АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
------------------------------------------------------------------------------------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

5 жовтня 2017 року колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:
суддів ОСОБА_1 ,
ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
прокурора ОСОБА_4 ,
захисників ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

засуджених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальну справу за апеляціями прокурора ОСОБА_9 , захисника ОСОБА_10 в інтересах засудженого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_5 в інтересах засудженого ОСОБА_8 на вирок Дарницького районного суду м. Києва від 17 листопада 2014 року, яким
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України, та призначено йому покарання у виді 5 років позбавлення волі з позбавленням права займати посади у правоохоронних органах на строк 3 роки.
У відповідності до ст. 54 КК України ОСОБА_7 позбавлено спеціального звання капітан міліції.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком 3 роки та покладено на нього обов`язки передбачені пунктами 2, 3, 4 ст. 76 КК України,

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Києва, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

визнано винним у вчиненні злочину передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України та призначено йому покарання у виді 5 років позбавлення волі з позбавленням права займати посади у правоохоронних органах на строк 3 роки.
У відповідності до ст. 54 КК України ОСОБА_8 позбавлено спеціального звання старший лейтенант міліції.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_8 звільнено від відбування основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком 3 роки та покладено на нього обов`язки передбачені пунктами 2, 3, 4 ст. 76 КК України.
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_11 задоволено частково, стягнуто із Головного управління міліції України в м. Києві із розрахункового рахунку в Головному управлінні Державного казначейства України в м. Києві на користь ОСОБА_11 моральну шкоду у розмірі 5000 грн.,

В С Т А Н О В И Л А:

Згідно з вказаним вироком ОСОБА_12 з 02 серпня 1999 року, а ОСОБА_8 з 01 вересня 2003 року проходили службу в органах внутрішніх справ на умовах і в порядку, встановлених Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України, затвердженим Постановою Кабінету міністрів Української PCP № 114 від 19.07.1991.

В період з 15 липня 2008 року по 17 червня 2010 року ОСОБА_12 , згідно наказу ГУМВС України м. Києві № 677 о/с від 15.07.2008, перебував на посаді старшого оперуповноваженого сектору карного розшуку ТВМ Дарницького РУГУ МВС України в м. Києві та мав спеціальне звання «капітан міліції», присвоєне наказом ГУМВС України в м. Києві № 730 о/с від 31.07.2008.

В період з 01 січня 2008 року ОСОБА_8 , згідно наказу ГУМВС України в м. Києві № 91 о/с від 28.01.2008, перебував на посаді оперуповноваженого сектору розкриття майнових злочинів та незаконних заволодінь автотранспортом відділу карного розшуку Дарницького РУГУ МВС України в м. Києві та мав спеціальне звання «старшого лейтенанта міліції», присвоєне наказом ГУМВС України в м. Києві № 426 о/с від 30.04.2010.

Згідно ст. 20 Закону України «Про міліцію» ОСОБА_12 і ОСОБА_8 , як працівники міліції, являючись представниками державного органу виконавчої влади, тобто службовими особами, які постійно здійснюють функції представників влади, а їх законні вимоги є обов`язковими для виконання громадянами і службовими особами.

Як працівники міліції, ОСОБА_12 і ОСОБА_8 згідно ст. 2 Закону України «Про міліцію» зобов`язані забезпечувати особисту безпеку громадян, здійснювати захист їх прав і свобод, законних інтересів; запобігати правопорушенням та вживати заходів до їх припинення; виявляти і розкривати злочини. У своїй професійній діяльності ОСОБА_12 і ОСОБА_8 , відповідно до ст. 5 Закону України «Про міліцію», зобов`язані виконувати завдання неупереджено, у точній відповідності з законом; ніякі виняткові обставини або вказівки службових осіб не можуть бути підставою для будь-яких незаконних дій або бездіяльності; повинні поважати гідність особи та виявляти до неї гуманне ставлення, захищати права людини незалежно від її соціального походження, майнового га іншого стану, расової та національної належності, громадянства, віку, мови та освіти, ставлення до релігії, статі, політичних та інших переконань.

Проте ОСОБА_12 і ОСОБА_8 , являючись працівниками правоохоронного органу, представниками влади та службовими особами, уповноваженими на виконання функцій держави, вчинили перевищення службових повноважень за наступних обставин.

