Справа № 466/3649/15-к
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
23 квітня 2018 року м.Львів

Шевченківський районний суд м.Львова

у складі: головуючого судді ОСОБА_1

секретаря с/з ОСОБА_2

справа №466/3649/15-к

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові кримінальне провадження № 0000513 від 17.02.2015 року щодо обвинувачення:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Вижняни Золочівського району Львівської області , українки, громадянки України, з вищою освітою, не заміжньої, ІПК НОМЕР_1 , яка працює приватним підприємцем, інвалід 3 групи, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимої

у вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.355 КК України,

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Львова, українця, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_4 , раніше не судимого

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.355 КК України,

за участю:

прокурора ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

обвинувачених ОСОБА_3 , ОСОБА_4

в с т а н о в и в:

Обвинувачена ОСОБА_3 , за попередньою змовою групою осіб, а саме з обвинуваченим ОСОБА_4 та іншими невстановленими досудовим слідством особами чоловічої статті, вчинили примушування до виконання цивільно-правових зобов`язань, поєднане з насильством, що не є небезпечним для життя і здоров`я потерпілого ОСОБА_7 ,

Так, обвинувачена ОСОБА_3 , в період часу з серпня по грудень 2014 року, перебуваючи в дружніх відносинах з потерпілим ОСОБА_7 , надала останньому у якості позички під приводом розвитку бізнесу потерпілим, а саме, закупівлі картоплі для подальшої її реалізації з метою отримання прибутку, грошові кошти в сумі 35 000 гривень, а також, під приводом придбання автомобіля потерпілим, з метою його подальшої реалізації для отримання прибутку від такої, грошові кошти в сумі 3 000 доларів США, та, крім цього, позичила останньому 400 доларів США, шкіряну куртку вартістю 500 доларів США, мобільний телефон торгової марки «НокіаСіроко», чоловічий шкіряний ремінь коричневого кольору, чоловічу кепку, які в подальшому потерпілий ОСОБА_7 використав на власний розсуд, ОСОБА_3 не повернув, та з грудня 2014 року уникав зустрічі з останньою.

Після цього, ОСОБА_3 , усвідомлюючи умисне уникнення ОСОБА_7 виконання зобов`язання перед нею повернути належні їй грошові кошти та речі, з метою примушування останнього повернути такі, 16 лютого 2015 приблизно о 21 годині 00 хвилин, перебуваючи біля торгового центру «Магнус», що на вулиці Шпитальна у м. Львові, за попередньою домовленістю із візуально знайомою особою чоловічої статті на ім`я ОСОБА_8 , зустрілася із ОСОБА_4 та іншими невстановленими досудовим слідством особами чоловічої статі.

Під час спілкування із ОСОБА_4 остання повідомила йому про те, що її знайомий ОСОБА_7 заборгував їй велику суму коштів та запропонувала поїхати разом з нею та з невстановленими досудовим слідством особами чоловічої статті за місцем проживання ОСОБА_7 з метою примушування його до повернення належного їй майна. При цьому, ОСОБА_3 у разі повернення належного їй майна, пообіцяла ОСОБА_4 та невстановленим досудовим слідством особам грошову винагороду.

Так, 16 лютого 2015 приблизно о 21 годині 30 хвилин ОСОБА_3 за попередньою змовою із ОСОБА_4 та невстановленими досудовим слідством особами чоловічої статі, маючи умисел на примушування до виконання цивільно-правових зобов`язань, а саме, повернення позичених нею грошових коштів та речей потерпілим ОСОБА_7 , шляхом вільного доступу, через незачинені вхідні двері, зайшли в приміщення квартири АДРЕСА_5 , де вчинили примушування ОСОБА_7 до виконання цивільно-правових зобов`язань в інтересах ОСОБА_3 , а саме, використовуючи свою раптову, несподівану для потерпілого насильницьку дію, невстановлені досудовим слідством особи чоловічої статі, перебуваючи в попередній змові із ОСОБА_3 , нанесли потерпілому тілесні ушкодження, зв`язавши при цьому останньому скотч-лентою зап`ястя обох рук з-заду. Після цього, ОСОБА_3 , в присутності ОСОБА_4 та невстановлених досудовим слідством осіб чоловічої статі висловила у рішучій (категоричній) формі вимогу потерпілому повернути речі та грошові кошти, які вона йому позичила, при цьому погрожуючи застосуванням насильства до потерпілого, які останній сприйняв як реальні та такі, що можуть бути реалізовані. Однак, не отримавши очікуваного для них результату, а саме повернення грошових коштів та речей, ОСОБА_3 спільно із ОСОБА_4 та невстановленими досудовим слідством особами чоловічої статті покинули вищевказану квартиру.

В судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_3 свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.355 КК України, не визнала та пояснила, що не заперечує того факту, що підтримувала з ОСОБА_7 дружніх стосунки, протягом серпня-грудня 2014 року позичила йому велику суму грошей у гривнях та валюті, а також речі, які він обіцяв їй повернути. Однак останні два місяці до даної зустрічі (до 16 лютого 2015 р.) потерпілий уникав будь яких зустрічей з нею, не відповідав на її телефонні дзвінки.

В лютому 2015 року вона попросила візуально знайомого на ім`я ОСОБА_8 , допомогти їй вирішити питання щодо повернення потерпілим позичених в неї грошей та майна, на що останній погодився. Перед тим як їхати на квартиру, вона зателефонувала до тещі ОСОБА_7 та запитала чи останній перебуває дома, на що почула ствердну відповідь. Приблизно о 21.00 біля торгового центру «Магнус», що на вул. Шпитальна у м. Львові, вона сіла в автомобіль ОСОБА_8 , в якому були ще троє невідомих їй осіб чоловічої статті, та на вказаному автомобілі попрямували за місцем проживання потерпілого ОСОБА_7 до вул. Жовківська у м. Львові. Прибувши на вказану адресу, вона разом з знайомим на ім`я ОСОБА_8 та ще двома чоловіками зайшли в квартиру, оскільки двері не були зачинені. При вході в квартиру їх зустріла цивільна дружина ОСОБА_9 , яка запросила їх пройти на кухню. Через декілька хвилин до них спустився ОСОБА_7 та відразу почав просити вибачення та обіцяти повернути позичені кошти та речі найближчим часом. Вона розмовляла з ним на підвищених тонах, але не погрожувала . ОСОБА_8 стояв збоку, і ніяких дій відносно ОСОБА_7 не вчиняв. Де в той час знаходились інші двоє чоловіків, їй невідомо. Через деякий час вони покинули помешкання потерпілого. Просить суд її виправдати.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.355 КК України, не визнав та пояснив, що він 16 лютого 2015 року перебував у центрі м. Львова разом з дружиною, до нього зателефонував його знайомий на ім`я ОСОБА_8 (якого він знав близько 2-3 років) та попросив зустрітися. Приблизно о 20-21 годині, перебуваючи біля ТЦ «Магнус», що на вул. Шпитальна у м. Львові зустрівся із ОСОБА_8 , який повідомив йому, що його знайомій один чеченець винен велику суму грошей та необхідно поїхати до нього додому переговорити про повернення боргу, при цьому йому необхідно бути тільки присутнім для унеможливлення агресивної поведінки потерпілого (стримувати його). Він довго не погоджувався, однак на вмовляння знайомого сів у машину, за кермом якої був ОСОБА_8 та в якій перебували ОСОБА_3 та ще двоє невідомих йому осіб чоловічої статті і вони всі поїхали за місцем проживання ОСОБА_7 . Під час поїздки у машині розмовляли про те, що ОСОБА_9 винен ОСОБА_10 велику суму грошей та речей, які не повернув. ОСОБА_4 повідомив, що зі ОСОБА_11 до того моменту не був знайомий, побачив її вперше, як і ОСОБА_9 . Приїхавши до будинку, вони попрямували до вхідних дверей у квартиру, в які постукали, дверей ніхто не відчинив, тому вони самі зайшли в квартиру, оскільки двері були не зачинені. При вході в квартиру їх зустріла дружина ОСОБА_9 - ОСОБА_12 , на руках у якої була маленька дитина. ОСОБА_13 повідомила їй, що вони прийшли поговорити про повернення боргу з ОСОБА_14 . Двоє невідомих ОСОБА_15 осіб відразу направились на другий поверх квартири та через деякий час вийшли з ОСОБА_14 та спустились сходами на перший поверх. ОСОБА_16 був подавлений, коли побачив ОСОБА_17 та відразу почав проситись у неї, зазначаючи, що поверне позичені кошти в найкоротший строк. Між ОСОБА_18 та ОСОБА_14 відбувалась розмова щодо повернення позиченого майна, в ході якої ОСОБА_19 розмовляла в підвищеному тоні. Періодично на кухні велася розмова між усіма присутніми про повернення боргу. Розмова тривала близько 10 хвилин. Після цього, побачивши, що розмова перейшла у спокійне русло, він, попросив одного із чоловіків, щоб відвіз його до дружини та покинув будинок.

