Постанова
Іменем України
29 березня 2018 року
м. Київ
справа № 507/348/15-к
провадження № 51-623км18
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
захисника
(в режимі відеоконференції) ОСОБА_6 ,
засудженого ОСОБА_7 ,
розглянув у закритому судовому засіданні касаційну скаргу засудженого ОСОБА_7 на вирок Любашівського районного суду Одеської області від 09 вересня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 07 лютого 2017 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000099, за обвинуваченням
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Красноярська Російської Федерації, жителя АДРЕСА_1 , неодноразово судимого, останнього разу за вироком Одеського обласного суду від 20 квітня 1999 року за пунктами «а», «ж» ст. 93, ч. 4 ст. 117, ч. 2 ст. 196-1 КК 1960 року до покарання у виді позбавлення волі на строк 15 років, звільненого 23 жовтня 2013 року після відбуття покарання,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених пунктами 10, 13 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 152, ч. 1 ст. 309 КК.
Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанції обставини
За вироком Любашівського районного суду Одеської області від 09 вересня 2015 року ОСОБА_7 засуджено до покарання у виді позбавлення волі: за пунктами 10, 13 ч. 2 ст. 115 КК на строк 15 років; за ч. 4 ст. 152 КК на строк 14 років; за ч. 1 ст. 309 КК на строк 2 роки; на підставі ст. 70 КК до остаточного покарання у виді позбавлення волі на строк 15 років.

Вирішено питання щодо процесуальних витрат та речових доказів у кримінальному провадженні.
За вироком суду ОСОБА_7 визнано винуватим у тому, що він 10-11 лютого 2014 року в денний час на вул. Калініна в м. Балті Одеської області знайшов поліетиленовий пакет з особливо небезпечним наркотичним засобом канабісом масою 13,01 г, який 11 лютого 2014 року о 19:30 перевіз до місця свого проживання ( АДРЕСА_1 ), де зберігав для власних потреб без мети збуту до моменту вилучення вказаної речовини працівниками міліції 12 лютого 2014 року.
Він же 11 лютого 2014 року близько 18:00 в стані алкогольного сп`яніння прийшов до будинку АДРЕСА_2 , де проживала його колишня теща ОСОБА_8 , у якої хотів дізнатися про місце проживання своєї колишньої дружини, із цього приводу між ним та ОСОБА_8 виникла сварка, під час якої у ОСОБА_7 виник умисел на зґвалтування та умисне вбивство потерпілої, реалізуючи який, ОСОБА_7 завдав потерпілій декілька ударів кулаком у голову, змусив роздягтися, зґвалтував і задушив. Після цього засуджений для певності, що дійсно убив ОСОБА_8 , затягнув їй на шиї хустку у вузол і сховав тіло в нішу дивану.
Апеляційний суд Одеської залишив апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 без задоволення, а вирок місцевого суду без змін.
Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі з доповненнями засуджений, посилаючись на неповноту досудового розслідування та судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, порушує питання про скасування вищезазначених судових рішень та призначення нового розгляду в суді першої інстанції. Зазначає, що кримінальних правопорушень, передбачених пунктами 10, 13 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 152 КК, не вчиняв, кримінальне провадження щодо нього в цій частині обвинувачення сфальсифіковано, ґрунтується на суперечливих доказах, а наявні у кримінальному провадженні процесуальні документи містять численні недоліки. Крім того, на думку ОСОБА_7 , суд першої інстанції здійснив судове провадження за відсутності захисника, а в матеріалах кримінального провадження відсутній технічний носій інформації, на якому зафіксовано судове провадження в суді першої інстанції. Суд апеляційної інстанції не звернув уваги на численні порушення вимог кримінального процесуального закону і необґрунтовано залишив без задоволення апеляційну скаргу ОСОБА_7 .
Позиції учасників судового провадження
Засуджений та захисник підтримали подану касаційну скаргу, просили скасувати оскаржені судові рішення і призначити новий розгляд кримінального провадження щодо ОСОБА_7 в суді першої інстанції.
