Кагарлицький районний суд Київської області
Справа № 368/558/17
провадження № 1-кп/368/58/17
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
14.11.2017 рокум.Кагарлик Київської області

Кагарлицький районний суд Київської області
в складі: головуючого-судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Кагарлик Київської області кримінальне провадження № 0000114 від 16.02.2017 року щодо ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с Переселення Кагарлицького Київської області, українця, громадянина України, зареєстрованого в АДРЕСА_1 та проживаючого в АДРЕСА_2 , освіта середня, одруженого, непрацюючого, згідно ст.. 89 КК України (2001 року) визнається таким, що не має судимостей, у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України,
з участю сторін кримінального провадження:
- обвинувачення - прокурора Кагарлицької місцевої прокуратури ОСОБА_4
- захисту - захисника ОСОБА_5
обвинуваченого ОСОБА_3
-та потерпілого ОСОБА_6 , -
в с т а н о в и в:
ОСОБА_3 23 січня 2017 року приблизно о 13 год. 20 хв., перебуваючи на території домогосподарства, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , та знаючи, що на території сусіднього домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , власником якого є ОСОБА_6 , ніхто не проживає, вирішив вчинити незаконне, тобто всупереч волі власника, проникнення та крадіжку будь - якого майна із території вказаного домогосподарства.
Реалізовуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_3 , діючи умисно, з метою подальшого вчинення крадіжки будь-якого майна з території домоволодіння, переліз через паркан, незаконно проникнувши таким чином на територію домогосподарства за адресою: АДРЕСА_3 , після чого підійшов до недобудованого будинку, розташованого на території домогосподарства, та через незачинені двері зайшов у приміщення нового будинку, чим здійснив незаконне, тобто всупереч чинному законодавству, проникнення до іншого володіння особи всупереч волі власника вказаного домогосподарства ОСОБА_6 , який на той час не перебував за вказаної адресою та не надавав згоди на таке проникнення. У подальшому ОСОБА_3 всередині приміщення виявив на землі куски раніше використовуваних електричного кабелю 3x2,5, мінімальний розмір яких становить 3 м, загальною довжина приблизно 60 м та електричного кабелю 3x2,5, мінімальний розмір яких становить 3 м, загальною довжина приблизно 50 м відповідно, вартість яких встановити неможливо, які підняв та поклав до знайденого поліетиленового пакету. Вказані електричні кабелі ОСОБА_3 переніс за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_3 , тобто розпорядився ними на власний розсуд
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 винним себе у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України визнав повністю та суду пояснив, що він перебував у будинку, який частково належить його дружині, та вирішив проникнути на територію, яка належить потерпілому. Потерпілий йому дозвіл на перебування на його території не надавав. У приміщенні, яке належить потерпілому, були різні види кабелів, які знаходилися у кусках різної довжини. Потерпілому він відшкодував шкоду на загальну суму 3000,00 грн. Щиро кається та обіцяє, що таке більше не повториться. Має на утриманні трьох неповнолітніх дітей - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у відношенні яких він не позбавлений батьківських прав, тому просить застосувати до нього Закон України «Про амністію в 2016 році».
Крім власного визнання своєї винуватості винуватість обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненому кримінальному правопорушенні доводиться перевіреними і дослідженими в судовому засіданні доказами.
Так, потерпілий ОСОБА_6 пояснив, що він має у власності будинковолодіння, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 . Крім старого будинку там знаходиться новий будинок, який ще недобудований. Там він поставив відеокамеру, на яку вівся щоденно запис і він, проглядаючи її, помітив, що до нього незаконно проник обвинувачений, який ходив, як по першому поверсі, так і по другому, де збирав дроти, які клав у пакети, але коли помітив, що ведеться запис, закрив камеру. В нього пропало багато кабелю, який був у кусках, та не мав цінностей, але був і цінний кабель, за який обвинувачений йому відшкодував кошти. Вірить обвинуваченому, що це було останній раз, тому просить суворо його не карати.
За згодою обвинуваченого, захисника, потерпілого та інших учасників судового провадження, суд в силу ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільними дослідження доказів щодо тих обставин справи, які ніким не оспорюються. Судом з`ясовано, що обвинувачений ОСОБА_3 , його захисник та потерпілий ОСОБА_6 правильно розуміють зміст цих обставин, сумнівів у добровільності їхніх позицій немає, а також сторонам роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Вина обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого йому злочину, передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України, підтверджується також матеріалами, зібраними під час досудового розслідування справи, які не були об`єктом дослідження і учасники процесу не вважають за доцільне їх досліджувати, оскільки фактичні обставини скоєного, доведеність вини обвинуваченого та кваліфікація його дій учасниками процесу не оспорюються.