Так, 02 вересня 2009 року о 13 годині 19 хвилин до ГУМВС України в м. Києві по спецлінії «02» поступило повідомлення про вчинення крадіжки особистого майна з автомобіля марки «Тойота Прадо» д.н.з. НОМЕР_1 по вул. Садовій, 74/14 у м. Києві. Оперативним черговим Дарницького РУГУ МВС України в м. Києві на місце події було направлено слідчо-оперативну групу до складу котрої входив ОСОБА_12 , який 02 вересня 2009 року з 09 години перебував на добовому чергуванні та отримав табельну зброю і 16 набоїв. В ході відпрацювання виклику встановлено, що невідомими особами, шляхом проникнення до автомобілю «Тойота Прадо», викрадено барсетку із грошовими коштами в сумі 3000 гривень та документами, які належали громадянину ОСОБА_13 . Заяву про злочин від останнього прийняв ОСОБА_12 , а також провів його опитування.

Того ж дня, близько 15 години ОСОБА_11 у підземному переході, розташованому по Набережному шосе біля мосту Патона у м. Києві, випадково знайшов викрадену у ОСОБА_13 барсетку з документами, грошових коштів у якій не було. Маючи намір повернути її власнику та оглянувши наявну у барсетці записну книжку, ОСОБА_11 за допомогою мобільного телефону зв`язався із сином потерпілого від крадіжки - ОСОБА_14 та призначив йому зустріч біля свого будинку АДРЕСА_3 . В свою чергу ОСОБА_15 про вказану домовленість повідомив ОСОБА_7 . Підозрюючи ОСОБА_11 у вчиненні крадіжки барсетки ОСОБА_13 з автомобіля «Тойота Прадо», ОСОБА_12 звернувся з проханням про допомогу у його затриманні до оперуповноваженого сектору розкриття майнових злочинів і незаконних заволодінь автотранспортом ВКР Дарницького РУГУ МВС України в м. Києві ОСОБА_8 та отримав його згоду. Близько 16 години 30 хвилин ОСОБА_12 спільно з ОСОБА_8 та ОСОБА_14 прибули до місця зустрічі останнього із ОСОБА_11 . Поки ОСОБА_14 очікував ОСОБА_11 біля вітрини магазину «Протока», ОСОБА_12 і ОСОБА_8 знаходились у салоні автомобіля марки «Хюндай Тюксон» д.н.з. НОМЕР_2 , належного останньому, розташованого на відстані приблизно 10 метрів від місця зустрічі. Приблизно о 16 годині 40 хвилин ОСОБА_11 вийшов з під`їзду будинку АДРЕСА_3 та підійшов до розташованого поруч будинку АДРЕСА_4 , де його очікував ОСОБА_14 . Після короткої розмови ОСОБА_11 передав ОСОБА_14 знайдену барсетку, не висловлюючи при цьому жодних вимог стосовно надання йому за це винагороди. Відразу ж після цього, ОСОБА_12 і ОСОБА_16 , будучи одягненими у цивільний одяг, який не дозволяв розпізнати їх як співробітників міліції, ігноруючи положення п. 2 ч. 1 ст. 11 Закону України «Про міліцію» стосовно перевірки у підозрюваного документів, що посвідчують його особу, а також; інших документів, необхідних для з`ясування питання його причетності до вчинення правопорушення, підбігли до останнього і без жодних пояснень та вимог схопили його за праву й ліву руки. При цьому вони грубо порушили встановлений законодавством порядок звернення працівника міліції до громадянина. Так, відповідно до ч. 2 ст. 5 Закону України «Про міліцію», при зверненні до громадянина працівник міліції зобов`язаний назвати своє прізвище, звання та пред`явити на його вимогу службове посвідчення. Своїми діями ОСОБА_12 і ОСОБА_8 викликали обурення з боку ОСОБА_11 , у зв`язку з чим останній почав вимагати пояснень і намагатися звільнитися з-під опіки незнайомих йому осіб.

Не маючи об`єктивних даних і достатніх підстав вважати, що ОСОБА_11 вчинив злочин чи інше правопорушення, всупереч вимог п. 1 ч. 8 ст. 5 Закону України «Про міліцію» стосовно повідомлення ОСОБА_11 підстав та мотивів його затримання, ОСОБА_12 і ОСОБА_8 , перевищуючи свої службові повноваження, без достатніх на те підстав, розпочали вчиняти активні дії спрямовані на незаконне затримання ОСОБА_11 . При цьому вони, діючи умисно та явно виходячи за межі наданих їм прав і повноважень, всупереч вимогам ч. 2 ст. 12, ч. 1 ст. 13, ст. 14 Закону України «Про міліцію», почали безпідставно і незаконно, без попередження, застосовувати відносно ОСОБА_11 фізичний вплив у вигляді викручування рук, нанесення численних ударів кулаками в область тулубу, а також спеціальний засіб наручники, який намагалися одягнути на зап`ястя кистей рук заведених за спину, спричиняючи потерпілому болісні відчуття.

