Роздільнянський районний суд Одеської області
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Номер провадження: 1-кп/511/18/17
21 листопада 2017 року Роздільнянський районний суд Одеської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
за участю прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,
законного представника потерпілого ОСОБА_6 ,
представника потерпілого адвоката ОСОБА_7 ,
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця селища Любашівка, Одеської області громадянина України, з вищою юридичною освітою, тимчасово не працюючого, працював слідчим слідчого відділення Савранського РВ ГУМВС України в Одеській області, не одруженого, утриманців не має, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого
який обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України,-
ВСТАНОВИВ:
При відсутності раптових для водія несправностей систем керування та ходової частини, маючи технічну можливість уникнення виїзду на узбіччя, допустив попутне зіткнення правим закінченням передньої частини керованого ним автомобіля із лівим закінченням задньої частини автомобіля «Mazda-323», 1991 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 , який знаходився у нерухомому стані в попутному напрямку на узбіччі, із увімкненим ближнім світлом фар та аварійній сигналізації, під керуванням ОСОБА_6 . При цьому автомобіль «Mazda-323», у зв`язку із закінченням запасу палива був підготовлений до буксирування автомобілем «VOLKSWAGEN CRAFTER», який також у момент зіткнення знаходився у нерухомому стані в попутному напрямку на узбіччі.
У результаті зіткнення пасажир заднього сидіння автомобіля «Mazda-323» - ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , отримала тілесні ушкодження у вигляді закритого трійного перелому нижньої щелепи з локалізацією у відділі підборіддя та обох мищелкових відростків, які згідно із висновком судово-медичної експертизи №45 від 23.03.2015 року відносяться до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості.
Таким чином, ОСОБА_4 допустив порушення пунктів 12.1 та 12.6 «Правил дорожнього руху», затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року №1306, а саме: - п.12.1 ПДР «Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним»; - п.12.6 ПДР «Поза населеними пунктами на всіх дорогах та на дорогах, що проходять через населені пункти, позначені знаком 5.47, дозволяється рух із швидкістю: - на автомобільній дорозі з окремими проїзними частинами, що відокремлені одна від одної розділювальною смугою не більше 110 км/год».
ОСОБА_4 , вчинив кримінальний злочин, передбачений ч.1 ст.286 КК України, кваліфікований як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.
Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні свою вину в інкримінованому йому злочині визнав частково, виклав свою версію причин дорожньо-транспортної пригоди, що відбулася за його участю та участю потерпілої у вказаний у обвинуваченні період та підтвердив суду, що вказані обставини він повідомив на досудовому слідстві. Суду зазначив, що не бачив машину, яку буксирували, оскільки вона сірого кольору, не видно було «стопів», а вказана машина частково перебувала на проїжджій частині дороги. Дорожня обстановка на місці ДТП була складною: його засліпили машини, дорога не освітлювалася та був туман. Не заперечував, що він був у нетверезому стані, бо у той день святкував день народження друга. Після ДТП у лікарні у нього брали кров та сечу на аналіз та встановлено наявність у його сечі 2,61 проміле етилового спирту. Також звернув увагу суду на те, що водій ОСОБА_6 не проходила тест на алкоголь. Його батько надавав допомогу потерпілій, сплативши 34 тисячі гривень на операцію дитини, про що є розписка. Вказав що висновки експертиз по справі він не оскаржував, але на його думку експерти не врахували всіх обставин ДТП та не дали вичерпну відповідь на поставлені слідством питання. Щодо цивільного позову законного представника потерпілого, вважає його не доведеним у частині стягнення майнової шкоди, просить у цій частині позову відмовити, не заперечує виплатити 15 тисяч гривень у відшкодування моральної шкоди. Просить суд призначити йому міру покарання з випробуванням, надавши йому іспитовий строк.
Незважаючи на часткове визнання вини обвинуваченим, його вина в вчиненні злочину підтверджується дослідженими судом доказами, зокрема, поясненнями законного представника потерпілої та свідків.
