АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/506/18 Справа № 183/3399/17 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 березня 2018 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

судді - доповідача ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі матеріали за апеляційними скаргами першого заступника прокурора Дніпропетровської області та прокурора Новомосковської місцевої прокуратури Дніпропетровської області на вирок Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 грудня 2017 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Підгородне, Дніпропетровської області, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, не працюючого, розлученого, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 4 ст. 296 КК України, по кримінальному провадженню № 0001001, -

встановила:

Вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 грудня 2017 року ОСОБА_7 визнано винним у тому, що він у невстановлений час та місці, при невстановлених обставинах придбав бойовий припас, а саме бойову ручну оборонну осколкову гранату «Ф-1» промислового виготовлення, яку в подальшому став незаконно зберігати при собі.

В ніч з 01 на 02 квітня 2017 року ОСОБА_7 незаконно утримуючи гранату «Ф-1», приїхав до кафе «Імперія», яке розташоване за адресою: АДРЕСА_2 .

Перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходячись біля вказаного кафе, приблизно о 2 год. 30 хв. між ним та місцевими мешканцями виникла сварка, під час якої ОСОБА_7 дістав гранату «Ф-1», привів її у бойову готовність, та кинув її у бік проїзної частини вул. Центральної. Від вибуху постраждали ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , неповнолітні ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , які отримали легкі тілесні ушкодження.

Крім того, в результаті вказаних хуліганських дій ОСОБА_7 , вибухом пошкодило припаркований поряд з кафе «Імперія» автомобіль марки «ЗАЗ 11028» з реєстраційним номерним знаком « НОМЕР_1 », який належить ОСОБА_17 , якому завдано матеріальний збиток на суму 6 974 грн.

В результаті пошкодження склопакету вікна кафе «Імперія», потерпілому ОСОБА_18 завдано матеріальний збиток на суму 1 930 грн.

Вироком ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 4 ст. 296 КК України, за які йому призначено покарання:

-за ч. 1 ст. 263 КК України - у виді 3 років позбавлення волі;

-за ч. 4 ст. 296 КК України - у виді 4 років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом часткового складання покарань, остаточно ОСОБА_7 призначено покарання у виді 4 років 6 місяців позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання ухвалено рахувати з моменту затримання, тобто з 02 квітня 2017 року.

Зараховано в строк відбування покарання, строк попереднього ув`язнення з 02 квітня 2017 року по 21 червня 2017 року включно, на підставі ст. 72 КК України (в редакції № 838-VIII від 26 листопада 2015 р.) з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Зараховано в строк відбування покарання, строк попереднього ув`язнення з 22 червня 2017 року по 14 грудня 2017 року включно.

Звільнено ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання на підставі ст. 2 ЗУ «Про амністію у 2016 році».

Запобіжний захід ОСОБА_7 скасовано. Звільнено останнього з-під варти в залі суду.

В задоволенні цивільного позову потерпілим ОСОБА_17 та ОСОБА_18 відмовлено.

Вирішено питання щодо речових доказів.

Із засудженого ОСОБА_7 на користь держави ухвалено стягнути витрати на проведення експертних досліджень відповідно у розмірі 1 784 грн. 64 коп., 198 грн. та 1 237 грн.

Докази про обставини злочину не досліджувалися в порядку ч.3 ст. 349 КПК України.

Перший заступник прокурора Дніпропетровської області не погодився з даним рішенням суду. В апеляційній скарзі просить його скасувати у зв`язку з істотним порушенням процесуального закону, призначити новий розгляд кримінального провадження у суді першої інстанції.

Стверджує, що судом першої інстанції було порушено вимоги ч. 3 ст. 349 КПК України.

Так, потерпілою ОСОБА_17 заявлявся цивільний позов про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, відповідно на суму 6 974 грн. та на 50 000 грн., який вона просила задовольнити в повному обсязі.

Потерпілою ОСОБА_18 також заявлено позов про стягнення з обвинуваченого в рахунок відшкодування матеріальної шкоди - 1 930 грн. та моральної 50 000 грн.

Між тим, всупереч вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, суд з`ясувавши думку обвинуваченого щодо повного визнання позовних вимог потерпілої ОСОБА_18 та часткового визнання ним позову потерпілої ОСОБА_17 , не досліджуючи доказів на підтвердження розміру завданої потерпілим шкоди, матеріального становища обвинуваченого та інших обставин, які мали істотне значення для прийняття законного і обґрунтованого рішення у відповідній частині, відмовив у задоволенні цивільного позову потерпілих ОСОБА_18 та ОСОБА_17 , вказавши у вироку, що сума ані матеріальних, ані моральних збитків будь-яким чином не підтверджена.

Прокурор, який приймав участь при розгляді справи судом першої інстанції в апеляційній скарзі просить вирок змінити в частині зарахування строку попереднього ув`язнення до строку відбування покарання, призначеного ОСОБА_7 , та зарахувати в строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 02 квітня 2017 року по 20 червня 2017 року, включно на підставі ст. 72 КК України (в редакції № 838-VII від 21.06.2015 року) з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. Зарахувати в строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 21 червня 2017 року по 14 грудня 2017 року, включно.

В іншій частині вирок просить залишити без змін.

Обґрунтовуючи свої вимоги зазначає, що при призначенні міри покарання судом зараховано в строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 02 квітня 2017 року по 21 червня 2017 року, включно, на підставі ст. 72 КК України (в редакції закону № 838-VII від 21.06.2015 року) з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі та зараховано в строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 22 червня 2017 року по 14 грудня 2017 року, включно.

Однак 18 травня 2017 року прийнято ЗУ № 2046- VII «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо правила складання покарань та зарахування строку попереднього ув`язнення», згідно якого відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день або за правилами, передбаченими у частині першій цієї статті.

Вказаний закон набрав чинності 21 червня 2017 року.

Таким чином, при ухвалені вироку судом не дотримано правил зарахування строку попереднього ув`язнення та незаконно зараховано день попереднього ув`язнення 21 червня 2017 року за два дні позбавлення волі.

Потерпілі в судове засідання апеляційного суду не з`явилися. Про дату, час та місце слухання справи повідомлені належним чином. Від потерпілих ОСОБА_16 , ОСОБА_19 , ОСОБА_15 , ОСОБА_11 , ОСОБА_14 надійшли клопотання про слухання справи за їх відсутністю, тому колегія суддів не находить перешкод для розгляду справи за відсутністю останніх відповідно до вимог ст. 405 КПК.

Під час апеляційного розгляду прокурор підтримала апеляційні скарги сторони обвинувачення, просила їх задовольнити.

Обвинувачений та його захисник заперечували проти задоволення скарг прокурорів.

В судових дебатах учасники кримінального провадження підтримали такі ж позиції.

Заслухавши суддю-доповідача, думку учасників кримінального провадження, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів прийшла до висновку про необхідність скасування вироку у зв`язку з суттєвими порушеннями судом вимог процесуального закону.

Як вбачається із апеляційної скарги першого заступника прокурора Дніпропетровської області, ним ставиться питання про скасування вироку через порушення судом вимог ч .3 ст. 349 КПК України та не дослідження судом доказів на підтвердження розміру завданої шкоди потерпілій ОСОБА_17 в повному обсязі через часткове визнання обвинуваченим вказаних позовних вимог.

Вивченням матеріалів справи встановлені істотні порушення вимог процесуального закону, які відповідно до ст. 412 КПК, є перешкодою для ухвалення судом законного і обґрунтованого судового рішення.

Так, при розв`язанні судом питання про порядок і обсяг дослідження доказів, з урахуванням позиції прокурора і обвинуваченого було ухвалено розглянути справу відповідно до вимог ст. 349 КПК, тобто, у скороченому порядку.

Разом з тим, обвинувачений ОСОБА_7 частково визнав позовні вимоги потерпілої ОСОБА_17 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, суд вправі, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Обов`язковою умовою застосування такого порядку судового розгляду є повне визнання всіма учасниками судового провадження як події кримінального правопорушення, винуватості обвинуваченого у його вчинення за обставин, викладених в обвинувальному акті, так і виду та розміру завданої шкоди.

