АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/678/17 Справа № 187/9/17 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 серпня 2017 року

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

розглянувши 31 серпня 2017 року у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро кримінальне провадження № 0000640 за апеляційною скаргою заступника прокурора області ОСОБА_9 на вирок Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 18 січня 2017 року щодо:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Сорочино Петриківського району Дніпропетровської області, українця, громадянина України, не одруженого, не працює, освіта середня, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого в останнє:

- 05.12.2012 Петриківським районним судом Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 185 КК України до 2 років позбавлення волі, відповідно до ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік ;
-11.06.2014 Петриківським районним судом Дніпропетровської області за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі.

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України.

В апеляції:

- прокурор не оспорюючи правильності кваліфікації та доведеності дії обвинуваченого ОСОБА_7 , просить вирок суду першої інстанції скасувати в частині призначеного покарання та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 , винним у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, та призначити йому покарання у виді 5 років позбавлення волі без конфіскації майна.

В іншій частині вирок суду залишити без змін.

В обґрунтування апеляційної скарги, зазначає, що вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині призначеного покарання, у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, та як наслідок цього, невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Вказує на те, що судом не було враховано, що протягом 2007-2014 року ОСОБА_7 вчинив ряд умисних злочинів проти власності, за які був засуджений до покарання у виді позбавлення волі, зокрема 2 рази до реальної міри покарання відповідно до вироків від 27.03.2009 року та 11.06.2014 року. Звільнившись з місць позбавлення волі 25.11.2016 року після відбуття покарання та маючи непогашені судимості за вчинення низки умисних злочинів, ОСОБА_7 02.12.2016 року, тобто вже через 6 днів з дня звільнення вчинив новий умисний злочин проти власності, що, на думку прокурора, свідчить про неможливість його виправлення без ізоляції від суспільства та реального покарання у вигляді позбавлення волі.

Вироком суду першої інстанції ОСОБА_7 , визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 289 КК України та призначено покарання у вигляді п`яти років позбавлення волі без конфіскації майна, та на підставі ст.ст. 75, 76 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування призначеного покарання з іспитовим строком 3 роки.

Стягнуто з ОСОБА_7 процесуальні витрати на проведення авто-товарознавчої експертизи № 87.2016 від 07.12.2016 року у розмірі 200 грн.

Питання щодо речових доказів вирішено судом відповідно до вимог закону.

Цим вироком ОСОБА_7 , визнано винним за ч. 2 ст.289 КК України та засуджено за вчинення злочину за таких обставин.

Повторно, 02.12.2016 близько 23 години 00 хвилин ОСОБА_7 , прибув до домоволодіння розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , яке належить ОСОБА_10 , де маючи умисел, спрямований на незаконне заволодіння транспортним засобом, підійшов до гаража та за допомогою металевого предмета, який знайшов на території вищевказаного двору зірвав навісний замок на вхідних дверях та проник до приміщення. Реалізовуючи свій злочинний намір, спрямований на незаконне заволодіння транспортним засобом, діючи на досягнення злочинного результату, не маючи дозволу власника, викотив з приміщення мопед марки «Рига» білого кольору, таким чином умисно, незаконно заволодів вищевказаним мопедом, та зник з місця скоєння кримінального правопорушення.

Заслухавши прокурора, який підтримав доводи і вимоги апеляційної скарги, обвинуваченого, який просив залишити вирок без змін, та перевіривши і проаналізувавши доводи, які викладені в апеляції і співставивши їх з матеріалами кримінального провадження, колегія суддів, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Суд першої інстанції встановив, що обвинувачений ОСОБА_7 повністю визнав свою вину в інкримінованому йому органом досудового розслідування кримінального правопорушення, в зв`язку з чим, керуючись ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів на підтвердження винуватості обвинуваченого, на чому ні сторона обвинувачення, ні обвинувачений не наполягали.

Оскільки суд першої інстанції розглянув дане кримінальне провадження у порядку положень ч.3 ст. 349 КПК України, та висновки суду стосовно фактичних обставин вчиненого кримінального правопорушення, доведеності вини ОСОБА_7 у вчиненні ним кримінального правопорушення та правильність правової кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 289 КК України, в апеляційній скарзі прокурора не оспорюються, інші учасники кримінального провадження апеляційних скарг не подавали, то вказані обставини судом апеляційної інстанції не перевіряються.