Обвинувачений ОСОБА_3 добровільно, без примусу та тиску в повному обсязі беззаперечно визнав свою винуватість у вчинені ним злочину, передбаченого ч 1 ст. 162 КК України (в редакції 2001 року) та щиро покаявся, що підтвердив це і у судовому засіданні.
Таким чином, суд дійшов до висновку, що мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачуються ОСОБА_3 , яке містить склад злочину, передбаченого ч. 1 ст.. 162 КК України (в редакції 2001 року), а саме: як незаконне проникнення до іншого володіння особи, обвинувачений винний у вчиненні даного злочину та підлягає покаранню.
Обставини, які характеризують особу обвинуваченого.
Згідно паспорту серії НОМЕР_1 , виданого 23 червня 2001 року обвинувачений ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_5 в селі Переселення, Кагарлицького району Київської області, відповідно, на момент вчинення злочину був повнолітнім та є громадянином України.
Згідно характеристики № 02-31/108 від 13.03.2017 року, виданою виконавчим комітетом Переселенської сільської ради Кагарлицького району Київської області на жителя с. Переселення Кагарлицького району Київської області, одруженого, ОСОБА_3 вбачається, що ОСОБА_3 зареєстрований у АДРЕСА_1 . Фактично проживає разом із сім`єю за адресою: АДРЕСА_2 . На даний час офіційно не працевлаштований. Алкогольними напоями не вживає. Скарг від жителів села на ОСОБА_3 до сільської ради не надходило.
Згідно вимоги про судимість № 1569/109/1009/1/02-17 від 20.03.2017 станом на 21.04.2017 року ОСОБА_3 згідно ст.. 89 КК України (2001 року) визнається таким, що не має судимостей.
Згідно довідки поліклініки Кагарлицької центральної районної лікарні № 268 обвинувачений ОСОБА_3 за наркологічною допомогою не звертався та на обліку в лікаря - нарколога не перебуває.
Згідно довідки поліклініки Кагарлицької центральної районної лікарні № 96 обвинувачений ОСОБА_3 за психіатричною допомогою не звертався та на обліку в лікаря - психіатра не перебуває.
Згідно довідки № 187 від 14.03.2017 року, виданої виконавчим комітетом Переселенської сільської ради Кагарлицького району Київської області вбачається, що ОСОБА_3 має такий склад сім`ї: дружина ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , та діти сини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Згідно свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 виданого 14 жовтня 2009 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Кагарлицького районного управління юстиції Київської області вбачається, що ОСОБА_3 та ОСОБА_10 14 жовтня 2009 уклали шлюб.
Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 , виданого виконавчим комітетом Переселенської сільської ради Кагарлицького району Київської області на ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , де в графі батьки зазначено: батько ОСОБА_3 та мати ОСОБА_10 .

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 , виданого виконавчим комітетом Переселенської сільської ради Кагарлицького району Київської області на ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , де в графі батьки зазначено: батько ОСОБА_3 та мати ОСОБА_10 .
Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_5 , виданого виконавчим комітетом Переселенської сільської ради Кагарлицького району Київської області на ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , де в графі батьки зазначено: батько ОСОБА_3 та мати ОСОБА_10 .
Обгрунтування судом призначення обвинуваченому ОСОБА_3 міри та виду покарання.
Так, санкція ч. 1 ст. 162 КК України передбачає покарання у виді штрафу від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправними роботами на строк до двох років, або обмеженням волі на строк до трьох років.
Згідно ч. 2 ст. 12 КК України злочином невеликої тяжкості є злочин, за який передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років, або інше, більш м`яке покарання за винятком основного покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Відповідно до ч. 2 ст. 12 КК України злочин, вчинений обвинуваченим ОСОБА_3 , є злочином невеликої тяжкості.
При призначенні обвинуваченому покарання суд керується вимогами ст. ст. 65-67 КК України та роз`ясненнями постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року "Про практику призначення судами кримінального покарання" із змінами та доповненнями та виходить із принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, врахуванні ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
До обставин, що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_3 згідно ст. 66 КК України (в редакції 2001 року), суд відносить щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , згідно ст. 67 КК України (в редакції 2001 року), суд не вбачає.
