мірі досліджені судом першої інстанції, є взаємоузгодженими між собою, відповідають фактичним обставинам справи, і яким суд першої інстанції дав правильну та об`єктивну оцінку.

Суд першої інстанції, об`єктивно встановивши фактичні обставини справи, обґрунтовано дійшов висновку про доведеність вини обвинувачених та правильно кваліфікував їх дії за ч.2 ст.146 КК України як незаконне позбавлення волі вчинене за попередньою змовою групою осіб.
Висновок суду про доведеність вини обвинувачених ОСОБА_13 та ОСОБА_12 у вчиненні інкримінованих їм кримінальних правопорушень ґрунтується на достовірних та узгоджуваних між собою доказах, які зібрані у передбаченому кримінально-процесуальним законом порядку, належно оцінені судом та наведені у вироку.
При цьому колегія суддів не погоджується з доводами апеляції прокурора ОСОБА_8 в частині неправильної кваліфікації дій обвинувачених ОСОБА_13 та ОСОБА_12 за ч.2 ст.146 КК України.

Так, органами досудового розслідування ОСОБА_13 та ОСОБА_12 обвинувачувалися у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого за ч.2 ст.146 КК україни, а саме: незаконне позбавлення волі, вчинене за попередньою змовою групою осіб, та таке, що супроводжувалося заподіянням потерпілому фізичних страждань.

Суд першої інстанції, кваліфікуючи дії ОСОБА_13 та ОСОБА_12 за ч.2 ст.146 КК України дійшов висновку про відстунітсь в їх діях такої кваліфікуючої ознаки, як заподіяння потерпілому фізичних страждань. Колегія суддів погоджується з таким висновком суду.

З огляду на положення ст.146 КК України, заподіяння фізичних страждань це випадки, коли потерпілому спричинений сильний фізичний біль або тримання його у виснажливих для людського організму умовах.

З показань потерпілого ОСОБА_18 , наданих суду першої і апеляційної інстанції вбачається, що він самостійно розв`язав зв`язані руки під час знаходження в багажнику, а поїздка тривала недовгий час. При цьому потерпілий жодного разу не зазначив суду про те, що він зазнав фізичного болю. Стороною обвинувачення також не надано доказів спричинення потерпілому сильного фізичного болю.

За таких обставин підстав для кваліфікації дій ОСОБА_13 та ОСОБА_12 за ч.2 ст.146 КК України за ознакою заподіяння потерпілому фізичних страждань колегія суддів не вбачає.

По обвинуваченню ОСОБА_23 за ч.2 ст.121 КК України.
Як встановлено судом першої інстанції, приблизно о 7:00 год. 31.05.2015 у ОСОБА_10 , який був у стані алкогольного сп`яніння та перебував разом із ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 в автомобілі ВАЗ-2104, р.н. НОМЕР_1 , що знаходився на перехресті провулку Чапаєва та польової дороги в селі Митрофанівка Новгородківського району Кіровоградської області, виник умисел на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_17 .. Реалізуючи свій злочинний намір, діючи умисно, усвідомлюючи характер своїх протиправних дій, ОСОБА_10 вийшовши із салону автомобіля, взяв за верхній одяг ОСОБА_17 , який на той момент знаходився на задньому сидінні автомобіля, та витягнув його із салону автомобіля на вулицю, де завдав потерпілому кілька ударів руками та ногами в область обличчя та верхню частину тулуба, від яких ОСОБА_17 впав на землю. Після чого, ОСОБА_15 відтягнув ОСОБА_10 від ОСОБА_17 , припинивши нанесення потерпілому тілесних ушкоджень. Продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, направленого на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_17 , ОСОБА_10 знову підбіг до ОСОБА_17 , який сидів на землі та не чинив опору, штовхнув останнього на землю та знову наніс йому удари ногами в область голови та верхньої частини тулуба, тим самим спричинивши ОСОБА_17 згідно з висновком судово-медичного експерта №512 від 13.07.2015 тілесні ушкодження у вигляді: а) закритої черепно-мозкової травми крововиливу в м`які тканини голови на всьому протязі, крововиливу навколо очей з переходом на спинку носа, перелому кісток носа, лінійного перелому потиличної кістки зліва, крововиливу під м`які оболонки головного мозку, обох півкуль мозжечка, які у живих осіб мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент заподіяння; б) закритої тупої травми шиї, перелому щитовидного хряща з крововиливом в підлеглі м`які тканини і крововиливом на передній поверхні шиї, які у живих осіб, мають ознаки середньої тяжкості тілесних ушкоджень; в) закритої тупої травми грудної клітини: переломи ребер справа - 6-8 по середньо-пахвовій лінії, 9-10 по задньо-пахвовій лінії без пошкодження пристінкової плеври, які у живих осіб, мають ознаки середньої тяжкості тілесних ушкоджень перелом ребер зліва 5-10 по задньо-пахвовій лінії з пошкодженням плеври на рівні 8-9 ребер з крововиливом в м`які тканини навколо переломів, які у живих осіб мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент спричинення. Садна шкіри живота, синець на тилу правої кисті, які у живих осіб, мають ознаки легких тілесних ушкоджень. Того ж дня, після отримання тілесних ушкоджень, ОСОБА_17 було доставлено до Новгородківської районної лікарні, де о 00:10 год. ІНФОРМАЦІЯ_3 останній помер. Смерть ОСОБА_17 настала від закритої черепно-мозкової травми, яка виникла від сукупності пошкоджень в область голови, яка супроводжувалась переломом кісток черепу, субарахноїдальним крововиливом та знаходиться в прямому причинно-наслідковому зв`язку з отриманими тілесними ушкодженнями.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_10 свою вину в інкримінованому правопорушенні не визнав та пояснив, що після випускного вранці 31 травня 2015 року він, ОСОБА_70 та ОСОБА_57 , ОСОБА_71 , ОСОБА_72 поверталися додому після випускного. По дорозі зупинилися біля домоволодіння ОСОБА_73 . Казаку ОСОБА_47 та ОСОБА_57 зайшли в будинок, а вийшли разом із ОСОБА_74 . ОСОБА_17 сів між ним та ОСОБА_15 і вони рушили далі. Під час дороги вони ні про що не розмовляли. Коли зупинився автомобіль біля провул. Чапаєва, то ОСОБА_70 відкрив задні двері та витягнув ОСОБА_17 і ударив його головою в обличчя. Він також вийшов із автомобіля, біля нього стала ОСОБА_71 та тримала за руки, щоб він не ліз у бійку. До ОСОБА_17 підійшов ОСОБА_58 і також почав наносити йому удари. Спочатку ОСОБА_70 бив ОСОБА_73 руками, а потім як той упав, ОСОБА_58 та ОСОБА_47 наносили удари ногами. Потім ОСОБА_58 та ОСОБА_47 пройшли по провулку Чапаєва та привели ОСОБА_75 , якого підвели до багажника. ОСОБА_12 витягнув із штанів ремінь та натягнув на руки ОСОБА_18 , після чого брати ОСОБА_27 його поклали в багажник. ОСОБА_76 лежав скрученим та стогнав. Далі вони всі сіли до автомобіля та від`їхали в поле, де ОСОБА_70 відвів ОСОБА_75 за 30 метрів від автомобіля і про щось розмовляв. Потім ОСОБА_18 побіг, а вони розвернулися та знову поїхали до провул. Чапаєва. Вже в селі Казаку ОСОБА_47 та ОСОБА_57 почали його переконувати, що це він побив ОСОБА_17 та має понести за це відповідальність. Дільничний, з`ясовуючи у нього обставини події, порадив йому допомогти вилікувати ОСОБА_17 , оскільки брати ОСОБА_27 звинувачували у побитті тільки його, а ОСОБА_17 зміг би прояснити ситуацію. Тому він купував ліки та приносив їх у лікарню, щоб врятувати життя ОСОБА_17 . ОСОБА_17 він взагалі не бив.