Прокурор заперечував проти задоволення касаційної скарги засудженого, просив залишити без змін оскаржені судові рішення.
Мотиви Суду
Відповідно до ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення у межах касаційної скарги. При цьому він перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правильність правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
При розгляді касаційної скарги суд касаційної інстанції виходить із фактичних обставин, установлених судами першої та апеляційної інстанцій, а неповнота досудового розслідування та судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, на що посилається засуджений у касаційній скарзі, не можуть бути предметом перегляду в касаційному суді.
Висновків суду щодо кваліфікації дій ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 309 КК та доведеності винуватості за цей злочин засуджений у касаційній скарзі не оспорює. Висновки суду щодо доведеності його винуватості у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених пунктами 10, 13 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 152 КК, ухвалено відповідно до вимог ст. 370 КПК на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими згідно з положеннями ст. 94 КПК.
Такі висновки місцевий суд обґрунтував, зокрема: показаннями, даними в суді свідком ОСОБА_9 , онуком загиблої, який виявив безлад у будинку потерпілої, серед якого бачив смугасту шапку; показаннями потерпілої ОСОБА_10 , свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_9 про виявлення тіла потерпілої, котра незадовго до злочину повідомляла про візити до неї ОСОБА_7 та про його намагання дізнатися про місце проживання її доньки, і побоювалася «що він її вб`є», у зв`язку з чим збиралася піти в міліцію; аналогічними показаннями свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 про стурбованість потерпілої з приводу вищезазначеного, при цьому ОСОБА_15 бачила, як у день убивства ОСОБА_7 приходив до будинку потерпілої, але не застав її; показаннями свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , разом із якими ОСОБА_7 в день злочину споживав алкогольні напої, розпитував їх про місце проживання колишньої дружини і пішов близько 17-ї години у смугастій шапці; показаннями свідка ОСОБА_19 про те, як 11 лютого 2014 року в період з 18:00 до 20:00 підвозив ОСОБА_7 , який був без головного убору.
Крім того, свій висновок місцевий суд обґрунтував іншими об`єктивними доказами, а саме: даними протоколу огляду місця події від 11-12 лютого 2014 року про обстановку на місці події та виявлення смугастої шапки; даними протоколу слідчого експерименту, під час якого ОСОБА_7 за участі захисника та понятих показав і розказав про обставини вчинених злочинів; даними висновку експерта № 13 від 12 лютого 2014 року про характер, механізм, локалізацію та тяжкість заподіяних ОСОБА_8 тілесних ушкоджень; даними висновку експерта від 13 лютого 2014 року № 34-д про те, що виявлений на місці події відбиток пальця руки належить ОСОБА_7 ; даними висновку експерта від 17 лютого 2014 року № 144 про те, що виявлені на місці події біологічні виділення належать ОСОБА_8 та ОСОБА_7 ; даними висновку експерта від 04 березня 2014 року № 125 про виявлення у піднігтьовому вмісті потерпілої та засудженого змішаних генетичних ознак, визначених у зразках крові ОСОБА_8 та ОСОБА_7 ; даними висновку експерта від 05 березня 2014 року № 124 про виявлення на вилученій із місця події шапці генетичних ознак, які збігаються з ознаками зразка крові ОСОБА_7 .
Визнавши ці докази достовірними, допустимими, а в їх сукупності достатніми, суд дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих йому злочинів і правильно кваліфікував дії останнього за пунктами 10, 13 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 152 КК.
З таким висновком погодився апеляційний суд, навівши в ухвалі докладні мотиви свого рішення, з чим погоджується також і колегія суддів касаційного суду.
При цьому суди першої та апеляційної інстанцій ретельно перевірили доводи ОСОБА_7 щодо фальсифікації матеріалів кримінального провадження, в тому числі про підкидання працівниками міліції шапки на місце злочину, і визнали вказані доводи необґрунтованими, оскільки свідки виявили зазначений речовий доказ у будинку загиблої ще до приїзду працівників міліції.
