Номер провадження 11-кп/775/442/2018

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення апеляційного суду Донецької області у складі:

судді-доповідача: ОСОБА_1

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю

секретаря: ОСОБА_4

прокурора: ОСОБА_5

захисника: ОСОБА_6

обвинуваченого: ОСОБА_7

розглянув у місті Бахмуті Донецької області у відкритому судовому засіданні в приміщені апеляційного суду Донецької області апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 27 жовтня 2017 року, у кримінальному провадженні внесеному в ЄРДР № 0002816 від 05.09.2015 року щодо ОСОБА_7 , -

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 27 жовтня 2017 року

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Бахмут Донецької області, українця, громадянина України, з середньою технічною освітою, раніше судимого вироком від 25 травня 2015 року Артемівським міськрайонним судом Донецької області за ч.3 ст.15, ч.1 ст.185 Кримінального кодексу України (далі - КК України) до штрафу у розмірі 850 грн., який не одружений, має на утриманні неповнолітню дитину ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не працює, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винним за ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 15, п. 1 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 70 КК України та призначено покарання у виді 10 років позбавлення волі, вирішено питання про речові докази.

Згідно вироку суду, в лютому 2015 року (більш точна дата та час під час судового розгляду не встановлені), знаходячись на літньому майданчику магазину «Міраж», розташованого за адресою: м. Бахмут Донецької області, вул. Декабристів, 50, знаходячись у стані алкогольного сп`яніння, діючи умисно, за пляшку горілки придбав у невстановленої органом досудового розслідування особи дві гранати типу Ф-1, одну гранату РГД-5 та 5 запалів типу УЗРГМ-2 до вказаних гранат, які у подальшому переніс за місцем свого проживання, а саме до квартири АДРЕСА_2 , де незаконно зберігав їх під диваном в зальній кімнаті вказаної квартири до 05 вересня 2015 року.

05 вересня 2015 року о 16.00 годині ОСОБА_7 , знаходячись за місцем свого проживання у спальній кімнаті квартири АДРЕСА_2 , де під час спільного вживання спиртних напоїв разом зі своєю рідною сестрою ОСОБА_10 .Ію та її чоловіком ОСОБА_11 , в ході словесного конфлікту з приводу розподілу успадкованої ОСОБА_7 та ОСОБА_12 квартири АДРЕСА_2 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, діючи умисно, з мотивів помсти, реалізуючи свій раптово виниклий злочинний намір, направлений на протиправне заподіяння смерті ОСОБА_12 та ОСОБА_11 , пішов у зальну кімнату вказаної квартири, де з-під дивану взяв дві гранати типу Ф-1 та одну гранату типу РГД-5, після чого вкрутив у вказані гранати детонатори УЗРГМ-2, таким чином прививши їх у бойовий стан, та, тримаючи у руках вказані гранати, повернувся з ними до спальної кімнати, де заходились ОСОБА_12 та ОСОБА_11 . Після цього ОСОБА_7 , утримуючи гранати у правій та лівій руках, послідовно висмикнув з усіх трьох гранат чеку та кинув гранати у центр спальної кімнати, таким чином виконав всі необхідні дії, які вважав за потрібне для протиправного заподіяння смерті ОСОБА_12 та ОСОБА_11 , в результаті чого вказані гранати вибухнули, уразивши уламками ОСОБА_12 та ОСОБА_11 .

Внаслідок зазначених дій обвинуваченого ОСОБА_7 потерпілій ОСОБА_12 було спричинено тілесні ушкодження у вигляді мінно-вибухових травм, множинних осколкових поранень нижніх кінцівок, а потерпілому ОСОБА_11 мінно-вибухових травм, множинних осколкових поранень голови, грудної клітини, які відноситься до легких тілесних ушкоджень, але смерть останніх не наступила з причин, які не залежали від волі обвинуваченого ОСОБА_7 .

В апеляційній скарзі обвинувачений просить вирок суду скасувати та направити на новий судовий розгляд в суді першої інстанції. На обґрунтування своїх вимог вказує, що при призначені покарання суд не врахував його психічний стан, оскільки тривалий час обвинувачений здійснював нагляд за хворими батьками, крім того має на утриманні неповнолітню дитину, потерпілий просив призначити більш м`яке покарання. Зазначає, що не мав умислу на спричинення шкоди життю потерпілих, оскільки, при наявності умислу на вбивство, в нього було достатньо часу, щоб здійснити свій умисел до кінця, проте він допоміг надати медичну допомогу потерпілим. . Зазначає, що потерпілий не приймав участь у судовому засіданні, при дослідженні доказів. Судове засідання 26.10.2017 року відбувалось вже після 17-00 години, що могло призвести до необ`єктивності присяжних, крім того 27.10.2017 року при проголошені вироку, була відсутня одна з присяжних. Також стверджує, що захиснику не дали змоги підготуватись до судових дебатів, про що останній заявляв клопотання.

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи фактичних обставин кримінального правопорушення просить вирок суду змінити через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, виключити з резолютивної частини вироку посилання на обмеження дії запобіжного заходу. На обґрунтування своїх вимог вказує, що в резолютивній частині вироку зазначаються заходи забезпечення кримінального провадженні, в тому числі рішення про запобіжний захід до набрання вироком законної сили, проте судом обмежено період часу дії запобіжного заходу.

Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора, який наполягав на задоволені його апеляційної скарги, та апеляційну скаргу обвинуваченого просив залишити без задоволення, думку обвинуваченого та захисника, які просили апеляційну скаргу обвинуваченого задовольнити, перевіривши матеріали кримінального провадження в межах апеляційних скарг та обговоривши їх доводи, колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції, відповідно до частини другої цієї статті вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого.

Суд першої інстанції, у відповідності з вимогами ст.ст. 370, 374 КПК України та пред`явленого обвинувачення, встановивши фактичні обставини кримінального провадження, обґрунтовано прийшов до висновку щодо обсягу та доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_7 в інкримінованих злочинах, виклавши їх у вироку.

В оскаржуваному вироку суд першої інстанції навів всі встановлені обставини, які, відповідно до ст. 91 КПК України, підлягають доказуванню, а також виклав оцінку та аналіз досліджених в судовому засіданні доказів із зазначенням підстав, з яких приймає одні докази та відкидає інші.

Фактичні обставини вчинення злочину передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, ніким не оспорюються і відповідно до ст. 404 КПК України апеляційним судом не перевіряються.

Вина ОСОБА_7 за епізодом злочинної діяльності передбаченої ч. 2 ст. 15 , п. 1 ст. 2 ст. 115 КК України підтверджується, як показаннями самого обвинуваченого, який не заперечував, що дійсно кинув гранати у середину кімнати, та приблизно розумів, що всі хто знаходився в кімнаті могли загинути. Проте зазначив, що не збирався вбивати сестру та ОСОБА_11 , тому прийняв міри для надання медичної допомоги.

Також вина ОСОБА_7 підтверджується показаннями потерпілого ОСОБА_11 , який показав, що ОСОБА_7 та він з дружиною знаходились разом у квартирі, сперечались щодо спадщини. Згодом ОСОБА_7 приніс три гранати кинув по середині кімнати, після чого здійснився вибух.

Свідок ОСОБА_13 показав, що його запросили як понятого. У квартирі за місцем мешкання ОСОБА_7 був безлад, в кімнаті на підлозі два отвори від розриву гранат.

Крім показань обвинуваченого, потерпілого та свідка, вина ОСОБА_7 в інкримінованому злочині підтверджується протоколом огляду місця події; Довідками з травмпункту № 6797 від 05.09.2015 року, № 6798 від 05.09.2015 року, № 6796 від 05.09.2015 року щодо огляду ОСОБА_7 , ОСОБА_12 , ОСОБА_11 відповідно; висновком експерта науково-дослідного експертно-криміналістичного центру № 1821 від 25.09.2015 року, згідно якого, дві гранати, в наслідок яких стався вибух у квартирі АДРЕСА_2 , відносяться до категорії бойових припасів.

Відповідно до висновку судово-психіатричної експертизи № 258 від 12 листопада 2015 року, згідно з яким, ОСОБА_7 хронічним психічним захворюванням, недоумством, тимчасовим хворобливим розладом психічної діяльності чи іншим хворобливим станом в період інкримінованого йому діяння не страждав і в даний час не страждає.

Висновком експерта № 533 від 12.11.2015 року встановлено, що тілесні ушкодження ОСОБА_11 відносяться до легких тілесних ушкоджень та утворилися в результаті впливу осколків при вибуху гранат. Висновком експерта № 532 від 12.11.2015 року встановлено, що тілесні ушкодження ОСОБА_11 відносяться до легких тілесних ушкоджень та утворилися в результаті впливу металевих осколків при вибуху гранат.

Також вина обвинуваченого підтверджується протоколом проведення слідчого експерименту від 30.11.2015 року, в ході проведення якого ОСОБА_7 вказав на обставини та місце вчинення злочину, механізм його вчинення, що підтверджується відеозаписом проведення слідчого експерименту.

Показання обвинуваченого, потерпілої та свідків узгоджуються між собою та стикуються з іншими доказами у кримінальному провадженні, які були досліджені судом першої інстанції та свідчать, що ОСОБА_7 05.09.2015 року здійснив закінчений замах на умисне вбивство ОСОБА_12 та ОСОБА_11 , шляхом підриву трьох гранат у квартирі де знаходились останні.

За таких обставин, з урахуванням обсягу досліджених доказів, їх ретельний аналіз, перевірки на предмет допустимості та належності, на думку колегії суддів дають беззаперечні підстави вважати висновки суду першої інстанції щодо доведеності вини обвинуваченого в інкримінованому злочині правильними.

Відповідно до постанови пленуму Верховного суду України від 07.02.2003 N 2 «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи» питання про умисел необхідно вирішувати виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки.