У зв`язку з неправомірним застосуванням ОСОБА_7 і ОСОБА_8 сили, намаганням безпідставно застосувати спецзасоби і затримати ОСОБА_11 , останній, не усвідомлюючи їх як співробітників міліції, продовжив перешкоджати таким незаконним діям, намагаючись звільнити свої руки та відійти в сторону. ОСОБА_12 і ОСОБА_8 , не припиняючи свої активні протиправні дії спрямовані на незаконне затримання ОСОБА_11 , продовжили наносити йому удари кулаками по тулубу та кинули останнього грудьми на багажник розташованого поруч легкового автомобіля.

Продовжуючи реалізацію свого злочинного наміру, направленого на перевищення службових повноважень ОСОБА_8 , утримуючи ОСОБА_11 за праву руку і бажаючи зламати його волю, не беручи до уваги чисельну перевагу працівників міліції, а також наявність у ОСОБА_7 зарядженої табельної зброї, незважаючи на те, що ОСОБА_11 був неозброєним і своїми діями не створював реальної небезпеки їх життю або здоров`ю, умисно вчиняючи дії, які явно виходять за межі наданих йому прав і повноважень, в присутності ОСОБА_7 , наніс серію ударів ногою в область нижче підколінного суглобу правої ноги ОСОБА_11 , внаслідок чого спричинив йому, згідно висновку судово-медичної експертизи № 902/е від 19.04.2011 року, середньої тяжкості тілесне ушкодження у вигляді перелому проксимального епіметафізу правої малогомілкової кістки.

В цей час по проїжджій частині вул. Ентузіастів у напрямку Русанівської Набережної у м. Києві рухався службовий автомобіль із співробітниками полку міліції особливого призначення «Беркут» при ГУМВС України в м. Києві, який зупинився. З нього вийшли двоє міліціонерів зазначеного спецпідрозділу ОСОБА_17 і ОСОБА_18 , які підійшли до ОСОБА_7 і ОСОБА_8 , що продовжували утримувати за руки ОСОБА_11 . Останній, усвідомивши, що на місце події прибули співробітники міліції припинив опиратися незаконним діям ОСОБА_7 і ОСОБА_8 , які спромоглися, таким чином, реалізувати свій злочинний умисел у тому числі направлений на незаконне застосування відносно нього спеціального засобу - наручників.

Перевищуючи службові повноваження, ОСОБА_12 і ОСОБА_8 , незаконно затримавши ОСОБА_11 , насильно помістили його до салону автомобіля марки «Хюндай Тюксон» д.н з. НОМЕР_2 та доставили до Дарницького РУГУ МВС України в м. Києві, чим протиправно позбавили його волі. Під час затримання ОСОБА_11 та після нього, співробітниками міліції жодних процесуальних документів не складалося, факту вчинення ним будь-якого правопорушення встановлено і задокументовано не було. Очевидцями незаконного затримання ОСОБА_11 стали як його знайомі, так і випадкові перехожі, тому протиправні дії ОСОБА_7 і ОСОБА_8 образили особисту гідність потерпілого.

Прибувши до приміщення Дарницького РУГУ МВС України в м. Києві на вул. Кошиця, 3-а в м. Києві, близько 17 години, ОСОБА_8 , продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу направленого на перевищення службових повноважень, діючи умисно та явно виходячи за межі наданих йому прав і повноважень, під час висадки ОСОБА_11 зі свого автомобіля, в присутності ОСОБА_7 , безпідставно наніс йому один удар ногою в область живота, тим самим спричинивши болісні відчуття. В подальшому, ОСОБА_12 і ОСОБА_8 завели ОСОБА_11 , який продовжував безпідставно перебувати у наручниках, до кабінету № 313 райуправління міліції та розпочали перевіряти його на предмет причетності до скоєння крадіжки майна ОСОБА_14 . Водночас ОСОБА_12 і ОСОБА_8 , в порушення ч. 5 ст. 12 Закону України «Про міліцію», про застосування відносно ОСОБА_11 фізичного впливу та спеціальних засобів негайно та письмово не довели до відома безпосереднього начальника для сповіщення прокуророві.

