Ухвала
іменем україни

11 жовтня 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4 ,

розглянувши кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002142, щодо

ОСОБА_5 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженця с. Велика Мечетня

Кривоозерського району Миколаївської області,

який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 121 КК України,

за касаційною скаргою прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції, на вирок Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 17 листопада 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Миколаївської області від 19 січня 2017 року,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и л а:

У касаційній скарзі прокурор, не погоджуючись із ухваленими щодо ОСОБА_5 судовими рішеннями через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, просить їх скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Свої вимоги прокурор мотивує тим, що суд першої інстанції належним чином не сформулював обвинувачення за ч. 2 ст. 121 КК України, що призвело до порушення права ОСОБА_5 на захист. Суд апеляційної інстанції формально підійшов до розгляду апеляційної скарги прокурора, на зазначене порушення не звернув уваги та постановив рішення, яке не відповідає вимогам КПК України.

Вироком Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 17 листопада 2016 року ОСОБА_5 визнано винуватим та засуджено за:
- ч. 3 ст. 185 КК України - до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки;
- ч. 2 ст. 121 КК України - до покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років;
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_5 визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років.

Ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 19 січня 2017 року вирок місцевого суду змінено, виключено з його вступної частини посилання на судимості ОСОБА_5 за вироками Первомайського міського суду Миколаївської області від 09 серпня 1989 року та Голованівського районного суду Кіровоградської області від 15 липня 1993 року.
У решті вирок місцевого суду залишений без зміни.

За вироком суду ОСОБА_5 визнано винуватим та засуджено за вчинення кримінальних правопорушень за таких обставин.

Так, 03 серпня 2016 року приблизно о 04.00 год. ОСОБА_5 та особа, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, проникли до сараю домоволодіння на АДРЕСА_2 та таємно викрали алюмінієвий бідон та діжку, спричинивши потерпілій ОСОБА_7 матеріальної шкоди на загальну суму 1 000 грн.

Крім того, 19 серпня 2016 року приблизно о 22.00 год. в процесі розпивання спиртних напоїв через виниклий конфлікт ОСОБА_5 з метою заподіяння умисних тілесних ушкоджень наніс ОСОБА_8 удари руками та ногами в різні частини тіла, заподіявши йому тяжких тілесних ушкоджень, від яких потерпілий помер.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора із запереченнями проти скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у касаційній скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.
Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні злочинів за обставин, викладених у вироку, та правильність кваліфікації його дій за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 121 КК України в касаційному порядку не оспорюються.
Щодо доводів касаційної скарги прокурора про невідповідність вироку суду першої інстанції вимогам КПК України, то вони є безпідставними.
Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України у разі визнання особи винуватою у мотивувальній частині вироку зазначається, зокрема, формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.
Як убачається з вироку, суд першої інстанції сформулював обвинувачення, визнане доведеним, яке відповідає обвинуваченню, пред`явленому стороною обвинувачення.
Тобто суд дотримався вимог ст. 374 КПК України при ухваленні вироку, підстав уважати його таким, що не відповідає кримінальному процесуальному закону немає.
Також колегією суддів не встановлено тих істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які передбачені ст. 412 КПК України та які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, в тому числі й тих, на які вказував прокурор, колегією суддів не встановлено.

Керуючись статтями 433, 434, 436 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а вирок Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 17 листопада 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Миколаївської області від 19 січня 2017 року щодо ОСОБА_5 без зміни.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення й оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3