УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2018 року

м. Київ
справа № 464/4816/16-к
провадження № 51-4767ск18
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув касаційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_4 ОСОБА_5 на вирок Сихівського районного суду м. Львова від 18 липня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 11 грудня 2017 року в межах кримінального провадження № 0000339 про обвинувачення:
ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Львові, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК,
Суть питання
За вироком Сихівського районного суду м. Львова від 18 липня 2017 року ОСОБА_4 засуджено за ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців. На підставі ст. 71 КК за сукупністю злочинів до покарання призначеного за цим вироком частково приєднано покарання за попереднім вироком і остаточно ОСОБА_4 визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 7 місяців.
Вказаним вироком також засуджено ОСОБА_6 , питання про перегляд судового рішення щодо якого в даній касаційній скарзі не порушується.
Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 11 грудня 2017 року вирок місцевого суду щодо ОСОБА_4 залишено без змін.
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_5 , посилаючись на неповноту судового розгляду, невідповідність висновків судів фактичним обставинам кримінального провадження, та істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, просить скасувати постановлені щодо ОСОБА_4 судові рішення, а кримінальне провадження закрити.
В обґрунтування свої вимог захисник наводить такі доводи:
1. протокол огляду від 05 лютого 2017 року є недопустимим доказом, оскільки в матеріалах кримінального провадження відсутня згода власника приміщення, в якому проведено огляд, а представник ОСОБА_7 не мав повноважень надавати таку згоду;
2. клопотання про дослідження доказів не містить документів, що посвідчували

б повноваження ОСОБА_7 на представництво інтересів ТзОВ «Сіті Транспорт Груп», а тому останній не мав повноважень підписувати та видавати довідку від 01 березня 2016 року про вартість силових кабелів;
3. матеріали кримінального провадження не містять доказів призначення слідчого експерименту від 10 лютого 2017 року або надання згоди особою, яка володіє приміщенням, в якому такий слідчий експеримент поводився;
4. в матеріалах кримінального провадження відсутні докази, якими підтверджувалось перебування на балансі ТзОВ «Сіті Транспорт Груп» майна, яким намагався заволодіти ОСОБА_4 .
З огляду на викладене захисник вважає, що матеріли кримінального провадження не містять доказів, якими підтверджувалась вина ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому злочину.
Встановлені обставини та мотиви Верховного Суду
Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 427 КПК касаційна скарга повинна містити обґрунтування заявлених скаржником вимог із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судових рішень.
Згідно з ч. 1 ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є лише: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК), неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК) чи невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК).
Посилаючись у касаційній скарзі на незаконність судового рішення, особа, яка подає касаційну скаргу, має вказати на конкретні порушення закону, що є підставами для скасування або зміни судового рішення, і які, на її думку, були допущені судами при винесенні судових рішень, навести конкретні аргументи в обґрунтування кожної позиції.
При цьому слід враховувати, що відповідно до ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Однак, всупереч наведеним положенням процесуального закону, що доводи касаційної скарги захисника ОСОБА_5 фактично зводяться до його посилань на неповноту судового розгляду, надання власної оцінки доказам та заперечення правильності встановлених фактичних обставин кримінального провадження, що в силу статей 433, 438 КПК не є предметом перевірки суду касаційної інстанції.
При цьому, захисник, порушуючи питання про скасування ухвали апеляційного суду, якою вирок місцевого суду залишений без змін, не вказав, яких саме порушень допустився апеляційний суд при розгляді його апеляційної скарги, як ці порушення вплинули на законність й обґрунтованість постановленого цим судом судового рішення, з огляду на положення статей 370, 412, 413, 419 цього Кодексу.
Крім того захисник, вказуючи на порушення допущені органом досудового розслідування, не зазначає як саме ці порушення завадили суду ухвалити законне і обґрунтоване рішення, зважаючи на те, що суд відповідно до положень ст. 23 КПК досліджує докази безпосередньо.
Суд касаційної інстанції є судом права, відповідно до ст. 433 КПК переглядає судові рішення у межах касаційної скарги, тому відсутність у ній згаданого обґрунтування й недотримання положень ст. 427 цього Кодексу, перешкоджає вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.
У зв`язку з цим, оскільки касаційна скарга не відповідає вимогам, передбаченим ст. 427 КПК, Суд вважає за необхідне на підставі ч. 1 ст. 429 КПК залишити скаргу без руху та встановити строк для усунення допущених недоліків, що не може перевищувати п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали особою, яка подала касаційну скаргу.
З цих підстав Суд постановив:
Касаційну скаргу захисника ОСОБА_5 залишити без руху і встановити йому строк для усунення недоліків сім днів із дня отримання копії ухвали.
У разі невиконання ухвали касаційну скаргу буде повернуто скаржнику.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3