Справа № 569/6326/15-к
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 листопада 2017 року

Рiвненський мiський суд Рівненської області в складі:
головуючого судді - ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
з участю прокурора - ОСОБА_3 ,
обвинуваченого - ОСОБА_4 ,
захисника - ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Рівне кримінальне провадження №0000051, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 13.03.2015р. по обвинуваченню:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця і жителя АДРЕСА_1 , з вищою освітою, одруженого, маючого на утриманні малолітню дитину, раніше не судимого, тимчасово не працюючого, за ч.3ст.368 КК України,-

ВСТАНОВИВ:
Згідно обвинувального акту, ОСОБА_4 обвинувачується в тому, що працюючи на посаді оперуповноваженого сектору боротьби зі злочинами, пов`язаними з торгівлею людьми Рівненського міського відділу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Рівненській області (далі СБЗПТЛ Рівненського МВ УМВС), на підставі наказу начальника УМВС України в Рівненській області № 379 о/с від 10 листопада 2014 року, маючи спеціальне звання капітан міліції, будучи службовою особою, що згідно вимог Закону України «Про міліцію» постійно здійснює функції представника влади, а також згідно вимог п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державний захист працівників суду та правоохоронних органів» є працівником правоохоронного органу, діючи умисно, з корисливих мотивів та з метою особистого збагачення, в порушення вимог ч. 1 ст. 5 Закону України «Про міліцію», будучи наділеним, відповідно до вимог п. 5 ч. 1 ст. 10 Закону України «Про міліцію» повноваженнями щодо виявлення та припинення адміністративних правопорушень, здійснення провадження у справах про адміністративні правопорушення, розгляд яких законом покладено на органи внутрішніх справ, а також відповідно до п. п. 7, 8 ч. 1 ст. 11 Закону України «Про міліцію» повноваженнями щодо складення протоколів про адміністративні правопорушення і передачі матеріалів про адміністративні правопорушення на розгляд інших державних органів та відповідно до п. п. 2.2., 3.6. Положення про СБЗПТЛ Рівненського МВ УМВС України в Рівненській області, яке затверджене наказом УМВС України в Рівненській області № 94 від 14.12.2013, повноваженнями щодо попередження, виявлення, припинення правопорушень у сфері суспільної моралі, поєднуючи із вимаганням, одержав від ОСОБА_6 неправомірну вигоду у вигляді грошових коштів в сумі 5000 гривень за вчинення в її інтересах дій з використанням наданої йому влади при наступних фактичних обставинах.

Так, в лютому 2015 року, точної дати досудовим розслідуванням не встановлено, ОСОБА_4 , в зв`язку із здійсненням ним службової діяльності, стало відомо про виявлення факту втягнення ОСОБА_7 у заняття проституцією ОСОБА_6 та безпосередньо про факт заняття ОСОБА_6 проституцією.

В зв`язку із цим, 04 березня 2015 року, перебуваючи у службовому кабінеті № 4 Рівненського МВ УМВС України в Рівненській області, що розташований за адресою м. Рівне вул. Пушкіна, 4, ОСОБА_4 , діючи умисно, висловив для ОСОБА_6 протиправну вимогу про передачу йому особисто неправомірної вигоди у вигляді грошових коштів в сумі 5000 (п`ять тисяч ) гривень за його сприяння у вирішенні питання про непритягнення її до адміністративної відповідальності за заняття проституцією, а також за невнесення відомостей про даний факт у інтегровані інформаційно-пошукові системи МВС України.

ОСОБА_6 , будучи поставленою в умови, за яких вона вимушена передати неправомірну вигоду з метою запобігання настання для себе шкідливих наслідків, погодилась на дану протиправну вимогу та 06 березня 2015 року, близько 15 год. 00 хв., перебуваючи неподалік будинку АДРЕСА_2 , ОСОБА_6 передала, а ОСОБА_4 , будучи службовою особою працівником правоохоронного органу, представником влади, діючи умисно, з корисливих мотивів та з метою особистого збагачення, поєднуючи із вимаганням, одержав у вигляді неправомірної вигоди першу частину раніше обумовленої суми неправомірної вигоди у вигляді грошових коштів в сумі 2000 (дві тисячі) гривень за вчинення дій з використанням наданої йому влади, а саме за сприяння у вирішенні питання про непритягнення її, тобто ОСОБА_6 , до адміністративної відповідальності за заняття проституцією, а також за невнесення відомостей про даний факт у інтегровані інформаційно-пошукові системи МВС України.

Продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_4 , перебуваючи близько 16 год. 00 хв. 12 березня 2015 року у під`їзді № 2 будинку АДРЕСА_2 , діючи умисно, з корисливих мотивів та з метою особистого збагачення, поєднуючи із вимаганням, одержав від ОСОБА_6 другу частину раніше обумовленої суми неправомірної вигоди у вигляді грошових коштів в сумі 1000 (одна тисяча) гривень за вчинення дій з використанням наданої йому влади, а саме за сприяння у вирішенні питання про непритягнення її, тобто ОСОБА_6 , до адміністративної відповідальності за заняття проституцією, а також за невнесення відомостей про даний факт у інтегровані інформаційно-пошукові системи МВС України.

У подальшому, 16 березня 2015 року, близько 14 год. 00 хв., перебуваючи біля будинку АДРЕСА_3 , ОСОБА_6 передала, а ОСОБА_4 , діючи умисно, з корисливих мотивів та з метою особистого збагачення, поєднуючи із вимаганням, одержав у вигляді неправомірної вигоди третю частину раніше обумовленої суми неправомірної вигоди у вигляді грошових коштів в сумі 2000 (дві тисячі) гривень за вчинення дій з використанням наданої йому влади, а саме за сприяння у вирішенні питання про непритягнення її, тобто ОСОБА_6 , до адміністративної відповідальності за заняття проституцією, а також за невнесення відомостей про даний факт у інтегровані інформаційно-пошукові системи МВС України.

Органом досудового слідства в обвинувальному акті дії ОСОБА_4 кваліфіковано за ч. 3 ст. 368 КК України, як одержання службовою особою неправомірної вигоди для себе, поєднаному з вимаганням неправомірної вигоди, за вчинення такою службовою особою в інтересах того, хто надає неправомірну вигоду будь-якої дії з використанням наданої їй влади.

В судовому засіданні обвинувачений свою вину в інкримінованому злочині не визнав. Суду пояснив, що дійсно з 10 листопада 2014 року працював на посаді оперуповноваженого сектору боротьби зі злочинами, пов`язаними з торгівлею людьми Рівненського міського відділу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Рівненській області. Пояснив, що до кола його службових обов`язків не входило розслідування кримінальних правопорушень, однак виконував доручення слідчих в межах кримінальних проваджень, питання притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 181-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення за заняття проституцією також не відносилось до його компетенції. В лютому місяці 2015 року слідчим Рівненського МВ УМВС України ОСОБА_8 здійснювалось досудове розслідування кримінального провадження відносно ОСОБА_7 за ст. 303 КК України сутенерство або втягнення осіб в зайняття проституцією. ОСОБА_6 у кримінальному провадженні допитувалась в якості свідка, з якою він був знайомий раніше. Слідчих чи оперативних дій за участю ОСОБА_6 не проводив. Вказував, що ОСОБА_6 безпосередньо звернулась до нього з проханням зустрітись та порадити яким чином можна завадити розголошенню інформації про її статус проститутки, стверджував, що ініціатором зустрічі була саме ОСОБА_6

16 березня 2015 року під час обідньої перерви йому зателефонувала ОСОБА_6 , попросила зустрітись. Під час зустрічі говорили на різні побутові теми, жартували. ОСОБА_6 була з собакою породи Пикинес, раптом собака випала у неї з рук, вона нахилилась, почала її ловити. Він припускає, що в цей момент вона поклала в кишеню його куртки грошові кошти, як пізніше виявилось в сумі 2 000 грн. Наголошує, що грошові кошти не брав, не вимагав у ОСОБА_6 . Відразу підійшов слідчий прокуратури та повідомив, що його затримують по підозрі в отриманні неправомірної вигоди. При цьому слідчий наказав вийняти все, що є в кишенях, як виявилось там були грошові кошти в сумі 2 000 грн. Вказує, що ніяким чином не міг сприяти ОСОБА_6 у питанні притягнення до адміністративної відповідальності за зайняття проституцією за ст. 181-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, оскільки не наділений повноваженнями. Факт зайняття особи проституцією вважається встановленим лише після набрання законної сили обвинувальним вироком суду за ст. 303 КК України сутенерство або втягнення осіб в зайняття проституцією. До вступу в законну силу вироку суду, особу не можна притягнути до адміністративної відповідальності за ст. 181-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Практики складання протоколів за ст. 181-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення до вступу вироку суду в законну силу немає. Вказує, що він, як оперативний працівник не був уповноваженим складати таку постанову. Притягнути до адміністративної відповідальності за ст. 181-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення може лише виконавчий комітет Рівненської міської ради на підставі протоколу працівника міліції по встановленому факту відносно особи.

