АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний номер справи 648/1671/17 Головуючий в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Номер провадження: № 11-кп/791/835/17 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: справи в порядку виконання
судових рішень у кримінальних справах

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 листопада 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Херсонської області у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3
ОСОБА_4
при секретарі: ОСОБА_5
за участю прокурора: ОСОБА_6
адвоката: ОСОБА_7
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні кримінальне провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_8 на ухвалу Білозерського районного суду Херсонської області від 03 серпня 2017 року, -

ВСТАНОВИЛА:
Цією ухвалою відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_8 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, призначеного вироком Малиновського районного суду м. Одеси від 10.06.2016 року за ч. 2 ст. 185 , 71 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 роки 4 місяці.

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_8 ставить питання про скасування ухвали суду з постановленням нової ухвали, якою просить задовольнити його клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Свої вимоги мотивує тим, що суд безпідставно не врахував, що за період відбування покарання він до дисциплінарної відповідальності адміністрацією установи притягувався лише один раз, і лише після того, як його клопотання було направлено для вирішення питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Вважає, що це було зроблено адміністрацією колонії на випередження.

Зазначає, що має заохочення, за власною ініціативою на добровільних засадах виконує роботи по благоустрою відділення, до виконання поставлених у відділенні завдань ставиться відповідально та проявляє ініціативу, у скоєнні злочину розкаюється, підтримує соціальні зв`язки шляхом листування та побачень, приймає участь у громадському житті відділення, має позитивні наміри на майбутнє та працевлаштуватися, матеріальна шкода відшкодована в повному обсязі.

Крім того стверджує, що суд першої інстанції при вирішенні питання про його умовно-дострокове звільнення від відбування покарання не дотримався вимог ст. 81 КК України, поставився до розгляду клопотання формально, оскільки не надав належну оцінку особі засудженого та зібраним у провадженні матеріалам, а саме: він засуджений за злочин середньої тяжкості, вину визнав повністю, а також відшкодував шкоду в повному обсязі.

Вважає висновок суду про те, що він не став на шлях виправлення таким, що суперечить викладеним вище обставинам, оскільки судом не враховано, що під час відбування покарання йому не надано оплачуваного робочого місця, залучався до праці безоплатно, але ж сумлінно виконував роботи по благоустрою колонії, що відповідно до ст. 118 КВК України є одним з видів залучення засуджених до позбавлення волі до суспільно корисної праці, що в свою чергу відповідно до ст. 81 КК України враховується при визначенні підстав для умовно-дострокового звільнення.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення адвоката ОСОБА_7 , який підтримав апеляційну скаргу засудженого, думку прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали провадження та доводи апелянта, колегія суддів дійшла до наступних висновків.

Відповідно до ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою й ставленням до праці довів своє виправлення.

Висновок про можливість застосування умовно-дострокового звільнення засудженого повинен ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь час відбуття покарання, в тому числі й на даних, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу засудженого в цілому. При цьому вирішальним є не факт відбуття певної частини покарання, а виправлення засудженого.

Колегія суддів вважає, що суд, проаналізувавши відомості про поведінку засудженого за весь час відбуття покарання, дані про особу засудженого в цілому, дійшов вірного висновку, що матеріали провадження в своїй сукупності не свідчать, що він став на шлях виправлення.

Як вбачається із матеріалів провадження ОСОБА_8 засуджений Малиновським районним судом м. Одеси 10.06.2016 року за ч. 2 ст. 185, 71 КК України та відбуває призначене йому покарання у виді 3 років 4 місяців позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання 18.02.2016 року, кінець строку 28.09.2018 року.

На день подачі клопотання про умовно-дострокове звільнення засуджений фактично відбув більше ? частини призначеного покарання.

За період відбування покарання з 2016 по 2017 роки до нього 1 раз застосовано заходи заохочення та накладено 1 стягнення, яке на час розгляду клопотання судом першої інстанції не знято та не погашено у встановленому законом порядку.

Установою виконання покарань ОСОБА_8 характеризується посередньо, зазначено, що він не працевлаштований, корисної ініціативи в даному напрямку не проявляє. До представників адміністрації ставиться ввічливо, тактовний, але робить це з метою отримати поблажливість. В скоєному злочині розкаюється частково.

Наведене свідчить, що поведінку засудженого протягом всього часу відбування покарання не можна вважати сумлінною.

Вбачається, що у лютому 2017 року установою виконання покарання було відмовлено у поданні до суду клопотання про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_8 , як такому, що не довів своє виправлення.

Доказів відшкодування шкоди, визначеної вироком суду матеріали провадження не містять.

Враховуючи дані про поведінку засудженого за час відбування покарання, дані про особу засудженого, який раніше тричі притягувався до кримінальної відповідальності, що свідчить про його схильність до вчинення правопорушень, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про неможливість досягнення мети покарання при застосуванні до засудженого умовно-дострокового звільнення.

Доводи апеляційної скарги зводяться до іншої оцінки засудженим обставин, встановлених судом та висновків суду.

Твердження апелянта про те, що суд не в повній мірі дослідив відомості про його поведінку за час відбування покарання є безпідставними.

Відбуття певної частини призначеного покарання та наявність лише одного заохочення, самі по собі не можуть бути визнані підставою для застосування умовно-дострокового звільнення засудженого від подальшого відбування покарання.

Наведені в ході апеляційного розгляду твердження захисника засудженого про його виправлення не є переконливими.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

При перевірці матеріалів провадження колегія суддів не вбачає неправильного застосування кримінального закону та істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б стали безумовною підставою для скасування оскаржуваної ухвали.

Керуючись ст.ст. 376 ч 2 , 404, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу Білозерського районного суду Херсонської області від 03 серпня 2017 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_8 про його умовно-дострокове звільнення від відбування покарання залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, і з цього часу протягом 3-х місяців може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді: (три підписи)

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4

Копія вірна, ухвала набирає законної сили 14.11.2017 року

Суддя: ОСОБА_2