Апеляційний суд Житомирської області
УХВАЛА

Іменем України

№40/2010

2лютого 2008 року колегія суддів Судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого - судді: Романова О.В.,

суддів: Андрушкевича С.З., Широкопояса Ю.В.

3участю прокурора: Філь С.В.

засудженого: ОСОБА_1

законного представника: ОСОБА_2

захисника: ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі кримінальну справу за апеляцією прокурора, що брав участь в розгляді справи судом першої інстанції на вирок Корольовського районного суду м. Житомира від 23 листопада 2009 року.

Цим вироком

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, українця, громадянина України, ІНФОРМАЦІЯ_3, не працюючого, жителя ІНФОРМАЦІЯ_4 секція 3 кім.3, раніше не судимого,

засуджено за ст. 185 ч.2 КК України на 2 роки позбавлення волі.

На підставі ст.ст.75,76 КК України ОСОБА_1 звільнено від відбування покарання, якщо він на протязі одного року іспитового строку не вчинить нового злочину, буде періодично зявлятися для реєстрації в органи кримінально-виконавчої системи, не буде виїжджати за межі України на постійне місце проживання без відповідного дозволу.

Запобіжний захід щодо засудженого залишено попередній - підписку про невиїзд з постійного місця проживання.

Як вказано у вироку, 8 вересня 2009 року близько 12 год.00 хв. в приміщенні магазину „Побутові товари на вул. Житній ринок, 6 м. Житомирі ОСОБА_1 таємно, повторно, з сумки ОСОБА_4, викрав мобільний телефон марки Соні-Еріксон-Z 5551 вартістю 800 грн. з сім-картою оператора мобільного звязку „Лайф вартістю 25 грн. з грошима на рахунку в сумі 1 грн., що належав потерпілій та з місця злочину зник, завдавши останній шкоди на загальну суму 826 грн.

В апеляції прокурор, не оспорюючи кваліфікації дій та доведеності вини засудженого ОСОБА_1 у вчиненому злочині, вважає, що вирок суду щодо нього підлягає скасуванню через невідповідність призначеного покарання тяжкості вчиненого злочину та особі засудженого.

На обгрунтування апеляції прокурор вказував, що ОСОБА_1 раніше вчиняв подібні злочини, до нього вже застосовувались примусові заходи виховного характеру, не бажає стати на шлях виправлення, поскільки після вчинення цього злочину знову 16.10.2009 року притягується до кримінальної відповідальності. Крім цього, ОСОБА_1 негативно характеризується, є емоційно нестійким і призначене йому покарання не є необхідним та достатнім для його виправлення.

Поскільки, на думку прокурора, судом при призначенні покарання ці обставини не враховані, він просив скасувати в частині призначеного покарання вирок суду, і постановити новий вирок, яким призначити ОСОБА_1; Є.В. за ст.185 ч.2 КК України два роки позбавлення волі.

В запереченнях на апеляцію адвокат вказувала, що доводи прокурора про вчинення ОСОБА_1 інших злочинів є безпідставними, поскільки вироком суду його вина у скоєнні цих злочинів не доведена. Крім цього посилання прокурора на твердження законного представника про малоймовірність виправлення ОСОБА_1 також є безпідставними, тому що законний представник не мав можливості належним чином вивчити особу ОСОБА_1. Судом при призначенні покарання враховано як негативні, так позитивні риси особи засудженого, помякшуючі та обтяжуючі покаранні обставини. ОСОБА_1 згідно висновку лікарської комісії УВП №8 хворіє, лікується, є обмежено працездатним.

Вислухавши доповідача, міркування прокурора, який підтримав подану апеляцію та засудженого і захисника щодо відмови в задоволенні апеляції прокурора, обговоривши доводи апеляції та заперечення на неї, перевіривши вирок суду першої інстанції в межах, передбачених ст. 365 КПК України, колегія суддів вважає, що апеляція прокурора не підлягає до задоволення.

Вина засудженого ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому досудовим слідством злочину, передбаченого ст. 185 ч. 2 КК України знайшла своє підтвердження під час розгляду справи в суді і ніким з можливих апелянтів не оскаржується.

Призначаючи покарання ОСОБА_1 суд першої інстанції врахував, що він вчинив злочин середньої тяжкості.

При цьому, суд вірно зарахував до обставин, що пом'якшують покарання те, що підсудний повністю визнав вину, раніше не судимий, щиро розкаявся і сприяв органу досудового слідства і суду у встановленні істини по справі. Також суд взяв до уваги і те, що ОСОБА_1 негативно характеризується, але по справі не настало тяжких наслідків, потерпілій повернуто викрадене, тобто повністю відшкодована матеріальна шкода.

Наведені обставини в їх сукупності, на думку колегії суддів, давали суду достатні підстави для застосування щодо ОСОБА_1 ст.ст.75,76 КК України і звільнення його від відбування покарання з іспитовим строком.

З матеріалів комплексної судової психолого-психіатричної експертизи вбачається, що ОСОБА_1, враховуючи риси особистості та емоційну нестійкість, виражену соціально-педагогічну запущеність, не сформованість та збоченість моральних принципів, потребує особливого підходу у вихованні, корекції поведінки з допомогою психолога. Судом першої інстанції вищенаведене при обранні міри покарання було враховано повністю.

За таких обставин вирок суду щодо ОСОБА_1 є законним і обґрунтованим, підстав для його скасування немає.

Керуючись ст. ст. 365, 366, 378 КПК України , колегія суддів, -

засудила:

апеляцію прокурора, що брав участь у розгляді справи судом першої інстанції залишити без задоволення, а вирок Корольовського районного суду м. Житомира від 20 листопада 2009 року щодо ОСОБА_1 - без змін.

Судді:

Г