ОСОБА_4 вказує, що не міг сприяти внесенню чи невнесенню відомостей про факт проституції ОСОБА_6 у інтегровані інформаційно-пошукові системи МВС України, оскільки не являвся користувачем системи «АРМОР». Таким чином, станом на 16 березня 2015 року ОСОБА_6 не являлась суб`єктом правопорушення за ст. 181-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а він не являвся службовою особою, до компетенції якої віднесено питання сприяння ОСОБА_6 .

ОСОБА_4 зазначає, що негативні наслідки для ОСОБА_6 не настали і не могли настати станом на березень місяць 2015 року.

Допитана у судовому засіданні як свідок ОСОБА_6 пояснила, що у лютому місяці 2015 року приїхала до Рівненського МВ УМВС України в Рівненській області, що розташований за адресою: м. Рівне вул. Пушкіна,4 надати пояснення у справі ОСОБА_9 . На які обставини вказувала в протоколі допиту не пам`ятає. Там зустріла ОСОБА_10 , з яким познайомилась близько року назад. Звернулась до ОСОБА_4 з проханням допомогти їй уникнути відповідальності, оскільки хвилювалась, щоб не дізнались її батьки. ОСОБА_4 погодився допомогти за грошову суму 5 000 грн. Пояснила, що гроші надавала ОСОБА_4 частинами: 2 000 грн., 1000 грн. та 2000 грн., які їй видали в СБУ. ОСОБА_6 вказує, що не з`ясовувала, підлягає вона притягненню до відповідальності чи ні. Доказів у підтвердження своїх слів не надала. Вона особисто написала заяву в СБУ про вимагання та передачу грошових коштів для ОСОБА_4 .

Свідок ОСОБА_8 в суді дала покази, що працює слідчим слідчого відділу Рівненського МВ УМВС України в Рівненській області, проводила досудове розслідування у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_7 за ст. 303 КК України сутенерство або втягнення осіб в зайняття проституцією. ОСОБА_6 у кримінальному провадженні допитувалась в якості свідка, пояснила, що ОСОБА_4 не проводив слідчих дій за участю ОСОБА_6 . Пояснила, що ОСОБА_4 не міг сприяти внесенню чи невнесенню відомостей про факт проституції ОСОБА_6 у інтегровані інформаційно-пошукові системи МВС України, оскільки він не являвся користувачем системи «АРМОР». Питання притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 181-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення віднесено до компетенції виконавчого комітету Рівненської міської ради на підставі протоколу працівника міліції по встановленому факту відносно особи. Факт зайняття особи проституцією вважається встановленим лише після набрання законної сили обвинувальним вироком суду за ст. 303 КК України сутенерство або втягнення осіб в зайняття проституцією. Обвинувальний вирок суду відносно ОСОБА_7 за ст. 303 КК України сутенерство або втягнення осіб в зайняття проституцією ухвалено судом лише 07 травня 2015 року.

Свідок ОСОБА_11 в суді дав покази, що працює оперуповноваженим сектору боротьби зі злочинами, пов`язаними з торгівлею людьми Рівненського МВ УМВС України в Рівненській області, пояснив, що знайомий з ОСОБА_4 , обставини спілкування ОСОБА_6 та ОСОБА_4 йому не відомі. Вважає, ОСОБА_4 не міг сприяти внесенню чи невнесенню відомостей про факт проституції ОСОБА_6 у інтегровані інформаційно-пошукові системи МВС України, оскільки він не являвся користувачем системи «АРМОР». Питання притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 181-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення віднесено до компетенції виконавчого комітету Рівненської міської ради на підставі протоколу працівника міліції по встановленому факту відносно особи. Факт зайняття особи проституцією вважається встановленим лише після набрання законної сили обвинувальним вироком суду за ст. 303 КК України сутенерство або втягнення осіб в зайняття проституцією.