Одночасно, ОСОБА_4 повідомив, що його присутність була для «масовки» та на випадок будь-якої агресії з боку ОСОБА_9 . Через декілька місяців після вказаної події до нього приїхала міліція та звинуватила його у розбої. Просить його виправдати.

Суд знаходить, що незважаючи на невизнання обвинуваченими своєї вини у вчиненому, винуватість ОСОБА_3 та ОСОБА_4 доводиться іншими доказами, здобутими під час судового розгляду справи:

-показаннями свідка ОСОБА_20 даними в судовому засіданні про те, що ОСОБА_16 переодично з 2010 по 2015 р.р. проживав з її донькою ОСОБА_21 , за адресою АДРЕСА_6 ; у них є спільна дитина ОСОБА_22 , 2010 року народження.

Вона ( ОСОБА_20 ) познайомилась з ОСОБА_3 на початку лютого 2015 року, яка приблизно тиждень до даних подій, передзвонила до них на квартиру та повідомила, що ОСОБА_16 винен їй гроші ,та в подальшому, вони домовилися, що ОСОБА_13 прийде до них додому коли останній буде вдома, щоб поговорити з ним про повернення боргу.16.02.2015 до неї подзвонила ОСОБА_13 та запитала чи дома ОСОБА_23 та сказала, що під`їде з ним поговорити. Через деякий час приблизно о 21.00 годині вона приїхала з двома хлопцями, які зайшли в помешкання через відкриті двері. Двоє хлопців піднялись на другий поверх, звідки і звели по сходах ОСОБА_7 на перший поверх. Розмовляли вони всі на підвищених тонах, ОСОБА_16 пообіцяв все повернути.

Після того, як ті люди покинули квартиру, ОСОБА_16 також вийшов з дому, та повернувся разом з міліцією близько третьої години ночі. Донька підписала якісь документи, які надали їй працівники міліції. вилучили скоч з квартири. ОСОБА_16 у ОСОБА_24 ніде не був зареєстрований, після даних подій через місяць він виніс речі з помешкання та кудись виїхав за межі України. Дочка з дитиною також виїхали до нього, куди саме їй невідомо;

-показаннями свідка ОСОБА_25 даними в судовому засіданні, яка повідомила, що товаришує зі ОСОБА_18 близько семи років. Остання їй розповідала, що її знайомий ОСОБА_16 заборгував їй велику суму грошей, різного майна та нічого не повертає. Крім цього, свідок бачила , ще напередодні подій-16.02.2015р., що ОСОБА_9 приходив до ОСОБА_3 в магазин, який знаходиться на Привокзальному ринку та брав у неї куртку , та ще якісь речі.

Також свідок була присутня при зустрічі ОСОБА_3 у її магазині з ОСОБА_26 та вони розмовляли про те, як повернути гроші, що вона надала ОСОБА_9 . Зі слів ОСОБА_3 їй відомо про розмову останньої із ОСОБА_9 , який запевнив, що поверне борг ;

- заявою потерпілого ОСОБА_7 від 17.02.2015 про вчинення відносно нього кримінального правопорушення ОСОБА_3 , мужчиною на ім`я ОСОБА_8 та групою невідомих йому чоловіків, які згідно вказаної заяви 16.02.2015 близько 22.30 години зайшли в помешкання по АДРЕСА_6 , здійснили розбійний напад, нанесли йому тілесні ушкодження та заволоділи його майном (т.1 а.с.87);

- протоколом огляду місця події від 17.02.2015, що проводився за участі користувача приміщення ОСОБА_21 , на підставі її дозволу, згідно заяви від 17.02.2015 за адресою АДРЕСА_6 , під час якого вилучено з кімнати №3 із коробки, яка знаходилася на комоді 4 ПЛС зі слідами рук та біля ліжка фрагмент скотчу (скотч-ленти) та чоловічу шкіряну куртку коричневого кольору з фототаблицями ( т.1 а.с.89-97);

- заявою ОСОБА_21 (користувача) приміщення про дозвіл на входження та огляд приміщення по АДРЕСА_6 (т.1,а.с.88);

- випискою із медичної карти амбулаторного хворого ОСОБА_7 №2121 від 17.02.2015, в якій зазначено: повний діагноз забій м`яких тканин скроневої с-ки зліва, забій грудної клітки зліва, забій поперекової ділянки зліва, забій лівої нирки - ?(т.1 а.с.98);

- висновком судово-медичної експертизи №240 від 17.02.2015 потерпілого ОСОБА_7 згідно якого, виявлено синці на лівій вушній раковині, на волосяній частині голови, на шиї, на лівій руці, на грудях зліва, в ділянці лівого кульшового суглобу, на спині зліва, на грудях справа, садна в ділянці лівого плечового відростка, під лівою ключицею, які утворилися від дії тупих предметів, могли виникнути 16.02.2015 та відносяться до легкого тілесного ушкодження (т.1 а.с.99-100);

