АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/793/410/17 Справа № 698/1113/15-к Категорія: ч.1 ст. 185 КК України Головуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 листопада 2017 року Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючого суддів при секретарі ОСОБА_2 ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5
з участю прокурораОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

адвоката ОСОБА_8 ,

законного представника обвинуваченого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою прокурора на вирок Катеринопільського районного суду Черкаської області від 23 лютого 2016 року, яким:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Ромейково, Катеринопільського району, Черкаської області, жителя АДРЕСА_1 , фактично проживаючого та зареєстрованого за адресою АДРЕСА_2 , українця, громадянина України, з неповною середньою освітою, учня 2 групи ДНЗ «Черкаський професійний будівельний ліцей», неодруженого, невійськовозобов`язаного, постраждалого від аварії на ЧАЕС, який виховується в сім`ї з мамою та вітчимом

визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 185 КК України та звільнений від покарання із застосуванням примусових заходів виховного характеру у виді застереження.

Вирішено стягнути із ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати за проведення судово-товарознавчих експертиз в сумі 920 грн. 70 коп.

Вирішено долю речових доказів відповідно до вимог ст. 100 КПК України, -

в с т а н о в и л а :
Згідно вироку суду першої інстанції ОСОБА_7 визнано винним та звільнено від покарання із застосуванням примусових заходів виховного характеру у виді застереження за те, що він будучи неповнолітнім 02 червня 2015 року близько 15 год. 30 хв., в с. Лисича Балка, Катеринопільського району, Черкаської області, перебуваючи в гостинах у громадянки ОСОБА_10 , знаходячись в належному їй, на праві особистої власності житловому будинку, який розташований АДРЕСА_3 , скориставшись відсутністю власників будинку, переконавшись, що за ним ніхто не спостерігає, умисно, з корисливою метою, шляхом вільного доступу із шафи, яка знаходиться у спальній кімнаті будинку, таємно викрав:

- гаманець - 1 шт., вартістю 46 грн. 66 коп.,

- скриньку - 1 шт., вартістю 33 грн. 33 коп.,

- мобільний телефон марки «Nokia С 3 -00» - 1 шт., вартістю 400 грн., 00 коп.,

- ланцюжок виготовлений із золота вагою 1,21 грама 1 шт., вартістю 916 грн.60 коп.,

- каблучку виготовлену із срібла вагою 2,22 грама., вартістю за 1 грам- 100 грн., на суму 222 грн., 00 коп.,

- каблучку виготовлену із срібла вагою 2,46 грама., вартістю за 1 грам - 100 грн., на суму 246 грн., 00 коп., які на праві особистої власності належать ОСОБА_10 , а всього викрав її індивідуального майна на загальну суму 1863 грн. 99 коп., чим заподіяв потерпілій ОСОБА_10 , матеріальної шкоди на вищевказану суму.

Не оспорюючи фактичних обставин кримінального правопорушення, які суд визнав доведеними та кваліфікацію дій обвинуваченого, прокурор в апеляційній скарзі ставить питання про скасування вироку суду через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність. При цьому зазначає, що відповідно до ст. 368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд, зокрема, повинен вирішити питання про те, чи підлягає обвинувачений покаранню за вчинення інкримінованого кримінального правопорушення, а також щодо міри покарання, яка має бути призначена обвинуваченому і чи повинен він її відбувати. Звільнення особи від покарання в такому випадку передбачає визнання її винною за вироком суду у вчиненні конкретного злочину, призначення їй покарання за цим законом і лише після цього, за наявності для цього законних підстав, вирішення питання про звільнення від покарання. Вказує, що при ухваленні вироку стосовно ОСОБА_7 та застосуванні норм ч.1 ст. 105 КК України судом допущено порушення норм матеріального права внаслідок неправильного тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту без призначення покарання. Просить неповнолітнього ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у вигляді одного року шести місяців позбавлення волі. На підставі ст. 105 КК України неповнолітнього ОСОБА_7 звільнити від призначеного йому покарання у виді 1 року 6 місяців позбавлення волі та застосувати до нього примусові заходи виховного характеру у виді застереження.