Свідки очевидці ДТП ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , суду підтвердили обставини, викладені у обвинувальному акті, та пояснили, що вони у момент ДТП перебували у мікроавтобусі та мали намір відбуксирувати автівку ОСОБА_6 до найближчої АЗС на її прохання, бо у неї закінчилося пальне. Вони також з`їхали на обочину, зачепили за трос її машину, а коли хотіли рушити з місця, побачили світло фар у попутному напрямку та відчули удар, який прийшовся у ліву частину авто. Вони були за роздільною смугою, а не на трасі, вискочили з «буса» та, почувши, що жінка кричить, допомогли їй вибратися з машини, а також витягли дівчинку, а хлопчик у цей час лежав у машині. Жінці було погано, а у дівчинки, на перший погляд, була зламана нижня щелепа. Водій автомобіля, учасник ДТП, підійшов до них та намагався з`ясувати, чи всі живі, а також вигукнув: «Навіщо я пив». Одягнений він був у форму працівника міліції та від нього дійсно пахло спиртним. У водія також були ушкодження на голові і йому запропонували надати медичну допомогу. Хтось із присутніх на місці ДТП викликав міліцію та «швидку допомогу». Всіх постраждалих, у тому числі і ОСОБА_12 , доправили до лікарні. Свідки вважають, що обвинувачений не міг не замітити машину потерпілої, оскільки була включена аварійна сигналізація. Підтвердили суду, що у той день погода була хороша, дорога суха, дощу та туману не було, видимість на дорозі була добра, тобто ніщо не заважало обвинуваченому об`їхати мікроавтобус та автомобіль потерпілої, які стояли на обочині. Також вважають, що саме обвинувачений винуватий у ДТП.
Свідок ОСОБА_13 суду пояснив, що його рідний брат подарував йому машину «Мазда-323», д/з НОМЕР_2 та видав генеральну довіреність на право її відчудження. У 2014 році, восени, свідок вирішив вказану машину продати подружжю ОСОБА_14 за 3 тисячі доларів США, згодом домовилися скинути 200 доларів. В кінці жовтня 2014 року він частково отримав гроші від ОСОБА_6 та передав їй техпаспорт на машину. Через деякий час на стоянці від водіїв він довідався, що машина потрапила в ДТП та відновленню не підлягає. Він отримав від ОСОБА_6 всю суму за продаж авто вже після аварії, довідку-рахунок не оформляв, та видав їй довіреність. Незважаючи на те, що машина до теперішнього часу оформлена на його брата ОСОБА_15 , свідок вважає, що ОСОБА_6 може вимагати з винуватця ДТП відшкодування вартості цієї автівки, бо вона, на його думку, набула право власності на авто, передавши йому кошти за придбання цієї автомашини.
Свідок ОСОБА_16 , фаховий лікар, суду пояснив, що знав ОСОБА_6 та її доньку ОСОБА_17 , 2009 року народження, яку оглядав на протязі трьох років, як лікар, та надавав їй консультації. Увечері 02.11.2014 року після 21.00 години до нього зателефонувала мати ОСОБА_17 та повідомила, що сталася ДТП, в результаті якої донька отримала пошкодження, не може дихати та розмовляти. Свідок зразу виїхав на місце ДТП, оскільки дитина йому імпонує, і він хотів їй допомогти у складній життєвій ситуації. На місці пригоди він побачив пошкоджені машини, травмованих людей, оглянув дитину, яка дійсно не могла говорити та перебувала в істеричному стані. Мати дівчинки також перебувала у важкому стані, а її син не розумів, що трапилося та мовчав. Свідок помітив у дівчинки перелом нижньої щелепи, гематому на голові та, боячись перелому гортані, негайно повіз дитину до лікарні. У ГКБ №11 м.Одеси дитині зробили томограму, після чого він відвіз дівчинку до дитячої лікарні та передав лікарям. Свідку відомо, що оперативне втручання було складним, оскільки в нижній щелепі нерви, судини, прикус технічно вивести важко. Витрачено значні кошти на лікування батьками дитини і до теперішнього часу дитина проходить реабілітацію. Яку суму витратили батьки на лікування свідку достовірно не відомо. Він знає, що лише пластини на нижню щелепу коштували 30 тисяч гривень. Батьки купували ліки та розхідний матеріал, який було потрібно. Держава ці кошти батькам не відшкодовує, а тому на його думку, кошти на лікування дитини повинен відшкодувати батькам винуватець ДТП.