Знаходячись у кабінеті ОСОБА_8 , продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу направленого на перевищення службових повноважень, діючи умисно та явно виходячи за межі наданих йому прав і повноважень, прагнучи примусити ОСОБА_11 надати пояснення про причетність до скоєння вищевказаного злочину, незаконно застосував відносно нього фізичне насильство, що проявилося у нанесенні удару ногою в область живота, тим самим спричинив потерпілому болісні відчуття. За результатами перевірки проведеної ОСОБА_19 і ОСОБА_8 , підозру в причетності ОСОБА_11 до скоєння крадіжки було спростовано, у зв`язку з чим його о 18 год. 23 хв. звільнено з Дарницького РУГУ МВС України в м. Києві.

Своїми умисними діями направленими на перевищення службових повноважень ОСОБА_12 і ОСОБА_8 , заподіяли істотної шкоди охоронюваним законом правам та інтересам потерпілого ОСОБА_11 .

Не погоджуючись із зазначеним вироком суду прокурор, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, ОСОБА_9 , подав апеляцію, в якій просить оскаржуваний вирок скасувати частково в частині призначеного покарання у зв`язку з його надмірною м`якістю та постановити новий вирок, яким призначити покарання ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 365 КК України у вигляді 5 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати певні посади в органах внутрішніх справ строком на 3 роки, на підставі ст. 54 КК України позбавити ОСОБА_20 спеціального звання «капітан міліції»; ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 365 КК України покарання у вигляді 5 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати певні посади в органах внутрішніх справ строком на 3 роки, на підставі ст. 54 КК України позбавити ОСОБА_16 спеціального звання «старшого лейтенанта міліції».
Зазначає, що вирок суду в частині призначеного покарання ОСОБА_7 та ОСОБА_8 є незаконним у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості злочину та особам засуджених. Крім того, прокурор вказує, що злочин, вчинений засудженими, відноситься до категорії тяжких, а також вчинений у сфері службової діяльності працівниками правоохоронного органу, які застосовували недозволені методи слідства та спричинили тілесні ушкодження потерпілому, а отже здійснили підрив авторитету органів внутрішніх справ. Також апелянт вказує, що судом у вироку не було зазначено достатніх підстав, які б істотно знижували ступінь тяжкості вчиненого підсудними ОСОБА_7 та ОСОБА_8 злочину, його цинічний та зухвалий характер. Крім того, під час судового розгляду щодо підсудного ОСОБА_7 не встановлено пом`якшуючих покарання обставин, що вказує на надмірну м`якість призначеного покарання. Апелянт також зазначає, що засуджені ОСОБА_12 та ОСОБА_8 лише формально позитивно характеризуються за місцем роботи, оскільки ОСОБА_12 за час несення служби шість разів піддавався дисциплінарним стягненням у виді зауважень, попереджень, доган, суворої догани, а ОСОБА_8 за шість років служби 5 разів піддавався дисциплінарним стягненням у вигляді попередження, доган, суворих доган, що може свідчити про негативну характеристику їх як працівників міліції. Вказує, що судом під час застосування ст. 75 КК України не враховано, що засуджені більшою мірою характеризуються негативно за місцем роботи, свою провину не визнають, незважаючи на доведеність вини.