- протоколом пред`явлення особи для впізнання від 25.02.2015, з якого вбачається, що потерпілий ОСОБА_7 опізнав особу під №2, а саме - ОСОБА_4 за фотознімками та повідомив, що вказана особа під час вчинення кримінального правопорушення ходив по його квартирі та час від часу заходив на кухню, де знаходився потерпілий (т.1 а.с.101-101а);

- протоколом пред`явлення особи для впізнання від 25.03.2015 за участю свідка ОСОБА_21 , в якому зазначено, що вона дану особу бачила 16.02.2015, коли він та ще 5 осіб та жінка увірвалися до неї додому, дана особа віком 27-30 років, високого зросту, середньої тіло будови, одягнений у куртку з капішоном та джинси, волосся русо-темне.

Згідно вказаного протоколу, ОСОБА_21 опізнала особу під №2, а саме - ОСОБА_4 , за зовнішнім виглядом та тим, що він був між іншими чоловіками та жінкою, які увірвалися до них додому(т.1 а.с.102-105);

- протоколом пред`явлення речей для впізнання від 30.03.2015 за участі підозрюваної ОСОБА_3 , згідно якого вона опізнала куртку по дизайну, кольору шкіри, ґудзиках, вставках, моделлю, яка була виявлена та вилучена з квартири по АДРЕСА_6 ,згідно протоколу огляду місця події від 17.02.2015 та які вона надала ОСОБА_27 ( т.1а.с.106)

Оцінюючи показання свідків ОСОБА_20 , ОСОБА_25 суд приймає їх до уваги та надає їм віри, в частині того, що дійсно між обвинуваченою ОСОБА_3 та потерпілим ОСОБА_7 існували цивільно-правові зобов`язання, які в судовому засіданні учасниками процесу не заперечувались.

Потерпілого ОСОБА_7 ,1975 року народження, судом допитано не було, оскільки останній про місце свого перебування чи знаходження суду не повідомив.

З повідомлень суду, скерованих на останню відому адресу місця проживання потерпілого- АДРЕСА_6 , вбачається, що кореспонденцію потерпілий не отримує, оскільки там не проживає.

Свідок ОСОБА_20 , яка проживає за адресою АДРЕСА_6 повідомила в судовому засіданні, що через місяць після даних подій ОСОБА_7 покинув зазначене вище житло, забрав свої речі та виїхав з України. Місце перебування їй не відоме, так як і не відоме місце перебування її доньки з онукою- ОСОБА_28 , яка перебувала з ним у громадянському шлюбі.

З повідомлення ГУ Державної служби України у Львівській області від 14.05.2015р. (т.1 а.с.27) вбачається, що ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженець м.Грозний, РФ, перебував на території України з 06.09.2014 року, строк перебування йому було продовжено до 07.12.2014 року.

За порушення правил перебування в Україні 11.03.2015р. відносно ОСОБА_7 складено протокол та прийнято рішення про накладення адміністративного стягнення .Станом на травень 2015 року рішення щодо надання дозволу ОСОБА_7 на імміграцію в Україну не прийнято.

Відтак, згідно долучених до матеріалів справи повідомлень, які знаходяться в матеріалах судового провадження, не представляється за можливе заслухати пояснення потерпілого, а тому суд виходиться з об`ективних доказів, які здобуті в ході досудового слідства та перевірених та досліджених в судових засіданнях.(т.1 а.с.27,28-31,46, 58,70,170,194,203,205,211,182,188; т.2 а.с.3,16)

Суд вважає, що твердження захисника ОСОБА_6 в частині визнання доказів недопустимими, а саме протоколу огляду місця події від 17.02.2015 р., що проводився за участю мешканки даної квартири ОСОБА_21 за адресою АДРЕСА_6 , під час якого вилучено з кімнати № 3 із коробки, яка знаходилась на комоді 4 ПЛС зі слідами рук та біля ліжка фрагмент скотчу (скотч-ленти) та чоловічу шкіряну куртку коричневого кольору, не підлягає до задоволення.

Оскільки, саме з метою виявлення та фіксації відомостей щодо обставин вчинення кримінального правопорушення слідчим проводився огляд приміщення, речей та документів 17 лютого 2015 року о 03 годині 50 хвилин до 05 години 45 хвилин за участі понятих та мешканців даної квартири, що підтверджується довідкою з місця проживання з ЛКП.