Суд зобов`язаний з`ясувати, чи правильно сторони розуміють зміст усіх зазначених обставин, переконатися, що визнання їх є добровільним, та роз`яснити сторонам, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

У разі, якщо будь-яка з наведених обставин заперечується учасниками судового провадження, докази мають досліджуватися судом у загальному порядку, а спрощена процедура передбачена ч. 3 ст. 349 КПК України, застосована бути не може.

Цих вимог процесуального закону суд першої інстанції не дотримався.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, потерпілою ОСОБА_17 заявлявся цивільний позов про відшкодування матеріальної та моральної шкоди відповідно на суму 6 974 грн. та на суму 50 000 грн., який вона просила в судовому засіданні задовольнити в повному обсязі.

Однак суд, всупереч наведеної норми процесуального закону, з`ясувавши думку обвинуваченого щодо часткового визнання ним позовних вимог потерпілої ОСОБА_17 , не досліджуючи доказів на підтвердження розміру завданої шкоди, матеріального становища обвинуваченого та інших обставин, які мали істотне значення для прийняття законного і обґрунтованого рішення, відмовив у задоволенні цивільного полову потерпілих, вказавши у вироку, що сума матеріальних і моральних збитків будь-яким чином не підтверджена.

Колегія вважає, що рішення суду першої інстанції про застосування ч. 3 ст. 349 КПК України за таких підстав, порушує порядок реалізації ними своїх процесуальних прав і відповідно до ст. 412 КПК, є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону і безумовною підставою для скасування судового рішення.

Не може колегія суддів не звернути уваги на те, що вирок, відповідно до ст. 370 КПК, повинен бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченим цим кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Із суті вказаної норми процесуального закону вбачається, що мотивувальна частина обвинувального вироку має містити, насамперед, формулювання обвинувачення, визнаного доведеним саме судом, а не органом досудового слідства, висновками експертного дослідження, або іншого фахівця, з обов`язковим зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків злочину, форми вини і його мотивів. У цій частині вироку викладається весь обсяг обвинувачення, визнаного доведеним, а також обставини, які визначають ступінь винності особи, після цього докази, покладені судом в обґрунтування своїх висновків.

В порушення вищенаведених вимог КПК, суд при формулюванні обвинувачення, виклав його таким чином, що обставини, які підлягають обов`язковому доказуванню встановлені органом слідства згідно з обвинувальним актом, а також експертними дослідженнями, а не судом, як вимагає процесуальний закон. Такі висновки являються неприпустимими, такими, які дають підстави для безумовного скасування судового рішення.

Виходячи із забезпечення принципу верховенства права, законності та права обвинуваченого ОСОБА_7 на справедливий розгляд справи, колегія суддів приходить до висновку про необхідність скасування вироку Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 грудня 2017 року щодо ОСОБА_7 та призначення нового розгляду у суді першої інстанції.

Така позиція відповідає практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ застосовується як джерело, зокрема у справі "Кузнецов та інші проти Росії" від 11.01.2007 р., та у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" від 27.09.2001 р., де зазначено, що мотивованість судового рішення пов`язана з належним здійсненням правосуддя, тобто у рішеннях судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. А також у справі "Беллет проти Франції", від 04.12.1995 р., де висвітлюються питання про забезпечення доступу до суду.
При новому розгляді суду першої інстанції, з дотриманням прав учасників кримінального провадження та вимог процесуального закону слід детально перевірити усі докази по справі, які були надані учасниками судового процесу, доводи апеляційної скарги, співставити їх з наявними у кримінальному провадженні доказами, яким дати належну юридичну оцінку з огляду на їх допустимість та достатність. Звернути увагу на вимоги ст. ст. 370, 374, 368 КПК України, із урахуванням думки всіх учасників провадження прийняти рішення про обсяг і порядок дослідження доказів, після чого ухвалити законне, обґрунтоване та справедливе судове рішення.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 419 КПК України, п. 3 Розділу XII Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів», колегія суддів -

постановила:

Апеляційні скарги першого заступника прокурора Дніпропетровської області задовольнити.

Апеляційну скаргу прокурора Новомосковської місцевої прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_20 задовольнити частково.

Вирок Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 грудня 2017 року щодо ОСОБА_7 скасувати та призначити новий розгляд кримінального провадження у суді першої інстанції.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4