АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

при секретарі ОСОБА_4

за участю прокурора ОСОБА_5

представника ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Києві апеляційну скаргу представника ОСОБА_7 , адвоката ОСОБА_6 , на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 24 лютого 2015 року, -

ВСТАНОВИЛА:
Цією ухвалою задоволено клопотання старшого слідчого з ОВС СВ управління з питань представництва інтересів громадянина або держави в суді, протидії злочинності та корупції на тимчасово окупованій території півострова Крим Генеральної прокуратури України ОСОБА_8 та накладено арешт на майно, яке належить ОСОБА_7 , а саме на: причіп STEMA MT 0751, 2008 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 ; автомобіль JEEP WRANGLER, 2008 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2 ; автомобіль LAND ROVER RANGE ROVER, 2012 року випуску, д.н.з. НОМЕР_3 ; автомобіль BMW 750 LI XDRIVE AWD, 2010 року випуску, д.н.з. НОМЕР_4 ; квартиру АДРЕСА_1 ; квартиру АДРЕСА_2 ; квартиру АДРЕСА_3 ; нежитлові приміщення в будинку АДРЕСА_4 ; трактор колісний МТЗ-80, 1993 року випуску, д.н.з. НОМЕР_5 ; причіп 2ПТС-4, 1992 року випуску, д.н.з. НОМЕР_6 .

Постановлене рішення слідчий суддя мотивував тим, що стороною обвинувачення доведено наявність підстав для застосування даного заходу забезпечення кримінального провадження з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання.

В апеляційній скарзі представник просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову, якою в задоволенні клопотання слідчого про арешт майна відмовити. Так, апелянт зазначає, що на момент розгляду клопотання і до теперішнього часу ОСОБА_7 не повідомлено про підозру у відповідності до вимог Кримінального процесуального кодексу України, а тому у нього відсутній статус підозрюваного в рамках кримінального провадження № 0000081. Крім того, представник зазначає, що майно, яке належить його підзахисному, придбано до вчинення дії, які йому інкримінуються, а тому є безпідставними доводи слідчого з приводу того, що воно набуте протиправним шляхом. Не погоджується апелянт і з висновками слідчого судді про те, що до ОСОБА_7 може бути застосовано таке покарання як конфіскація майна, оскільки на час нібито вчинення ОСОБА_7 кримінальних правопорушень передбачених ст. 258-2 ч. 2, ст. 109 ч. 1, ст. 110 ч. 3 КК України санкції вказаних норм закону не передбачали такого покарання.

Також, апелянт вказує про своєчасність оскарження ухвали слідчого судді, посилаючись на ті обставини, що розгляд клопотання про арешт майна відбувся без повідомлення його власника, а копію постановленого судом рішення ними було отримано 24 листопада 2017 року.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника власника майна, який підтримав подану апеляційну скаргу і просив її задовольнити, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вважаючи ухвалу слідчого судді законною і обґрунтованою, дослідивши матеріали судового провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Враховуючи ті обставини, що розгляд клопотання слідчого про накладення арешту на майно відбувся без повідомлення особи яка подала скаргу, а копію постановленого судом рішення, відповідно до розписки (а.с.64), нею було отримано 24 листопада 2017 року та 27 листопада 2017 року подано апеляційну скаргу, колегія суддів, виходячи з положень ст. 395 КПК України, погоджується з доводами апеляційної скарги щодо своєчасності оскарження ухвали слідчого судді.

Що стосується доводів апелянта про незаконність і необґрунтованість ухвали слідчого судді, то колегія суддів вважає їх безпідставними, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
На переконання колегії суддів, слідчий суддя, під час розгляду клопотання слідчого про накладення арешту на майно, в повній мірі дотримався вказаних вимог закону.
Згідно положень ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Крім того, ч. 2 ст. 170 КПК України передбачено, що арешт майна допускається з метою збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна, як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Як вбачається з наданих суду матеріалів, слідчим відділом управління з питань представництва інтересів громадянина або держави в суді, протидії злочинності та корупції на тимчасово окупованій території півострова Крим Генеральної прокуратури України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000081, в рамках якого ОСОБА_7 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 28 ч. 1 ст. 109, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 110, ч. 1 ст. 255, ч. 3 ст. 27 ч. 4 ст. 28 ч. 2 ст. 258, ч. 3 ст. 27 ч. 4 ст. 28 ч. 2 ст. 279, ч. 3 ст. 27 ч. 4 ст. 28 ст. 341 КК України.

Органом досудового розслідування встановлено, що у власності ОСОБА_7 перебуває наступне майно: причіп STEMA MT 0751, 2008 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 ; автомобіль JEEP WRANGLER, 2008 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2 ; автомобіль LAND ROVER RANGE ROVER, 2012 року випуску, д.н.з. НОМЕР_3 ; автомобіль BMW 750 LI XDRIVE AWD, 2010 року випуску, д.н.з. НОМЕР_4 ; квартира АДРЕСА_1 ; квартира АДРЕСА_2 ; квартира АДРЕСА_3 ; нежитлові приміщення в будинку АДРЕСА_4 ; трактор колісний МТЗ-80, 1993 року випуску, д.н.з. НОМЕР_5 ; причіп 2ПТС-4, 1992 року випуску, д.н.з. НОМЕР_6 .