Оцінюючи покази обвинувачених суд приймає їх до уваги та вважає їх такими, що спрямовані на уникнення від відповідальності за вчиненний злочин.

Оцінюючи докази у їх сукупності, суд вважає їх допустимими та належними, оскільки вони не заперечуються іншими учасниками справи та підтверджуються іншими письмовими доказами-висновком експертизи, протоколами слідчих дій, вилученими речовими доказами.

Суд вважає, що винуватість підсудних у вчиненні злочину їх повністю та об`єктивно доведена.

Дії обвинуваченої ОСОБА_3 слід вірно кваліфікувати за ч.2 ст.355 КК України, оскільки вона вчинила примушування до виконання цивільно-правових зобов`язань, за попередньою змовою групою осіб, поєднане з насильством, що не є небезпечним для життя і здоров`я.

Дії обвинуваченого ОСОБА_4 слід вірно кваліфікувати за ч.2 ст.355 КК України, оскільки він вчинив примушування до виконання цивільно-правових зобов`язань, за попередньою змовою групою осіб, поєднане з насильством, що не є небезпечним для життя і здоров`я.

При обранні виду та строку покарання обвинуваченим суд виходить з принципів законності, справедливості, обгрунтованості та індивідуалізації покарання, відповідно до статті 65 КК України, бере до уваги ступінь тяжкості вчиненого злочину, те, що згідно ст.12 КК України вчинений злочин є середньої тяжкості ,враховує наслідки та обставини вчиненого ними злочину.

Призначаючи обвинуваченим ОСОБА_3 та ОСОБА_4 покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особи винних, які вперше притягаються до кримінальної відповідальності, обставини справи, характеризуючи дані обвинувачених, пом`якшуючих та обтяжуючих відповідальність обставин суд не вбачає та вважає, що покарання останнім слід обрати в межах санкції частини статті за якою кваліфіковано злочин, у виді позбавлення волі.

З урахуванням обставин справи та особи обвинувачених, які раніше не притягувалися до кримінальної відповідальності, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, суд вважає, що виправлення останніх можливе без ізоляції від суспільства.

Суд вважає за доцільне застосувати до ОСОБА_3 ст. 75 КК України, звільнивши останню від відбування призначеного покарання з випробуванням, з іспитовим строком.

У відповідності до ст. 76 ч. 1 п.п. 1, 2 КК України покласти на ОСОБА_3 обов`язки, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання. Відповідно до вимог ст. 76 ч. 2 п. 2 КК України зобов`язати ОСОБА_3 не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації .

Суд вважає за доцільне застосувати до ОСОБА_4 ст. 75 КК України, звільнивши останнього від відбування призначеного покарання з випробуванням, з іспитовим строком.

У відповідності до ст. 76 ч. 1 п.п. 1, 2 КК України покласти на ОСОБА_4 обов`язки, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання. Відповідно до вимог ст. 76 ч. 2 п. 2 КК України зобов`язати ОСОБА_4 не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації .

Речовий доказ по справі куртку повернути власнику, скотч-ленту знищити.

Керуючись ст.ст. 370, 373, 374 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винуватою у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.355 КК України та призначити покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

Застосувати до ОСОБА_3 ст. 75 КК України, звільнивши останню від відбування призначеного покарання з випробуванням, з іспитовим строком 1(один) рік.

У відповідності до ст. 76 ч. 1 п.п. 1, 2 КК України покласти на засуджену ОСОБА_3 обов`язки, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання. Відповідно до вимог ст. 76 ч. 2 п. 2 КК України зобов`язати ОСОБА_3 не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації .

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.355 КК України та призначити покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

Застосувати до ОСОБА_4 ст.75 КК України, звільнивши останнього від відбування призначеного покарання з випробуванням, з іспитовим строком 1 (один) рік.

У відповідності до ст. 76 ч. 1 п.п. 1, 2 КК України покласти на засудженого ОСОБА_4 обов`язки, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання. Відповідно до вимог ст. 76 ч. 2 п. 2 КК України зобов`язати ОСОБА_4 не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації .

Іспитовий строк засудженим ОСОБА_3 та ОСОБА_4 рахувати з часу проголошення вироку.

Строк дії запобіжного заходу-домашнього арешту, обраний ОСОБА_3 та ОСОБА_4 закінчився.

Речовий доказ по справі куртку повернути власнику, скотч-ленту знищити.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Львівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Шевченківський районний суд м. Львова.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги встановленого ст. 395 КПК України, якщо таку скаргу не було подано.

Суддя ОСОБА_1