У Х В А Л А
Справа № 172/1014/17
Провадження № 1-кп/172/148/17
"16" листопада 2017 р. Васильківський районний суд Дніпропетровської області в складі:
головуючого судді - ОСОБА_1
секретаря - ОСОБА_2
за участю прокурора - ОСОБА_3
обвинувачених - ОСОБА_4 , ОСОБА_5
адвокатів- ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ОСОБА_8
потерпілого - ОСОБА_9
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду сел. Васильківка кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 186 КК України,-
В С Т А Н О В И В :
В провадженні Васильківського районного суду Дніпропетровської області знаходиться кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого за ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 186 КК України.
Стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою.
Адвокат ОСОБА_7 заявила клопотання про заміну запобіжного заходу ОСОБА_4 у вигляді тримання під вартою на інший більш мякий запобіжний захід.
Обвинувачений ОСОБА_4 підтримав клопотання, просив суд обрати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.
Потерпіцлий ОСОБА_9 клопотання підтримав та зазначив, що претензій до обвинуваченого ОСОБА_4 він не має.
Прокурор заперечував проти клопотання та просив продовжити термін запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 так як ризики, які були враховані при обранні запобіжного заходу не минули, обвинувачений може впливати на свідків, потерпілого та переховуватись від суду.
Вислухавши думку учасників процесу по заявленому клопотанню суд приходить до наступних висновків.
Статтею 183 КПК України передбачено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.
Під час розгляду клопотання про заміну запобіжного заходу судом вивчається можливість застосування відносно обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу для запобігання вищезазначених ризиків, обставини, які виникли після прийняття попереднього рішення про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання обвинуваченого під вартою, а також інші обставини, які мають значення для вирішення даного питання.
Судом встановлено, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 186 КК України, і суд вважає що на даний час продовжують існувати ризики, передбачениі п.п. 1, 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України: переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків, потерпілих,іншого обвинуваченого, вчинити інше кримінальне правопорушення, і такі ризики не зменшились.
Суд також враховує тяжкість покарання у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 , те, що він раніше притягувався до кримінальної відповідальності за тяжкі злочини, вчинив злочини в період іспитового строку, а тому є всі підстави вважати, що існує загроза що обвинувачений може може переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків, потерпілих, іншого обвинуваченого, вчинити інше кримінальне правопорушення.
Однак, відповідно до ч.1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобовязаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:
1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;
2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;
3) недостатність застосування більш мяких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Суд вважає, що наведені прокурором доводи свідчать про наявність ризиків, встановлених ст. 177 КПК України, наявна обгрунтована підозра про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, однак жодним чином не обгрунтовані та не доведені обставини, визначені пунктом 3 ч.1 ст. 194 КПК України.
Жодних доказів на підтвердження того, що обвинуваченому призначався інший запобіжний захід, який порушувався обвинуваченим прокурором не надано.
Вирішуючи питання про обрання запобіжного заходу щодо особи, суди повинні виходити з принципу презумпції свободи. Цей принцип означає, що особа повинна залишатися на свободі до тих пір, доки працівники правоохоронних органів не доведуть необхідність її затримання або тримання під вартою.
Європейський суд з прав людини сформулював загальний стандарт - чим довше тримається особу під вартою, тим більш вагомими мають бути аргументи на користь продовження дії цього запобіжного заходу.
У рішення ЄСПЛ «Доронін проти України» від 19.02.2009 р. ЄСПЛ визнав порушення п. 3 ст. 5 Конвенції, оскільки судові рішення про продовження строку тримання заявника під вартою не можна вважати такими, що ґрунтуються на підставах, які є «відповідними і достатніми», а судом не розглядалось можливості застосування альтернативних запобіжних заходів.
Отже, враховуючи викладене, суд вважає за можливе змінити обвинуваченому запобіжний захід з тримання під вартою на більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.
Відповідно до ст.181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі.
Орган внутрішніх справ повинен негайно поставити на облік особу, щодо якої застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту і повідомити про це слідчому або суду. Працівники органу внутрішніх справ з метою контролю за поведінкою підозрюваного, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених не неї зобов`язань.
Враховуючи вказані обставини суд вважає, що такий запобіжний захід як домашній арешт забезпечить дотримання обвинуваченим процесуальних обов`язків під час судового розгляду кримінального провадження.
Строк дії ухвали про застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у виді домашнього арешту не може перевищувати двох місяців.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 176-178, 183, 193, 194, 199 КПК України, суд -
Клопотання адвоката ОСОБА_7 про заміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_4 у вигляді тримання під вартою на інший більш мякий запобіжний захід.- задовольнити.
Змінити обвинуваченому ОСОБА_4 міру запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт.
Застосувати у відношенні ОСОБА_4 який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , запобіжний захід у вигляді цілодобово домашнього арешту без застосуванням електронного засобу контролю.
Покласти на ОСОБА_4 наступні обов`язки:
-заборонити ОСОБА_4 залишати своє фактичне місце мешкання за адресою: АДРЕСА_1 , цілодобово;
- за першим викликом чи вимогою, з`являтися до суду.
Встановити строк домашнього арешту ОСОБА_4 - до 16 січня 2018 року включно.
Роз`яснити обвинуваченому, що відповідно до ч.5 ст.181 КПК України працівники органу внутрішніх справ з метою контролю за його поведінкою мають право з`являтися в житло, під арештом в якому він перебуває, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на них зобов`язань.
Ухвалу про обрання запобіжного заходу у виді домашнього арешту передати для виконання Васильківському відділу поліції ГУНП Дніпропетровській області.
Васильківському відділу поліції ГУНП Дніпропетровській області негайно поставити на облік особу, щодо якої застосовано запобіжний захід у виді домашнього арешту, і повідомити про це суд.
Обвинуваченого ОСОБА_4 негайно звільнити з-під варти в залі суду.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: