Ухвала

Іменем України
26 березня 2018 р.

м. Київ
Справа № 591/891/17
Провадження №51- 5017 ск 18

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Зарічного районного суду м. Суми від 21 червня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Сумської області від 19 грудня 2017 року,

в с т а н о в и в:

вироком Зарічного районного суду м. Суми від 21 червня 2017 року
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Суми, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого,
засуджено за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк один рік; за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді арешту на строк шість місяців арешту. Згідно ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим призначено ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі на строк один рік. На підставі ст. 71 КК України ОСОБА_4 призначено покарання за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання до покарання за цією справою покарання, призначеного вироком Зарічного районного суду м. Суми від 08.12.2016 за ст. 185 ч. 2 КК України, остаточно призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк три роки один місяць.
Стягнуто із ОСОБА_4 на користь держави процесуальні витрати за проведення товарознавчих експертиз на загальну суму - 527, 76 грн.
Цивільний позов потерпілої сторони задоволено повністю, стягнуто із ОСОБА_4 на користь ФОП ОСОБА_5 224 грн. 99 коп. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, завданої злочином.
Цим же вироком ухвалено рішення щодо речових доказів.
Ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 19 грудня 2017 року вирок місцевого суду щодо ОСОБА_4 залишено без змін.

Згідно з копіями доданих до касаційної скарги судових рішень, 29 грудня 2016 року близько 19 год. 13 хв., ОСОБА_4 , перебуваючи в приміщенні магазину " ІНФОРМАЦІЯ_2 ", розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , шляхом вільного доступу, повторно, таємно викрав майно ФОП ОСОБА_5 , вартістю 224 грн. 99 коп.

Крім того, 1 березня 2017 року близько 20 год. 27 хв., , перебуваючи в приміщенні магазину "Ватсонс" ТОВ "ДЦ Україна", за адресою: м. Суми вул. СКД, 48, шляхом вільного доступу, повторно, таємно викрав майно товариства на суму 313 грн. 50 коп., але злочин не довів до кінця з причин, що не залежали від його волі, оскільки був затриманий працівниками магазину.
У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_4 просить змінити судові рішення щодо нього, пом`якшити призначене покарання, застосувавши ст. 69 КК.
Крім того, засуджений просить застосувати положення ст. 75 КК України та звільнити його від відбування покарання з визначенням іспитового строку та покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.
Перевіривши доводи касаційної скарги та долучені до неї копії судових рішень, суд не вбачає підстав для відкриття касаційного провадження з мотивів, наведених у скарзі.
Висновки суду щодо фактичних обставин вчинення ОСОБА_4 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч.2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України, та кваліфікація його дій у касаційній скарзі засудженим не оспорюються та не заперечуються.
Зі змісту скарги убачається, що засуджений фактично порушує питання про недотримання судом визначених законом вимог, що стосуються призначення покарання і пов`язані із суддівським розсудом (дискреційними повноваженнями).
Відповідно до статей 50, 65 ККУкраїни особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання має бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують та обтяжують.
При цьому суд наділений дискреційними повноваженнями обрати винній особі вид і розмір заходу примусу у межах санкції статті (частини статті) Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин.
Згідно зі ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання й істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд може призначити основне покарання нижче від найнижчої межі.

Як убачається з наданих копій судових рішень, місцевий суд при призначенні ОСОБА_4 заходу примусу згідно з вимогами ст. 65 КК України разом із ступенем тяжкості вчиненого кримінального правопорушення врахував дані про особу винного, який неодноразово судимий, за місцем проживання характеризується негативно, обставини, що пом`якшують покарання, а саме щире каяття, утримання неповнолітньої дитини, та наявність обтяжуючих обставин вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння. Суд також врахував те, що вчинення нових злочинів було скоєно у період невідбутого покарання з ісптитовим строком за попереднім вироком.
Взявши до уваги все це, суд дійшов умотивованого висновку про те, що стосовно ОСОБА_4 необхідне обрати остаточне покарання у вигляді позбавлення волі, яке потрібно відбувати реально, що буде сприяти його виправленню, з урахуванням часткового приєднання до покарання за цією справою, покарання за вироком Зарічного районного суду м. Суми від 08.12.2016 за ст. 185 ч. 2 КК України.

Таким чином, суд першої інстанції дотримався приписів статей 50, 65 КК України. Призначене засудженому покарання є справедливим, необхідним та достатнім для його виправлення й попередження нових злочинів. Підстав вважати таке покарання явно несправедливим унаслідок суворості не вбачається.

Крім того, апеляційний суд належним чином розглянув і вмотивовано відмовив засудженому ОСОБА_4 у задоволенні клопотання про пом`якшення призначеного йому покарання на підставі ст. 69 КК України та звільнення від відбування покарання з випробуванням, навівши обґрунтування прийнятого рішення та зазначив, що покарання відповідає вимогам ст. 65 КК України. Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК.

У касаційній скарзі засудженого ОСОБА_4 не міститься переконливих доводів для зміни судових рішень з вищезазначених доводів.
З огляду на викладене, суд вважає, що підстав для задоволення касаційної скарги ОСОБА_4 з мотивів, наведених у ній, немає, а тому відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України у відкритті касаційного провадження за його касаційною скаргою слід відмовити.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, суд
п о с т а н о в и в:
відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 на вирок Зарічного районного суду м. Суми від 21 червня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Сумської області від 19 грудня 2017 року.
Ухвала оскарженню не підлягає.
С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3