Справа № 567/1/18 .
У Х В А Л А

04.01.2018 м. Острог

Слідчий суддя Острозького районного суду

Рівненської області ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

з участю слідчого ОСОБА_3

власника майна ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

розглянувши внесене у кримінальному провадженні №0000547 від 31.12.2017 клопотання старшого слідчого СВ Острозького ВП ГУНП в Рівненській області ОСОБА_6 , погоджене прокурором ОСОБА_7 про арешт майна та додані на виконання ухвали суду матеріали

встановила:
старший слідчий СВ Острозького ВП ГУНП в Рівненській області ОСОБА_6 звернулась в суд із клопотанням, яке погоджене прокурором Острозького відділу Здолбунівської місцевої прокуратури ОСОБА_7 про арешт майна, в якому просить накласти арешт на легковий автомобіль марки «Audi А6», реєстраційний номер НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_4 , жителю АДРЕСА_1 у виді тимчасового позбавлення права на відчуження, розпорядження та користування майном.

Слідчий в судовому засіданні клопотання підтримав посилаючись на обставини викладенні в клопотанні.

Власника майна ОСОБА_4 заперечив проти задоволення клопотання ,вказуючи що автомобіль весь це час перебував на штрафмайданчику в Острозькому ВП ГУНП, він не відмовлявся надавати автомобіль для огляду і надасть в будь-який час. Вказує, що накладення арешту на автомобіль значно ускладнить йому пересування.

Захисник ОСОБА_5 просив в задоволенні клопотанння відмовити як безпідставному.

Судом встановлено, що в провадженні СВ Острозького ВП ГУНП в Рівненській області перебувають матеріали досудового розслідування, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000547 від 31.12.2017, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 31.12.2017, близько 19:20 год., ОСОБА_8 перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись у тамбурі магазину «Продукти», що належить фізичній особі-підприємцю ОСОБА_9 та розташований по АДРЕСА_2 , діючи умисно групою осіб з ОСОБА_10 , з особливою зухвалістю, грубо порушуючи встановлені суспільством правила та норми поведінки, керуючись мотивами явної неповаги до суспільства, у громадському місці, безпричинно став наносити тілесні ушкодження ОСОБА_11 , а саме завдав удар кулаком руки в голову ОСОБА_11 , в послідуючому, коли останній знаходився в сидячому на колінах положенні, наніс близько 7 ударів взутими ногами в різні частини тіла потерпілого, заподіявши йому тілесні ушкодження, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я.

За матеріалами клопотання 02.01.2018, під час огляду місця події -автодороги в м. Острог Рівненської області, навпроти буд. 89 по проспекту Незалежності, виявлено та вилучено легковий автомобіль марки «Audi А6», реєстраційний номер НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_4 , жителю АДРЕСА_1 .

В клопотанні зазначено, що в ході досудового розслідування виникла необхідність у накладенні арешту на вказаний автомобіль, оскільки підставою арешту майна є об`єктивні підстави вважати, що дане майно є доказом злочину, тому наявна необхідність у запобіганні можливості його приховування, псування, зникнення, втрати, знищення, перетворення, передачі стороннім особам.

Слідчим зазначено, що арешт на дане майно необхідно накласти з метою збереження речових доказів. Окрім того, слідчий вказує, що значення речей для встановлення обставин у кримінальному провадженні мають істотне значення та є джерелом доказів, які слугуватимуть підтвердженням кримінального правопорушення. Вважає, що затримання зазначеного транспортного засобу має значення для кримінального провадження з метою подальшого проведення детального огляду за участі експерта-криміналіста та інших спеціалістів. Тому рахує за необхідне накласти арешт на дане майно.

Суд виходить з наступного.

Згідно ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Відповідно до ч.2 ст.170 КПК України, визначено коли допускається арешт майна з метою забезпечення збереження речових доказів, спеціальної конфіскації, конфіскації майна, як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, відшкодування шкоди. Жодна з цих умов у клопотанні і в судовому засіданні не наведена.

Відповідно до вимог пп.1,2 ч.3 ст. 171 КПК у кримінальному провадженні про арешт майна підозрюваного, обвинуваченого, юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, третіх осіб для відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, повинно бути зазначено: розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір позовних вимог; докази факту завдання шкоди і розмір цієї шкоди.
Відповідно до п.4 ч. 2 ст. 171 КПК України в клопотанні зазначається розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу.
Відповідно до п.4 ч. 2 ст.170 КПК арешт майна допускається з метою забезпечення: відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Відповідно до ч. 6 ст.170 КПК у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.
Ухвалою суду від 03.01.2018 клопотання старшого слідчого СВ Острозького ВП ГУНП в Рівненській області ОСОБА_6 , про арешт майна було повернуте процесуальному прокурору, для усунення недоліків.На виконання вказаної ухвали частково усунуто вказані недоліки і додана нова редакція клопотання з постановою від 01.01.2018 за якою автомобіль марки «Audi А6», реєстраційний номер НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_4 , визнаний речовим доказом.
В клопотанні не зазначено належних підстав, передбачених ст.170 КПК України, щодо відповідного обґрунтування та необхідності арешту майна, а також жодних доказів, які підтверджують, що саме вказаний легковий автомобіль марки «Audi А6», реєстраційний номер НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_4 безпосередньо є доказом злочину і у кримінальному провадженні наявна необхідність у запобіганні можливості його приховування псування, зникнення, втрати,перетворення передачі стороннім особам.

Статтею 131 КПК України одним із заходів забезпечення кримінального провадження визначено арешт майна, який згідно ч.2 ст.170 КПК України допускається з метою забезпечення збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб (ч.1 ст.170 КПК України).
Відповідно до ч.3 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів. У такому випадку арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно зі ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до вимог п.3 ч.2 ст.173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу, а саме: конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Всупереч вищевикладеному, суд розглядаючи питання про арешт майна не вбачає в даному клопотанні правових підстав для арешту вказаного легкового автомобіля, марки «Audi А6», реєстраційний номер НОМЕР_1 , які б вказували на достатність доказів, що вказують на причетність запитуваного майна до вчинення кримінального правопорушення. Вказівка слідчого на те, що з метою подальшого проведення детального огляду за участі експерта- криміналіста автомобіль підлягає вилученню та зберіганню для подальшого використання як доказ не заслуговують на увагу, оскільки з пояснень слідчого встановлено, що огляд автомобіля вже проводився.
Окрім того, в матеріалах клопотання відсутні відомості про те, що власник автомобіля відмовиться надати майно на експертизу або якось приховає, пошкодить, зіпсує, знищить, перетворить, відчужить майно. З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4 навпаки співпрацює зі слідством.
Пунктом 6 ч.2 ст.173 КПК України слідчий суддя при вирішенні питання про арешт майна повинен врахувати наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
В судовому засіданні встановлено, що власник автомобіля є свідком по цьому кримінальному провадженню і слідству він не перешкоджає.
Відповідно Протоколу 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод ст.1 кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Суд вважає, що можливість особи користуватися майном відповідно охоплюється поняттям у розумінні статті 1 Першого протоколу Конвенції.
Враховуючи вище зазначене, суд зазначає, що при розгляді такої категорії справ як втручання у право власності необхідно оцінювати сумісність заходу втручання в право особи на володіння майном з гарантіями статті 1 Першого протоколу Конвенції.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 131, 167, 170-173, 309 КПК України, слідчий суддя

ухвалила:
в задоволенні клопотання старшого слідчого СВ Острозького ВП ГУНП в Рівненській області ОСОБА_6 , погоджене прокурором ОСОБА_7 про арешт майна відмовити.

Копію ухвали вручити учасникам кримінального провадження.

Апеляційна скарга може бути подана на ухвалу слідчого судді протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддяОСОБА_1