Захисник ОСОБА_10 подав в інтересах засудженого ОСОБА_7 апеляцію, в якій просить вирок суду скасувати та закрити справу відносно ОСОБА_7 за відсутністю в його діях складу злочину. Вважає, що ОСОБА_7 необґрунтовано засуджено за ч. 2 ст. 365 КК України, а факт перевищення останнім службових повноважень не знайшов свого відображення під час судового розгляду, тому висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи. Також зазначає, що суд пішов шляхом довіри до позиції ОСОБА_21 , повністю ігноруючи вимоги ст. 67 КПК України, в якій зазначається, що суд, прокурор, слідчий і особа, яка проводить дізнання, оцінюють докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи у їх сукупності. З показів ОСОБА_11 вбачається, що ОСОБА_12 та ОСОБА_8 повідомили йому, що вони є працівниками міліції і він бачив їх формений одяг, однак все одно здійснив опір, що і зумовило застосування до нього насильства з метою його затримання. Сам ОСОБА_11 звернувся до суду першої інстанції із заявою, що не має жодних претензій до підсудного ОСОБА_7 та не вбачає в його діях складу злочину. Суд першої інстанції не надав належної оцінки позитивним даним про особи підсудних та безпідставно дійшов висновку про недостовірність їхніх показань. Також суд дав неправильну оцінку показанням свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_18 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , які в судовому засіданні підтвердили, що ОСОБА_12 та ОСОБА_8 правомірно застосували фізичний примус з метою подолання опору ОСОБА_11 . Показання свідків ОСОБА_25 , ОСОБА_26 і ОСОБА_27 слід оцінювати критично, оскільки вони перебувають з потерпілим у родинних та дружніх стосунках, а тому є зацікавленими у результатах розгляду справи.
Обвинувачений ОСОБА_12 подав доповнення до апеляції захисника ОСОБА_10 , у якому зазначає, що судове слідство проведено судом першої інстанції неповно, оскільки судом відхилено клопотання сторони захисту про витребування з МКЛШМД медичної картки, оригіналу довідки та рентген-знімку ОСОБА_28 , не встановлено послідовність отримання ОСОБА_11 тілесних ушкоджень, не проведено слідчий експеримент та не перевірено показання свідка ОСОБА_27 . Також вироку не зазначено, в чому він перевищив свої повноваження та яка саме істотна шкода була завдана охоронюваним законом правам і інтересам громадянина, адже відповідно до примітки до ст.364 КК України станом на 02.09.2009 року істотна шкода становила 30250 грн. Не встановлено наявність у нього та ОСОБА_8 умислу на перевищення службових повноважень та форму вини. Не враховано, що він ударів ОСОБА_11 не наносив, а також те, що рентген-знімок правого колінного суглобу ОСОБА_11 був наданий в розпорядження судово-медичного експерта з порушенням процесу, оскільки він слідчим не оглядався, до справи не приєднувався та не визнавався речовим доказом.
Захисник ОСОБА_5 подав в інтересах засудженого ОСОБА_8 апеляцію, в якій просить вирок суду скасувати та закрити провадження у справі за відсутністю в діях ОСОБА_8 складу злочину. При цьому зазначає, що висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи, адже у вироку не обґрунтовано, що дії ОСОБА_8 явно виходили за межі наданих йому прав, а матеріали справи не містять відповідних доказів. Крім того вказує, що ОСОБА_8 діяв виключно в межах своєї компетенції та у межах вимог п. 5 ч. 1 ст. 11 Закону України «Про міліцію», його дії були пов`язані з реалізацією його службових повноважень у зв`язку з підозрою у вчиненні ОСОБА_11 злочину. Також апелянт вказує, що потерпілий ОСОБА_11 після з`ясування всіх обставин та переконання у його непричетності до вчинення крадіжки надав працівникам Дарницького РУ розписку про відсутність претензій, а у судовому засіданні ОСОБА_11 показав, що підсудні повідомляли його під час затримання про те, що вони являються працівниками міліції, а він бачив формений одяг на підсудному ОСОБА_7 . Крім того, вказує, що покази ОСОБА_8 є послідовними та повністю відповідають істині. Зазначає, що відсутність складу злочину в діях ОСОБА_8 та ОСОБА_7 підтверджується показами свідків ОСОБА_29 , ОСОБА_18 та ОСОБА_14 , які є аналогічними показам засуджених. Також зазначає, що спричинення ОСОБА_11 тілесного ушкодження під час затримання, зумовлено його опором і є нічим іншим, як нещасним випадком, настання якого ніхто не міг передбачити. Вказує, що покази свідків ОСОБА_25 та ОСОБА_30 не заслуговують на увагу, оскільки зазначені особи не є очевидцями події та дізналися про неї лише зі слів ОСОБА_11 . Виходячи з наведеного, захист вважає, що дії засуджених були обумовлені службовим становищем і не виходили за межі тих прав і повноважень, які були надані останнім у зв`язку з займаною посадою та виконанням службових обов`язків.
Заслухавши доповідь судді, доводи учасників апеляційного розгляду, провівши судові дебати, заслухавши останнє слово засуджених, вивчивши матеріали справи, обговоривши і перевіривши доводи апеляцій, колегія суддів приходить до таких висновків.
Постановляючи обвинувальний вирок щодо ОСОБА_7 і ОСОБА_8 , суд першої інстанції обґрунтував його доказами, які були зібрані в ході досудового слідства у справі та досліджені в ході судового розгляду справи.
Зокрема, висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 і ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.365 КК України, ґрунтуються на таких доказах:

