Дата документу Справа № 332/1637/17
Апеляційний суд Запорізької області
Провадження №11-кп/778/235/18 Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний №332/1637/17Суддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст.15, ч.2 ст.185 КК України
Вирок
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 січня 2018 року м.Запоріжжя
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Запорізької області у складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора на вирок Заводського районного суду м.Запоріжжя від 06 липня 2017 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Удачний Мирнінського району Саха-Якутія, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

визнано винним і засуджено за вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.15, ч.2 ст.185 КК України,

ВСТАНОВИЛА:
Вказаним вироком районного суду ОСОБА_8 визнано винуватим і засуджено за те, що він 29.05.2017 року приблизно о 13 годині 30 хвилин, маючи умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, діючи повторно, з корисливих мотивів, шляхом вільного доступу, знаходячись у торговому залі магазину «Єва-114» ТОВ «РУШ», розташованого за адресою: м.Запоріжжя, вул.Павлокічкаська, 15, переконавшись в тому, що за його діями ніхто не спостерігає, таємно викрав з торгового стелажу гель-пінку для купання з екстрактом зеленого чаю марки «Джонсон Бебі» об`ємом 300мл. вартість якої складає 66 грн. та піну-шампунь від маківки до п`ят марки «Джонсон Бебі» об`ємом 300 мл. вартістю 59 грн. 92 коп., поклавши вказаний товар під сорочку, далі пройшовши вздовж торгових стелажів, аналогічним чином таємно викрав гель для душу чоловічий «Сила вугілля» марки «Нівея» об`ємом 250 мл. вартість якого складає 41 грн. 36 коп. та крем-гель для душу жіночий «Карамболь» марки «Нівея» об`ємом 500 мл. вартістю 52 грн. 56 коп., поряд з вказаними гелями для душу знаходився шампунь для волосся марки «Бюбхен» об`ємом 200 мл, який він також таємно викрав поклавши товар під сорочку у кількості 2 штук вартістю 50 грн. 32 коп. за кожну одиницю товару, після чого направився до виходу, пройшовши антикражні ворота, які звуковим сигналом не зреагували ОСОБА_8 вийшов у тамбур магазину де його затримали працівники поліції. Таким чином, ОСОБА_8 намагався спричинити ТОВ «РУШ» матеріальний збиток на загальну суму 320 грн. 48 коп.

Дії ОСОБА_8 кваліфіковано за ч.2 ст.15, ч.2 ст.185 КК, як закінчений замах на таємне викрадення чужого майна, вчинений повторно.

Йому призначено покарання у виді 3 років позбавлення волі

На підставі ст.75 КК обвинуваченого звільнено від відбування покарання з випробуванням строком на 3 роки з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст.76 КК.

Вирішено питання про запобіжний захід та речові докази.

В апеляційній скарзі прокурор, посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину, просить вирок скасувати. Ухвалити новий вирок, яким призначити обвинуваченому ОСОБА_8 покарання за ч.2 ст.15, ч.2 ст.185 КК у виді 3 років позбавлення волі. Свої вимоги прокурор мотивує тим, що суд, звільняючи обвинуваченого від відбування покарання на підставі ст.75 КК, не врахував, що ОСОБА_8 раніше судимий 16.01.2017 року за ч.2 ст.185 КК до покарання у виді позбавлення волі. В діях обвинуваченого вбачається рецидив злочину, що судом не взято до уваги. За таких обставин звільнення обвинуваченого від відбування покарання на підставі ст.75 КК є необґрунтованим.

Заслухавши доповідь судді, прокурора, яка повністю підтримала доводи і вимоги апеляційної скарги; обвинуваченого та його захисника, які заперечили проти апеляційної скарги прокурора; перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.407 КПК за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право частково скасувати вирок суду та ухвалити новий вирок.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК, оскільки в апеляційній скарзі не порушується питання щодо оскарження висновків суду першої інстанції стосовно доведеності винуватості обвинуваченого ОСОБА_8 у скоєнні інкримінованого кримінального правопорушення і правильності кваліфікації його дій, колегія суддів вирок в зазначеній частині не перевіряла і не досліджувала. В зв`язку з чим, вважає встановленим вчинення ОСОБА_8 злочину, передбаченого ч.2 ст.15, ч.2 ст.185 КК, за обставин встановлених судом першої інстанції і зазначених ним в оскарженому вироку.