Під час апеляційного розгляду кримінального провадження, ОСОБА_10 підтвердив свої показання та зазначив, що удари ОСОБА_77 він не наносив, а потерпілого били ОСОБА_58 та ОСОБА_47 .

Не зважаючи на не визнання вини обвинуваченого, його вина у вчиненні інкримінованих злочинів доведена в повному обсязі, що підтверджується дослідженими в судовому засіданні суду першої інстанції належними та допустимими доказами.
З показань свідка ОСОБА_15 , наданих суду першої інстанції слідує, що він сидів в автомобілі за пасажирським сидінням, посередині був ОСОБА_17 , а за сидінням водія сидів ОСОБА_10 .. Після зупинки автомобіля біля провул. Чапаєва, ОСОБА_78 витягнув ОСОБА_73 із салону автомобіля та почав наносити удари. Він зразу вийшов, оббіг автомобіль та почав відтягувати ОСОБА_10 від ОСОБА_17 . Також ОСОБА_79 відтягувала та заспокоювала ОСОБА_71 . Йому вдалося повалити ОСОБА_10 з ніг та сісти йому зверху на спину. Але ОСОБА_10 намагався підвестися. В цей час він не бачив, щоб хтось ще бив ОСОБА_17 .. Коли ОСОБА_78 трохи заспокоївся, то він встав із нього, але ОСОБА_10 відразу почав бігти в напрямку ОСОБА_17 , який сидів на траві і був у крові. Він погнався за ОСОБА_10 .. Останній знову налетів на ОСОБА_17 , після чого він знову відтягнув ОСОБА_79 в сторону, а ОСОБА_76 залишився лежати на траві і вже не підводився. Потім підійшли брати ОСОБА_27 із ОСОБА_18 і він вирішив сісти в автомобіль. На той час ОСОБА_17 лежав за два метра від автомобіля та харчав. Він намагався на нього не дивитися. За ним в автомобіль сів і ОСОБА_78 .

Аналогічні показання свідок надав і суду апеляційної інстанції.

З показань потерпілого ОСОБА_18 , наданих суду першої інстанції вбачається, що вранці 31 травня 2015 року до нього у будинок, зайшли ОСОБА_13 та ОСОБА_12 та він добровільно пішов із ними. Після цього, вони вийшли на вулицю та пройшли по провулку приблизно 50 метрів, де стояв червоний автомобіль «Лада 4». Неподалік від автомобіля лежав побитий та в крові ОСОБА_76 . Там також були ОСОБА_78 , ОСОБА_72 та сестра ОСОБА_80 . ОСОБА_10 і ОСОБА_15 намагалися привести до тями ОСОБА_17 , а ОСОБА_16 стояла біля автомобіля. Коли підійшли до автомобіля, то ОСОБА_12 та ОСОБА_13 почали його бити за те, що він лазив у дворі ОСОБА_13 .. Він зрозумів, що всі учасники події були п`яними. ОСОБА_10 поводив себе агресивно. ОСОБА_10 , ОСОБА_13 та ОСОБА_12 також били ОСОБА_17 .. ОСОБА_15 відтягував ОСОБА_10 , а ОСОБА_17 не міг чинити в цей час опір. ОСОБА_17 стогнав від болю. Далі йому ОСОБА_12 ременем зв`язав руки та разом із ОСОБА_13 засунув його у багажник. В цей час ОСОБА_10 (бо інші вже були в автомобілі) ударив ОСОБА_17 об крило автомобіля. ОСОБА_71 сказала, що досить бити. Казаку ОСОБА_47 сказав: «Все. Вже треба тікати». Всі сіли до автомобіля та поїхали в напрямку Червоного Яру. В багажнику він порвав ремінь і звільнив свої руки. Потім автомобіль зупинився серед поля пшениці. Хтось із братів ОСОБА_27 витягнув його із автомобіля та ще кілька разів ударив. Казаку ОСОБА_47 відвів його за 200 м від автомобіля та сказав йому, що дає йому 7 секунд, щоб втекти, пригрозивши гранатою, зеленого кольору. Він побіг і через 30 хв. повернувся пішки додому. ОСОБА_76 в цей час ще лежав на тому ж місці. Він прибіг додому і почав викликати швидку та міліцію.