Даних, які б свідчили, що у кримінальному провадженні допущено істотне порушення норм кримінального процесуального закону, які б тягли за собою безумовне скасування вироку, колегією суддів не встановлено.

Стосовно доводів прокурора щодо неправильного застосування кримінального закону з підстав невідповідності призначеного судом покарання ОСОБА_7 з застосуванням до нього положень ст. 75 КК України, ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість призначеного йому покарання, з посиланням на те, що суд не надав належної оцінки ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, відношенню обвинуваченого до скоєного, колегія суддів, вважає необґрунтованими та безпідставними і такими, що спростовуються матеріалами справи, оскільки такі доводи фактично зводяться до переоцінки доказів і обставин.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, яка передбачає загальні засади призначення покарання і через які реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації, суд, призначаючи покарання у кожному конкретному випадку має дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Призначене покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Відповідно до ст. 75 КК, якщо суд при призначенні покарання на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Матеріалами кримінального провадження підтверджено, що призначене обвинуваченому ОСОБА_7 покарання визначене в межах санкції ч.2 ст. 289 КК України з застосуванням до основного покарання положень ст. 75 КК України, в повному обсязі відповідає вказаним вище нормам закону.

Так, вирішуючи питання про призначення покарання і звільнення обвинуваченого ОСОБА_7 від відбування основного покарання з випробуванням, суд першої інстанції врахував тяжкість вчиненого злочину, яке відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином, особу обвинуваченого, який раніше судимий, не працює, перебуває на обліку у лікаря психіатра з діагнозом шизофренія, згідно висновку експерта від 26.12.2016 року в період вчинення злочину та на даний момент може віддавати звіт своїм діям та керувати ними, також обставини, що пом`якшують покарання щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину, і обставину, що обтяжують покарання вчинення злочину щодо особи похилого віку.

Вказаним обставинам, суд надав у сукупності належну і обґрунтовану оцінку і прийшов до законного і справедливого висновку з врахуванням обставин справи про можливість звільнення обвинуваченого від відбуття основного покарання з випробуванням в термін два роки.

Призначене покарання ОСОБА_7 вироком суду, в повній мірі відповідає вимогам статей 50, 65, 75 КК України, оскільки, враховуючи обставини справи, особу обвинуваченого, його соціальні зв`язки, думку і поведінку потерпілого, який не мав претензій до обвинуваченого, на переконання колегії суддів, воно є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів, а тому підстав вважати його м`яким, не вбачається.

Доводи прокурора, що щире каяття ОСОБА_7 є удаваним, не знайшли свого підтвердження. Окрім того, колегія суддів зауважує, що за обвинувальним актом, досудовим слідством встановлено, як обставину, яка пом`якшує покарання ОСОБА_7 , саме його щире каяття, та активне сприяння розкриттю злочину, інших доказів і даних які б спростували дану обставину, апеляційним судом не встановлено. В апеляційній інстанції обвинувачений ОСОБА_7 щиро каявся в скоєному ним злочині, пояснив, що він підробляє та допомагає сусідам, має соціальні родинні зв`язки, батько інвалід, який потребує його допомоги, просив надати йому можливість виправитися без ізоляції від суспільства.

Щодо посилання прокурора в апеляції на наявність судимості у обвинуваченого, то само по собі окремо від інших даний факт не є достатньою підставою для визначення обвинуваченому покарання більш суворого ніж призначив суд першої інстанції, тобто без застосування вимог ст. 75 КК України, оскільки згідно ст.67 КК України вказані обставини не відноситься до таких, що обтяжують покарання. А інші доводи прокурора зводяться більш до переоцінки доказів, які характеризують обвинуваченого, і які досліджувалися у суді першої інстанції та яким суд надав відповідну оцінку мотивуючи її.

З огляду на викладене, апеляційний суд не знаходить підстав для скасування вироку в частині покарання ОСОБА_7 , з мотивів, наведених в апеляційній скарзі прокурора.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції, вважає його законним і обґрунтованим, вирок суду ухвалений згідно з нормами матеріального права, з дотриманням вимог кримінального та процесуального закону і на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог закону, з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав, а тому підстави для його зміни чи скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу заступника прокурора Дніпропетровської області ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Вирок Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 18 січня 2017 року щодо ОСОБА_7 , за ч. 2 ст. 289 КК України залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом 3 місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.
Судді:

_______________ ______________ ____________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_11