АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 535/1179/14-к Номер провадження 11-кп/786/46/17Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
Категорія:ч.1 ст.122 КК України З.С.Т.
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 грудня 2017 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Полтавської області у складі:
головуючого - ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з секретарями ОСОБА_5 , ОСОБА_6
за участю прокурорів ОСОБА_7 , ОСОБА_8
потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,
захисника адвоката ОСОБА_11 ,
обвинуваченого ОСОБА_12

розглянула у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_12 , старшого прокурора прокуратури Котелевського району Полтавської області, представника адвоката ОСОБА_13 в інтересах потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , на вирок Котелевського районного суду Полтавської області від 22 квітня 2015 року,

в с т а н о в и л а :

Цим вироком

ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с.Литвинівка Біловодського району Луганської області, громадянин України, освіта вища, розлучений, має на утриманні неповнолітню дитину, працює електромонтером ТОВ „Славія (м.Охтирка Сумської області), зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий,

засуджений за ч.1 ст.122 КК України на 1 рік 3 місяці обмеження волі.

На підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік.

У пред`явленому обвинуваченні за ст.128 КК України ОСОБА_12 визнано невинуватим та виправдано за недоведеністю вчинення ним кримінального правопорушення.

Стягнуто з ОСОБА_12 на користь ОСОБА_9 5 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої злочином.

Цивільний позов прокурора Котелевського району Полтавської області до ОСОБА_12 про відшкодування збитків, затрачених на стаціонарне лікування особи, що потерпіла від злочину в сумі 629, 79 грн. залишити без розгляду.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_10 до ОСОБА_12 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, заподіяної злочином у сумі, відповідно 38 324, 00 грн. та 20 000 грн. залишено без розгляду.

Вирішено питання щодо долі речових доказів.

За вироком суду ОСОБА_12 визнаний винуватим в тому, що 22.09.2014 року, близько 08.00 год., перебуваючи у будинку ОСОБА_9 , що знаходиться за адресою АДРЕСА_3 , володіючи навичками Тайського боксу та маючи спортивний розряд „Кандидата в майстри спорту, умисно, на грунті неприязних відносин, наніс ОСОБА_9 , який перебував у положенні сидячи, один удар в область лівої сторони обличчя ногою у взутті, та більше двох ударів по тулубу зліва ногою у взутті, чим заподіяв останньому тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості, за ознаками тривалого розладу здоров`я.

Окрім того, органом досудового розслідування ОСОБА_12 обвинувачувався в тому, що 29.08.2012 року, близько 09.00 год., перебуваючи на подвір`ї домогосподарства ОСОБА_10 за адресою: АДРЕСА_4 , на грунті раптово виниклих особистих неприязних відносин, під час сварки, яка відбулась з приводу розподілу майна його матері ОСОБА_14 , умисно, передбачаючи можливість настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння, але легковажно розрахував на їх відвернення, тобто не маючи на меті заподіяння тілесних ушкоджень, володіючи навичками Тайського боксу та маючи при цьому спортивний розряд „Кандидата в майстри спорту по даному виду спорту, відкинув ОСОБА_10 від автомобіля „ЗАЗ-1102 „Таврія, д.н.з. НОМЕР_1 , який знаходився на подвір`ї вказаного господарства. Внаслідок відкидання ОСОБА_12 потерпілої ОСОБА_10 , від автомобіля, вона не втримавшись на ногах впала на ґрунтову поверхню більш на праву ногу, внаслідок чого отримала тілесні ушкодження, які кваліфікуються як ушкодження середнього ступеню тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я.

Виправдовуючи ОСОБА_12 за даним епізодом, суд першої інстанції вказав, що у відповідності до положень ч.3 ст.272 КПК України обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення в ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення, а під час судового розгляду стороною обвинувачення не надано безсумнівних доказів причетності обвинуваченого до спричинення потерпілій ОСОБА_10 необережного середньої тяжкості тілесного ушкодження.

