"14" лютого 2018 р. Справа № 363/3385/15-к

У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 лютого 2018 року Вишгородський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

потерпілого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні у залі суду в м. Вишгород обвинувальний акт по кримінальному провадженню №0000401 відносно ОСОБА_6 за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.309, ч.2 ст.307, ч.2, 3 ст. 185 КК України, -

в с т а н о в и в:
До Вишгородського районного суду Київської області надійшов обвинувальний акт по кримінальному провадженню за 0000401 відносно ОСОБА_6 за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.309, ч.2 ст.307, ч.2, 3 ст. 185 КК України після скасування апеляційним судом Київської області вирок Вишгородського районного суду Київської області від 15.03.2017 року.

Прокурор в підготовчому судовому засіданні висловив думку про можливість призначення справи до розгляду у відкритому судовому засіданні, зазначив, що підстав для її зупинення чи закриття немає, підстав для повернення обвинувального акту також не вбачається. У судове засідання викликати свідків, які вказані в реєстрі матеріалів досудового розслідування. Крім того, прокурором було заявлено клопотання про продовження обраного відносно обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до двох місяців, оскільки існують ризики передбачені ст.177 КПК України.

Потерпілий ОСОБА_4 підтримав клопотання прокурора та не заперечував проти призначення справи до судового розгляду.

Потерпіла ОСОБА_7 у судове засідання не з`явилилася.

Захисник ОСОБА_5 заперечувала проти призначення кримінального провадження до судового розгляду. Зазначила, що ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 31.07.2017 року обвинувальний акт було повернуто прокурору у зв`язку із істотними порушеннями вимог КПК України, однак недоліки прокурором усунуті не були. Також, зазначила, що прокурором не встановлена особа потерпілої ОСОБА_7 , невірно вказана дата народження, так як потерпіла є особою похилого віку, а в обвинувальному в акті вказана молода людина. Заперечувала проти задоволення клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого, оскільки прокурором не доведено наявність ризиків передбачених ст.177 КПК України, просила змінити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на більш м`який.

Обвинувачений ОСОБА_6 підтримав думку свого захисника.

Прокурор вважає, що клопотання захисника про повернення обвинувального акту та про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на більш м`який не підлягають задоволенню у зв`язку із необґрунтованістю.

Суд, заслухавши думку учасників судового засідання, вивчивши обвинувальний акт та долучені до нього документи у відповідності до положень ст.314 КПК України, яка регламентує порядок та межі підготовчого судового засідання, приходить до наступного висновку.

Нормами кримінального процесуального законодавства, зокрема п. 3 ч.2 ст.291 КПК України, передбачено, що обвинувальний акт повинен містити такі відомості: анкетні дані кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянства). Дані вимоги закону обґрунтовуються тим, що суду необхідно здійснювати належний виклик потерпілих, а без зазначення усіх необхідних даних суд буде позбавлений можливості викликати учасника процесу, що перешкоджає його розгляду.

Як вбачається з обвинувального акта серед іншого потерпілого є потерпіла ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає за адресою АДРЕСА_1 .

Судом відповідно до вимог ст. 135 та ст. 314 КПК України за вищевказаною адресою неодноразово направлялись повістки про виклик ОСОБА_7 до суду, які не були вручені адресату через незапит. Вказані недоліки зумовлюють неодноразове відкладення підготовчого судового засідання та затягування строків його проведення з незалежних від суду причин. Явку потерпілої прокурором не забезпечено.
Зазначення в обвинувальному акті недостовірних даних щодо місця проживання потерпілої ОСОБА_7 та дати народження, позбавляє суд можливості належним чином повідомити потерпілу про час та місце підготовчого судового засідання і унеможливлює призначення кримінального провадження до судового розгляду, оскільки це є перешкодою суду в подальшому ухвалити законне та обґрунтоване рішення, враховуючи положення ст.412 КПК України, згідно яких судове рішення у будь-якому разі підлягає скасуванню, якщо судове провадження здійснено за відсутності потерпілого, належним чином не повідомленого про дату, час і місце судового засідання.

Крім того, п. 5 ч.2 ст.291 КПК України передбачено, що обвинувальний акт повинен містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

З обвинувального акта відносно ОСОБА_6 від 29.08.2017 року за фактом вчинення кримінальних правопорушень, передбачений ч.2 ст.307, ч.2 ст.309, ч.3 ст.185 КК України вищевказаних вимог кримінального процесуального законодавства дотримано не було, оскільки вказаний обвинувальний акт не містить у собі належним чином сформульованого обвинувачення, а фактичні обставини кримінальних правопорушень, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_6 взагалі відсутні.

Виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими не може одночасно вважатись і підміняти собою формулювання обвинувачення, як помилково дійшов прокурор, яким складено та підписано обвинувальний акт.

Окрім цього, суд вважає, що вирази «досудовим розслідуванням встановлено» та «обвинувачується» під час формулювання обвинувачення не можуть вважатися рівнозначними і свідчить про невідповідність способу викладу в обвинувальному акті формулювання обвинувачення положенням п.5 ч.2 ст.291 КПК України.

При цьому, у вказаному обвинувальному акті відсутній виклад фактичних обставин кримінальних правопорушень вчинених ОСОБА_6 , який має суттєве значення не тільки для аргументації висновків та дослідження обставин вчинених кримінальних правопорушень в суді, а й для реалізації права обвинуваченого на захист.

Із обвинувального акту відносно ОСОБА_6 за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.309 КК України, дії останнього за епізодом від 01.09.2015 року кваліфікуються як незаконне придбання, виготовлення та зберігання наркотичних засобів, без мети збуту, вчинене повторно. Однак, органом досудового розслідування не зазначено, в чому саме полягали дії обвинуваченого по виготовленню наркотичних засобів.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Так, Європейський суд з прав людини у справі «Абрамян проти Росії» від 09 жовтня 2008 року звернув увагу на вказівку у тексті пп. «а» п. 3 ст. 6 Конвенції щодо необхідності приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (п. 79 рішення у справі «Камасінскі проти Австрії» від 19 грудня 1989 року).

Також, Європейський суд з прав людини вказує про необхідність аналізувати положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (п. 52 рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції» від 25 березня 1999 року; п. 58 рішення у справі «Матточіа проти Італії» від 25 липня 2000 року; п. 34 рішення у справі «І.Н. та інші проти Австрії» від 20 квітня 2006 року).

У зв`язку з вищевикладеним, суд звертає увагу на те, що розгляд кримінального провадження за відсутності належним чином сформульованого обвинувачення та не викладених у обвинувальному акті фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, порушує гарантовані законом процесуальні права обвинуваченого, в тому числі і право його на захист.

Пунктом 13 ч. 1 ст. 3 КПК України визначено, що обвинувачення це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

Частиною першою статті 337 КПК України передбачено, що судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

Враховуючи засади кримінального провадження, зокрема принцип змагальності сторін та безпосередності дослідження доказів по справі, враховуючи вимоги ст.291 КПК України, яка забороняє надавати до суду під час підготовчого судового засідання інші документи, крім тих які визначені у даній статті, суд позбавлений можливості призначити дану справу до судового розгляду у зв`язку із викладеними обставинами.

На підставі викладеного суд вважає за необхідне повернути прокурору обвинувальний акт по кримінальному провадженню №0000401 відносно ОСОБА_6 за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.309, ч.2 ст.307, ч.2, 3 ст. 185 КК України, оскільки він не відповідає вимогам до нього, викладеним у ст. 291 КПК України.

Крім того, судом встановлено, що запобіжний захід обраний відносно ОСОБА_6 у вигляді тримання під вартою закінчується 18 лютого 2018 року.

Частина 2 ст. 177 КПК України передбачає, що підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч.1 ст. 177 КПК України.

Суд враховує характер кримінального правопорушення, мету і підстави застосування запобіжних заходів визначених ст.177 КПК України, дійшов висновку про необхідність задоволення клопотання прокурора та продовжити застосування обраного стосовно обвинуваченого запобіжного заходу, виходячи з того, що за змістом ч.3 ст. 199 КПК України, підставами для продовження строку тримання під вартою є: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що обвинувачений може перешкоджати кримінальному провадженню та вчиняти інші кримінальні правопорушення.

З огляду на наведене, оцінивши у сукупності всі обставини, з метою запобігти спробам обвинуваченого ухилитися від суду від виконання процесуальних дій, перешкодити встановленню істини у справі, забезпечення виконання ним процесуальних рішень, з урахуванням цілей п.1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, принципу правової визначеності, суд вважає за доцільне продовжити строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 на два місяця.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 291, 314, 315 КПК України, суд, -

у х в а л и в:
Обвинувальний акт по кримінальному провадженню №0000401 відносно ОСОБА_6 за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.309, ч.2 ст.307, ч.2, 3 ст. 185 КК України повернути прокурору.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 строк тримання під вартою терміном на два місяця, тобто до 14 квітня 2018 року включно.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Київської області через Вишгородський районний суд Київської області протягом 7 днів з дня її проголошення.

Головуючий ОСОБА_1