Згідно зі статтями 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. Отже, ці дані підлягають обов`язковому врахуванню.
При призначенні обвинуваченому ОСОБА_3 покарання суд враховує конкретні обставини справи, правову позицію прокурора, вимоги ст. 65 КК України, щодо загальних засад призначення покарання, межі санкції ч. 1 ст. 162 КК України, що вказане кримінальне правопорушення (злочин), відповідно до ст. 12 КК України, відносяться до категорії невеликої тяжкості, обставини справи, що помякшують покарання та відсутність обставин, що обтяжують покарання, дані про особу ОСОБА_3 , що він не працює, характеризується за місцем проживання позитивно, на обліку у лікарів нарколога і психіатра не перебуває, відповідно до ст. 89 КК України не судимий, має постійне місце проживання, одружений, на утриманні має трьох неповнолітніх дітей, що значно знижує суспільну небезпечність особи обвинуваченого, тобто не є особою небезпечною для суспільства, тому приходить до переконання про доцільність призначення обвинуваченому ОСОБА_3 покарання у виді обмеження волі в межах санкції, передбаченої ч. 1 ст. 162 КК України, оскільки вважає, що саме така міра покарання буде достатньою для його виправлення та перевиховання, а також недопущенням злочинів у майбутньому.
Щодо покарання у виді штрафу, то суд вказане покарання не може призначити обвинуваченому з наступних підстав. Згідно ст. 53 КК України штраф це грошове стягнення, що накладається судом у випадках і розмірі, встановлених в Особливій частині цього Кодексу, з урахуванням положень частини другої цієї статті. Розмір штрафу визначається судом залежно від тяжкості вчиненого злочину та з урахуванням майнового стану винного в межах від тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян до п`ятдесяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, якщо статтями Особливої частини цього Кодексу не передбачено вищого розміру штрафу. Оцінити матеріальне становище обвинуваченого ОСОБА_3 не можливо, оскільки він не працює, про що він повідомив, що є однією з підстав, що унеможливлює призначити обвинуваченому покарання у виді штрафу.
Щодо покарання у виді виправних робіт, то суд вказане покарання не може призначити обвинуваченому, оскільки обвинувачений ОСОБА_3 ніде не працює, а даний вид покарання відбувається за місцем роботи засудженого.
Однак, призначаючи покарання, суд також враховує і принцип гуманізації відповідальності при призначенні покарання, який повинен бути застосований виходячи із засад визначених у Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка підлягає застосуванню відповідно до ст. 9 Конституції України та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відтак, приходить до переконання, що виправлення і перевиховання обвинуваченого можливе в умовах без ізоляції від суспільства.
Відповідно до ст. 75 КК України, якщо суд при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням. Тому суд вважає за необхідне обвинуваченого ОСОБА_3 звільнити його від відбування покарання у виді обмеження волі з випробуванням із застосуванням ст. 75 КК України та покладенням обов`язків, передбачених ст.. 76 КК України.
Тобто, визначене покарання, на думку суду, є необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_3 та попередження вчинення ним нових злочинів.
Що стосується початку відбування покарання, то суд в даному випадку керується п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання»№ 7 від 24 жовтня 2003 року, згідно з яким іспитовий строк обчислюється з дня постановлення вироку незалежно від того, судом якої інстанції застосовано ст.. 75 КК України (2001 року).
Обвинувачений ОСОБА_3 заявив клопотання про застосування до нього Закону України «Про амністію у 2016 році» , оскільки має на утриманні трьох неповнолітніх дітей, відносно яких він не позбавлений батьківських прав.
Вирішуючи зазначене клопотання, суд зазначає наступне.
Відповідно до ст. 85 КК України, на підставі закону про амністію або акта про помилування засуджений може бути повністю або частково звільнений від основного і додаткового покарань.
Згідно з ст.86 КК України амністія оголошується законом України стосовно певної категорії осіб. Законом про амністію особи, визнані винними у вчиненні злочину обвинувальним вироком суду, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили, можуть бути повністю або частково звільнені від відбування покарання.
Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України "Про застосування амністії в Україні", амністія є повне або часткове звільнення від відбування покарання осіб, визнаних винними у вчиненні злочину, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили.
Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України "Про амністію у 2016 році", питання про застосування амністії суд вирішує за ініціативою особи, яка підтримує публічне обвинувачення в суді чи здійснює нагляд за додержанням законів при виконанні судових рішень у кримінальних справах, а також при застосуванні інших заходів примусового характеру, пов`язаних з обмеженням особистої свободи громадян, органу або установи виконання покарань, а також за ініціативою обвинуваченого (підсудного) чи засудженого, їхніх захисників чи законних представників.
07 вересня 2017 р. набрав чинності Закон України «Про амністію у 2016 році» №1810-УІІІ.
Так, пунктом «в» статті 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» визначено, що підлягають звільненню від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, особи, визнані винними у вчиненні умисного злочину, який не є тяжким або особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, осіб, визнаних винними у вчиненні необережного злочину, який не є особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, а також осіб, кримінальні справи стосовно яких за зазначеними злочинами розглянуті судами, але вироки стосовно них не набрали законної сили, зокрема є не позбавлених батьківських прав, які на день набрання чинності цим Законом мають дітей, яким ж не виповнилося 18 років, дітей-інвалідів та/або повнолітніх сина, дочку, визнаних інвалідами.
Обвинувачений ОСОБА_3 є винним у вчинені злочину, передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України, який відповідно до ст. 12 КК України є злочином невеликої тяжкості, дав свою згоду суду в усній формі, про що секретарем судового засідання було зазначено в журналі судового засідання, про застосування у відношенні нього п. "в" ст. 1 Закону України "Про амністію у 2016 році".
На день набрання чинності Законом України "Про амністію у 2016 році", ОСОБА_3 має трьох малолітніх дітей: синів ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_3 ), ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_4 ), та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_5 ), у відношенні яких не позбавлений батьківських прав, що підтверджується довідкою органу опіки та піклування Переселенської сільської ради Кагарлицького району Київської області № 02-31/496 від 13.11.2017 року.
Обставин, які б перешкоджали застосуванню амністії, відповідно до ст. 9, ст.13 Закону України «Про амністію у 2016 році», ст. 4 Закону України «Про застосування амністії в Україні» судом не встановлено.
Відповідно до ст. 3 Закону України «Про застосування амністії в Україні» рішення про застосування чи незастосування амністії приймається судом стосовно кожної особи індивідуально після ретельної перевірки матеріалів особової справи та відомостей про поведінку засудженого за час відбування покарання. Установивши в стадії судового розгляду кримінальної справи наявність акта амністії, що усуває застосування покарання за вчинене діяння, суд, за доведеності вини особи, постановляє обвинувальний вирок із звільненням засудженого від відбування покарання.
За таких обставин, обвинуваченого ОСОБА_3 належить звільнити від відбування покарання на підставі п. "в" ст. 1 Закону України "Про амністію у 2016 році".
Цивільного позову по справі не заявлено.
Відповідно до ч. 2 ст.124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.
Долю речових доказів вирішити на підставі ст. 100 КПК України.
На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 349, 370, 373, 374, 376 КПК України (в редакції 2012 року), суд, -
з а с у д и в:
ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України та призначити йому покарання у виді обмеження волі строком на один рік.

У відповідності до ст. 75 КК України звільнити засудженого ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання у виді обмеження волі з іспитовим строком один рік, якщо він протягом визначеного судом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.
У відповідності до ст. 76 КК України покласти на засудженого ОСОБА_3 обов`язки - періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання
На підставі п. «в» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році" від 22.12.2016 року, який набрав чинності 07.09.2017 року, звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання у виді обмеження волі.
Запобіжний захід відносно ОСОБА_3 не обирався.
Речові докази по кримінальному провадженню: (а.с. 91) оптичний диск для системи лазерного зчитування із надписом TDK формат CD-R, серійний номер LH3117RL03193040D3, із написом камер відео спостереження, який знаходиться при матеріалах кримінального провадження, після набрання вироком законної сили, залишити при матеріалах кримінального провадження; куртка чорного кольору та камуфляжні штани, які передано на зберігання в кімнату речових доказів Кагарлицького ВП, - після набрання вироком законної сили - повернути ОСОБА_3 .
Цивільний позов по справі не заявлено.
Стягнути із ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_6 , процесуальні витрати на користь держави вартість проведеної судової товарознавчої експертизи в сумі 98 (дев`яносто вісім) грн. 87 коп.
На вирок суду може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Київської області через Кагарлицький районний суд Київської області протягом тридцяти діб з моменту його проголошення, а особою, яка перебуває під вартою - з моменту вручення їй копії судового рішення.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили. Судове рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.
Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1