Єдиний унікальний номер 242/1211/17
Номер провадження 11-кп/775/664/2017

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справах та справ про адміністративні правопорушення апеляційного суду Донецької області у складі:

судді-доповідача: ОСОБА_1

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю

секретаря: ОСОБА_4

прокурора: ОСОБА_5

обвинуваченого: ОСОБА_6

розглянув у місті Бахмуті Донецької області у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в приміщені апеляційного суду Донецької області апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_7 на вирок Селидівського міського суду Донецької області від 24 травня 2017 року, у кримінальному провадженні внесеному у ЄДРДР за № 0000384 від 25.05.2016 року, стосовно ОСОБА_6 , -

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Селидівського міського суду Донецької області від 24 травня 2017 року

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Авдіївка Донецької області, громадянина України, з освітою 9 класів, який не перебуває в зареєстрованому шлюбі, не працюючого, раніше судимого:

12.09.2008 року Авдіївським міським судом Донецької області за ст. 309 ч. 1 КК України до 1 місяця арешту;

24.02.2009 року Авдіївським міським судом Донецької області за ст. 309 ч. 2, ст. 71 ч. 1 КК України до 2 років 1 місяці позбавлення волі, звільнений 30.04.2010 року умовно достроково на 10 місяців 11 днів;

27.12.2010 року Авдіївським міським судом Донецької області за ст. 186 ч. 2, ст. 71 ч. 1 КК України до 4 років 3 місяців позбавлення волі, звільнений 24.01.2014 року умовно достроково на 11 місяців 26 днів; який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України та призначено покарання у виді 3 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням на 2 роки із покладенням обов`язків передбачених ст. 76 КК України, вирішено питання про речові докази та судові витрати , -

Згідно вироку суду першої інстанції, наприкінці квітня 2016 року в денний час доби, точний час та дата досудовим слідством не встановлені, в пошуках металобрухту перебував біля території колишньої «Чорна сотня» за адресою: Донецька область, м.Авдіївка, вул. Грушевського, 2а, та справа від входу на територію біля цегляного паркану побачив мішок, при огляді якого виявив 2 гранатомети. Після чого, діючи за раптово виниклим наміром, ОСОБА_6 , взяв вказаний мішок з 2 гранатометами, таким чином умисно, незаконно, в порушення «Положення про дозвільну систему», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №576 від 12.10.1992 року та Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної та холодної зброї, пристроїв вітчизняного виготовлення для відстрілу набоїв з гумовими, або аналогічними якостями, метальними снарядами несмертельної дії, та указаних набоїв, а також боєприпасів до зброї або вибухових матеріалів, затвердженої наказом МВС № 662 від 21 серпня 1998 року, придбав бойові припаси без передбаченого законом дозволу. Після чого переніс в руках мішок з 2 гранатометами до звалища сміття біля території Авдіївського трамвайно транспортного ДЕПО, що розташоване за адресою: Донецька область, м. Авдіївка, вул. Грушевського, 2д, та заховав мішок з бойовими припасами під сміттям, таким чином діючи умисно, незаконно переніс та зберігав бойові припаси без передбаченого дозволу до 24 травня 2016 року.

24 травня 2016 року ОСОБА_6 був зупинений працівниками поліції в районі Авдіївського трамвайно транспортного ДЕПО, що розташоване за адресою: Донецька область, м. Авдіївка, вул. Грушевського, 2 д, для перевірки документів. Після чого, під час огляду місця події за участю ОСОБА_6 в період часу з 19 год. 55 хв. до 20 год. 04 хв. звалища сміття біля території Авдіївського трамвайно транспортного ДЕПО був виявлений та вилучений мішок з 2 предметами, які є 72,5мм реактивними протитанковими гранатами типу РПГ 22, в остаточному спорядженому виді, виготовлені промисловим (заводським) способом, відносяться до категорії бойових припасів, до вибуху штатним способом придатні, які ОСОБА_6 незаконно придбав, носив та зберігав без передбаченого законом дозволу.