Обвинувачений в апеляційній скарзі просить вирок суду скасувати частково у зв`язку з однобічністю та неповнотою досудового та судового слідства, невідповідністю висновків суду фактичним обставинам провадження, істотним порушенням норм кримінально-процесуального закону, та ухвалити новий вирок, яким у пред`явленому обвинуваченні за ч.1 ст.122 КК України ОСОБА_12 визнати невинуватим та виправдати у зв`язку з недоведеністю вчинення кримінального правопорушення, а кримінальне провадження закрити на підставі ч.3 ст.284 КПК України. Зазначив, що судом першої інстанції безпідставно взято до уваги показання потерпілого ОСОБА_9 , які є суперечливими та мають суттєві розбіжності між даними, які містяться в матеріалах провадження, та викликають сумнів у їх об`єктивності; протокол огляду місця події від 22.09.2014 року, який складено з порушенням передбачених законом вимог; неоднозначний висновок судово-медичної експертизи №1370 від 06.10.2014 року, який не відповідає результатам первинного огляду потерпілого від 22.09.2014 року. Обвинувачений вказує в принесеній апеляційній скарзі, що в період отримання потерпілим тілесних ушкоджень, він вже перебував на роботі, що виключає його причетність до вчинення злочину.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду в частині виправдання ОСОБА_12 за ст.128 КК України скасувати, у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, а також невідповідністю призначеного судом покарання за ч.1 ст.122 КК України ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, та постановити новий вирок, яким засудити ОСОБА_12 за ст.128 КК України на 2 роки обмеження волі, за ч.1 ст.122 КК України на 3 роки обмеження волі. На підставі ч.1 ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_12 остаточне покарання у виді 3 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнити від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки. Окрім того, задовольнити в повному обсязі позов прокуратури про відшкодування збитків, затрачених на стаціонарне лікування особи, що потерпіла від злочину на суму 629, 79 грн.

Представник потерпілих в принесеній апеляційній скарзі просить вирок суду скасувати у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення і особі обвинуваченого, та постановити новий вирок, яким визнати ОСОБА_12 винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.128, ч.1 ст.122 КК України, і призначити йому більш сувору міру покарання, оскільки, при призначенні покарання, судом було враховано здебільшого показання свідків сторони захисту та не взято до уваги показання свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , дільничного інспектора Котелевського РВ ОСОБА_17 . В мотивувальній частині вироку, судом залишено поза увагою факт знаходження обвинуваченого на подвір`ї потерпілої ОСОБА_18 , хоча сам факт перебування підтверджується відеозаписом подій від 29.08.2012 року. Безпідставно не враховано висновку комісійної експертизи №113 від 28.08.2014 року щодо хронології події отримання травми потерпілою. Окрім того, майно подружжя ОСОБА_14 та ОСОБА_9 поділено у законний спосіб, що підтверджується рішеннями судів всіх інстанцій, а тому підстав для незаконного проникнення до домоволодіння ОСОБА_10 , із завданням останній тілесних ушкоджень, у обвинуваченого не було.

Інші учасники судового розгляду вирок суду не оскаржили.

Колегія суддів, заслухавши доповідача, обвинуваченого ОСОБА_12 та в його інтересах захисника-адвоката ОСОБА_11 , які підтримали подану апеляційну скаргу з підстав в ній зазначених, їх заперечення проти апеляційних скарг прокурора та представника потерпілих, прокурора та потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 на підтримку поданих ними апеляційних скарг та заперечення проти апеляційної скарги обвинуваченого, перевіривши доводи апеляційних скарг та матеріали кримінального провадження, приходить до наступного висновку.

Суд обґрунтовано визнав ОСОБА_12 винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, тобто в спричиненні потерпілому ОСОБА_9 умисного середньої тяжкості тілесних ушкоджень, яке не є небезпечним для життя, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_12 у вчиненні цього злочину за встановлених у вироку обставин відповідають фактичним обставинам справи і підтверджується доказами, зібраними і перевіреними в передбаченому законом порядку.