Щодо доводів прокурора, наведених в апеляційній скарзі, про неправильне застосування кримінального закону та невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення й особі обвинуваченого ОСОБА_8 , то вони є слушними.

Суд першої інстанції, призначаючи ОСОБА_8 покарання і звільняючи від його відбування, виходив лише з того, що обвинуваченим вчинено кримінальне правопорушення середнього ступеню тяжкості; він визнав свою вину і щиро покаявся; обставин, що обтяжують покарання, згідно зі ст.67 КК судом не встановлено. Обвинувачений за місцем проживання характеризується задовільно, шкода у справі не настала, мав місце лише замах. ОСОБА_8 працевлаштований, на його утриманні перебувають батьки-пенсіонери.

Проте з такими висновками районного суду в повній мірі погодитись не можна.

Згідно ч.2 ст.65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.

Проте, в порушення наведених вимог кримінального закону суд першої інстанції не зазначив і належним чином не мотивував чому менш суворе, ніж позбавлення волі, покарання у виді арешту, передбачене ч.2 ст.185 КК, буде недостатнім для виправлення ОСОБА_8 та попередження вчинення ним нових злочинів.

Проте, виходячи з того, що обвинувачений дійсно визнав свою вину у вчиненому, під час провадження досудового слідства та в судовому засіданні давав правдиві показання; шкоду у справі відшкодовано, вона є вкрай незначною. У справі дійсно мав місце лише замах на вчинення злочину, за місцем проживання обвинувачений характеризується задовільно. А тому суд мав всі підстави для призначення ОСОБА_8 найм`якішого з передбачених ч.2 ст.185 КК виду покарання, а саме арешту в розмірі наближеному до мінімального. І з цих же підстав суд не вбачає підстав для призначення обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі, тим більше на строк три роки, як того вимагав прокурор в апеляційній скарзі.

Арешт не передбачає можливості звільнення особи від його відбування, а тому дане покарання має виконуватись реально. Разом з цим, саме ця обставина, на переконання судової колегії, забезпечить передбачену ст.50 КК мету призначення покарання виправлення винної особи та запобігання вчинення нею нових злочинів. При цьому судова колегія виходить з того, що ОСОБА_8 є особою вкрай схильною до вчинення корисливих злочинів, оскільки він раніше 13 разів притягався до кримінальної відповідальності за їх вчинення, в тому числі злочинів за аналогічних обставин, а також під час іспитового строку за раніше постановленим вироком. Даний злочин вчинено обвинуваченим через два дні після його звільнення з місць позбавлення волі, що свідчить про стійке небажання обвинуваченого ставати на шлях виправлення і змінити своє ставлення до вчинення нових злочинів. А тому висновок районного суду про щире каяття ОСОБА_8 є безпідставним. Адже щире каяття повинно ґрунтуватися на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки, її осуді, бажанні виправити ситуацію, що склалася, а також готовності понести кримінальну відповідальність згідно з законом. Обвинувачений же навпаки ледь відбувши покарання, будучи притягнутим до кримінальної відповідальності, знову вчинив корисливий умисний злочин. Отже, на переконання судової колегії, районним судом безпідставно було застосовано й звільнення ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання на підставі ст.75 КК, оскільки виправлення обвинуваченого не в умовах його ізоляції від суспільства є неможливим.

За таких обставин вирок суду в частині призначеного покарання і звільнення від його відбування не можна визнати законним і обґрунтованим, а тому він підлягає скасуванню з ухваленням нового вироку.

Керуючись ст.ст.404, 407, 420 КПК колегія суддів,

ЗАСУДИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково.

Вирок Заводського районного суду м.Запоріжжя від 06 липня 2017 року щодо ОСОБА_8 в цій справі в частині призначеного йому покарання і звільнення від його відбування скасувати.

Ухвалити в цій частині новий вирок.

Призначити ОСОБА_8 за ч.2 ст.15, ч.2 ст.185 КК України покарання у виді 4 місяців арешту.

Початок строку відбування покарання відраховувати з дня затримання ОСОБА_8 і приведення вироку до фактичного виконання.

В решті вирок суду залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржений безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4