Справа № 487/620/17
Провадження № 1-кп/487/76/18
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.03.2018 року Заводський районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

при секретарі - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Миколаєві кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0005726 від 10.12.16 за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Миколаєва, українця, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, одруженого, маючого на утриманні малолітню дитину 2014 року народження, раніше не судимого, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.128 КК України,

за участю сторін судового провадження:

прокурора Миколаївської

місцевої прокуратури №1 - ОСОБА_4

потерпілої - ОСОБА_5 ,

обвинуваченого - ОСОБА_3 ,

захисника - ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИВ:
09.12.16 близько о 23-10 год., ОСОБА_3 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходився у ліфті першого під`їзду будинку АДРЕСА_2 , разом з ОСОБА_7 та ОСОБА_5 , які також перебували в стані алкогольного сп`яніння.

В цей момент між ОСОБА_3 та ОСОБА_7 на грунті неприязнених відносин виник словесний конфлікт, який переріс в бійку. В ході бійки ОСОБА_3 побачив на підлозі ліфту ніж, який і вирішив використати у бійці з метою нанесення тілесних ушкоджень останньому.

Реалізовуючи свій злочинний умисел, направленний на заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_7 , ОСОБА_3 почав розмахувати ножем в сторону ОСОБА_7 . В цей час, ОСОБА_5 , намагалась припинити дії обвинуваченого, внаслідок чого ОСОБА_3 , не маючи умислу на спричинення потерпілій тяжкого тілесного ушкодження, з необережності наніс останній три ножових поранення в область тулубу.

Виходячи з того, що умислом ОСОБА_3 не охоплювалося заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_5 , останній вчинив необережне заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, оскільки, будучи в стані алкогольного сп`яніння, розмахуючи ножем в сторону ОСОБА_7 хоча і не передбачав, але повинен був і міг передбачити, що може заподіяти тілесні ушкодження потерпілій.

Згідно висновку судово-медичного експерта №218 від 26.01.17 у ОСОБА_5 мають місце тілесні ушкодження у вигляді проникаючої рани в порожнину грудної клітки праворуч з правобічним малим гемопневмотораксом (тяжке тілесне ушкодження), непроникаючої рани грудної клітини праворуч (легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я), непроникаючої рани поперекової ділянки (легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я)

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 себе винним визнав та підтвердив обставини, викладені в обвинувальному акті, не оспорюючи доказів по даній справі, здобутих органами досудового розслідування, при цьому зазначив, що конфлікт виник з ОСОБА_7 так як останній образив його дружину. Знаходячись в ліфті вони почали бійку, а ОСОБА_5 намагалася їх заспокоїти і постійно стояла між ними. Коли билися, то побачив на підлозі ліфта ніж, який він взяв собі та хотів нанести ним ушкодження ОСОБА_8 . Тілесні ушкодження ОСОБА_5 , яка є сестрою його дружини, наніс з необережності. У вчиненому щиро кається.

Потерпіла в судовому засіданні підтвердила покази обвинуваченого, додавши, що ніж належав ОСОБА_7 . Коли обвинувачений випадково наніс їй удари ножем, він лежав на підлозі ліфту, а ОСОБА_9 сидів зверху на Купрієвичі. Потім на першому поверсі вони продовжили бійку, перемістившись на вулицю, а вона забрала ніж і пішла за ними на вулицю, де поклала ніж на землю. Претензій матеріального та морального характеру до обвинуваченого не має.

На підставі ч. 3 ст.349 КПК УКраїни, за згодою учасників процесу, судом визнано недоцільним дослідження доказів по справі, стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким з учасників процесу не оспорюються. При цьому з`ясовано, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позицій, а також роз`яснює, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

За таких обставин, суд вважає, що винність ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення доведена у повному обсязі і кваліфікує його дії за ст.128 КК України, як необережне заподіяння тяжкого тілесного ушкодження.

Призначаючи покарання обвинуваченому, у відповідності зі ст.65 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_3 згідно ст..66 КК України, суд визнає щире каяття обвинуваченого.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому, згідно ст..67 КК України, судом не встановлено.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд враховує характер та ступінь суспільної небезпеки скоєного кримінального правопорушення, конкретні обставини справи, особу обвинуваченого, враховує його позитивну характеристику за місцем проживання, відношення до вчиненого - визнання своєї вини, активне сприяння розкриттю злочину, звертає увагу на думку потерпілої, яка не має жодних претензій до обвинуваченого, раніше не судимий, даний злочин скоєно з необережності. Крім того, враховуючи помякшуючі та обтяжуючі обставини, зазначені вище і вважає за можливе призначити обвинуваченому покарання у виді обмеження волі в межах санкції статті за якою кваліфіковані його дії.