Свідок ОСОБА_18 , чоловік ОСОБА_6 та батько потерпілої ОСОБА_8 , суду пояснив, що 02.11.2014 року він був на роботі. Близько 23.00 годин йому подзвонила дружина та повідомила, що сталася ДТП на трасі «Київ-Одеса» біля «Е-95», в результаті якої постраждала донька. Він відпросився з роботи та за годину приїхав на місце ДТП, де побачив розбитий автомобіль «Мазда», що належав дружині. Вказаний автомобіль був на сцепці з «бусом». Також він помітив автомобіль ВАЗ зеленого кольору, біля якого стояв чоловік у формі працівника міліції, як пізніше з`ясувалося його прізвище ОСОБА_9 . На місці ДТП працювала слідчо-оперативна група, яка проводила огляд. Його дружини ОСОБА_19 на місці ДТП не було, з`ясувалося, що вона поїхала з дітьми до лікарні. Оскільки у водія ОСОБА_9 також були тілесні ушкодження, йому викликали «швидку допомогу» та відправили до обласної лікарні. Наступного дня 03.11.2014 року свідок зустрівся з батьком ОСОБА_9 , який передав йому кошти, а саме: 4 тисячі гривень за томограму, та пообіцяв компенсувати придбання пластин 30 тисяч гривень. Дитині зробили операцію в Інституті стоматології, поставили пластини на зламану щелепу. До теперішнього часу рот у доньки кривиться, два шрами залишилося на шиї, на нижній щелепі ростуть пусті зуби, потрібно буде робити протезування та косметичну операцію, тобто подальша реабілітація дитини потребує значних коштів. Дружина ОСОБА_19 тяжко переживає, те що сталося з дітьми, а особливо з донькою, часто плаче, психологічний стан її погіршився. Жодна мати не може витримувати стаждання дитини. Разом з нею та дітьми страждав і свідок, бо порушився звичний ритм життя всієї сім`ї. Завжди весела дівчинка ОСОБА_17 , довго не могла розмовляти, дивилася на себе в дзеркало і плакала від горя та болю через знівечене обличчя. Сім`я витратила значні кошти на лікування та реабілітацію дитини. ОСОБА_20 не зустрічався з ним та його дружиною, не відвідував постраждалу дитину, не сплатив жодних коштів на її лікування. Його батько передав 30 тисяч гривень на придбання пластин для дитини, про що отримав розписку. Відшкодувати майнову шкоду за розбиту машину, за подальше лікування дитини, а також моральну шкоду, батько обвинуваченого та його мати відмовилися.
Свідок ОСОБА_21 , батько обвинуваченого, суду пояснив, що 02.11.2014 року пізно ввечері йому стало відомо, про те, що його син ОСОБА_22 попав у ДТП, в результаті якого постраждала малолітня дитина. Свідок особисто поїхав у м.Одесу, у лікарні на Слободці, зустрівся із батьком дитини. Оскільки йшлося про здоров`я дівчинки, то свідок зразу віддав 4 тисячі гривень на томограму та домовився з батьками, що заплатить кошти на операцію 30 тисяч гривень на постановку титанових пластин на нижню щелепу. Оскільки сума була велика, то вони з дружиною вимушені були зібрати гроші, а через два дні свідок зустрівся з батьком дівчинки та передав йому 30 тисяч гривень на лікування дитини, про що отримав розписку. Через деякий час до нього зателефонували та запропонували заплатити за розбиту машину 2800 доларів США. Біля Роздільнянського райвідділу міліції вони зустрілися з жінкою-водієм машини, яка постраждала в ДТП, та запропонували 2500 доларів США за розбиту машину у обмін на розписку про відсутність претензій. Жінка відмовилася від грошей та від написання такої розписки. Тоді свідок зрозумів, що це не остаточна сума і від них будуть вимагати ще грошей, а тому більше з батьками потерпілої дівчинки не зустрічався.