Повторно допитаний потерпілий ОСОБА_18 пояснив, що його покликали з дому брати ОСОБА_27 поговорити. Коли він разом із братами ОСОБА_27 підійшов до автомобіля, то побачив, що лежав побитий ОСОБА_17 .. Він не бачив, щоб хтось при ньому бив ОСОБА_17 .. Брати ОСОБА_27 сказали йому, щоб він сів до багажнику, та зв`язали йому руки ременем, який він потім порвав. Його провезли 3-5 кілометрів. Після того, як він сів, то автомобіль зразу поїхав. До ОСОБА_17 ніхто не підходив. Вказав, що раніше обмовив ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_81 щодо нанесення ними тілесних ушкоджень ОСОБА_17 , оскільки брати ОСОБА_27 покатали його у багажнику автомобіля.

В суді апеляційної інстанції потерпілий ОСОБА_18 зазначив, що оговорив братів ОСОБА_27 , оскільки має бурхливу фантазію і був ображений на них за те, що вони його обвинуватили у крадіжці. Щодо своїх показів під час проведення слідчого експерименту ОСОБА_18 зазначив, що всі показання є видуманими, оскільки він хотів помститися таким чином братам ОСОБА_27 .

Однак колегія суддів вважає, що саме первісні показання потерпілого ОСОБА_18 щодо того, що удари ОСОБА_77 наносив ОСОБА_50 є правильними, оскільки они узгоджуються з іншими матеріалами кримінального провадження.

Так, показання потерпілого ОСОБА_18 , надані суду першої інстанції під час першого допиту повністю узгоджується з протоколом проведення слідчого експерименту від 03.08.2015 з ОСОБА_18 та відеозаписом слідчого експерименту, відеозапис допиту ОСОБА_18 від 05.06.2015 року.

З протоколу проведення слідчого експерименту від 03.08.2015 із свідком ОСОБА_18 та відеозапис, в ході якого останній зокрема показав, що 31 травня до нього прийшли брати ОСОБА_27 та позвали із собою, сказавши, що приїхала опергрупа, щоб з`ясувати, хто викрадав метал. Він пішов із ними на гору, де на землі лежав обличчям догори потерпілий ОСОБА_82 . Біля нього стояли ОСОБА_78 та ОСОБА_72 , які били його ногами. ОСОБА_78 бив ногами по голові 4 рази і по тулубу, разів 8. ОСОБА_72 також ударив 2-3 рази по тулубу, а потім почав відтягувати ОСОБА_79 . Сестра ОСОБА_83 в цей час стояла біля машини та спостерігала. Коли він підійшов із братами ОСОБА_27 , то ОСОБА_78 почав його бити, а згодом підійшов ОСОБА_72 , потім його звалили на землю і ОСОБА_27 також почали його бити. Потім всі в чотирьох погрузили його в багажник автомобіля. ОСОБА_71 в цей час стояла біля дверей автомобіля і спостерігала. Коли машина розверталася, то під`їхала до ОСОБА_73 . ОСОБА_78 підняв ОСОБА_73 та ударив його головою об машину. Потім вони поїхали в напрямку Червоного Яру (а.с. 194-196 т. 2, а.с. 49-50 т.5, а.с. 113 т. 6).

Крім того, під час повторного допиту в суді першої інстанції та під час апеляційного розгляду справи свідок ОСОБА_37 зазначав, що оговорив лише братів ОСОБА_27 , оскільки був на них злий. При цьому жодного разу ОСОБА_37 не зазначав, що оговорив ОСОБА_10 .

Такі показання повністю узгоджуютьс з показаннями свідка ОСОБА_62 в частині того, що саме ОСОБА_10 наносив удари потерпілому ОСОБА_31 .

Крім того, показання ОСОБА_32 та ОСОБА_84 в частині того, що ОСОБА_85 наносив удари ОСОБА_77 підтверджуються і письмовими матеріалами провадження, зокрема:

-протоколом прийняття заяви 31.05.2015 про вчинене кримінальне правопорушення від ОСОБА_54 , яка повідомила, що приблизно о 7 год. 31.05.2015 ОСОБА_70 , ОСОБА_58 , ОСОБА_78 та ОСОБА_72 спричинили тілесні ушкодження її синові ОСОБА_17 (а.с.4 т.2, а.с. 4 т.5);

-довідкою Новгородківської ЦРЛ із діагнозом ОСОБА_17 (а.с. 9 т.2, а.с.6 т.5);

-протоколом огляду місця події від 05.06.2015, в ході якого оглянуто труп ОСОБА_17 , який перебував у будівлі моргу Новгородківської ЦРЛ (а.с. 35-39 т.2, а.с.17-20 т.5);

-висновком судово-медичної експертизи № 512 від 13.07.2015, в якому зазначено, що при судово-медичному дослідженні трупу ОСОБА_86 виявлені пошкодження у вигляді: а) закритої черепно-мозкової травми крововиливу в м`які тканини голови, садни навколо очей з переходом на спинку носу, перелом кісток носа, лінійний перелом потиличної кістки ліворуч, крововилив під м`які оболонки головного мозку, обидві напівкулі мозочку; б) закрита тупа травма шиї, перелом щитовидного хряща з крововиливом в сусідні м`які тканини і крововиливом на передній поверхні шиї; в) закрита тупа травма грудної клітини: переломи ребер праворуч 6-8 по середньо-пахвовій лінії, 9-10 по задньо-пахвовій лінії без пошкодження пристіночної плеври, лівобіч 5-10 по задньо-пахвовій лінії з пошкодженням плеври на рівні 8-9 ребра з крововиливом в м`які тканини навколо переломів; садна шкіри живота, синець на тильній частині правої кисті. Пошкодження виникли від локальних травматичних впливів тупими предметами із обмеженою контактуючою поверхнею, могли виникнути в строк, вказаний у постанові, для живих осіб вказані травми відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень і перебувають у прямому причинно-наслідковому зв`язку із настанням смерті. Смерть ОСОБА_86 настала від закритої черепно-мозкової травми із переломом кісток черепа, субарахноїдальним крововиливом, що підтверджується даними судово-медичного дослідження трупа, гістологічним дослідженням. В історії хвороби запис, що ОСОБА_87 доставлений в лікарню в стані алкогольного сп`яніння, відсутній. Смерть ОСОБА_86 настала о 00 год. 10 хв. 05.06.2015 (а.с. 43-44 т.2);

-висновком судово-медичної експертизи № 890-91 від 15.06.2015, в якому зазначені наступні висновки: субарахноїдальний крововилив, крововилив в м`яких тканинах шиї, пневмонія (а.с. 45 т.2, а.с. 48 т.5);

-відеозаписом допиту потерпілого ОСОБА_18 від 05.06.2015 (а.с. 60 т. 2, а.с. 113 т.6);

-відеозаписом допиту свідка ОСОБА_16 від 05.06.2015 (а.с. 71 т.2, а.с. 113 т.6);

-протоколом огляду місця події від 05.06.2015 та фототаблиця, в ході якого оглянута ділянка місцевості, що розташована в кінці провулку Чапаєва в с. Митрофанівка, в місці перехрещення з польовою дорогою, що розташоване на відстані 70 м від домоволодіння АДРЕСА_4 . Під час огляду виявлено зім`яту траву (а.с. 72-76 т.2, а.с.32-34 т.5);

-додатком до висновку експерта № 512 від 19.08.2015, в якому зазначено, що при судово-медичному дослідженні трупу ОСОБА_86 виявлені тілесні ушкодження у виді: а) закритої черепно-мозкової травми крововиливу в м`які тканини голови, садна навколо очей з переходом на спинку носу, перелом кісток носа, лінійний перелом потиличної кістки ліворуч, крововилив під м`які оболонки головного мозку, обидві напівкулі мозочку, б) закрита тупа травма шиї, перелом щитовидного хряща з крововиливом в сусідні м`які тканини і крововиливом на передній поверхні шиї; в) закрита тупа травма грудної клітини: переломи ребер праворуч 6-8 по середньо-пахвовій лінії, 9-10 по задньо-пахвовій лінії без пошкодження пристіночної плеври, лівобіч 5-10 по задньо-пахвовій лінії з пошкодженням плеври на рівні 8-9 ребра з крововиливом в м`які тканини навколо переломів; садна шкіри живота, синець на тильній частині правої кисті. Пошкодження виникли від локальних травматичних впливів тупими предметами із обмеженою контактуючою поверхнею, могли виникнути в строк, вказаний у постанові. Закрита черепно-мозкова травма крововилив в м`які тканини голови, садна навколо очей з переходом на спинку носу, перелом кісток носа, лінійний перелом потиличної кістки ліворуч, крововилив під м`які оболонки головного мозку і мозочку, виникли внаслідок падіння із заданим прискоренням потиличною частиною голови на переважаюче тверду поверхню, для живих осіб вказані травми відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечні в момент спричинення. Закрита тупа травма шиї з переломом щитовидного хряща з крововиливом в сусідні м`які тканини і крововиливом на передній поверхні шиї, а також переломи ребер праворуч 6-8 по середньо-пахвовій лінії, 9-10 по задньо-пахвовій лінії без пошкодження пристіночної плеври - для живих осіб вказані травми відносяться до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості. Переломи ребер лівобіч 5-10 по задньо-пахвовій лінії з пошкодженням плеври на рівні 8-9 ребра щодо живих осіб відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечні в момент спричинення. Садна шкіри живота, синець на тильній частині правої кисті щодо живих осіб відносяться до легких тілесних ушкоджень. Після заподіяння ушкоджень потерпілий міг вчиняти активні дії. Локалізація і взаєморозташування ушкоджень на тілі виключає можливість їх утворення власною рукою, а також внаслідок падіння з висоти власного зросту. Пошкоджень, характерних для боротьби чи самооборони, при дослідженні трупу не виявлено. Смерть ОСОБА_86 настала від закритої черепно-мозкової травми, яка виникла від сукупності пошкоджень в області голови, яка супроводжувалася переломом кісток черепа, субарахноідальним крововиливом, що підтверджується даними судово-медичного дослідження трупа, гістологічним дослідженням. Смерть ОСОБА_86 знаходиться в прямому причинно-наслідковому зв`язку із наявними тілесними ушкодженнями. В пошкодженнях відображені загальні якості тупих предметів, індивідуальних якостей травмуючих предметів не відобразилися. В історії хвороби запис про те, що ОСОБА_17 поступив до лікарні в стані алкогольного сп`яніння, відсутній. Смерть ОСОБА_88 настала ІНФОРМАЦІЯ_3 , о 00 год. 10 хв. (а.с. 188-193 т. 2, а.с.45-47 т.5);