Від обвинуваченого та його захисника надійшло клопотання про звільнення від відбування покарання на підставі ст.1 п. «в» Закону України «Про амністію у 2016 році», оскільки він має на утриманні дитину 2014 року народження.

Прокурор та потерпіла в судовому засіданні не заперечували проти звільнення від відбування покарання на підставі п. «в» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році».

Як встановлено ст.85 КК України, на підставі закону про амністію засуджений може бути повністю або частково звільнений від основного і додаткового покарань.

Частиною 2 ст.86 КК України встановлено, що законом про амністію особи, визнані винними у вчиненні злочину обвинувальним вироком суду, можуть бути повністю або частково звільнені від відбування покарання.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» амністія є повне або часткове звільнення від відбування покарання осіб, визнаних винними у вчиненні злочину, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили; амністія оголошується законом про амністію, який приймається відповідно до положеньКонституції України, Кримінального Кодексу України та цього Закону.

06.09.16 набрав чинності Закон України «Про амністію у 2016 році» від 22 грудня 2016 р. Дія цього Закону поширюється на осіб, які вчинили злочини до дня набрання ним чинності включно (ст.12 названого Закону).

Відповідно до п. "в" ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році», звільненню від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, осіб, визнаних винними у вчиненні умисного злочину, який не є тяжким або особливо тяжким відповідно до ст.12 КК України, осіб, визнаних винними у вчиненні необережного злочину, який не є особливо тяжким відповідно до ст.12 КК України, а також осіб, кримінальні справи стосовно яких за зазначеними злочинами розглянуті судами, але вироки стосовно них не набрали законної сили не позбавлених батьківських прав, які на день набрання чинності цим Законом мають дітей, яким не виповнилося 18 років, дітей-інвалідів та/або повнолітніх сина, дочку, визнаних інвалідами.

Згідно до положень ст. 15 Закону України «Про амністію у 2016 році» , особи, на яких поширюється дія цього Закону, можуть бути звільнені від відбування основного і додаткового покарання, призначеного судом , крім конфіскації майна, у частині вироку, що не була виконана на день набрання чинності цим законом.

Судом встановлено , що у обвинуваченого ОСОБА_3 , як на момент вчинення злочину, так і на даний момент перебуває на утриманні малолітня дитина, а саме: ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , щодо якого не позбавлений батьківських прав; він вперше вчинив умисний злочин, який є злочином середньої тяжкості відповідно до ст. 12 КК України. Вказаний злочин він вчинив 09.12.16, тобто до дня набрання чинності (06.09.17 ) Закону України «Про амністію у 2016 році». Свою вину у вчиненні вказаного злочину обвинувачений визнав повністю, щиро кається у вчиненому, просить застосувати до нього п. "в" ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році».

Обмежень щодо застосування відносно обвинуваченого амністії, передбачених ст.4 ЗУ "Про застосування амністії в Україні" та ст.8 Закону України «Про амністію у 2016 році», судом не встановлено, амністія до нього не застосовувалася.

За таких обставин суд вважає, що на обвинуваченого ОСОБА_3 поширюється дія пункту "в" ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22 грудня 2016 року, який набрав чинності 06 вересня 2017 року, а тому він підлягає звільненню від відбуття призначеного покарання.

Суд роз`яснює обвинуваченому ОСОБА_3 наслідки застосування амністії, а саме: застосування амністії не звільняє його від обов`язку відшкодувати потерпілому заподіяну кримінальним правопорушенням шкоду, а також те, що у разі застосування амністії в подальшому протягом останніх десяти років амністія до нього не може бути застосована.

Питання щодо речових доказів суд вирішує відповідно до ст.100 КПК України.

Цивільний позов по справі заявлений не був.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. ст.ст. 85,86 КК України, п. «в» ст.1 Закону України Про амністію у 2016 році, ст.ст. 370, 374 КПК України, суд -

УХВАЛИВ :

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ст..128 КК україни та призначити йому покарання у вигляді обмеження волі строком на 1 (один) рік.

На підставі ст. 1 п. «в» Закону України «Про амністію у 2016 р.» ОСОБА_3 звільнити від відбування призначеного вище покарання.

Роз`яснити ОСОБА_3 наслідки застосування амністії, а саме: застосування амністії не звільняє його від обов`язку відшкодувати потерпілому заподіяну кримінальним правопорушенням шкоду, а також те, що у разі застосування амністії в подальшому протягом останніх десяти років амністія до нього не може бути застосована.

Речові докази по справі жіночу куртку та футболку - повернути власнику потерпілій ОСОБА_5 , ніж, залишки змивів з ножа - знищити.

Вирок суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Миколаївської області протягом 30 днів з дня проголошення через Заводський районний суд м. Миколаєва.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. В разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1