Провадження № 1-кс/344/4457/17
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2017 року м. Івано-Франківськ

Слідчий суддя Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області ОСОБА_1 , з участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши клопотання представника цивільного позивача у кримінальному провадженні № 0000414 ПАТ «Перший український міжнародний банк» - ОСОБА_3 про арешт майна в рамках кримінального провадження №0000414 від 02.02.2017,

В С Т А Н О В И В:

Представник цивільного позивача у кримінальному провадженні № 0000414 ОСОБА_3 звернувся з вказаним клопотанням, в обґрунтування якого посилався на те, що слідчим відділом Івано-Франківського відділу поліції ГУ НП України в Івано- Франківській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000414, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 02.02.2017, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2, 3, 5 ст. 27, ч. 2 ст. 28, ч.2 ст. 222, ч. 2 ст. 364-1, ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 366. ч. 4 ст. 358 КК України.

В ході досудового розслідування встановлено, що посадові особи ТзОВ «Компанія Рона» ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , з яким у ПАТ «Перший український міжнародний банк» (далі за текстом ПАТ «ПУМБ» або Банк) існують цивільно - правові відносини, на підставі укладених кредитних договір № 1.12-02 від 20 січня 2012 p., № 1.14-16 від 26 лютого 2014 p., № ЮР/1.14-17 від 26 лютого 2014 р. та Генерального договору № АК/Г- LVO-52 від 25 грудня 2014 p., з додатками до них, з метою заволодіния коштами Банку, шляхом збільшення розміру кредитної лінії, без мети їх повернення, обов`язковою умовою чого є надання додаткового забезпечення у вигляді застави, залучивши громадянина шляхом вчинення уявних правочинів, передали в іпотеку фізично неіснуючий об`єкт нерухомості.

Після підписання вище зазначеного договору іпотеки, представниками ТзОВ «Компанія Рона», у відповідності до умов договорів, з працівникам Банку, складались «Акти перевірки наявності та стану нерухомості», які підписувались іпотеко давцем.

В зв`язку з неповерненням кредиту та несплати процентів за користування ним, Банком, у відповідності до договорів іпотеки та ст. 37 Закону України «Про іпотеку», було реалізовано право на задоволення вимог шляхом прийняття у власність заставленого об`єкту іпотеки, та проведено реєстрацію цих прав у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Однак, як було встановлено Банком під час намагань фактичного прийняття у власність торгівельного приміщення, було з`ясовано, що об`єкт фізично не існує.

Таким чином, вказаний громадянин у змові з посадовими особами ТзОВ «Компанія Рона», з корисливих спонукань, шляхом обману та зловживання довірою, що полягає у використанні раніше встановлених з Банком взаємовідносин та надання недостовірних відомостей стосовно наявності об`єкту нерухомості, заволоділи кредитними коштами ПАТ «ПУМБ» на загальну суму 157 101 864,00 грн., позбавивши Банк можливості повернення заборгованості шляхом звернення стягнення на нерухоме майно вартістю 6 181 054,00 гривень.

01.11.2017 представником ПАТ «ПУМБ» ОСОБА_3 у даному кримінальному провадженні, подано заяву про відшкодування підозрюваними завданих злочином збитків.

Частиною 1 ст. 170 КПК України передбачено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Частиною 6 ст. 170 КПК України передбачено, що у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.

Частинами 8 та 10 ст. 170 КПК України передбачено, що вартість майна, яке належить арештувати з метою забезпечення цивільного позову або стягнення отриманої неправомірної вигоди, повинна бути співмірною розміру шкоди, завданої кримінальним правопорушенням або зазначеної у цивільному позові, розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою.

Арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Частина 11 ст.170 КПК України визначає, що заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Згідно ч.І ст. 171 КПК України 3 клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову - також цивільний позивач.

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, ОСОБА_6 , РНОКПП НОМЕР_1 належить наступне майно:

1) 1/4 квартири за адресою АДРЕСА_1 , площею 32, 5 м. кв., реєстраційний номер 22684471.

Представник цивільного позивача у кримінальному провадженні № 0000414 ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, подав заяву, в якій доводи клопотання підтримав, просив задоволити.

Володілець (власник) майна в судове засідання не прибув про причини неявки суд не повідомив, про день та час слухання справи повідомлявся належним чином.

Беручи до уваги пояснення представника цивільного позивача, дослідивши матеріали клопотання вважаю наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб..

Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Крім цього, відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення, а згідно з ч. 2 - документи є речовими доказами, якщо вони містять ознаки, зазначені в ч. 1 цієї статті.

Згідно з ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Крім цього, відповідно до ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього спеціальної конфіскації (у разі арешту майна з підстав, передбачених п. 1 ч. 2 ст. 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (у разі арешту майна з підстав, передбачених пунктами 2, 3 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою; 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

З матеріалів клапотання вбавчається, що 01.11.2017 представником ПАТ «ПУМБ» ОСОБА_3 у даному кримінальному провадженні, через канцелярію Івано-Франківського ВП ГУ НП в Івано- Франківській області подано заяву про відшкодування підозрюваними завданих злочином збитків.

Отже з метою забезпечення цивільного позову ПАТ «Перший український міжнародний банк» у кримінальному провадженні №0000414 від 02.02.2017 вважаю вказаний захід забезпечення доцільним, співмірним та таким, що відповідає завданням кримінального провадження, тому клопотання слід задоволити.

Керуючись ст.ст. 170-173, 309, 395 КПК України, -

У Х В А Л И В:
Клопотання задоволити.

Накласти арешт на нерухоме майно ОСОБА_6 , РНОКПП НОМЕР_1 , а саме 1/4 квартири за адресою АДРЕСА_1 , площею 32, 5 м. кв., реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Ухвала підлягає до негайного виконання та може бути оскаржена безпосередньо до Апеляційного суду Івано-Франківської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 5 днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1