Справа № 739/1391/17 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/795/1089/2017
Категорія - ч. 1 ст. 121 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
13 грудня 2017 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернігівської області в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в порядку апеляційного розгляду, в режимі відеоконференції, кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000232, за апеляційною скаргою прокурора на вирок Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 20 вересня 2017 року відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Краснооктябрське Камишнінського району Кустанайської області Казахської РСР, громадянина України, з повною загальною середньою освітою, не працюючого, інваліда III групи, на даний час проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого в силу ст. 89 КК України,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України,

з участю прокурора ОСОБА_7 ,

захисника адвоката ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

В С Т А Н О В И Л А:

Не погоджуючись з вироком суду прокурор подав апеляційну скаргу, в якій, не оспорюючи кваліфікацію дій обвинуваченого, доведеність вини у скоєнні злочину, просить його скасувати у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що призвело до призначення покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості кримінальних правопорушень та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 покарання за ч. 1 ст. 121 КК України, у виді 5 років позбавлення волі.

Вироком Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 20 вересня 2017 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України, та призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 3 роки, з покладенням певних обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України, у строк відбування покарання зараховано період попереднього ув`язнення обвинуваченого з 20 червня 2017 року по 22 червня 2017 року виходячи з таких співвідношень: за період з 20 червня 2017 року до 21 червня 2017 року - один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі; за період з 21 червня 2017 року по 22 червня 2017 року - один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Цивільний позов прокурора про відшкодування витрат на лікування потерпілого задоволено повністю.

Стягнуто із ОСОБА_6 на користь районного бюджету Новгород-Сіверського району Чернігівської області витрати на лікування потерпілого ОСОБА_9 у розмірі 6280 грн. 65 коп.

Питання речових доказів вирішене у відповідності до вимог ст. 100 КПК України.

В апеляційній скарзі прокурор вказує, що судом необґрунтовано застосовано положення ст. 75 КК України, оскільки ОСОБА_6 вчинив тяжкий злочин, який за своєю сутністю є злочином проти життя та здоров`я особи. При призначенні покарання судом недостатньо враховано, що обвинувачений є особою молодого віку, працездатний, однак ніде не працює та не вживає заходів до працевлаштування, фактично ведучи паразитичний спосіб життя, характеризується посередньо. Після вчинення злочину потерпілому не надав першу медичну допомогу та залишив місце події. Судом не взято до уваги обставини скоєння ним злочину, спосіб та мотиви вчинення, а також те, що злочин вчинено в стані алкогольного сп`яніння. На думку апелянта, наявність двох пом`якшуючих покарання обставин та позиція потерпілого щодо незастосування до Зарицького позбавлення волі, не може бути підставою для призначення судом умовної міри покарання

При розгляді провадження судом І інстанції встановлено, що 20 червня 2017 року, близько 19 год. 30 хв., ОСОБА_6 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, прийшов до господарства, належного ОСОБА_9 , розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , увійшов до літньої кухні, де знаходився потерпілий ОСОБА_9 , та на грунті виниклих неприязних стосунків завдав один удар ножем в область грудної клітини потерпілому, в результаті чого спричинив тілесне ушкодження у вигляді проникаючого поранення грудної клітини справа, пневмотораксу, яке відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень з небезпекою для життя в момент спричинення.

Заслухавши доповідача, прокурора, який просив подану апеляційну

скаргу задовольнити та призначити ОСОБА_6 покарання у виді 5 років позбавлення волі; обвинуваченого та його захисника, які просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, а вирок суду без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Вина обвинуваченого ОСОБА_6 при обставинах, викладених у вироку є доведеною і ґрунтується на доказах, стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніхто у судовому засіданні не оспорював. За цих обставин, за згодою обвинуваченого та інших учасників судового провадження, слухання кримінального провадження у суді І інстанції відбувалось у порядку, передбаченому ч.3 ст. 349 КПК України. Наслідки такого порядку розгляду учасникам судового провадження

Дії обвинуваченого ОСОБА_6 судом першої інстанції вірно кваліфіковані за ч. 1 ст. 121 КК України, як завдання тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння.

В судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_6 свою вину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення визнав повністю та показав, що 20.06.2017 року він зайшов у справах до знайомої, яку він знає як « ОСОБА_10 », там знаходився потерпілий ОСОБА_9 , з яким він товаришує з дитинства, знайома на ім`я ОСОБА_11 , ті вживали спиртні напої, потерпілий звинуватив його у викраденні сковорідки. З цього приводу останній завдав йому удар в область обличчя та розбив окуляри. Він був обурений агресивною поведінкою потерпілого, особливо щодо розбиття окулярів, без яких він практично нічого не бачив. Він пішов додому та через деякий час повернувся до господарства « ОСОБА_10 », оскільки з нею лишились не вирішені питання. Коли зайшов до літньої кухні, то там знаходився потерпілий, у якого він спитав, чому той його бив. У відповідь на це той завдав йому один удар рукою. На такі дії потерпілого, він вийняв із-за пазухи саморобний ніж та наніс йому удар. Після цього ОСОБА_12 встав і ще наніс йому два удари в обличчя. Після скоєного він нікуди не тікав, а пішов в будинок « ОСОБА_10 ». Він був переконаний, що загрози життю чи здоров`ю потерпілого не спричинив, оскільки удар наносив не значний, з невеликою силою, погано бачачи в поломаних окулярах, саморобним ножем, який використовував у столярній роботі і в цей час він був у нього. Якби він був впевнений, що життю чи здоров`ю потерпілого щось загрожує, він би надав йому допомогу та кликав кого-небудь на поміч. Він нікуди не тікав, знаходився в будинку поряд з літньою кутньою, де знаходився потерпілий. На даний час з потерпілим порозумілися, той до нього жодних претензій не має. Зазначає, що проживає вдвох з матір`ю, похилого віку, якій потрібна стороння допомога. Він має інвалідність по зору, у нього праве око взагалі не бачить, а ліве бачить всього на 20 відсотків. У скоєному щиро кається та просив вирок залишити без змін.