-протоколом проведення слідчого експерименту від 03.08.2015 із свідком ОСОБА_18 та відеозапис, в ході якого останній зокрема показав, що 31 травня до нього прийшли брати ОСОБА_27 та позвали із собою, сказавши, що приїхала опергрупа, щоб з`ясувати, хто викрадав метал. Він пішов із ними на гору, де на землі лежав обличчям догори потерпілий ОСОБА_82 . Біля нього стояли ОСОБА_78 та ОСОБА_72 , які били його ногами. ОСОБА_78 бив ногами по голові 4 рази і по тулубу, разів 8. ОСОБА_72 також ударив 2-3 рази по тулубу, а потім почав відтягувати ОСОБА_79 . Сестра ОСОБА_83 в цей час стояла біля машини та спостерігала. Потім всі в чотирьох погрузили його в багажник автомобіля. ОСОБА_71 в цей час стояла біля дверей автомобіля і спостерігала. Коли машина розверталася, то під`їхала до ОСОБА_73 . ОСОБА_78 підняв ОСОБА_73 та ударив його головою об машину. Потім вони поїхали в напрямку Червоного Яру (а.с. 194-196 т. 2, а.с. 49-50 т.5, а.с. 113 т. 6);

За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, щодо доведеності вини ОСОБА_10 у заподіянні ОСОБА_89 тяжких тілесних ушкоджень.

Апеляційні доводи захисника ОСОБА_10 є аналогічними тим, які обвинувачений та його захисник заявляли у судовому засіданні суду першої інстанції, котрий їх ретельно перевірив та дав правильну оцінку щодо необґрунтованості і надуманості з метою уникнути кримінальної відповідальності за вчинене діяння. На кожен із доводів суд у вироку навів відповідну мотивацію щодо їх безпідставності пославшись на сукупність зібраних досудовим слідством і перевірених в судовому засіданні доказів, і колегія суддів повністю погоджується з такими висновками.

Посилання в апеляційній скарзі на відсутність у ОСОБА_10 прямого умислу на вчинення злочину є необгрунованими та спростовуються даними матеріалів кримінального провадження, що встановлені судом.

Твердження захисника, що згідно показів свідка ОСОБА_90 удари ОСОБА_91 не наносив, колегія суддів вважає необґрунтованими.

Свідок ОСОБА_92 в судовому засіданні апеляційного суду пояснила, що з автомобіля ОСОБА_31 витягнув ОСОБА_70 , який і наніс потерпілому удари головою в обличчя. Вона вискочила із машини і почала відтягувати ОСОБА_93 від місця бійки. Зазначила, що ОСОБА_85 не наносив удари ОСОБА_77 , але вона відтягувала його від потерпілого, оскільки хвилювалася за брата. Хто наносив удари ОСОБА_77 не бачила.

До таких показань свідка ОСОБА_90 колегія суддів ставиться критично, оскільки вона є сестрою обвинуваченого ОСОБА_92 та зацікавлена у справі. Крім того, її показання стосовно обставин побиття ОСОБА_33 суперечать показам потерпілого ОСОБА_32 , свідка ОСОБА_84 та іншим матеріалам справи.
Також, судом було встановлено, що в машині ОСОБА_31 сидів на задньому сидінні посередині між ОСОБА_94 та ОСОБА_95 . Свідок ОСОБА_64 та обвинувачений ОСОБА_61 зазначили, що ОСОБА_70 витягнув ОСОБА_41 з машини з лівого боку (зі сторони водійського сидіння). При цьому свідок зазначила, що обвинувачений в цей час перебував в автомобілі, що не заперечував і ОСОБА_96 . За таких обставин, ОСОБА_70 мав би витягувати ОСОБА_33 з автомобіля через ОСОБА_92 , що, зважаючи на габарити автомобіля та фізичну комплекцію обвинуваченого викликає сумнів у колегії суддів.
Разом з тим, суд першої інстанції, правильно встановивши фактичні обставини справи за цим епізодом, дав їм неправильну юридичну оцінку, виходячи з чого вирок суду підлягає зміні в цій частині з наступних підстав.
Дії обвинуваченого ОСОБА_10 були кваліфіковані судом першої інстанції за ч.2 ст.121 КК України як заподіяння умисних тяжких тілесних ушкоджень, що спричинили смерть потерпілого ОСОБА_17 .

Так, умисне тяжке тілесне ушкодження (ст. 121 КК України) характеризується дією або бездіяльністю у вигляді протиправного посягання на здоров`я іншої людини, наслідками у вигляді спричинення тяжких тілесних ушкоджень та причинним зв`язком між зазначеним діянням та наслідками, а з суб`єктивної сторони умисною формою вини (прямим або непрямим умислом), коли винний усвідомлює, що може заподіяти таку шкоду здоров`ю потерпілого, передбачає такі наслідки і бажає або свідомо припускає їх настання (ст. 24 КК України).