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи фактичних обставин кримінального провадження просить вирок суду в частині призначеного покарання скасувати, у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, ухвалити новий, яким ОСОБА_6 призначити покарання за ч. 1 ст. 263 КК України у виді 3 років позбавлення волі. На обґрунтування своїх вимог вказує, що обвинувачений скоїв тяжкий злочин, що становить підвищену суспільну небезпеку. Також судом не надано належної оцінки особі обвинуваченого, якій раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, що свідчить про його не бажання стати на шлях виправлення.

Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора який просив апеляційну скаргу задовольнити, обвинуваченого який просив вирок суду залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження в межах апеляційної скарги та обговоривши її доводи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Як вбачається з журналу судового засідання від 24 травня 2017 року, технічного запису фіксації судового процесу та оскаржуваного вироку, суд, встановивши факт визнання обвинуваченим вини у вчинені інкримінованого йому кримінального правопорушення та обговоривши питання щодо визначення обсягу доказів, що підлягають дослідженню та порядку їх дослідження, ухвалив провести розгляд у відповідності до положень ч.3 ст.349 КПК України.

Проте, з пояснень ОСОБА_6 вбачається, що він добровільно повідомив робітникам поліції місце знаходження гранат типу РПГ 22, які напередодні самостійно поклав на вказане ним місце. Суд не дослідивши всіх доказів, на підтвердження вини обвинуваченого визнав винним останнього та призначив покарання.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_6 підтвердив показання надані в суді першої інстанції та пояснив, що збираючи металобрухт, знайшов дві гранати типу РПГ - 22 та сховав їх біля трамвайно-тролейбусного ДЕПО, згодом його зупинили працівники поліції та виявили серед металобрухту 2 ржавих боєприпаси, які останньому не інкримінуються. На питання про те, де він знайшов ржаві боєприпаси обвинувачений ОСОБА_6 добровільно повідомив про приховані ним раніше на території ДЕПО дві гранати РПГ-22 та самостійно, за власною ініціативою провів працівників поліції на місце схованки, що й було покладено в основу обвинувального акту та вироку.

Колегія суддів зазначає, що відповідно до ч. 3 ст. 263 КК України звільняється від кримінальної відповідальності особа, яка вчинила злочин, передбачений частинами першою або другою цієї статті, якщо вона добровільно здала органам влади зброю, бойові припаси, вибухові речовини або вибухові пристрої.

Відповідно до п. 28 Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про викрадення та інше незаконне поводження зі зброєю, бойовими припасами, вибуховими речовинами, вибуховими пристроями чи радіоактивними матеріалами» N 3 від 26.04.2002 року під добровільною здачею органам влади зброї, бойових припасів, вибухових речовин або вибухових пристроїв, яка згідно з ч. 3 ст. 263 КК України є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності, необхідно розуміти такі дії, коли особа, маючи можливість і надалі зберігати будь-який із зазначених предметів, незалежно від мотивів за власним бажанням передає його відповідному державному органу.

В суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_6 захищав свої інтереси самостійно.

У зв`язку із викладеним, колегія суддів вважає, що ОСОБА_6 не розуміючи правових наслідків та наслідків визнання своєї вини і надання згоди на розгляд кримінального провадження в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, повідомив в суді обставини, які можуть виключати кримінальну відповідальність.

За таких обставин, суд першої інстанції був зобов`язаний в повному обсязі провести судовий розгляд та дослідити усі доказі, якими обґрунтовувалось обвинувачення.

Наведене свідчить про те, що місцевим судом під час розгляду обвинувального акту не було належним чином перевірено підтвердження фактичних обставин вчиненого, що вказує на невиконання судом першої інстанції вимог ст. 349 КПК України та порушує його право на захист.

Враховуючи, що судом першої інстанції при розгляді кримінального провадження допущено істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, яке потягло порушення права на захист, вирок підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду у суді першої інстанції.

При новому розгляді в суді першої інстанції, необхідно неухильно дотримуючись вимог кримінального процесуального закону України, всебічно, повно та об`єктивно дослідити всі обставини кримінального провадження, проаналізувати зібрані докази в їх сукупності, дати їм належну правову оцінку.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 415, 419 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Селидівського міського суду Донецької області від 24 травня 2017 року відносно ОСОБА_6 скасувати, справу направити на новий розгляд в суді першої інстанції.

Міру запобіжного заходу ОСОБА_6 не обирати.

Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: