АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

при секретарі ОСОБА_4

за участю прокурора ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Києві апеляційну скаргу директора ТОВ «САНТА ПРАЙМ» ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Оболонського районного суду міста Києва від 30 січня 2018 року, -

ВСТАНОВИЛА:
Цією ухвалою задоволено клопотання слідчого Оболонського УП ГУ НП в місті Києві ОСОБА_7 , погоджене прокурором Київської місцевої прокуратури № 5 ОСОБА_8 , та накладено арешт на майно, а саме на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 110, 7 кв.м,, яка на цей час зареєстрована на ТОВ «САНТА ПРАЙМ».

Постановлене рішення слідчий суддя мотивував тим, що стороною обвинувачення доведено наявність підстав для застосування даного заходу забезпечення кримінального провадження з метою збереження речових доказів.

В апеляційній скарзі директор ТОВ «САНТА ПРАЙМ» ОСОБА_6 просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову, якою в задоволенні клопотання слідчого про арешт майна відмовити. Так, апелянт зазначає, що ТОВ «САНТА ПРАЙМ» є добросовісним набувачем арештованого май і не має ніякого відношення до кримінального провадження № 0000056, а його посадовим особам про підозру не повідомлено. Також, на думку ОСОБА_6 , слідчим не доведено відповідності майна критеріям ст. 98 КПК України. За таких обставин, апелянт вважає, що підстави для застосування відносно ТОВ «САНТА ПРАЙМ» такого заходу забезпечення кримінального провадження відсутні.

Також, в поданій апеляцій скарзі зазначається про своєчасність оскарження ухвали слідчого судді, посилаючись на ті обставини, що розгляд клопотання про арешт майна відбувся без повідомлення його власника, а копію постановленого судом рішення останній отримав 19 лютого 2018 року.

ОСОБА_6 , будучи належним чином повідомлений про дату розгляду справи, в судове засідання суду апеляційної інстанції не з`явився.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали судового провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Враховуючи ті обставини, що розгляд клопотання про арешт майна відбувся без повідомлення його власника, а копію постановленого судом рішення ним було отримано 19 лютого 2018 року, що підтверджується наявною в матеріалах судового провадження розпискою (а.с. 47), та 23 лютого 2018 року подано апеляційну скаргу, колегія суддів, виходячи з положень ст. 395 КПК України, погоджується з доводами апелянта щодо своєчасності оскарження ухвали слідчого судді.

Що стосується посилань ОСОБА_6 на відсутність підстав для накладення арешту на майно, то колегія суддів, дослідивши надані їй матеріали вважає їх безпідставними з огляду на такі обставини.

Відповідно до вимог ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
На переконання колегії суддів, слідчий суддя, під час розгляду клопотання слідчого про накладення арешту на майно, в повній мірі дотримався вказаних вимог закону.
Як вбачається з наданих суду матеріалів, СВ Оболонського УП ГУ НП в місті Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000056 від 04 січня 2018 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, по факту заволодіння невстановленими особами, з використанням підроблених документів, шахрайським шляхом об`єктів нерухомого майна, належного ТОВ «Гуд-енерджі», в тому числі і квартирою АДРЕСА_1 .

Постановою слідчого Оболонського УП ГУ НП у місті Києві ОСОБА_7 від 05 січня 2018 року, об`єкти нерухомості, в тому числі і квартира АДРЕСА_1 , визнані речовими доказами у кримінальному провадженні № 0000056.

Звертаючись з клопотанням про арешт майна, а саме квартири АДРЕСА_1 , слідчий зазначив, що метою застосування даного заходу забезпечення кримінального провадження є збереження цього майна як речового доказу.

Враховуючи вище зазначені обставини, слідчий суддя, всупереч твердженням апелянта, дотримався вимог ст. 170 КПК України і прийшов до обґрунтованого висновку з приводу наявності підстав для задоволення вказаного клопотання та накладення арешту на зазначене в ньому майно.

Згідно положень ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Крім того, ч. 2 ст. 170 КПК України передбачено, що арешт майна допускається з метою збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна, як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Відповідно до вимог ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом.
Чинним Кримінальним процесуальним кодексом України передбачено, що арешт майна з метою збереження речових доказів можливий, коли існує сукупність розумних підстав і підозр вважати, що таке майно є доказом злочину.
На думку колегії суддів, доводи клопотання та додані до нього матеріали містять достатньо даних, які вказують на ті обставини, що квартира АДРЕСА_1 , є об`єктом кримінально протиправних дій, а тому відповідає критеріям зазначеним у ст. 98 КПК України.
Таким чином, посилання апелянта на недоведеність стороною обвинувачення тих обставин, що вище зазначене майно може бути використано як доказ в рамках кримінального провадження № 0000056 є безпідставними, оскілки спростовуються наданими суду матеріалами.
Що стосується доводів апеляційної скарги про відсутність у посадових осіб ТОВ «САНТА ПРАЙМ» статусу підозрюваних у даному кримінальному провадженні, а також на те, що вказане товариство є добросовісним набувачем майна, що на думку апелянта виключає можливість накладення арешту на майно, то відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, тобто з метою збереження речових доказів, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи при наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.
Таким чином, з урахуванням вище наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала слідчого судді постановлена у відповідності до вимог чинного законодавства, із з`ясуванням всіх обставин, які мають значення для вирішення справи, оскільки надані слідчим матеріали доводять наявність правових підстав для накладення арешту на майно, а також того, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих даних визначити, що надані суду матеріали є достатніми для застосування в рамках даного кримінального провадження заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.
У зв`язку з цим, колегія суддів не вбачає підстав для скасування ухвали слідчого судді, а відтак, подана апеляційна скарга, за викладених в ній доводів, задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 170, 171, 173, 376, 404, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Ухвалу слідчого судді Оболонського районного суду міста Києва від 30 січня 2018 року, якою задоволено клопотання слідчого Оболонського УП ГУ НП в місті Києві ОСОБА_7 , погоджене прокурором Київської місцевої прокуратури № 5 ОСОБА_8 , та накладено арешт на майно, а саме на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 110, 7 кв.м,, яка на цей час зареєстрована на ТОВ «САНТА ПРАЙМ», залишити без змін, а апеляційну скаргу директора ТОВ «САНТА ПРАЙМ» ОСОБА_6 - без задоволення.

Ухвала апеляційного суду є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа № 11-сс/796/1496/2018 Категорія ст. 170 КПК України

Слідчий суддя суду 1-ї інстанції ОСОБА_9
Доповідач ОСОБА_1