Відповідальність за ч.2 ст. 121 КК України за умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого, наступає за умови, що заподіяне потерпілому тілесне ушкодження було тяжким і стало причиною його смерті.

Для кваліфікації дій особи за ч.2 ст. 121 КК України необхідно встановити наявність умислу на заподіяння тяжких тілесних ушкоджень та необережної форми вини щодо смерті потерпілого. Необережне заподіяння смерті може кваліфікуватись як умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого, лише в тому випадку, коли тяжкість тілесних ушкоджень охоплювалась передбаченням винної особи.

Відповідно до висновку СМЕ № 512 від 13.07.2015, та додатком до висновку експерта № 512 від 19.08.2015, потерпілому ОСОБА_97 було спричинено ряд тілесних ушкоджень (тяжких, середньої тяжкості та легких). Смерть ОСОБА_86 знаходиться в прямому причинно-наслідковому зв`язку із наявними тілесними ушкодженнями.

Допитана в судовому засіданні в суді першої інстанції експерт ОСОБА_98 пояснила, що проводила судово-медичну експертизу трупа ОСОБА_17 та складала висновок № 512 від 15.07.2015 та додаток до висновку. За наслідками експертизи може зазначити, що смерть потерпілого наступила від черепно-мозкової травми, яка могла утворитися при падінні із прискоренням. Зразу міг відбутися удар, а потім падіння на тверду пласку поверхню, тобто на стіну, підлогу, дорогу, автомобіль. Також такі травми могли утворитися від стрибків ногами на голову потерпілого, яка була на твердій поверхні.

Під час, апеляційного розгляду ОСОБА_98 пояснила, що вона проводила судово-медичну експертизу трупа ОСОБА_17 та встановила механізм утворення тілесних пошкоджень потерпілого це перелом потилочних кісток, який виникає при падінні тіла з прискоренням, а також крововилив під м`які тканини головного мозку. Смерть потерпілого настала внаслідок заподіяння тілесних ушкоджень в область голови. При цьому експерт зазначила, що причиною заподіяння тілесних ушкоджень, від яких настала смерть потерпілого, був один удар значної сили в область голови, що призвів до падіння потерпілого потилицею на тверду поверхню.

Оскільки органами досудового розслідування не було встановлено механізм нанесення ОСОБА_77 подібного тілесного ушкодження, від якого настала смерть потерпілого, а допитані свідки вказували про те, що ОСОБА_85 завдавав удари ОСОБА_77 , коли потерпілий лежав на землі, колегія суддів дійшла висновку про відсутність причинно-наслідкового зв`язку між тілесними ушкодженнями, завданими ОСОБА_99 потерпілому та його смертю.

За таких обставин дії ОСОБА_10 слід кваліфікувати за ч.1 ст.121 КК України як заподіяння умисного тяжкого тілесного ушкодження, тобто умисного тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння.

По обвинуваченню ОСОБА_12 та ОСОБА_13 за ч.2 ст.121 КК України
Органами досудового розслідування ОСОБА_12 та ОСОБА_13 обвинувачувалися у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, тобто умисне тяжке тілесне ушкодження, вчинене групою осіб та таке, що спричинило смерть потерпілого ОСОБА_33 .

Зокрема ОСОБА_100 та ОСОБА_101 інкримінувалося те, що у них під час знаходження в автомобілі разом з ОСОБА_99 , ОСОБА_31 , ОСОБА_102 , ОСОБА_103 на перехресті провулку Чапаєва та польової дороги виник умисел на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_17 .. Реалізуючи свій злочинний намір, діючи умисно та цілеспрямовано, усвідомлюючи характер своїх протиправних дій, ОСОБА_12 , вийшовши з салону автомобіля, взяв за верхній одяг ОСОБА_17 , який на той момент знаходився на задньому сидінні автомобіля, та витягнув його з салону автомобіля на вулицю, де ОСОБА_12 , завдав потерпілому один удар головою в область обличчя, від якого ОСОБА_17 , не втримавшись на ногах, впав на землю. Продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, направленого на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_17 , ОСОБА_12 діючи за попередньою змовою з ОСОБА_13 та ОСОБА_10 , підійшовши до ОСОБА_17 , який лежав на землі та не чинив опір, нанесли останньому не менше восьми ударів ногами в область голови та верхньої частини тулуба, тим самим спричинивши ОСОБА_17 згідно з висновком судово-медичного експерта №512 від 13.07.2015 тілесні ушкодження які у живих осіб мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент заподіяння, від яких настала смерть ОСОБА_17 .

В судовому засіданні обвинувачені вину свою в інкримінованому злочині не визнали та, допитані кожен окремо, зазначили, що вони зупинилися на перехресті провулку Чапаєва та польової дороги з метою поговорити з ОСОБА_104 . Для цього вони пішли до його будинку та привели ОСОБА_75 , якого підвели до багажника. ОСОБА_12 витягнув із штанів ремінь та натягнув на руки ОСОБА_18 , після чого брати ОСОБА_27 його поклали в багажник. ОСОБА_76 лежав скрученим та стогнав. Далі вони всі сіли до автомобіля та від`їхали в поле, де ОСОБА_70 відвів ОСОБА_75 за 30 метрів від автомобіля і про щось розмовляв. Зазначили, що коли підійшли до автомобіля, бачили як ОСОБА_85 наносив удари потерпілому ОСОБА_77 руками та ногами.