Відповідно до ст. 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Призначаючи обвинуваченому покарання суд, у відповідності до вимог ст. ст. 65-67 КК України, врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, конкретні обставини його вчинення, дані про особу обвинуваченого, обставини що пом`якшують та обтяжують покарання.

Зокрема, матеріалами кримінального провадження встановлено, що обвинувачений являється інвалідом ІІІ групи загального захворювання з ураженням зору (а.п. 41) та має постійне місце проживання (а.п. 56, зворот).

Згідно позиції потерпілого ОСОБА_9 , висловленої в судовому засіданні суду 1 інстанції, останній вибачив обвинуваченого, претензій до нього не має та просив не позбавляти його волі.

Також колегія суддів звертає увагу на досудову доповідь, надану Новгород-Сіверським РС з питань пробації, висновки якої врахував суд 1 інстанції, в якій зазначено, що ОСОБА_6 отримує пенсію по інвалідності, здатний мислити чітко та раціонально. Наркотичні речовини не вживає, не підтримує кримінальні зв`язки, а також зв`язки з особами з антисоціальною поведінкою. Ввічливий та врівноважений. Беручи до уваги інформацію, що характеризує обвинуваченого, його спосіб життя, а також середню ймовірність вчинення повторного правопорушення, його виправлення можливе без позбавлення волі, він не становить високої небезпеки для суспільства.

Як встановлено судом 1 інстанції та підтверджено в апеляційному суді, обвинувачений в повному обсязі визнав свою вину, щиро розкаявся у вчиненому, активно сприяв у розкритті злочину. Також враховується поведінка потерпілого, яка передувала події, а також те, що обвинувачений знаряддя злочину спеціально не брав, і як показав він, застосував його на неправомірні дії потерпілого, який безпідставно завдав йому декілька ударів.

Твердження прокурора про те, що обвинувачений веде паразитичний спосіб життя, оскільки ніде не працює та не вживає заходів до працевлаштування і це є однією з підстав застосування м`якої міри покарання, колегія суддів вважає безпідставними, виходячи з наступного.

Як вбачається з довідки МСЕК (а.п. 41) ОСОБА_6 має ІІІ групу інвалідності, йому протипоказана тяжка фізична праця, з напругою зору, та рекомендована надомна праця.

Враховуючи місцевість, в якій проживає обвинувачений, умови його життя та ситуацію в суспільстві з працевлаштуванням в сільській місцевості, можливість знайти роботу, яка дозволена обвинуваченому медико-соціальною (експертною) комісією, з урахуванням обмежень його здоров`я, є дуже складною.

В апеляційній скарзі прокурора відсутні будь-які відомості, які компрометують обвинуваченого стосовно його поведінки у побуті, а також відсутні дані, що спростовують висновки уповноваженого органу пробації про можливість виправлення обвинуваченого без призначення покарання у виді позбавлення волі в умовах його реального відбування.

Відповідно до характеристики з місця проживання, скарг на поведінку ОСОБА_6 не надходило (а.п.43).

За наявності вищезазначеного, враховуючи принцип індивідуалізації покарання, також стан здоров`я обвинуваченого, відношення до скоєного, колегія суддів вважає про можливість виправлення та перевиховання обвинуваченого без ізоляції від суспільства, із звільненням його на підставі ст. 75 КК України, від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на певний строк, з покладенням на останнього певних обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, що і визначив суд 1 інстанції. Призначене покарання є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів. Своє рішення щодо виду та розміру покарання суд належно мотивував, воно відповідає вимогам закону щодо мети покарання. Колегія суддів погоджується з таким рішенням і не вбачає підстав для застосування більш суворого покарання.

Що стосується доводів прокурора про тяжкість вчиненого діяння, то це саме по собі, відповідно до закону не є перешкодою для застосування положень ст. 75 КК України і є необґрунтованим.

Таким чином, безспірних правових підстав вважати призначений ОСОБА_6 захід примусу явно несправедливим унаслідок м`якості через неправильне застосування ст. 75 КК України, колегія суддів не вбачає.

Порушень вимог кримінального процесуального закону, які тягнуть скасування чи зміну судового рішення, у кримінальному провадженні не вбачається, тому вирок суду є законним та обґрунтованим.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 404, 407, 419 Кримінального процесуального кодексу України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення.

Вирок Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 20 вересня 2017 року відносно ОСОБА_6 - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4