Справа №№643/60/18, 1-кс/643/106/18
У Х В А Л А
Іменем України
10 січня 2018 року м. Харків
Слідчий суддя Московського районного суду м. Харкова ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання слідчого СВ Московського відділу поліції ГУНП в Харківській області ОСОБА_3 про арешт майна,
В С Т А Н О В И В:
З наданих документів вбачається, що Згідно відомостей, які містяться в Реєстрі прав власності на нерухоме майно, приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_4 18.04.2008 проведено державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_5 на підставі договору купівлі-продажу від 04.04.2008 (реєстровий №542).
Приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_6 02.12.2016 посвідчено попередній договір (реєстровий №4953), за змістом якого ОСОБА_5 зобов`язався в строк до 12.00 год. 20.01.2017 укласти договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 (основний договір), який мав бути посвідчений у вказаного приватного нотаріуса по вул. Космічній, 21 офіс 2 у м. Харкові.
Згідно пункту 5 попереднього договору від 02.12.2016 під час його підписання ОСОБА_7 передав ОСОБА_5 , а останній отримав гроші в сумі 1 204 996 грн., що еквівалентно сумі 47 тис. доларів США в рахунок суми, належної за основним договором.
Свідоцтвом від 20.01.2017, виданим приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_6 (реєстровий №460), посвідчено, що ОСОБА_7 20.01.2017 о 12.00 год. знаходився у приміщенні по АДРЕСА_2 .
За твердженням заявника, ОСОБА_5 для укладення основного договору 20.01.2017 до приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_6 за згаданою адресою не прибув.
При цьому, у пункті 3 попереднього договору від 02.12.2016 в якості однієї з істотних умов основного договору зазначено про те, що квартира
АДРЕСА_1 має не перебувати під забороною (арештом).
Згідно відомостей, які містяться в спеціальних розділах Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, станом як на 02.12.2016 так і на 20.01.2017 щодо згаданої квартири в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна були зареєстровані обтяження, які унеможливлювали укладення основного договору, а саме: заборона на нерухоме майно, зареєстрована 04.04.2008 на підставі договору іпотеки від 04.04.2008, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_4 (реєстровий №552), яку припинено лише 17.10.2017; арешт нерухомого майна, зареєстрований 14.03.2012 на підставі постанови про накладення арешту на майно від 21.11.2011, який припинено лише 22.11.2017.
У силу п.8.1. попереднього договору від 02.12.2016, у ОСОБА_5 , який отримав згідно п.5 цього договору грошові кошти, у зв`язку з невиконанням цього договору (неприбуттям до нотаріуса для укладення основного договору в строк та місце, встановлені цим договором, внаслідок чого основний договір не був укладений з його вини) виник обов`язок сплати ОСОБА_7 грошей в сумі 2 409 992 грн.
Відповідно до ч.3 ст.635 ЦК України, зобов`язання щодо укладення основного договору, встановлене попереднім договором від 02.12.2016, припинилося у зв`язку з неукладенням основного договору у термін, встановлений попереднім договором.
Частиною 4 ст.631 ЦК України передбачено, що закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.
У подальшому, згідно відомостей, які містяться в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, 28.11.2017 приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_8 проведено державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_5 на підставі дублікату договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_4 04.04.2008 за реєстровим №542.
Після цього, 04.12.2017 приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_8 посвідчено договір купівлі-продажу від 04.12.2017 (реєстровий №5366), за змістом якого, ОСОБА_5 продав вказану квартиру ОСОБА_9 .
При цьому, вчинення згаданого правочину за наявності невиконаних зобов`язань ОСОБА_5 перед ОСОБА_7 , а також через незначний проміжок часу після зняття обтяжень з відповідної квартири, вказує на те, що він може бути фіктивним, тобто таким, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином (ч.1 ст.234 ЦК України). У силу ч.2 вказаної статті ЦК України фіктивний правочин визнається судом недійсним.
Грошові кошти, в загальній сумі 49 тис. дол. США, отримані упродовж 2016-2017 років від ОСОБА_7 в рахунок купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , ОСОБА_5 не повернуті.
Слідчий звернувся з клопотанням, в якому просить про накладення арешту на майно, а саме на квартиру АДРЕСА_1 , шляхом заборони будь-яким особам здійснювати відчуження вказаної квартири.
Розглянувши клопотання, слідчий суддя вважає, що воно підлягає задоволенню, з таких підстав.
Відповідно до ч.ч.1 та 2 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.
Арешт майна допускається з метою забезпечення:
1)збереження речових доказів;
2)спеціальної конфіскації;
3)конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;
4)відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
На підставі викладеного, керуючись ст.173 КПК України,
У Х В А Л И В:

Клопотання слідчого Московського відділу поліції ГУНП в Харківській області капітана поліції ОСОБА_3 про арешт майна задовольнити.
Накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 , право власності на яку на час звернення до суду із клопотанням зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за ОСОБА_9 на підставі договору купівлі-продажу від 04.12.2017 (реєстровий №5366) посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_8 , шляхом заборони будь-яким особам здійснювати відчуження вказаної квартири.
Ухвала про арешт майна виконується негайно слідчим, прокурором.
Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом п`яти днів з дня її оголошення.
Слідчий суддя

10.01.2018