На підтвердження доказів вини обвинуваченого, стороною обвинуваченн було зазначено показання свідків ОСОБА_90 , ОСОБА_84 , ОСОБА_32 , ОСОБА_31 , ОСОБА_105 та письмові матеріали кримінального провадження.

Разом з тим, перевірені в судовому засіданні допустимі докази та показання свідків не вказують на доведеність вини ОСОБА_12 та ОСОБА_13 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, а також на наявність умислу на спільне заподіяння тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_17 ..

Як в суді першої, так і апеляційної інстанції свідок ОСОБА_62 зазначив, що тілесні ушкодження ОСОБА_77 наносив лише ОСОБА_85 . Його показання э постійними, стабільними та узгоджуються з показами обвинувачених ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , наданих суду першої та апеляційної інстанції.

Потерпілий ОСОБА_18 в ході першого допиту в судовому засіданні, під час слідчого експерименту вказував на те, що ОСОБА_17 удари наносили як ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , так і ОСОБА_10 і ОСОБА_15 .. Проте повторно допитаний ОСОБА_18 пояснив, що не бачив хто і коли наносив удари потерпілому ОСОБА_17 та що в момент, коли він підійшов разом із ОСОБА_12 та ОСОБА_13 до автомобіля, ОСОБА_17 вже лежав нерухомий на землі.

Під час судового засідання та апеляційного розгляду справи ОСОБА_18 визнав, що раніше обмовляв ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , оскільки останні змусили його кататися у багажнику атомобіля.

Колегія суддів погоджується з такими доводами потерпілого ОСОБА_32 , оскільки в цій частині його показання не суперечать показанням свідка ОСОБА_15 , а також обставинам кримінального правопорушення вчиненого ОСОБА_12 та ОСОБА_13 за ч.2 ст.146 КК України, встановленим судом.

З обвинувального акту та встановлених судом обставин злочину, вчиненого ОСОБА_12 та ОСОБА_13 по відношенню до ОСОБА_32 за ч.2 ст.146 КК України вбачається, що після того, коли обвинувачені та ОСОБА_37 підійшли до автомобіля до того моменту, коли вони змусили ОСОБА_32 залізти в багажнік автомобіля і закрили кришку, обвинувачені перебували біля ОСОБА_32 . Що також підтверджує доводи ОСОБА_32 щодо обмовляння ОСОБА_13 та ОСОБА_12 у спричиненні тілесних ушкоджень ОСОБА_77 .

Колегія суддів не погоджується з доводами прокурора в чатині того, що первісні показання ОСОБА_18 узгоджуються з показами свідка ОСОБА_26 . Зазначений свідок суду першої інстанції зазначала, що в кінці вулиці вона побачили приблизно 4 силуети, які били когось руками і ногами, що не доводить поза розумним сумнівом вини обвинувачених ОСОБА_27 у інкримінованому правопорушенні.

Твердження прокурора, що ОСОБА_37 перебуває в Кіровоградській УВП №14, де перебувають і обвинувачені ОСОБА_12 та ОСОБА_13 і саме після цього він відмовився від своїх показань, які надавав раніше. колегія суддів сприймає критично. Будь-яких доказів того, що на ОСОБА_32 здійснювався тиск з боку обвинувачених, стороною обвинувачення суду не надано. Крім того, в судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_37 заперечив будь-який вплив на нього з боку ОСОБА_13 та ОСОБА_12 .

Колегія суддів оцінює критично і доводи прокурора, що вина обвинувачених ОСОБА_27 підтверджується показами свідка ОСОБА_90 . В суді апеляційної інстанції свідок дійсно зазначила, що саме ОСОБА_70 витягнув ОСОБА_33 з машини та завдав йому удар головою в область обличчя. Проте такі показання свідка ОСОБА_90 суперечать показанням свідка ОСОБА_84 та ОСОБА_32 . Крім того, зважаючи на наявність родинних зв`язків із обвинуваченим ОСОБА_99 , такі показання свідка викликають сумнів у їх достовірності.

Первісні показання свідка ОСОБА_90 в тій частині, що потерпілого били ОСОБА_85 , ОСОБА_27 , ОСОБА_27 та ОСОБА_102 , надані під час досудового слідства, як про це зазначає прокурор в своїй апеляції, не можуть бути належними доказами вини обвинувачених, зважаючи на принцип безпосередність дослідження показань судом.

Будь-яких інших доказів, які б поза розумним сумнівом підтверджували причетність ОСОБА_12 та ОСОБА_13 до інкримінованого злочину за ч.2 ст.121 КК України стороною обвинувачення не було надано. Не було встановлено їх і судом.

Відповідно до ч.2 ст.17 КПК України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведен винуватість особи поза розумним сумнівом.
Апеляційні доводи сторони обвинувачення щодо достатності доказів для доведеності вини ОСОБА_12 та ОСОБА_13 у заподіянні тілесних ушкоджень ОСОБА_77 спростовуються вищевикладеним.

За таких обставин, висновок суду першої інстанції щодо недоведеності вини обвинувачених у кримінальному правопорушенні, передбаченому ч.2 ст.121 КК України є правильним.

Разом з тим, колегія суддів не погоджується з висновком суду в частині підстав виправдання обвинувачених за відсутністю в їх діях складу кримінального правопорушення. Зважаючи на досліджені судом першої та апеляційної інстанції докази, колегія суддів дійшла висновку про не встановлення достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді і вичерпані можливості їх отримати. Тому вирок суду стосовно обвинувачених ОСОБА_12 та ОСОБА_13 в частині виправдання за ч.2 ст.121 КК України підлягає скасуванню, а кримінальне провадження - закриттю на підставі п.3 ч.1 ст.284 КПК України у зв`язку з не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості обвинувачених в суді і вичерпані можливості їх отримати.

Призначаючи покарання ОСОБА_10 , згідно з вимогами ст..65 КК України колегія суддів враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відносяться до категорії тяжких злочинів; особу обвинуваченого, який за місцем проживання характеризується задовільно, на обліку в психіатричній лікарні та наркологічному диспансері не перебуває, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався.

Обставин що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_106 в ході судового розгляду не встановлено.

Обставинами, що обтяжують покарання є вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.

З урахуванням вищевикладених обставин, колегія суддів вважає, що виправлення та перевиховання ОСОБА_10 можливе лише в умовах ізоляції його від суспільства, із призначенням покарання в межах санкції ч.1 ст.121 КК України, що буде достатнім для його виправлення та перевиховання та відповідатиме цілям покарання.

При цьому підстав для застосування до обвинуваченого вимог ст.69, 75 КК України колегія суддів не вбачає.

Призначаючи покарання ОСОБА_12 та ОСОБА_13 за ч.2 ст.146 КК України суд першої інстанції в повній мірі дотримався вимог ст..50, 65 КК України.

Обґрунтовуючи висновок щодо виду й міри покарання та призначаючи ОСОБА_12 та ОСОБА_13 покарання у виді позбавлення волі, місцевий суд, як убачається з вироку, врахував ступінь тяжкості вчиненого ними кримінального правопорушення, який відноситься до категорії злочинів середньої тяжкості, врахував відсутністьобставин, які пом`якшують покарання та наявність обставин, що обтяжують покарання згідно зі ст. 67 КК України - вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.

Також суд врахував особу обвинувачених, зокрема те, що ОСОБА_12 , за місцем проживання характеризується посередньо, на обліку в наркологічному диспансері не перебуває, перебуває на обліку у лікаря-психіатра під консультативним наглядом з 21.09.2011, діагноз: розлад особистості психастенічного типу, відповідно до ст. 89 КК України раніше не судимий. А також те, що ОСОБА_13 проходив службу у Збройних Силах України, за місцем військової служби характеризується виключно позитивно, за місцем проживання характеризується незадовільно, на обліку в психіатричній лікарні не перебуває, перебуває у лікаря нарколога з 22.09.2014 з діагнозом: ППРВ канабіноїдів, синдром залежності, постійне вживання, раніше судимий.

Тому на думку колегії суддів, суд першої інстанції призначаючи обвинуваченим покарання, обґрунтовано дійшов висновку, що виправлення обвинувачених не можливе без ізоляції від суспільства і призначив покарання, в межах санкції, передбаченої ч.2 ст.146КК України.

Доводи апеляційної скарги захисника обвинувачених щодо неправильного, несправедливого та занадто суворого призначення покарання є необґрунтованими.

Вид та термін призначеного покарання, на переконання колегії суддів, є виваженим і відповідає ступеню тяжкості вчиненого ним діяння та його особі і буде необхідним і достатнім для його виправлення, слугуватиме попередженню вчинення ним нових злочинів. Підстави для застосування ст..75, 69 КК України відсутні.

Доводи сторони захисту обвинувачених ОСОБА_27 в тій частині, що обвинувачені не перебували в стані алкогольного сп`яніння під час вчинення злочину, спростовуються матеріалами справи. Судом було встановлено, що обвинувачені перед тим, як сісти в автомобіль та поїхати до ОСОБА_32 були на випускному вечорі, де вживали спиртні напої. Ці обставини обвинувачені зазначали і в своїх вільних показаннях, наданих суду, а також підтверджуються показами свідків ОСОБА_90 , ОСОБА_84 , ОСОБА_32 .

Враховуючи викладене, підстав для задоволення апеляційних скарг прокурорів у кримінальному провадженні ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , та захисника-адвоката ОСОБА_11 в інтересах обвинувачених ОСОБА_12 і ОСОБА_13 колегія суддів не вбачає, а апеляція захисника-адвоката ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 376 ч.2, 405, 407, 408, 418, 419 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційні скаргипрокурорів у кримінальному провадженні начальника Новгородківського відділу Олександрійської місцевої прокуратури ОСОБА_7 , прокурора Новгородківського відділу Олександрійської місцевої прокуратури ОСОБА_8 , та захисника-адвоката ОСОБА_11 в інтересах обвинувачених ОСОБА_12 і ОСОБА_13 залишити без задоволення, апеляцію захисника-адвоката ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 задовольнити частково.

Вирок Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 11 жовтня 2016 року стосовно ОСОБА_10 в частині кваліфікації його дій та призначеного покарання - змінити.

Перекваліфікувати дії ОСОБА_10 з ч.2 ст.121 на ч.1 ст.121 КК України.

Вважати ОСОБА_10 засудженим за ч.1 ст.121 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 6 років.

В порядку ст.404 КПК України вирок Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 11 жовтня 2016 року, стосовно виправдання ОСОБА_12 , ОСОБА_13 за ч.2 ст.121 КК України скасувати.

Кримінальне провадження за ч.2 ст.121 КК України стосовно ОСОБА_12 , ОСОБА_13 закрити на підставі п.3 ч.1 ст.284 КПК України у зв`язку з не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості обвинувачених в суді і вичерпані можливості їх отримати.

В решті вирок Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 11 жовтня 2016 року залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченими, які тримаються під вартою в той самий строк з дня вручення їм копії судового рішення.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4