показаннях потерпілого ОСОБА_11 , який в судовому засіданні показав, що 02.09.2009 на вул. Ентузіастів в м. Києві у підземному переході він знайшов барсетку з документами на ім`я ОСОБА_13 та записною книжкою, яку вирішив повернути власнику. Зателефонувавши по номеру, який був у записній книжці, він домовився із сином власника барсетки, ОСОБА_31 , про зустріч. Під час зустрічі, після того як він повернув барсетку без жодних вимог винагороди, до нього підбігли раніше не знайомі йому ОСОБА_12 і ОСОБА_8 , які були одягнуті у цивільний одяг. Нічого не пояснюючи, вони завдали йому численних ударів кулаками в область тулуба, викрутили йому руки за спину, потягли його до автомобіля, кинули обличчям на капот, супроводжуючи ці дії нанесенням ударів кулаками по тулубу, спині, в поперек та у живіт. При цьому ОСОБА_8 наніс йому серію ударів ногою по правій нозі, після чого він відчув сильний біль. Після зауважень перехожих ОСОБА_12 зняв свою куртку та показав міліцейські погони, і лише тоді він зрозумів, що це працівники міліції. До цього він вважав, що це знайомі ОСОБА_14 та категорично не погоджувався з ними кудись їхати. Невдовзі його посадили до автомобіля працівників "Беркуту" та доставили до відділення міліції, де з`ясувавши, що його затримано безпідставно, відпустили додому;

результатах пред`явлення ОСОБА_11 під час досудового слідства фотознімків осіб для впізнання, в ході якого він впізнав ОСОБА_7 і ОСОБА_8 як осіб, які 02.09.2009 здійснювали його затримання на вул. Ентузіастів в м. Києві та завдали йому численних ударів в область тулубу та правої ноги;

результатах проведення очних ставок на досудовому слідстві між потерпілим ОСОБА_11 і підозрюваними ОСОБА_7 і ОСОБА_8 , в ході яких потерпілий вказав, що саме вони здійснювали його затримання 02.09.2009 на вул. Ентузіастів в м. Києві та завдали йому численних ударів в область тулубу та правої ноги;

результатах відтворення обстановки та обставин події за участю потерпілого під час досудового розслідування, в ході якого ОСОБА_11 на місцевості вказав на конкретні обставини його незаконного затримання, нанесення побоїв та спричинення тілесного ушкодження ОСОБА_7 і ОСОБА_8 ;

показаннях в судовому засіданні свідка ОСОБА_27 , який підтвердив, що був очевидцем того, як 02.09.2009 на вул. Ентузіастів в м. Києві двоє чоловіків у цивільному одязі підбігли до ОСОБА_11 , викрутили йому руки за спину, потягли його до автомобіля, кинули обличчям на капот, супроводжуючи ці дії нанесенням ударів кулаками по тулубу, спині, в поперек та у живіт. При цьому ОСОБА_8 наніс ОСОБА_11 удари ногою по правій нозі, і лише після цього ОСОБА_12 зняв свою куртку та показав перехожим міліцейські погони. Тоді він зрозумів, що це працівники міліції. За декілька хвилин під`їхав автомобіль з працівниками спецпідрозділу "Беркут", які посадили ОСОБА_11 в автомобіль та повезли в сторону Русанівської набережної;

результатах проведення очних ставок на досудовому слідстві між свідком ОСОБА_27 та підозрюваними ОСОБА_7 і ОСОБА_8 , в ході яких свідок вказав, що саме вони здійснювали затримання ОСОБА_11 02.09.2009 на вул. Ентузіастів в м. Києві та завдали останньому численних ударів в область тулуба та правої ноги;

результатах відтворення обстановки та обставин події за участю свідка ОСОБА_27 під час досудового розслідування, в ході якого свідок на місцевості вказав на конкретні обставини затримання ОСОБА_11 , нанесення йому ударів ОСОБА_7 і ОСОБА_8 ;

показаннях свідка ОСОБА_14 , який судовому засіданні підтвердив, що 02.09.2009 на вул. Ентузіастів в м. Києві дійсно зустрівся з незнайомим йому ОСОБА_11 з приводу повернення барсетки, яку раніше було викрадено у його батька. На місце він прибув з працівниками міліції ОСОБА_7 і ОСОБА_8 , які затримали ОСОБА_11 одразу ж після передачі барсетки. Жодних вимог щодо виплати винагороди за повернення барсетки ОСОБА_11 йому не висував;

показаннях свідка ОСОБА_23 , який в судовому засіданні засвідчив, що був очевидцем того, як 02.09.2009 на вул. Ентузіастів в м. Києві двоє чоловіків у цивільному одязі намагались викрутити руки за спину іншому чоловікові, кинули його грудьми і обличчям на багажник автомобіля. Про те, що відбувається затримання він зрозумів лише тоді, коли один з чоловіків вигукнув перехожим, що він працівник міліції;