Судом не встановлено, що свідки обвинувачення та захисту, допитані судом, заінтересовані у справі, оскільки всі вони, будучи попереджені про кримінальну відповідальність за давання завідомо неправдивих свідчень і за відмову від давання свідчень, приведені судом до присяги, заперечували наявність у них конфлікту з обвинуваченим ОСОБА_4 .. Їх пояснення у судовому засіданні послідовні та не суперечать іншим доказам, дослідженим судом. Наявність причин обмовляти обвинуваченого цими свідками, судом не встановлена. Свідки захисту не спростували жодного доводу обвинувачення
Згідно ст.22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.
У суду немає підстав для визнання недопустими доказів, наданих обвинуваченням, оскільки їх збір та фіксація відповідають нормам КПК України.
При вирішенні питання про призначення покарання, суд, відповідно до ст.65-67 КК України, враховує характер і ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, особу винного, який позитивно характеризується по місцю проживання та колишньої роботи, його соціальне та сімейне становище, думку законного представника потерпілої, якій майнова та моральна шкода відшкодовані частково. Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , судом визнаються - те, що обвинувачений до адміністративної відповідальності не притягувався, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, раніше не судимий. Обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , судом визнається вчинення злочину особою, яка перебувала у стані алкогольного сп`яніння. Інших обтяжуючих покарання обвинуваченого обставин судом не встановлено.
Враховуючи всі пом`якшуючі та обтяжуючі покарання обвинуваченого обставини, думку законного представника потерпілої, яка наполягала на суворому покаранні, суд приходить до висновку, згідно ч.2 ст.65 КК України, що необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_4 та попередження нових злочинів, буде призначення йому покарання у вигляді обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на певний строк, із застосуванням ст.75 КК України із звільненням його від відбування призначеного покарання з випробуванням.
Речові докази до кримінального провадження не долучались.
Судові витрати по кримінальному провадженню у сумі: 295,20 гривень за проведення судової авто товарознавчої експертизи №132 від 29.11.2014 року; 768,00 гривень за проведення судової авто технічної експертизи №3976 від 14.08.2015 року; 768,00 гривень за проведення судової транспортно-трасологічної експертизи №4531 від 18.08.2015 року, на загальну суму 1831,20 гривень підлягають стягненню з обвинуваченого на користь держави.
Запобіжний захід до ОСОБА_4 не обирався.
Керуючись ст.ст.369-376, 392, 393,395 КПК України, суд, -
УХВАЛИВ:
ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ст.286 ч.1 КК України та призначити покарання у виді обмеження волі на строк 3 (три) роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 (два) роки.
На підставі ст.75 КК України засудженого ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання звільнити, якщо він протягом 2 (двох) років іспитового строку не вчинить нового злочину.
Покласти на засудженого такі обов`язки, передбачені п.1, п.2 ч.1 ст.76 КК України ( в редакції Закону №1492-19 від 07.09.2016 року, який набрав чинності 08.10.2016 року), а саме: - 1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; - 2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави судові витрати по кримінальному провадженню у сумі: - 295,20 гривень за проведення судової авто товарознавчої експертизи №132 від 29.11.2014 року; - 768,00 гривень за проведення судової авто технічної експертизи №3976 від 14.08.2015 року; - 768,00 гривень за проведення судової транспортно-трасологічної експертизи №4531 від 18.08.2015 року, а всього судові витрати на загальну суму 1831,20 гривень.
Речові докази до кримінального провадження не долучались
Запобіжний захід до засудженого ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили - не обирати.
Апеляційна скарга на вирок суду може бути подана до апеляційного суду Одеської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Роздільнянський районний суд Одеської області.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.
Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім у судовому засіданні.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження.
Суддя: ОСОБА_1