Вироком апеляційного суду Черкаської області від 26 травня 2016 року вирок Катеринопільського районного суду від 23 лютого 2016 р. відносно ОСОБА_7 в частині призначеного покарання скасований та ухвалено новий вирок, яким визнано винним неповнолітнього ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 185 КК України та призначено йому покарання сто годин громадських робіт. На підставі ст. 105 КК України неповнолітнього ОСОБА_7 від призначеного покарання звільнено та застосовано до нього примусові заходи у виді застереження. В решті вирок Катеринопільського районного суду відносно ОСОБА_7 залишено без змін. Скасовуючи вирок суду першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду Черкаської області посилається на те, що місцевий суд, врахувавши цілий ряд обставин, які свідчать про відсутність потреби застосування покарання, такого не призначив та звільнив ОСОБА_7 від неіснуючого покарання, застосувавши примусовий захід виховного характеру у виді застереження.

Ухвалою колегії суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04 квітня 2017 року вирок апеляційного суду Черкаської області від 26 травня 2016 року щодо ОСОБА_7 скасовано і призначено новий розгляд у суді апеляційної інстанції. Скасовуючи вирок апеляційного суду Черкаської області від 26 травня 2016 року, колегією суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вказано на те, що апеляційний суд в своєму рішенні належним чином не обґрунтував свою позицію, та не вказав з яких підстав і мотивів виходив при його ухваленні. Крім того, колегією суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вказано на те, що системний аналіз вжитих у кримінальному законі формулювань «звільнення від покарання» (частини 4 і 5 ст. 74, ч.1 ст. 105 КК), «звільнення від відбування покарання» (статті 75, 79, 104 КК), «звільнення від призначеного покарання» (ст. 78 КК) дає підстави зробити висновок, що під звільненням від покарання із застосуванням інших заходів примусу, слід розуміти звільнення не від конкретного покарання, визначеного в санкції статті чи призначеного судом, а від його призначення як виду примусових заходів в цілому. Тобто, суд, приймаючи рішення про звільнення неповнолітнього від покарання із застосуванням заходів виховного характеру відповідно до ч.2 ст. 373 КПК, постановляє вирок, яким визнає обвинуваченого винуватим у вчиненому злочині (кримінальному правопорушенні), керуючись ст. 105 КК звільняє його від покарання без визначення його виду і розміру та застосовує примусові заходи виховного характеру.

Заслухавши доповідача, прокурора, який підтримав апеляційну скаргу прокурора у справі, обвинуваченого ОСОБА_7 , його законного представника та захисника ОСОБА_8 , які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, та просили вирок суду першої інстанції залишити без змін, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, з урахуванням обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення. Вказаних вимог суд першої інстанції дотримався в повному обсязі.

В своїй апеляційні скарзі прокурор посилається на те, що при ухваленні вироку стосовно ОСОБА_7 та застосуванні норм ч.1 ст. 105 КК України судом допущено порушення норм матеріального права внаслідок неправильного тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту без призначення покарання.

Однак, відповідно до ч.1,2 ст. 105 КК України неповнолітній, який вчинив злочин невеликої або середньої тяжкості, може бути звільнений судом від покарання, якщо буде визнано, що внаслідок щирого розкаяння та подальшої бездоганної поведінки він на момент постановлення вироку не потребує застосування покарання. У цьому разі суд застосовує до неповнолітнього примусові заходи виховного характеру.

Вказаних вимог судом першої інстанції дотримано в повному обсязі та визнано обвинуваченого ОСОБА_7 винуватим у вчиненому злочині (кримінальному правопорушенні), і керуючись ст. 105 КК звільнено його від покарання без визначення його виду і розміру та застосовано примусові заходи виховного характеру.

Вказана позиція також викладена в ухвалі колегії суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04 квітня 2017 року.

Відповідно до ч.2 ст. 439 КПК України вказівки суду, який розглянув справу в касаційному порядку, є обов`язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді.

Враховуючи наведене, вирок Катеринопільського районного суду Черкаської області від 23 лютого 2016 року, є законним та обґрунтованим, а тому підстав для задоволення апеляції прокурора , колегія суддів не вбачає.

На підставі наведеного та керуючись ст. 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :
Апеляційну скаргу прокурора на вирок Катеринопільського районного суду Черкаської області від 23 лютого 2016 року - залишити без задоволення.

Вирок Катеринопільського районного суду Черкаської області від 23 лютого 2016 року відносно обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвалу суду апеляційної інстанції може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяця з моменту її проголошення.

Головуючий :

Судді :