Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 11-сс/781/1/18 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1 Категорія Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15.01.2018 м.Кропивницький

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

представників ТОВ «Вентура» Де ОСОБА_8

та ОСОБА_9 ,

захисника-адвоката ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому апеляційну скаргу представника ОСОБА_11 - адвоката ОСОБА_10 на ухвалу слідчого судді Ленінського районного суду м. Кіровограда від 26 жовтня 2017 року про арешт корпоративних прав ФГ «ІНСАЙТ» в кримінальному провадженні № 0000155 від 25 вересня 2017 року,

ВСТАНОВИЛА:
З представлених матеріалів судового провадження вбачається, що за клопотанням старшого слідчого СУ ГУНП в Кіровоградській області ОСОБА_12 від 26 жовтня 2017 року, погодженого із прокурором відділу прокуратури Кіровоградської області ОСОБА_6 , ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Кіровограда від 26 жовтня 2017 року, на корпоративні права, а саме: частку номінальною вартістю, що становить 100 % статутного капіталу селянського ( фемерського ) господарства «ІНСАЙТ» , розташованого по вул. Соборності, 94, що в м. Новомиргород Кіровоградської області - накладено арешт.

Державному реєстратору заборонено здійснювати державну реєстрацію будь-яких змін до установчих документів, а також проведення будь-яких інших реєстраційних дій щодо вказаного підприємства.

Рішення слідчого судді мотивовано тим, що представлені слідчим матеріали доводять наявність підстав для застосування даного заходу забезпечення кримінального провадження, з метою запобігання незаконного відчуження та розпорядження майном ФГ «ІНСАЙТ» третіми особами, яке підпадає під критерії ст. 98 КПК України є об`єктом кримінального протиправного діяння та предметом злочинного посягання.
В апеляційній скарзі ОСОБА_11 просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову про відмову слідчому в задоволенні клопотання.
В обґрунтування своїх вимог зазначає, про те, що вона є добросовісним набувачем корпоративних прав ФГ «ІНСАЙТ» що підтверджується протоколом загальних зборів учасників товариства від 27 вересня 2017 року, не є стороною даного кримінального провадження, не може і не повинна нести відповідальність за дії ОСОБА_13 , під час виконання ним обов`язків директора ТОВ «Вентура», у зв`язку з чим вважає, що під час розгляду клопотання, слідчим суддею не було дотримано вимог ст.ст. 170, 173 КПК України, які зазначають, що арешт на майно допускається лише підозрюваного чи обвинуваченого, або третьої особи, яка є недобросовісним набувачем цього майна.
Таким чином ОСОБА_11 стверджує, що оскільки вона не входить до кола осіб відносно яких може бути застосовано такий захід забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, а відповідно до ст. 98 КПК України корпоративні права не можуть бути речовими доказами, то ухвала слідчого судді про арешт корпоративних прав, яка блокує правомірну господарську діяльність очолюваного нею підприємства підлягає скасуванню.
Крім того, ОСОБА_11 вказує про те, що слідчий суддя постановив ухвалу, не повідомивши її про час та місце судового розгляду, копію ухвали вона отримала лише 28 листопада 2017 року, а тому на підставі ч.3 ст. 395 КПК України просить поновити пропущений з поважних причин строк на апеляційне оскарження.
Заслухавши доповідача, пояснення представника ОСОБА_11 - адвоката ОСОБА_10 , який повністю підтримав апеляційну скаргу, думку прокурора та представника ТОВ «Вентура» ОСОБА_9 , які заперечували проти задоволення апеляційної скарги і просили суд залишити ухвалу слідчого судді без змін, перевіривши матеріали судового провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.
Відповідно до ст. 395 КПК України апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції, протягом п`яти днів з дня її проголошення. Якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.
Як вбачається з матеріалів судового провадження, оскаржувана ухвала слідчого судді постановлена 26 жовтня 2017 року без виклику підозрюваного ОСОБА_13 та інших заінтересованих осіб, даних про отримання ОСОБА_11 ухвали про арешт її майна матеріали справи не містять.
При таких обставинах, колегія суддів вважає, що строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді від 26 жовтня 2017 року ОСОБА_11 пропущений з об`єктивних, незалежних від неї причин і підлягає поновленню.
Положеннями ст.ст. 2, 7 КПК України визначені завдання кримінального судочинства, відповідно до яких, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться: верховенство права, недоторканність права власності, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя, забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності.

За змістом п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України арешт майна є заходом забезпечення кримінального провадження.

Відповідно до ч. 2 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступень втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, для забезпечення цивільного позову, можливої конфіскації майна, тощо.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення, зокрема збереження речових доказів та конфіскації майна як виду покарання.

Відповідно до вимог ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

На переконання колегії суддів, слідчий суддя під час розгляду клопотання слідчого про накладення арешту на майно не в повній мірі дотримався вказаних вимог закону.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, 25 вересня 2017 року за заявами Де ОСОБА_8 та Де ОСОБА_14 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000155 були внесені відомості про кримінальне правопорушення за ч. 3, 4 ст. 358 та ч.5 ст. 191 КК України.

