Ухвала
Іменем України
27 грудня 2017 р.

м. Київ
провадження № 51-166 ск 17
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного кримінального суду другої палати:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3
розглянув касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді провадження судом першої інстанції, на ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 19 вересня 2017 року стосовно ОСОБА_4 , якою вирок Чугуївського міського суду Харківської області від 02 листопада 2016 року залишено без зміни.

Вироком Чугуївського міського суду Харківської області від 02 листопада 2016 року ОСОБА_4 засуджено за ч. 1 ст. 121 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 19 вересня 2017 року апеляційні скарги прокурора, обвинуваченого ОСОБА_4 та захисника ОСОБА_5 залишені без задоволення, а вирок місцевого суду без зміни.

Прокурор ОСОБА_6 , який брав участь у розгляді провадження судом першої інстанції, звернувся до суду з касаційною скаргою на ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 19 вересня 2017 року, в якій просить скасувати це судові рішення з підстав істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого через його м`якість. Прокурор зазначає, що вироком суду першої інстанції було безпідставно змінено кваліфікацію дій винного з ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України на ч. 1 ст. 121 КК України, при цьому посилається на докази у справі, які не взяв до уваги суд при постановленні свого рішення, та зазначає, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи. Також прокурор посилається на м`якість призначеного засудженому покарання, неврахування обставини, що обтяжує покарання, а також вказує на порушення місцевим судом вимог статей 129, 321, 326 КПК України та безпідставне залишення без розгляду цивільного позову прокурора про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого. З огляду на наведене, прокурор порушує питання про скасування ухвали апеляційного суду та призначення нового розгляду в цьому суді.

Статтею 427 КПК України встановлено вимоги, яким повинна відповідати касаційна скарга. Зокрема, у касаційній скарзі зазначається обґрунтування вимог особи, яка подала касаційну скаргу, із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судового рішення. При цьому відповідно до ст. 438 КПК України підставами для зміни або скасування судових рішень судом касаційної інстанції є: істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність і невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. При вирішенні питання про наявність зазначених підстав суд касаційної інстанції має керуватися статтями 412-414 цього Кодексу.

Усупереч наведених положень, прокурор, порушуючи питання про скасування ухвали суду апеляційної інстанції, у своїй касаційній скарзі не наводить правового обґрунтування щодо незаконності чи необґрунтованості цієї ухвали з наведених підстав, передбачених ст. 438 КПК України, не вказує, які саме вимоги матеріального або процесуального права порушені саме апеляційним судом. Касаційна скарга прокурора містить формальне посилання на порушення судом апеляційної інстанції вимог кримінального процесуального закону, однак у ній відсутні обґрунтовані доводи щодо незаконності ухвали цього суду та невідповідності її вимогам ст. 419 КПК України.

Більш того, за змістом касаційної скарги прокурор не погоджується з рішеннями судів як першої, так і апеляційної інстанцій, висловлює доводи щодо їх незаконності, однак у прохальній частині своєї скарги просить скасувати лише ухвалу суду апеляційної інстанції і призначити новий розгляд у цьому суді. Отже, мотивувальна та прохальна частини скарги суперечать одна одній.

Відповідно до ч. 1 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Разом із тим, як убачається зі змісту касаційної скарги прокурор не погоджується із встановленими судом фактичними обставинами справи, що відповідно до наведених положень закону не може бути предметом розгляду суду касаційної інстанції.

Так суд касаційної інстанції є судом права, відповідно до положень ч. 2 ст. 433 КПК України переглядає судові рішення у межах касаційної скарги, тому відсутність у ній згаданих обґрунтувань перешкоджає вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.

Враховуючи викладене, керуючись ч. 1 ст. 429 КПК України, Суд вважає за необхідне залишити скаргу прокурора без руху та встановити строк для усунення допущених недоліків п`ятнадцять днів з дня отримання ним цієї ухвали.

З цих підстав Суд постановив:
Касаційну скаргу прокурора ОСОБА_6 , який брав участь у розгляді провадження стосовно ОСОБА_4 судом першої інстанції, залишити без руху і встановити йому строк для усунення недоліків п`ятнадцять днів із дня отримання копії цієї ухвали.
У разі невиконання ухвали касаційну скаргу буде повернуто скаржнику.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_7 ОСОБА_3