Враховуючи характер тілесних ушкоджень отриманих потерпілими та самим обвинуваченим, механізм їх заподіяння, поведінка обвинуваченого до вчинення злочину, використання бойових припасів у приміщенні, при вибуху яких створюється близько 1000 осколків із радіусом розльоту близько 200 метрів. Крім того обвинувачений проходив службу в армії, зазначені гранати придбав у військовослужбовців, отже в достатній мірі усвідомлював, що гранати є вибуховими та можуть призвести до смерті. Зазначене свідчать про наявність у ОСОБА_7 умислу на вчинення інкримінованих дій щодо потерпілих ОСОБА_11 і ОСОБА_12 .

Тому доводи обвинуваченого щодо відсутності умислу на спричинення шкоди здоров`ю потерпілим, є необґрунтованими та такими, що суперечать матеріалам кримінального провадження.

Всі досліджені докази є послідовними, такими, що узгоджуються між собою, не є суперечливими, а тому на думку колегії суддів, обґрунтовано були взяті за основу у визнанні винуватості ОСОБА_7 .

Суд першої інстанції, на думку колегії суддів, аналізуючи допустимість вказаних доказів, зробив правильний висновок про їх достеменність та законність їх зібрання та обґрунтовано поклав в основу обвинувального вироку за вказаним епізодом злочинної діяльності ОСОБА_7 .

Доводи обвинуваченого щодо відсутності однієї з присяжних під час проголошення вироку, спростовується журналом судового засіданні від 27.10.2017 року, згідно якого, в залі суду були присутні судді ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , присяжні ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 та обвинувачений ОСОБА_7 (а.п. 233).

Як вбачається з технічного запису судового засідання від 26.10.2017 року захисник ОСОБА_6 клопотань щодо надання часу для підготовки до судових дебатів не заявляв, тому доводи обвинуваченого в цій частині не знайшли свого підтвердження при апеляційному розгляді.

Згідно матеріалів кримінального провадження у судовому засіданні 09.08.2017 року був допитаний потерпілий ОСОБА_11 , 26.09.2017 року потерпілий надав заяву про подальший розгляд кримінального провадження без його участі, тому відсутність потерпілого на одному судовому засіданні при наявності заяви про розгляд кримінального провадження без його участі не містить порушень норм процесуального законодавства та не впливає на доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 в інкримінованих злочинах.

Доводи обвинуваченого про існування причин, які могли призвести до необ`єктивності присяжних, не заслуговують на увагу, оскільки клопотань від учасників судового розгляду щодо перенесення слухання справи не надходило, та з метою забезпечення оперативності судового провадження та розгляду кримінального провадження у розумний строк, суд продовжив судовий розгляд після 17-00 години.

При призначенні ОСОБА_7 покарання, суд першої інстанції відповідно до вимог ст. 65-68 КК України призначив покарання у межах, встановлених санкціями статей Особливої частини КК України, які передбачають відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, і відповідно до положень Загальної частини КК України взяв до уваги конкретні обставини скоєних кримінальних правопорушень, характер і ступінь їх тяжкості, дані про особу обвинуваченого, який раніше судимий, має на утриманні неповнолітнього сина, офіційно не працевлаштований, на обліку в наркологічному та психоневрологічному диспансері не перебуває. Обставиною, що пом`якшує покарання суд визнав щире каяття у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.263 КК України; обставиною, що обтяжує його покарання - суд визнав вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння.

Виходячи з конкретних обставин кримінального провадження, враховуючи спосіб, поведінку обвинуваченого ОСОБА_7 до та після вчинення злочину, усвідомлення обвинуваченим суспільно-небезпечного характеру своїх дій, колегія суддів вважає, що призначене ОСОБА_7 покарання відповідає вимогам ст. 65 КК України, є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого, і попередження нових злочинів, вирок суду в частині доведеності вини та призначеного покарання вважає законним і обґрунтованим, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого не вбачає.

Разом з тим, доводи апеляційної скарги прокурора, колегія суддів вважає слушними, з огляду на наступне.

Згідно з п.4 ч.1 ст. 409 КПК України, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність є підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції.

Так, судом першої інстанції в резолютивній частині вироку було обмежено періодом часу дію запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченого, при цьому не беручи до уваги чи набрав вирок законної сили, або ні, колегія суддів вважає їх обґрунтованими, оскільки з огляду на положення п. 1 ч. 4 ст. 374 КПК України у резолютивній частині зазначаються рішення щодо заходів забезпечення кримінального провадження, в тому числі рішення про запобіжний захід до набрання вироком законної сили, тобто кримінальним процесуальним законодавством при постановленні обвинувального вироку визначення строків дії запобіжного заходу не передбачено.

Таким чином допущені судом першої інстанції істотні порушення вимог кримінального процесуального законодавства є підставою для зміни вироку.

Відповідно до ч. 2 ст. 532 КПК України у разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції, тому в зв`язку із набранням законної сили оскаржуваного вироку, колегія суддів вважає недоцільним розгляд клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою щодо ОСОБА_7 .

На підставі викладеного, ст.ст. 404, 405, 407, 408, 409, 413, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_8 задовольнити.

Вирок Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 27 жовтня 2017 року за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 15 п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України змінити.

Виключити з резолютивної частини вироку посилання на обмеження дії запобіжного заходу, а саме «але в будь-якому випадку не більше ніж на 60 днів, тобто до 25 грудня 2017 року».

В іншій частині вирок залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Судді: