Єдиний унікальний номер 722/91/17
Номер провадження 1-кп/722/30/17
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 грудня 2017 року Сокирянський районний суд Чернівецької області в складі:

судді: ОСОБА_1

секретаря: ОСОБА_2

з участю прокурора: ОСОБА_3

обвинуваченого: ОСОБА_4

та його захисника: ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000090 від 28.03.2017 року, відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Михалкове Сокирянського району Чернівецької області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, з неповною загальною середньою освітою, не одруженого, не працюючого, раніше судимого:

1.22.09.1994 року Сокирянським районним судом Чернівецької області за ст.ст.17, 140 ч.1, 45 КК України до 1 року 6 місяців позбавлення волі з іспитовим строком на 1 рік;

2.24.09.1996 року Сокирянським районним судом Чернівецької області за ст.ст.86-2, 43 КК України до 2 років 9 місяців позбавлення волі;

3.24.10.1997 року Сокирянським районним судом Чернівецької області за ст.ст.140 ч.2, 42 ч.3 КК України до 2 років 1 місяця 13 днів позбавлення волі;

4.20.02.1998 року Сокирянським районним судом Чернівецької області за ст.ст.140 ч.2, 42 ч.3 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна;

5.25.06.2004 року Сокирянським районним судом Чернівецької області за ст.185 ч.3 КК України до 3 років позбавлення волі, звільнений 14.08.2006 року умовно-достроково на підставі ст. 81 КК України на не відбутий строк 10 місяців 18 днів;

6.24.10.2007 року вироком Сокирянського районного суду Чернівецької області, зміненого ухвалою Апеляційного суду Чернівецької області від 16.01.2008 року за ст.ст.289 ч.2, 71, 69 КК до 3 років позбавлення волі;

7.22.12.2011 року Сокирянським районним судом Чернівецької області за ст.ст.296 ч.4, 129 ч.1, 309 ч.1, 70 КК України до 3 років 1 місяця позбавлення волі,

обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.343, ч.1 ст.345 КК України,

ВСТАНОВИВ:
В провадженні Сокирянського районного суду Чернівецької області знаходиться вказане вище кримінальне провадження.

В ході судового засідання захисником заявлено клопотання про визнання наданих стороною обвинувачення речових доказів недопустимими, у зв`язку з тим, що на стадії досудового розслідування вказані речові докази, в супереч вимогам ст.290 КПК України, не були відкриті стороні захисту, а тому відомості, які містяться в них, не можуть бути використані як доказ у суді. Захисник також зазначив, що із відповідною заявою, про надання дозволу із ознайомленням із речовими доказами в даному кримінальному провадженні, до органу досудового розслідування не звертався.

Обвинувачений ОСОБА_4 підтримав думку свого захисника.

Прокурор просив відмовити у задоволенні клопотання, оскільки матеріали кримінального провадження були відкриті стороні захисту у відповідності з вимогами ст.290 КПК України, захисник із відповідною заявою про ознайомлення із речовими доказами не звертався.

Заслухавши думку учасників судового провадження суд вважає, що клопотання захисника не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Згідно ст.84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.
Відповідно до ст.86 КПК України, доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.
За змістом ч.ч.1,3 ст.290 КПК України, визнавши зібрані під час досудового розслідування докази достатніми для складання обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру прокурор або слідчий за його дорученням зобов`язаний повідомити підозрюваному, його захиснику, законному представнику та захиснику особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру, про завершення досудового розслідування та надання доступу до матеріалів досудового розслідування. Прокурор або слідчий за його дорученням зобов`язаний надати доступ та можливість скопіювати або відобразити відповідним чином будь-які речові докази або їх частини, документи або копії з них, а також надати доступ до приміщення або місця, якщо вони знаходяться у володінні або під контролем держави, і прокурор має намір використати відомості, що містяться в них, як докази у суді.
Так, згідно протоколу обшуку від 28.03.2017 року, складеного заступника начальника СВ Сокирянського ВП ОСОБА_6 , під час проведення обшуку господарства, за місцем проживання ОСОБА_4 , в присутності понятих, працівниками поліції було виявлено та вилучено сокиру з дерев`яною ручкою та відрізок металевої труби, за допомогою яких ОСОБА_4 здійснював погрози працівникам поліції.
Постановою слідчого ОСОБА_7 від 29.03.2017 року відрізок металевої труби та сокиру з дерев`яною ручкою, вилучені під час проведення обшуку у ОСОБА_4 визнано речовими доказами в даному кримінальному провадженні та згідно квитанції №9132 передано на зберігання до камери зберігання речових доказів Сокирянського ВП.
Тобто, вказані речові докази, були зібрані з дотриманням норм процесуального закону.
Натомість, в матеріалах кримінального провадження відсутні відомості про не відкриття стороною обвинувачення матеріалів кримінального провадження, звернення сторони захисту із відповідним клопотанням про надання можливості із ознайомленням з речовими доказами чи відомостей про відмову органу досудового розслідування в цьому.

Згідно із ч.2, 3 ст.89 КПК України у разі встановлення очевидної недопустимості доказу під час судового розгляду суд визнає цей доказ недопустимим, що тягне за собою неможливість дослідження такого доказу або припинення його дослідження в судовому засіданні, якщо таке дослідження було розпочате. Сторони кримінального провадження, потерпілий мають право під час судового розгляду подавати клопотання про визнання доказів недопустимими, а також наводити заперечення проти визнання доказів недопустимими.

Разом з тим, судом не встановлено очевидної недопустимості речових доказів, про виключення яких просить сторона захисту, у зв`язку з чим в задоволенні клопотання слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 84, 86, 89, 290, 369-372 КПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:
В задоволенні клопотання захисника ОСОБА_5 про визнання речових доказів недопустимими відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: