Справа № 742/3256/16-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/795/332/2018
Категорія - Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
21 березня 2018 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернігівської області в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в порядку апеляційного розгляду кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника адвоката ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 24 січня 2018 року відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Прилуки Чернігівської області, не працюючого, не одруженого, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

-29.08.2016 року Прилуцьким міськрайонним судом Чернігівської області за ч.2 ст. 289, 69 КК України до 4 років позбавлення волі, звільненого від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 2 роки,

з участю прокурора ОСОБА_8 ,

В С Т А Н О В И В:

На ухвалу суду захисник адвокат ОСОБА_6 подав в інтересах засудженого ОСОБА_7 апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та відмовити в задоволенні подання про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Ухвалою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 24 січня 2018 року подання старшого інспектора Прилуцького міськрайонного відділу з питань пробації про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням ОСОБА_7 , засудженого за вироком Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 18.11.2016 року за ч.2 ст. 289, ч.4 ст. 70 КК України до 5 років позбавлення волі, звільненого від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 3 роки задоволено.

Скасовано звільнення від покарання з випробуванням строком на 3 роки, що визначене вироком Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 18.11.2016 року, яким ОСОБА_7 засуджено за ч.2 ст. 289, ч.4 ст. 70 КК України до позбавлення волі на строк 5 років та направлено останнього для відбування призначеного судом покарання.

Задовольняючи подання органу пробації, суд першої інстанції зазначив, що засуджений неодноразово не з`являвся на реєстрацію до органу пробації, без поважних причин, систематично вчиняв адміністративні правопорушення, що потягли за собою адміністративні стягнення, на неодноразові письмові попередження про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням і направлення для відбування призначеного покарання та профілактичні бесіди не реагував, що свідчить про його небажання стати на шлях виправлення.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги адвокат зазначає, що ОСОБА_7 лише двічі не з`явився на реєстрацію, однак після винесення застереження у виді попередження він вказаних порушень не допускав. Постанови про притягнення його до адміністративної відповідальності надходили до органу пробації через певний час, а самі правопорушення буди вчинені значно раніше, ще до застосування попереджень інспектором. При цьому за вчинення правопорушень до нього застосовувались письмові попередження, хоча у відповідності до ст. 166 КВК України, мали проводитись профілактичні бесіди. Крім того, після застосування до нього 23.10.2017 року письмового попередження він правопорушень не вчиняв та виконував покладені на нього обов`язки. Однак, після цього до органу пробацї продовжували надходити постанови про притягнення його до адміністративної відповідальності, хоча самих правопорушень після попередження він не вчиняв, а останнє правопорушення за часом було вчинено 29.09.2017 року. За період іспитового строку він не вчинив жодного злочину, має постійне місце проживання.

Заслухавши доповідача, думку прокурора, який просив рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона задоволенню не підлягає з наступних підстав.

При скасуванні звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням суд зобов`язаний з`ясувати, чи мав засуджений реальні можливості виконати покладені на нього обов`язки і чи можна розглядати факти, викладені у поданні органу, що відає відбуванням покарання, як свідчення небажання засудженого стати на шлях виправлення.

Матеріалами провадження встановлено, що вироком Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 18.11.2016 року ОСОБА_7 засуджено за ч.2 ст. 289, ч.4 ст. 70КК України до 5 років позбавлення волі, на підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільнено від призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 3 роки (а.к.п. 128-129).

10.01.2017 року ОСОБА_7 ознайомлений з порядком та умовами відбування покарання, йому роз`яснені обов`язки, покладені на нього судом відповідно до статті 76 КК України та попереджено про відповідальність за допущення порушень умов відбування покарання, про що останній дав письмову підписку (а. особової справи 13).

Відповідно до частини 2 статті 78 КК України, якщо засуджений не виконує покладені на нього обов`язки або систематично вчинює правопорушення, що потягли за собою адміністративні стягнення і свідчать про його небажання стати на шлях виправлення, суд направляє засудженого для відбування призначеного покарання.

Згідно ч. 4 ст. 166 КВК України, систематичним вчиненням правопорушень, що тягнуть за собою адміністративні стягнення і свідчать про небажання стати на шлях виправлення, є вчинення засудженим протягом іспитового строку трьох і більше таких правопорушень.

З матеріалів особової справи вбачається, що засуджений ОСОБА_7 протягом іспитового строку, неодноразово, 13.02.2017 року та 10.04.2017 року без поважних причин не з`явився на реєстрації до Прилуцького міськрайонного відділу пробації, при цьому був попереджений про можливість скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням вразі невиконання покладених судом обов`язків. Тобто, засуджений не дотримався обов`язків, покладених на нього вироком Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 18.11.2016 року відповідно до вимог ст. 76 КК України.

Крім того, ОСОБА_7 , протягом іспитового строку, в період з 20 травня 2017 року по 29 вересня 2017 року, неодноразово вчиняв адміністративні правопорушення, що потягли за собою накладення адміністративних стягнень. Постанови про притягнення його до адміністративної відповідальності набрали законної сили. Засуджений неодноразово попереджався про недопустимість подальшого вчинення правопорушень.

Зокрема, постановами поліцейського Прилуцького ВП ГУНП в Чернігівській області від 20.05.2017 року та 29.09.2017 року ОСОБА_7 піддано адміністративному стягненню за ч.2 ст. 126, ч. 2 ст. 122, ч. 3 ст. 126 КУпАП у виді 510 грн., 425 грн. та 510 грн. штрафу відповідно (а.о.с.81, 82, 89).

Постановами Прилуцького міськрайонного суду від 13.06.2017, 27.09.2017 та 29.11.2017 року його визнано винуватим у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 130, ч. 3 ст. 130, ч. 4 ст. 130 КУпАП та застосовано адміністративні стягнення у виді 20400 грн., 40800 грн. штрафу та адміністративного арешту на строк 15 діб відповідно. (а.о.с.59, 100, 103).

Відповідно до характеристики за місцем його проживання, він проживає з матір`ю та рідним братом, не працює. З деякими сусідами у нього склалися неприязні стосунки через порушення тиші у вечірні години. Інші сусіди характеризують його як людину ввічливу, доброзичливу, працьовиту. Письмових скарг та заяв на його поведінку від мешканців не надходило (а.о.с.72).

Згідно з довідкою Прилуцького наркологічного диспансеру №25 від 11.01.2017 року, ОСОБА_7 знаходиться на профілактичному обліку з грудня 2016 року з діагнозом: психічні та поведінкові розлади внаслідок зловживання алкоголю (а.о.с.33).

За таких обставин, на думку колегії суддів, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про небажання засудженого стати на шлях виправлення, так як останній не виконав покладені на нього обов`язки і систематично вчиняв адміністративні правопорушення, та скасував звільнення засудженого ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням і направив його в місця позбавлення волі для відбування покарання, призначеного вироком Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 18.11.2016 року, тому ухвала суду є законною та обґрунтованою.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 404, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 24 січня 2018 року відносно ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4