Звертаючись з клопотанням про арешт вказаного майна, слідчий зазначив, що метою для застосування даного заходу кримінального провадження є забезпечення конфіскації як виду покарання, у разі доведення винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях.

Розглядаючи вказане клопотання, слідчий суддя, всупереч твердженням апелянта, дотримався вимог ст. 170 КПК України та прийшов до обґрунтованого висновку про наявність підстав для його задоволення та накладення арешту на зазначене в ньому майно.

Так, згідно ч. 5 ст. 170 КПК України, у випадку передбаченому п. 3 ч. 2 цієї статті, тобто з метою конфіскації майна, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадку, передбаченому Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 28 ч. 1 ст. 109, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 110, ч. 1 ст. 255, ч. 3 ст. 27 ч. 4 ст. 28 ч. 2 ст. 258, ч. 3 ст. 27 ч. 4 ст. 28 ч. 2 ст. 279, ч. 3 ст. 27 ч. 4 ст. 28 ст. 341 КК України в рамках кримінального провадження № 0000081. Санкції ч. 1 ст. 109, ч. 3 ст. 110, ч. 2 ст. 258 КПК України передбачають додаткове покарання у виді конфіскації майна.

Таким чином, стороною обвинувачення доведено наявність достатніх правових підстав для застосування даного заходу забезпечення кримінального провадження.

Що стосується доводів апеляційної скарги з приводу того, що ОСОБА_7 не повідомлено про підозру у відповідності до вимог Кримінального процесуального кодексу України, то вони є безпідставними та спростовуються матеріалами провадження.

Згідно ч. 1 ст. 276 КПК України, письмове повідомлення про підозру вручається в день його складання слідчим або прокурором, а у випадку неможливості такого вручення у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.

Відповідно до змісту ч.ч. 1,2 ст. 111 КПК України, повідомлення у кримінальному провадженні є процесуальною дією, за допомогою якої слідчий, прокурор, слідчий суддя чи суд повідомляє певного учасника кримінального провадження про дату, час та місце проведення відповідної процесуальної дії.

Вказаних вимог закону слідчим дотримано та вручено ОСОБА_7 повідомлення про підозру у передбачений чинним законодавством спосіб, у зв`язку з чим він набув в рамках кримінального провадження № 0000081 статусу підозрюваного.

Ті обставини, що майно, на яке накладено арешт, було придбано ОСОБА_7 до вчинення дії які йому інкримінуються, відповідно до вимог Кримінального процесуального кодексу України, не є підставою для відмови у застосуванні такого заходу кримінального провадження сама з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання.

Що стосується посилань апелянта на ті обставини, що на час нібито вчинення ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 109, ч. 3 ст. 110, ч. 2 ст. 258 КК України, санкції вказаних норм закону не передбачали такого виду покарання як конфіскація майна, то слід зазначити, що під час розгляду клопотання про арешт майна, слідчий суддя не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення кримінального правопорушення та вирішувати питання пов`язані з призначенням покарання, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих даних визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

За таких обставин, з урахуванням вище наведеного, колегія суддів вважає, що висновки слідчого судді щодо наявності підстав для накладення арешту на належне ОСОБА_7 майно, є обґрунтованими та повністю підтверджуються доводами клопотання слідчого і доданими до нього матеріалами, у зв`язку з чим приходить до висновку про законність постановленого судом рішення та не вбачає підстав для його скасування, а відтак апеляційна скарга представника ОСОБА_7 , адвоката ОСОБА_6 , задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 170, 171, 173, 376, 404, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 24 лютого 2015 року, якою задоволено клопотання старшого слідчого з ОВС СВ управління з питань представництва інтересів громадянина або держави в суді, протидії злочинності та корупції на тимчасово окупованій території півострова Крим Генеральної прокуратури України ОСОБА_8 та накладено арешт на майно, яке належить ОСОБА_7 , а саме на: причіп STEMA MT 0751, 2008 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 ; автомобіль JEEP WRANGLER, 2008 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2 ; автомобіль LAND ROVER RANGE ROVER, 2012 року випуску, д.н.з. НОМЕР_3 ; автомобіль BMW 750 LI XDRIVE AWD, 2010 року випуску, д.н.з. НОМЕР_4 ; квартиру АДРЕСА_1 ; квартиру АДРЕСА_2 ; квартиру АДРЕСА_3 ; нежитлові приміщення в будинку АДРЕСА_4 ; трактор колісний МТЗ-80, 1993 року випуску, д.н.з. НОМЕР_5 ; причіп 2ПТС-4, 1992 року випуску, д.н.з. НОМЕР_6 , залишити без зміни, а апеляційну скаргу представника ОСОБА_7 , адвоката ОСОБА_6 , - без задоволення.

Ухвала апеляційного суду є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не

підлягає.

Судді: ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа № 11-сс/796/11/2018 Категорія ст. 170 КПК України

Слідчий суддя суду 1-ї інстанціїОСОБА_9
Доповідач ОСОБА_1