показаннях свідків ОСОБА_32 та ОСОБА_18 , які в судовому засіданні засвідчили, 02.09.2009, здійснювали чергування у складі групи швидкого реагування "Консул-112". Проїжджаючи по вул. Ентузіастів в м. Києві побачили конфлікт між трьома чоловіками. Двоє з них викрити руки третьому та утримували його. Коли вони підійшли, один з чоловіків пред`явив посвідчення співробітника карного розшуку, після чого вони помістили затриманого до свого автомобіля та доставили у відділення міліції;

показаннях свідків ОСОБА_26 і ОСОБА_25 , які в судовому засіданні повідомили про обставини затримання ОСОБА_11 із застосуванням насильства, які стали відомі їм зі слів самого ОСОБА_11 ;

висновку судово-медичної експертизи № 902/е від 19.04.2011 року, згідно з якою у ОСОБА_11 було виявлене середньої тяжкості тілесне ушкодження у вигляді перелому проксимального епіметафізу правої малогомілкової кістки.

При цьому суд першої інстанції дав оцінку всім доказам у справі, зазначив, чому взяв до уваги одні докази і відкинув інші. Будь-яких суперечностей у вироку суду колегія суддів не вбачає.
Суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку, що досліджені докази у своїй сукупності спростовують показання підсудних ОСОБА_7 і ОСОБА_8 про відсутність в їхніх діях складу злочину та доводять їхню вину у вчиненні службовою особою дій, які явно виходять за межі наданих їй повноважень, які заподіяли істотну шкоду охоронюваним законом правам та інтересам окремих громадян, а також супроводжувались насильством, і були болісними та такими, що ображають особисту гідність потерпілого, та правильно кваліфікував їхні дії за ч.2 ст.365 КК України.
Доводи апеляцій захисників про те, що ОСОБА_12 та ОСОБА_8 повідомили потерпілого ОСОБА_11 , що вони є працівниками міліції, однак той все одно здійснив опір, що і зумовило застосування до нього насильства з метою його затримання, спростовуються показаннями як самого потерпілого, так і показаннями свідків ОСОБА_27 , ОСОБА_23 , ОСОБА_18 , ОСОБА_22 , які були безпосередніми очевидцями події та у своїх показаннях підтвердили, що ОСОБА_12 та ОСОБА_8 показали посвідчення та заявили про себе як про працівників міліції уже після того, як застосували до потерпілого насильство. До цього моменту означена подія виглядала як звичайна бійка.
Колегія суддів погоджується з оцінкою, яку суд першої інстанції дав показанням потерпілого та свідків ОСОБА_27 , ОСОБА_23 , ОСОБА_18 , ОСОБА_22 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_14 та вважає, що суд обґрунтовано дійшов висновку, що досліджені докази у своїй сукупності спростовують показання ОСОБА_7 та ОСОБА_8 про відсутність в їхніх діях ознак злочину.
Твердження сторони захисту про те, що ОСОБА_12 і ОСОБА_8 затримали ОСОБА_25 із застосуванням насильства у зв`язку з підозрою у причетності до вчинення крадіжки не тільки не ґрунтується на досліджених у справі доказах, але і спростовується тією обставиною, що після затримання і доставки ОСОБА_11 у відділення міліції ОСОБА_12 і ОСОБА_8 не скали протокол про його затримання та відпустили ОСОБА_11 , не провівши з ним ніяких слідчих або процесуальних дій.

Та обставина, що ОСОБА_11 надав працівникам Дарницького РУ розписку про відсутність претензій, а також звернувся до суду першої інстанції із заявою, що не має жодних претензій до підсудного ОСОБА_7 та не вбачає в його діях складу злочину, не ставить під сумнів правильність встановлених судом фактичних обставин вчиненого злочину та кваліфікацію дій засуджених.
Щодо доводів доповнення до апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 , колегія суддів визнає за необхідне зазначити, що спричинені ОСОБА_11 тілесні ушкодження досліджувались двічі, перший раз під час судово-медичного обстеження № 404/е (т.1 а.с. 52-54), другий раз в ході судово-медичної експертизи № 602/Е (т.2 а.с. 142-145). Під час обох досліджень в розпорядження судових медиків надавались медична документація з КЛМШМД, яка була визнана достатньою для дачі висновків. В обох випадках експерти виявили у ОСОБА_11 середньої тяжкості тілесне ушкодження у вигляді перелому проксимального епіметафізу правої малогомілкової кістки. Правильність встановленого ОСОБА_11 діагнозу не викликає сумнівів. Якогось особливо порядку надання на дослідження експерту медичної документації норми кримінально-процесуального законодавства не передбачають. Твердження ОСОБА_7 про те, що вказану медичну документацію слідчий повинен був оглянути, визнати речовим доказом та долучити її до матеріалів справи є безпідставним та не ґрунтується на вимогах закону.
Колегія суддів не погоджується з доводами ОСОБА_7 про неповноту судового слідства, оскільки судом першої інстанції було досліджено усі докази надані сторонами провадження. Відмова суду першої інстанції у задоволенні клопотання сторони захисту про витребування з МКЛШМД медичної картки, оригіналу довідки та рентген-знімку ОСОБА_28 , встановлення послідовність отримання ОСОБА_11 тілесних ушкоджень, проведення слідчого експерименту та перевірки показань свідка ОСОБА_27 була зумовлена недоцільністю таких слідчих та процесуальних дій, не призвела до неповноти судового розгляду, не поставила під сумнів докази, на підставі яких суд постановив вирок, та не вплинула на правильність прийнятого судом рішення.
Щодо доводів про невідповідність формулювання обвинувачення ОСОБА_7 вимогам закону колегія суддів, вважає, що зміст оскаржуваного вироку відповідає вимогам ст.374 КПК України 1960 року, в формулюванні обвинувачення зазначені усі специфічні ознаки складу злочину передбаченого ч.5 ст.365 КК України, фактичні обставини вчиненого злочину викладено у вироку з достатньою повнотою, зазначено форму вини.
Та обставина, що тілесне ушкодження у виді перелому проксимального епіметафізу правої малогомілкової кісткибуло спричинено ОСОБА_8 , а не ОСОБА_7 , на кваліфікацію дій останнього не впливає, оскільки об`єктивна сторона інкримінованого їм обом злочину включає не лише спричинення вказаного тілесного ушкодження, а й нанесення численних ударів потерпілому ОСОБА_11 , які хоч не спричинили тілесних ушкоджень, однак були болісними та такими, що ображали його особисту гідність.
Посилання ОСОБА_7 на примітку до ст.364 КК України щодо розміру істотної шкоди, яка полягає у завданні матеріальних збитків, є недоречним, оскільки дії ОСОБА_7 і ОСОБА_8 кваліфіковані за ч.2 ст.365 КК України як такі, що заподіяли істотну шкоду охоронюваним законом правам та інтересам ОСОБА_11 за ознакою застосування насильства, яке було болісними та ображало його особисту гідність, а не ознакою спричинення йому матеріальних збитків.

Отже доводи апеляцій сторони захисту не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду.
Що стосується доводів апеляції прокурора про невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого засудженими злочину та їх особам внаслідок м`якості, колегія суддів також визнає їх безпідставними, оскільки призначаючи ОСОБА_7 і ОСОБА_8 покарання, суд першої інстанції відповідно до вимог ст.65 КК України врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особи винних, відсутність обставин, які обтяжують їх покарання, а також наявність обставини, яка пом`якшує покарання ОСОБА_8 .
З урахуванням ступеню тяжкості злочину, а також позитивних даних про особи засуджених, які раніше до кримінальної відповідальності не притягувались, за місцем роботи характеризувались позитивно суд першої інстанції правильно визначив їм розмір основного та додаткового покарання, та обґрунтовано дійшов висновку про можливість звільнення їх від відбування основного покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України.
З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при винесенні вироку дотримано вимоги ст.ст. 50, 65 КК України, призначено покарання, що відповідає особам засуджених та ступеню тяжкості вчиненого ними злочину, є необхідним і достатнім для виправлення засуджених та запобігання вчинення нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що вирок суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, підстави для скасування чи зміни вироку відсутні.
З огляду на викладене, керуючись п.п. 11, 15 розділу 11 КПК України 2012 року, ст.ст. 365, 366 КПК України 1960 року, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляції прокурора ОСОБА_9 , захисника ОСОБА_10 в інтересах засудженого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_5 в інтересах засудженого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Дарницького районного суду м. Києва від 17 листопада 2014 року щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_8 без змін.

Ухвала Апеляційного суду міста Києва може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

СУДДІ:

_________________ _________________ _________________
ОСОБА_1 ОСОБА_3 ОСОБА_2