За версією слідства, ОСОБА_13 будучи генеральним директором ТОВ «Вентура» що здійснює свою господарську діяльність в аграрній сфері на території Новомиргородського району, Кіровоградської області, учасником якого є, у тому числі компанія «Ар-Джей-Ді-Ел ЛТД» засновником, якої є громадянин Великобританії ОСОБА_15 , у період з 23 січня 2012 року по 28 грудня 2016 року, точного часу органом досудового розслідування не встановлено, за попередньою змовою з невстановленими особами, з метою привласнення та розтрати грошових коштів очолюваного ним підприємства, шляхом внесення у Статут ТОВ «Вентура» недостовірних відомостей, щодо розширення своїх повноважень на необмежене розпорядження коштами, шляхом укладення фіктивних угод, допустив розтрату коштів підприємства на суму 9 462 125, 00 грн., а також недостачу основних засобів на суму 3796995, 02 грн. та виробничих запасів на суму 7 042 853, 45 грн.

25 жовтня 2017 року, ОСОБА_13 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27, ч.3 ст. 358, ч.4 ст. 358 та ч.5 ст. 191 КК України.

При таких обставинах, слідство вважає, що корпоративні права ФГ «ІНСАЙТ» є предметом злочинного посягання підозрюваного ОСОБА_13 і підлягають арешту.

Як пояснив прокурор ОСОБА_7 , під час перегляду справи судом апеляційної інстанції, слідчим при зверненні до слідчого судді районного суду з клопотання про арешт корпоративних прав ФГ «ІНСАЙТ» була використана відкрита (загальна) інформація в мережі Інтернет про власника (контролера) вказаного підприємства, яким був підозрюваний ОСОБА_13 , не оспорює, що згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, власником ФГ «ІНСАЙТ» є ОСОБА_11 .

В силу ст. 41 Конституції України, ст. 1 протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична та юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, ніж на користь суспільства і на умовах, передбачених Законом або загальними принципами міжнародного права.

Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції гарантує право на вільне володіння своїм майном, яке звичайно називається правом на власність.

Крім того, відповідно до практики Європейського суду, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (рішення у справі «АГОСІ проти Об`єднаного Королівства»). Тобто заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.

В даному випадку, колегія суддів апеляційного суду відмічає, про те, що згідно офіційних даних, які долучені до апеляційної скарги, а саме протоколу зборів ФГ «ІНСАЙТ» та витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, станом на 26 жовтня 2017 року, тобто на момент звернення слідчого до суду з клопотанням про арешт майна, власником ФГ «ІНСАЙТ» є не підозрюваний ОСОБА_13 , а ОСОБА_11 , яка в даному кримінальному провадженні взагалі не фігурує ( а.с. 73-80).

Версія про те, що ФГ «ІНСАЙТ» було придбано ОСОБА_13 за рахунок безпідставно розтрачених або привласнених коштів ТОВ «Вентура» тобто ОСОБА_15 , про що стверджує представник ОСОБА_9 , є лише припущенням, будь-яких об`єктивних даних, матеріали судового провадження не містять і прокурором таких даних не представлено.

Таким чином, колегія суддів апеляційного суду вважає, що слідчий ОСОБА_12 при зверненні з клопотанням про арешт майна, представив слідчому судді неперевірену, а по суті неправдиву інформацію про дійсного власника ФГ «ІНСАЙТ», а слідчий суддя Ленінського районного суду м. Кіровограда, під час розгляду даного клопотання, уваги не це не звернув, безпідставно та незаконно наклав арешт на майно іншої особи ОСОБА_11 , яка не є учасником кримінального провадження, що призвело до порушення її прав та законних інтересів.
З урахуванням вищевикладеного, ухвалу слідчого судді від 26 жовтня 2017 року про арешт корпоративних прав ФГ «ІНСАЙТ» не можна вважати законною та обґрунтованою, а тому апеляційна скарга адвоката ОСОБА_10 , в інтересах ОСОБА_11 підлягає задоволенню.
Керуючись ст.ст. 170, 173, 407, 418, 419, 422 КПК України, колегія суддів-
П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_10 в інтересах ОСОБА_11 задовольнити.
Ухвалу слідчого судді Ленінського районного суду м. Кіровограда від 26 жовтня 2017 року про арешт корпоративних прав селянського ( фермерського) господарства «ІНСАЙТ» , які належать ОСОБА_11 , а саме: частку номінальною вартістю, що становить 100 % статутного капіталу селянського ( фемерського ) господарства «ІНСАЙТ» , розташованого по вул. Соборності, 94, що в м. Новомиргород Кіровоградської області, майна в кримінальному провадженні № 0000155 від 25 вересня 2017 року стосовно ОСОБА_13 - скасувати.
У задоволенні клопотання слідчому СУ ГУ Національної поліції в Кіровоградській області ОСОБА_12 від 26 жовтня 2017 року про арешт корпоративних прав селянського ( фермерського) господарства «ІНСАЙТ» , які належать ОСОБА_11 , а саме: частку номінальною вартістю, що становить 100 % статутного капіталу селянського ( фемерського ) господарства «ІНСАЙТ» , розташованого по вул. Соборності, 94, що в м. Новомиргород Кіровоградської області, майна в кримінальному провадженні № 0000155 від 25 вересня 2017 року - відмовити.

Ухвала є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: ( підписи )
Згідно з оригіналом
Суддя апеляційного суду
Кіровоградської області ОСОБА_2 .