АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Категорія: ст. КПК України
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 березня 2018 року Апеляційний суд Дніпропетровської області в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

судді доповідача ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі, апеляційну скаргу ОСОБА_6 , на ухвалу слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 19 грудня 2016 року про арешт майна, у кримінальному провадженні № 0005222, -

за участю:

прокурора ОСОБА_7 ,

слідчого ОСОБА_8 ,

адвокатів ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

потерпілого ОСОБА_11

В с т а н о в и В:

В апеляційній скарзі апелянт просить скасувати ухвалу слідчого судді, постановити нову ухвалу, якою зняти арешт з квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 . Свої вимоги апелянт мотивує тим, що ухвала слідчого судді є незаконною та зазначає, що на даний час в даній квартирі він проживає на законних підставах та є добросовісним набувачем, а всі судові рішення на підставі яких невстановлені особи заволоділи вказаною квартирою, скасовано, тому право власності було визнано за ОСОБА_12 , у якого ним придбано квартиру. Також, апелянт вказує, що прокурор подавши клопотання про арешт квартири, у відповідності до вимог п.3 ч.2 ст. 171 КПК України, не надав до нього документи, які підтверджують право власності на майно.

Ухвалою слідчого судді накладено арешт на квартиру АДРЕСА_2 . В ухвалі слідчий суддя зазначив про обгрунтованість клопотання прокурора та вказав, що арешт квартири є необхідним у даному кримінальному провадженні з метою збереження квартири як доказу по справі.

В судовому засіданні адвокат ОСОБА_9 підтримала вимоги апеляційної скарги ОСОБА_6 та вважала, що підстав для арешту на даний час не має, тому просила скасувати ухвалу слідчого судді.

Прокурор в судовому засіданні просив апеляційну скаргу ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді без змін. Також, прокурор зазначив, що апелянт пропустив строки на оскарження ухвали слідчого судді.

Адвокат ОСОБА_10 та потерпілий ОСОБА_11 вважали ухвалу слідчого судді законною, тому просили апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, думку учасників процесу, перевіривши доводи апеляційної скарги та надані матеріали до клопотання прокурора, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Згідно до п.1 ч.2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.
У відповідності до ч.3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Так, прокурор до клопотання про накладення арешту на майно надав матеріали на підтвердження, що Соборним ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження, яке внесене до ЄРДР під № 0005222 від 13 грудня 2016 року, за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст. 190 КК України, по факту того, що невстановлені особи, шахрайським шляхом, використовуючи завідомо підроблені документи, заволоділи майном ОСОБА_12 .

Під час розгляду клопотання, слідчим суддею було встановлено, що квартира АДРЕСА_3 є предметом кримінального правопорушення, оскільки за заочним рішення суду визнавалось право власності на квартиру за різними особами та квартира продавалась, що підтверджено договором куплі продажу від 29.06.2016 року.
В апеляційному суді, слідча ОСОБА_8 пояснила, що розслідується кримінальне провадження за ст. 190 КК України. Квартира є предметом скоєння злочину, оскільки була об`єктом протиправних дій, тому вважає, що зняття арешту з квартири може привести до її перепродажу. Досудове розслідування не закінчено, оскільки не встановлено де знаходиться ОСОБА_12 в зв`язку з чим не встановлено чи продав він квартиру чи іншим шляхом заволоділи квартирою ОСОБА_12 .
Стосовно доводів апелянта, що прокурор не надав до клопотання документи на право власності на майно, чим не дотримався вимог п.3 ч.2 ст. 171 КПК України, то апеляційний суд вважає їх безпідставними, оскільки відповідно до зазначеної норми, у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном, що і було зроблено прокурором та надано інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Перевіряючи матеріали, апеляційний суд приходить до висновку, що на даному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна, оскільки на даний час органами досудового розслідування не встановлено місце знаходження ОСОБА_12 , тому неможливо провести ряд слідчих дій та встановити, чи дійсно останній укладав договір купівлі-продажу з ОСОБА_6 , у зв`язку з чим, зняття арешту з квартири значною мірою впливатиме на ефективність досудового розслідування та може призвести до відчуження квартири.

Апеляційний суд також зазначає, що в разі, якщо відпаде потреба в застосуванні цього заходу, апелянт має право звернутися з клопотанням про зняття арешту з майна у відповідності до вимог ст. 174 КПК України.
Щодо пояснення прокурора, що ОСОБА_6 було пропущений строк на оскарження ухвали слідчого судді про накладення арешту, а тому відсутні підстави для розгляду апеляційної скарги, то апеляційний суд вважає, що вони є необґрунтованими, оскільки в матеріалах справи відсутнє підтвердження про направлення апелянту копії ухвали про накладення арешту, а відповідно до абз.2 ч.3 ст.395 КПК України якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує , або якщо вирок ухвалено без виклику особи, яка його оскаржує в порядку, передбаченому статтею 382 цього Кодексу, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення, тому апеляційна скарга підлягає розгляду.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді без змін.
Керуючись ст.ст. 405, 407, 419, 422 КПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 19 грудня 2016 року, якою накладено арешт на квартиру АДРЕСА_2 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4