Твердження обвинуваченого про те, що його вина не ґрунтується на доказах, позбавлені підстав і спростовуються наявними в матеріалах справи доказами, в тому числі послідовними та стабільними показаннями потерпілого ОСОБА_9 , свідка ОСОБА_19 , даними протоколу огляду місця події від 22.09.2014 року, протоколу слідчого експерименту за участю потерпілого, даними висновків судово-медичної експертизи потерпілого та судово-медичної імунологічної експертизи..

Так, як під час судового розгляду в суді першої інстанції, так і в ході апеляційного розгляду, потерпілий ОСОБА_9 суду пояснив, що саме ОСОБА_12 22.09.2014 року приблизно о 8 год., точного часу не пам`ятає, за місцем проживання потерпілого наніс йому удар правою ногою у взутті в область лівої скроні, від якого він впав та в подальшому ОСОБА_20 наніс йому 3-4 удари ногою у взутті в область ребер. Прийшовши до тями від нанесених ударів він пішов до сусіда ОСОБА_19 , якого прохав повідомити до правоохоронних органів про вчинене.

В ході слідчого експерименту потерпілий ОСОБА_9 підтвердив та показав механізм та локалізацію нанесення ОСОБА_20 тілесних ушкоджень.

За даними висновку судово-медичної експертизи №1370 потерпілому ОСОБА_9 були спричинені тілесні ушкодження у вигляді перелому 6-го та 7-го ребер зліва, гематоми та садна шкіри голови, які утворилися від не менш ніж двократної дії тупих обмежених предметів, якими могли бути пальці рук, стиснуті в кулак, нога людини у взутті, або інші предмети з подібними характеристиками, можливо в строк та за обставин, зазначених під експертним і кваліфікуються, як ушкодження середнього ступеня тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я, Вищевказані тілесні ушкодження не характерні для їх утворення при падінні тіла на площину.

Дані додаткового висновку судово-медичної експертизи №1426 від 08.10.2014 року визначають, що покази ОСОБА_9 , дані ним під час проведення слідчого експерименту загалом не протирічать механізму утворення тілесних ушкоджень у останнього.

Свідок ОСОБА_19 в ході судового розгляду пояснив, що вранці одного з днів, точної дати не пам`ятає, він бачив, як до подвір`я будинку ОСОБА_9 приїхала ОСОБА_14 , яка постійно свариться з останнім, а він в цей час пішов у власних справах. Повернувшись додому, біля паркану зустрів ОСОБА_9 , обличчя якого було в крові та попрохав викликати правоохоронців, пояснивши при цьому, що його побив ОСОБА_20 .

Відповідно до рапорту оперативного чергового Котелевського РВ УМВС України в Полтавській області від 22.09.2014 року, повідомлення ОСОБА_19 про звернення до нього ОСОБА_9 зі слідами крові на обличчі, надійшло до чергової частини штабу райвідділу 22.09.14 о 8.00 год.

Таким чином, судом першої інстанції всебічно та повно досліджено всі обставини за даним епізодом, та оцінено надані сторонами кримінального провадження докази в їх сукупності з точки зору достатності, взаємозв`язку та належним чином вмотивовано підстави, з яких обґрунтував свої висновки щодо доведеності вини ОСОБА_12 саме показаннями потерпілого ОСОБА_9 , які узгоджуються з рештою дослідженими в ході судового розгляду доказами та не прийнято до уваги показання обвинуваченого про його непричетність до скоєного з огляду на те, що з 8.10 год. 22.09.14 року він перебував на робочому місці. Погоджується з такими висновками і колегія суддів.

З урахуванням наведеного, апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_12 є безпідставною та задоволенню не підлягає.

Що стосується виправдання ОСОБА_12 за обвинуваченням за ст. 128 КК України, то доводи прокурора та представника потерпілої ОСОБА_10 в цій частині є слушними.

Виправдовуючи обвинуваченого за ст.128 КК України, суд першої інстанції обґрунтував свої висновки тим, що під час судового розгляду стороною обвинувачення не надано безсумнівних доказів причетності обвинуваченого до спричинення потерпілій ОСОБА_10 необережного середньої тяжкості тілесного ушкодження.

Колегія суддів з такими висновками суду першої інстанції не погоджується з огляду на наступне.

Допитана як в ході судового розгляду в суді першої інстанції, так і в суді апеляційної інстанції потерпіла ОСОБА_10 пояснила, що 29.08.2012 року у двір її домоволодіння зайшли ОСОБА_21 , ОСОБА_12 та ОСОБА_14 , яка вчинила сварку та закликала присутніх осіб виштовхати автомобіль «Таврія», який ОСОБА_9 тимчасово припаркував на її подвір`ї. Маючи намір забрати документи з салону автомобіля, вона нахилилася до салону, а ОСОБА_12 відштовхнув її, взявши обома руками за плечі. Внаслідок цього вона впала на праве коліно.

За даними висновку судово-медичної експертизи №609 від 19.04.2013 р. у ОСОБА_10 виявлені тілесні ушкодження у вигляді припухлості м`яких тканин правої нижньої кінцівки, які в подальшому ускладнилися та призвели до розриву заднього рога медіального меніска та розриву передньої хрестоподібної зв`язки правого колінного суглоба, що призвело до оперативного втручання в умовах травматологічного відділення, які утворилися від дії тупого(их) обмеженого(их) предмету(ів) або при дії об такі, що могло мати місце і при падінні, можливо в строк та при обставинах, вказаних вище, кваліфікуються, як ушкодження середнього ступеня тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я. Висновки комісійної судово-медичної експертизи №113 від 28.08.2014 року підтвердили виявлені у потерпілої тілесні ушкодження, що кваліфіковані як середнього ступеня тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я та визначено, що дані тілесні ушкодження могли утворитися 29.08.2012 р. одномоментно внаслідок одночасної ударно-скручуючої дії в ділянку правого колінного суглобу, що можливо і при падінні на площину як з наданим прискоренням, так і без такого, що не суперечить механізму утворення, на який вказує потерпіла.

Допитані в ході апеляційного розгляду свідки ОСОБА_16 , ОСОБА_22 та ОСОБА_15 підтвердили суду, що саме від дій ОСОБА_12 , який відштовхнув ОСОБА_10 від автомобіля, остання впала на коліна та не могла підвестися.

Обвинувачений ОСОБА_12 заперечив свою причетність до вчинення кримінального правопорушення щодо потерпілої ОСОБА_10 , вказавши, що потерпілу не штовхав, а тілесні ушкодження вона отримала внаслідок того, що сама підсковзнулася на мокрому ґрунті та впала.

Водночас, колегія суддів в обґрунтування висновків щодо доведеності вини обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення приймає саме показання потерпілої ОСОБА_10 та свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_15 та ОСОБА_22 , які узгоджуються між собою та письмовими доказами і є послідовними. Ствердження обвинуваченого про те, що показання потерпілої та свідків є недостовірними, об`єктивно не підтверджено доказами, які б свідчили про їх нечесність та мотиви таких дій.

За таких обставин, вирок суду першої інстанції в частині виправдання обвинуваченого ОСОБА_12 за ст. 128 КК України підлягає скасуванню, з ухваленням нового вироку відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 420 КПК України.

З огляду на зазначене, апеляційний суд вважає встановленим, що ОСОБА_12 29.08.2012 року приблизно о 9 год., перебуваючи на подвір`ї домогосподарства ОСОБА_10 у АДРЕСА_4 , на грунті неприязних стосунків, під час сварки, відкинув потерпілу ОСОБА_10 від автомобіля ЗАЗ-1102 «Таврія» д.н.з. НОМЕР_1 , котра не втримавшись на ногах, впала на грунтову поверхню більш на праву ногу, що спричинило тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я.

Дії ОСОБА_12 суд кваліфікує за ст. 128 КК України, як спричинення необережного середньої тяжкості тілесного ушкодження потерпілій ОСОБА_10 .

Водночас колегія суддів вважає за необхідне звільнити ОСОБА_12 від покарання за ст.128 КК України з таких підстав.