Допитаний в суді свідок ОСОБА_12 дав покази, що працює разом з ОСОБА_4 оперуповноваженим сектору боротьби зі злочинами, пов`язаними з торгівлею людьми Рівненського МВ УМВС України в Рівненській області, свідком зазначених обставин себе не вважає. Пояснив, що ОСОБА_4 не міг сприяти внесенню чи невнесенню відомостей про факт проституції ОСОБА_6 у інтегровані інформаційно-пошукові системи МВС України, оскільки він не являвся користувачем системи «АРМОР». В базу вносити відомості може лише ОСОБА_13 . Факт зайняття особи проституцією вважається встановленим лише після набрання законної сили обвинувальним вироком суду за ст. 303 КК України сутенерство або втягнення осіб в зайняття проституцією. Після чого складається протокол, який підлягає розгляду у виконавчому комітеті Рівненської міської ради.

Свідок ОСОБА_14 , оперуповноважений сектору боротьби зі злочинами, пов`язаними з торгівлею людьми Рівненського МВ УМВС України в Рівненській області в суді дав покази, що передумовою притягнення особи до адміністративної відповідальності за ст. 181-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення за заняття проституцією являється лише факт набрання законної сили обвинувальним вироком суду за ст. 303 КК України сутенерство або втягнення осіб в зайняття проституцією, який станом на березень місяць 2015 року не був встановлений. Пояснив, що ОСОБА_4 не являвся користувачем системи «АРМОР».

Свідок ОСОБА_13 , начальник сектору боротьби зі злочинами, пов`язаними з торгівлею людьми Рівненського МВ УМВС України в Рівненській області в суді дав покази, що передумовою притягнення особи до адміністративної відповідальності за ст. 181-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення за заняття проституцією являється лише факт набрання законної сили обвинувальним вироком суду за ст. 303 КК України сутенерство або втягнення осіб в зайняття проституцією, який станом на березень місяць 2015 року не був встановлений. Пояснив, що ОСОБА_4 не являвся користувачем системи «АРМОР».

Відповідно до ч. 1-3 ст. 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчинені злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчинені злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Відповідно до ч. 2 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.
Відповідно до ч.1-4 ст.17 КПК особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Підозра, обвинувачення не можуть ґрунтуватися на доказах, отриманих незаконним шляхом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.
Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 87 КПК України недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини. Суд зобов`язаний визнати істотними порушеннями прав людини і основоположних свобод, зокрема, такі діяння:1) здійснення процесуальних дій, які потребують попереднього дозволу суду, без такого дозволу або з порушенням його суттєвих умов; 3) порушення права особи на захист.
За ст. 258 КПК України, ніхто не може зазнавати втручання у приватне спілкування без ухвали слідчого судді. Прокурор, слідчий за погодженням з прокурором зобов`язаний звернутися до слідчого судді з клопотанням про дозвіл на втручання у приватне спілкування в порядку, передбаченому статями 246, 248, 249 цього Кодексу, якщо будь-яка слідча (розшукова) дія включатиме таке втручання. Втручанням у приватне спілкування є доступ до змісту спілкування за умов, якщо учасники спілкування мають достатні підстави вважати, що спілкування є приватним.
За ст. 260 КПК України, аудіо-, відеоконтроль особи є різновидом втручання у приватне спілкування, яке проводиться без її відома на підставі ухвали слідчого судді, якщо є достатні підстави вважати, що розмови цієї особи або інші звуки, рухи, дії, пов`язані з її діяльністю або місцем перебування тощо, можуть містити відомості, які мають значення для досудового розслідування.
За ст. 263 КПК України, зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж (мереж, що забезпечують передавання знаків, сигналів, письмового тексту, зображень та звуків або повідомлень будь-якого виду між підключеними до неї телекомунікаційними мережами доступу) є різновидом втручання у приватне спілкування, яке проводиться без відома осіб, які використовують засоби телекомунікацій для передавання інформації, на підставі ухвали слідчого судді, якщо під час його проведення можна встановити обставини, які мають значення для кримінального провадження.
За ст. 246 КПК України, негласні слідчі (розшукові) дії - це різновид слідчих (розшукових) дій, відомості про факт та методи проведення яких не підлягають розголошенню, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом. Рішення про проведення негласних слідчих (розшукових) дій приймає слідчий, прокурор, а у випадках, передбачених цим Кодексом,- слідчий суддя за клопотанням прокурора або за клопотанням слідчого, погодженого з прокурором.
Разом з цим, постановою ПВС України №5 від 26.04.2002 «Про судову практику у справах про хабарництво» визначено, що відповідальність за одержання хабара настає лише за умови, що службова особа одержала його за виконання чи невиконання таких дій, які вона могла або повинна була виконати з використанням наданої їй влади.

За наслідками судового розгляду, а саме проведеними допитами свідків, дослідженням речових доказів, документів, звуко і відеозаписів у тому числі їх оглядом, та прослуховуванням, не знайшли свого об`єктивного підтвердження, як склад кримінального правопорушення, передбаченого статтею 368 КК України так і кваліфікуючі ознаки вказаної статті Кримінального кодексу щодо одержання службовою особою неправомірної вигоди, поєднаному з вимаганням неправомірної вигоди, для себе за вчинення такою службовою особою в інтересах того, хто надає неправомірну вигоду будь-якої дії з використанням наданої їй влади.

Відповідно до статті 2 КК України підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом.

Зокрема, під час судового розгляду стороною обвинувачення належним чином не доведено у тому числі наданими суду доказами те, що ОСОБА_4 будучи наділеним, відповідно до вимог п. 5 ч. 1 ст. 10 Закону України «Про міліцію» повноваженнями щодо виявлення та припинення адміністративних правопорушень, здійснення провадження у справах про адміністративні правопорушення, розгляд яких законом покладено на органи внутрішніх справ, а також відповідно до п. п. 7, 8 ч. 1 ст. 11 Закону України «Про міліцію» повноваженнями щодо складення протоколів про адміністративні правопорушення і передачі матеріалів про адміністративні правопорушення на розгляд інших державних органів та відповідно до п. п. 2.2., 3.6. Положення про СБЗПТЛ Рівненського МВ УМВС України в Рівненській області, яке затверджене наказом УМВС України в Рівненській області № 94 від 14.12.2013, повноваженнями щодо попередження, виявлення, припинення правопорушень у сфері суспільної моралі, не вжив належних заходів, визначених вищенаведеними законодавчими та нормативними актами, виконав чи невиконав певних дій, які він міг або повинен був виконати з використанням наданої йому влади, за що отримав неправомірну вигоду від ОСОБА_6 .

Разом з цим, пунктом 2 постанови ПВС України №5 від 26.04.2002, визначено, що відповідальність за одержання хабара (неправомірної вигоди) настає лише за умови, що службова особа одержала його за виконання чи невиконання таких дій, які вона могла або повинна була виконати з використанням наданої їй влади, покладених на неї організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських обов`язків, або таких, які вона не уповноважена була вчинювати, але до вчинення яких іншими службовими особами могла вжити заходів завдяки своєму службовому становищу.

В ході проведеного судового слідства допитано в якості свідків та досліджено покази, зокрема: ОСОБА_8 , ОСОБА_14 , ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , ОСОБА_12 (том 1 арк. 38-42, 43-47,48-53, 54-58, 61-65), показами вказаних свідків підтверджено факт того, що особи, які займаються проституцією, притягуються до адміністративної відповідальності лише після постановлення судом вироку щодо особи, яка втягнула їх у зайняття проституцією, вказані адміністративні протоколи у разі їх складання відповідно до КУпАП скеровуються до адміністративної комісії міськвиконкому. Крім того, свідки засвідчили те, що ОСОБА_4 не мав доступу до відповідних автоматизованих баз даних МВС України, у зв`язку з цим, фактично не міг та не мав реальної можливості вносити чи не вносити відомості до вказаної автоматизованої бази даних МВС України щодо осіб, які займаються проституцією.

