Справа № 462/5777/16-к
У Х В А Л А
11 жовтня 2017 року Залізничний районний суд м. Львова в складі: головуючої судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , законного представника обвинуваченого ОСОБА_4 захисника ОСОБА_5 , законного представника відділу у справах дітей ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Прокурор звернувся до суду з клопотанням про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обраного відносно обвинуваченого ОСОБА_7 , посилаючись при цьому на те, що ризики ухилення обвинуваченого ОСОБА_7 від суду не усунуті, строк тримання під вартою ОСОБА_7 спливає, а подальший розгляд справи відкладається.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_5 просила замінити запобіжний захід у виді тримання під вартою на домашній арешт, при цьому зазначила, що ОСОБА_7 скоїв кримінальне правопорушення у неповнолітньому віці, не зьявлявся до суду, будучи в емоційному стані, проживає з родиною, усвідомив неправомірність своєї поведінки, що обумовило взяття його під варту.

Обвинувачений ОСОБА_7 просив змінити міру запобіжного заходу на домашній арешт, обіцяв зьявлятися за викликом до суду, підтримав думку захисника

Представник служби у справах дітей ОСОБА_6 підтримала думку захисника.

Суд, заслухавши думку учасників судового засідання, вивчивши матеріали кримінального провадження та доводи учасників судового засідання, приходить до наступних висновків.

Заслухавши учасників розгляду клопотання, оглянувши матеріали клопотання, суд вважає, що у задоволенні клопотання про продовження ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою слід відмовити та застосувати до нього більш м`який запобіжний захід виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 176 КПК України суд відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам. При цьому найбільш м`яким запобіжним заходом є особисте зобов`язання, а найбільш суворим - тримання під вартою.
Згідно ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.
Як зазначено у ч.1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.
Також згідно п. 99 рішення Європейського суду з прав людини «Харченко проти України» від 11 травня 2011 року суд часто констатує порушення пункту 3 статті 5 Конвенції у зв`язку з тим, що навіть коли йдеться про тривалі строки тримання під вартою, національні суди часто обґрунтовують продовження строку тримання під вартою однаковими підставами протягом всього періоду ув`язнення, якщо взагалі роблять це, тоді як згідно з пунктом 3 статті 5 після спливу певного часу подальше існування обґрунтованої підозри перестає само по собі бути підставою для позбавлення свободи, а суди зобов`язані обґрунтовувати рішення про продовження тримання під вартою іншими підставами, які мають бути чітко вказані.
Порушення вказаних норм у рішеннях Європейського суду констатувалось, як правило, у зв`язку з відсутністю в судових рішеннях щодо продовження тримання особи під вартою аналізу актуальності ризиків, які на початку слідства були підставою для взяття під варту.
Підхід Європейського суду до розгляду доцільності продовження строків тримання особи під вартою як протягом досудового розслідування, так і судового розгляду- ґрунтується на презумпції, а саме: з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Відповідно, кожне наступне рішення про продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються, та їх аналіз як підстави подальшого втручання у право на свободу особи.
Європейським судом зазначається, що у всіх випадках, коли ризик ухилення обвинуваченого від слідства можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, обвинуваченого має бути звільнено, і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних заходів (рішення у справах «Вранчев проти Сербії» від 23 вересня 2008 року, «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року, «Буров проти України» від 17 березня 2011 року, «Цигоній проти України» від 24 листопада 2011 року).
В ході розгляду клопотання прокурором не доведено, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів аніж тримання під вартою не зможе запобігти ризикам, пов`язаним із перешкоджанням здійсненню кримінального провадження у будь-яких формах.
З огляду на наведене, а також враховуючи вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваного кримінального правопорушення, тяжкість покарання передбаченого за вчинення вказаних кримінальних правопорушень, вік обвинуваченого, наявність постійного місця реєстрації та проживання за адресою АДРЕСА_1 , строк перебування обвинуваченого під вартою, суд вважає, що існують достатні підстави для застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді домашнього арешту, та саме такий запобіжний захід забезпечить його належну процесуальну поведінку та може запобігти ризикам, пов`язаним із перешкоджанням здійсненню кримінального провадження у будь-яких формах та буде достатньою мірою гарантувати виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків.
Керуючись ст.ст. 176, 177, 178, 183, 184, 196, 197, 199, 315 КПК України, суд -

У Х В А Л И В:

У задоволенні клопотання про продовження застосування щодо запобіжного заходу ОСОБА_7 у виді тримання під вартою відмовити.

Змінити обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт за адресою АДРЕСА_1 , з покладанням обов`язку прибувати до суду за першою вимогою,

Звільнити ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з під варти в залі суду.

Контроль за виконанням запобіжного заходу покласти на прокурора Львівської місцевої прокуратури №2 ОСОБА_3 .

Суддя: ОСОБА_1