Суди перевіряли й посилання ОСОБА_7 про застосування до нього фізичного тиску працівниками міліції, внаслідок чого він оговорив себе в ході проведення слідчого експерименту, і обґрунтовано та вмотивовано визнали ці доводи безпідставними. Слід також зазначити, що ОСОБА_7 було затримано 12 лютого 2014 року і в цей же день він був оглянутий судово-медичним експертом, який не виявив у затриманого жодних тілесних ушкоджень. Наступного дня з ОСОБА_7 за участі захисника було проведено слідчий експеримент. Свідки, поняті цієї слідчої дії, ОСОБА_17 та ОСОБА_16 у суді підтвердили, що ОСОБА_7 добровільно надав детальні пояснення щодо обставин події вбивства потерпілої ОСОБА_8 , які не могли бути відомі працівникам поліції.
З такими висновками погоджується колегія суддів касаційного суду.
Освідування ОСОБА_7 було проведено на підставі постанови прокурора про проведення освідування від 12 лютого 2014 року з дотриманням положень ст. 241 КПК.
Усупереч доводам засудженого розгляд кримінального провадження в місцевому суді було проведено судом присяжних за участю захисника ОСОБА_20 , у матеріалах кримінального провадження наявні журнали судових засідань та технічні носії інформації, на яких зафіксовано судове провадження в суді першої інстанції.
Розгляд кримінального провадження було проведено за правилами КПК 2012 року, а не КПК 1960 року, як стверджує засуджений.
Ухвалою Любашіського районного суду Одеської області від 12 квітня 2016 року виправлено описки в ухвалах суду від 17 квітня 2015 року та 15 травня 2015 року в частині неправильного зазначення по батькові засудженого (« ОСОБА_21 » замість правильного « ОСОБА_22 »), а тому посилання ОСОБА_7 на те, що вищеперелічені процесуальні документи не стосуються його особи, є безпідставними.
Решта доводів засудженого зводиться до наведення ним: переліку обставин, які, на думку ОСОБА_7 , є порушеннями вимог кримінального закону, хоча такими не є (наявність у кримінальному провадженні документів, що, як вважає засуджений, не відносяться до справи; відсутність у деяких процесуальних документах реквізитів, які, на думку ОСОБА_7 , обов`язково мають у них бути; відсутність підписів судді на документах, на яких їх і не має бути (довідки, журнали судових засідань тощо); відсутність у кримінальному провадженні копій паспортів усіх його учасників; відсутність підпису захисника в довідці щодо повідомлення йому про дату наступного судового засідання, в яке він у подальшому з`явився, або ж відсутність у такому документі підпису обвинуваченого, котрий доставлявся в судове засідання під конвоєм), нічим не підтверджених припущень (заяви прокурора в апеляційному суді про «тиск на нього»), недоліків процесуальних документів, які не можуть бути підставами для скасування оскаржених судових рішень (відсутність мокрих печаток на копії вироку, врученій засудженому; відсутність підпису судді на копії ухвали, супровідному листі, титульному аркуші тому справи; незначні технічні описки та відсутність посилань на аркуші справи; зазначення в постанові прокурора відомостей про те, що ОСОБА_7 раніше засуджувався за злочин, передбачений ст. 152 КК, коли той був судимий за ст. 117 КК 1960 року (зґвалтування) тощо).
Істотних порушень кримінального процесуального закону, вичерпний перелік яких міститься в ч. 2 ст. 412 КПК, та які були би безумовною підставою для скасування судових рішень, суд першої та апеляційної інстанцій при розгляді кримінального провадження щодо ОСОБА_7 не допустили.
В апеляційному порядку справу розглянуто відповідно до вимог кримінального процесуального закону, а постановлена апеляційним судом ухвала є вмотивованою та відповідає вимогам ст. 419 КПК.
Враховуючи наведене, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що подану касаційну скаргу слід залишити без задоволення.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК, пунктом 4 параграфу 3 розділу 4 Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, Суд
ухвалив:
Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Любашівського районного суду Одеської області від 09 вересня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 07 лютого 2017 року щодо нього без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення й оскарженню не підлягає.
Судді:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3