Крім того, у ході судового розгляду досліджено вирок Рівненського міського суду від 07.05.2015, яким визнано винним ОСОБА_7 (особа, яка втягнула ОСОБА_6 у зайняття проституцією), тобто фактично вирок суду ухвалено після надання ОСОБА_6 грошових коштів для ОСОБА_4 у тому числі це підтверджується дослідженими копіями матеріалів досудового розслідування кримінального провадження № 0004894 за обвинуваченням ОСОБА_7 за ч.2 ст.302, ч.3 ст.302, ч.2 ст.303, ч.3 ст.303 КК України (том 1 арк. 206-251).

У зв`язку з цим, суд критично оцінює позицію сторони обвинувачення щодо того, що ОСОБА_6 надала грошові кошти для ОСОБА_4 за вчинення дій з використанням наданої йому влади, а саме за сприяння у вирішенні питання про непритягнення її до адміністративної відповідальності за заняття проституцією, а також за невнесення відомостей про даний факт у інтегровані інформаційно-пошукові системи МВС України.

Показами свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_6 (том 1 арк. 19-23, 30-33, 34-37) підтверджено надання ОСОБА_4 від ОСОБА_6 , та подальше вилучення грошових коштів у ОСОБА_4 , які останньому надала ОСОБА_6 .

Крім того, надання та отримання ОСОБА_4 від ОСОБА_6 грошових коштів підтверджується матеріалами проведених негласних слідчих (розшукових) дій, а саме аудіо-відеоконтролем особи, зняттям інформації з транспортних телекомунікаційних мереж, контролем за вчиненням злочину, які дослідженні в суді. Також, одержання ОСОБА_4 від ОСОБА_6 грошових коштів підтверджується висновками експертиз (№№1041/1042 від 08.04.2015, 1039/1040 від 07.04.2015; № 246 від 08.04.2015), протоколом особистого обшуку ОСОБА_4 та речовими доказами, зокрема грошовими коштами, які дослідженні судом у ході судового розгляду (том 1 арк. 73-74, 95-97, 98-101, 102-110, 117-124, 125-126, 137-143,149-153).

Фактично за наслідками судового слідства, у тому числі доказами, дослідженими під час судового розгляду встановлено, що ОСОБА_4 одержав грошові кошти від ОСОБА_6 в сумі 2000 грн., тобто заволодів чужим майном шляхом обману та зловживання довірою останньої, чим на переконання суду скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 190 КК України (пункт 9 ППВС України №5 від 26.04.2002).

Згідно з вимогами статті 370 КПК України обґрунтованим є судове рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Враховуючи вищевикладене, суд обґрунтовано вважає, що ОСОБА_4 вчинено кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 190 КК України, а саме заволодіння чужим майном шляхом обману та зловживання довірою ОСОБА_6 .

Відповідно до роз`яснень, наданих в п.18 постанови Пленуму Верховного Суду України № 10 від 6 листопада 2009 року «Про судову практику у справах про злочини проти власності», отримання майна з умовою виконання якого-небудь зобов`язання може бути кваліфіковане як шахрайство лише в тому разі, коли винна особа ще в момент заволодіння цим майном мала на меті його привласнити, не виконуючи зобов`язання. Зокрема, якщо винна особа отримує від іншої особи гроші чи цінності нібито для передачі службовій особі як хабар, маючи намір не передавати їх, а привласнити, вчинене належить кваліфікувати як шахрайство.
У судовому засіданні ОСОБА_4 свою вину за ч. 1 ст. 190 КК України визнав повністю. У вчиненому розкаявся, просив суворо не карати та звільнити його від покарання на підставі ЗУ «Про амністію у 2016 році», оскільки у нього на утриманні перебуває малолітня дитина. Вказане клопотання в судовому засіданні підтримала захисник обвинуваченого.
Сукупністю досліджених судом доказів, суд дійшов висновку про доведеність вини ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190 КК України.
Обставини, які пом`якшують покарання ОСОБА_4 , передбачені ст.66 КК України, - щире каяття.
Обставини, які обтяжують покарання ОСОБА_4 , передбачені ст.67 КК України, - не встановлені.
Призначаючи покарання ОСОБА_4 суд враховує, що він скоїв злочин невеликої тяжкості, його особу, який раніше не судимий, має на утриманні малолітню дитину сина ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , тимчасово не працює, щиро розкаявся в скоєному, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, останній зробив належні висновки із скоєного, інші обставини справи.