Положення ч.5 ст.74 КК України визначають, що особа може бути за вироком суду звільнена від покарання на підставах, передбачених статтею 49 цього Кодексу. В пункті 2 частини 1 статті 49 КК України зазначено, що особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минуло три роки у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачене покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі.

Злочин, передбачений ст.128 КК України, відповідно до положень ст.12 КК України, відноситься до категорії злочину невеликої тяжкості, тому, за таких обставин, з урахуванням положень ст.49 КК України, ОСОБА_12 слід звільнити від покарання за ст.128 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.

Вирішуючи заявлені в даному кримінальному провадженні цивільні позови прокурора та потерпілої ОСОБА_10 , колегія суддів вважає, що цивільний позов прокурора про стягнення з обвинуваченого витрат, понесених державою на стаціонарне лікування потерпілої ОСОБА_10 підлягає задоволенню в повному обсязі з огляду на документальне підтвердження таких витрат.

Цивільний позов потерпілої підлягає частковому задоволенню.

Так, потерпіла прохала стягнути з обвинуваченого на її користь 38 324 грн. завданої матеріальної шкоди, водночас на підтвердження понесених нею витрат на адресу суду надано документальне підтвердження щодо суми витрат на придбання ліків, транспортні витрати та проведення операції на загальну суму 9634 грн. 51 коп., що і підлягає стягненню з обвинуваченого. В решті понесених нею можливих витрат на лікування та розміру втраченого нею доходу, потерпілою документально не підтверджено, а тому в цій частині позов не підлягає до задоволення.

Окрім того, враховуючи, що саме протиправними злочинними діями ОСОБА_12 ОСОБА_10 була завдана моральна шкода у вигляді душевних страждань, хвилювань, що призвели до втрати звичних для неї умов життя, цивільний позов потерпілої про стягнення з обвинуваченого на її користь моральної шкоди є обґрунтованим, однак при визначенні розміру грошового відшкодування моральної шкоди колегія суддів враховує конкретні обставини справи, ступінь тяжкості вчиненого злочину, ступінь вини обвинуваченого, його сімейний та матеріальний стан. Тому, колегія суддів приходить до висновку, що розмір стягнення на відшкодування завданої моральної шкоди становить 3000 грн.
Водночас, безпідставними є ствердження прокурора та представника потерпілого ОСОБА_9 в апеляційній скарзі про невідповідність призначеного обвинуваченому покарання за ч.1 ст.122 КК України внаслідок його м`якості. Суд першої інстанції, призначаючи обвинуваченому покарання за вказаною частиною статті 122 КК України, належним чином врахував дані про особу обвинуваченого, який є раніше не судимим, має на утриманні неповнолітню дитину, працевлаштований, його характеристику та репутацію. Відповідно, призначив ОСОБА_12 покарання в межах санкції частини 1 ст.122 КК України, підстав для призначення покарання в максимальному розмірі, відповідно до санкції зазначеної частини статті, про що ставить питання прокурор та потерпілий ОСОБА_9 , колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 420 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_12 , представника адвоката ОСОБА_13 в інтересах потерпілого ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Апеляційні скарги старшого прокурора прокуратури Котелевського району Полтавської області та представника адвоката ОСОБА_13 в інтересах потерпілої ОСОБА_10 задовольнити частково.

Вирок Котелевського районного суду Полтавської області від 22 квітня 2015 року в частині виправдання ОСОБА_12 за ст.128 КК України скасувати.

Постановити в цій частині новий вирок, яким визнати ОСОБА_12 винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ст.128 КК України та звільнити його від покарання на підставі положень ч.5 ст.74, ст.49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності.

Стягнути з ОСОБА_12 на користь Відділкової клінічної лікарні ст.Полтава СТГО «Південна залізниця» 629 грн.79 коп.

Стягнути з ОСОБА_12 на користь потерпілої ОСОБА_10 9634,51 грн. завданої матеріальної шкоди та 3000 грн. завданої моральної шкоди.

В іншій частині вирок Котелевського районного суду Полтавської області від 22.04.2015 року відносно ОСОБА_12 залишити без змін.

Вирок апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржений в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня його проголошення.

СУДДІ :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4