07 вересня 2017 року набрав чинності Закон України «Про амністію у 2016 році`від 22.12.2016р. № 1810-VIII.

Відповідно до пункту «в» ст. 1 цього Закону підлягають звільненню від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі особи, які засуджені за умисні злочини, що не є тяжкими або особливо тяжкими відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, та за злочини, вчинені з необережності, які не є особливо тяжкими відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, не позбавлені батьківських прав, які на день набрання чинності цим Законом мають дітей, яким не виповнилося 18 років.
Обвинувачений ОСОБА_4 підпадає під перелік осіб, визначених в пункті «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році», які звільняються судом від відбування покарання. При цьому обвинувачений не підпадає під перелік осіб, визначених в ст. 9 Закону України «Про амністію у 2016 році»та в ст. 4 Закону України «Про застосування амністії в Україні» від 01 жовтня 1996 року № 392/96-ВР, до яких амністія не застосовується. За ст. 13 Закону України «Про амністію у 2016 році», дія цього Закону поширюється на осіб, які вчинили злочини до дня набрання ним чинності включно.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про застосування амністії в Україні», установивши в стадії судового розгляду кримінальної справи наявність акта амністії, що усуває застосування покарання за вчинене діяння, суд, за доведеності вини особи, постановляє обвинувальний вирок із звільненням засудженого від відбування покарання.
Відповідно до ст. 10 Закону України «Про амністію у 2016 році» питання про застосування амністії суд вирішує за ініціативою особи, яка підтримує публічне обвинувачення в суді чи здійснює нагляд за додержанням законів при виконанні судових рішень у кримінальних справах, а також при застосуванні інших заходів примусового характеру, пов`язаних з обмеженням особистої свободи громадян, органу або установи виконання покарань, а також за ініціативою обвинуваченого (підсудного) чи засудженого, їх захисників чи законних представників.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 подав письмову заяву про визнання вини за ч.1 ст. 190 КК України і просить застосувати відносно нього ЗУ «Про амністію в 2016 році» і звільнити його від відбування покарання за п. «в» ст.1 ЗУ «Про амністію в 2016 році».
З матеріалів справи вбачається, що згідно свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 від 06.09.2016 року ОСОБА_4 уклав шлюб з ОСОБА_18 , від якого у них народився син ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 від 13.07.2017 року.
Обмежень щодо застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_4 амністії, передбачених ч.4 ст.86 КК України, ст.4 ЗУ «Про застосування амністії в Україні» та ст.9 ЗУ «Про амністію у 2016 році», судом не встановлено, амністія до нього не застосовувалася.

За таких обставин суд вважає, що на обвинуваченого ОСОБА_4 , поширюється дія ЗУ «Про амністію у 2016 році», а тому він підлягає звільненню від відбування покарання.
Суд роз`яснює обвинуваченому ОСОБА_4 наслідки застосування амністії, а саме: застосування амністії в подальшому протягом останніх десяти років до нього не може бути застосовано.
Керуючись ст.ст.369-371,373,374 КПК України, п. «в»,ст.1 ЗУ «Про амністію у 2016 році», суд,-

ЗАСУДИВ:
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.190 КК України та призначити йому покарання у вигляді 1 (одного) року обмеження волі.
На підставі п. «в» ст.1 ЗУ«Про амністію у 2016 році» звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання.
Стягнути з ОСОБА_4 в прибуток держави витрати на проведення експертиз в сумі 5 257 грн. 20 коп.
Речові докази по справі: відеокасету марки Panasonic miniDV, оптичний CD-R диск марки MANOTEX, оптичний DWD-RW диск марки Laeder, відеокасета марки Panasonic miniDV, оптичний CD-R диск марки Artex залишити при справі;
три конверти із (тампоном, змивами з пальців та долоні) знищити;
один конверт з блокнотом повернути ОСОБА_4 ;
грошові кошти в сумі 2000 грн., які зберігаються у філії АТ «Український експортно-імпортний банк» у м.Рівне повернути законному володільцю ОСОБА_6 ;
Вирок може бути оскаржений протягом 30 днів з моменту його проголошення до Апеляційного суду Рівненської області через Рівненський міський суд Рівненської області.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.
Суддя Рівненського
міського суду ОСОБА_1