Справа № 529/446/15-к
ВИРОК
іменем України
09 січня 2018 року Шишацький районний суд Полтавської області в складі

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

секретаря ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

його захисника адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду селища Шишаки Полтавської області матеріали кримінального провадження № 0000068 від 02 квітня 2015 року по обвинуваченню

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Римарівка Гадяцького району Полтавської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, освіта неповна середня, не одруженого, не працюючого, раніше судимого, а саме:

- 04.04.2000 року Гадяцьким районним судом Полтавської області за ч.3 ст. 140, 46-1 КК України (1960 року) до 1 року позбавлення волі з відстрочкою виконання вироку на один рік;

- 14.02.2002 Гадяцьким районним судом Полтавської області за ч.3 ст. 140 (1960 року), ч.3 ст. 185, із застосуванням ст. 42 КК України (1960 року) до 3 років 6 місяців позбавлення волі, звільненого 23.03.2005 по відбуттю покарання;

- 28.10.2005 Гадяцьким районним судом Полтавської області за ч.2 ст.186 КК України до 5 років позбавлення волі, звільненого 25.12.2009 на підставі постанови Крюківського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 17.12.2009 умовно-достроково з невідбутим строком 5 місяців 3 дні;

- 24.01.2012 Новосанжарським районним судом Полтавської області з урахуванням перегляду вироку ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 14.06.2012 - за ч.3 ст.185 до 4 років позбавлення волі, звільненого 03.04.2014 на підставі ухвали Крюківського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 26.03.2014 умовно-достроково з невідбутим строком 6 місяців 9 днів;

- 16.06.2015 Полтавським районним судом Полтавської області за ч.3 ст.185, ч.3 ст.186, ч.3 ст.187, із застосуванням ч.1 ст. 70 КК України до 8 років позбавлення волі з конфіскацією майна;

- 12.11.2015 Кременчуцьким районним судом Полтавської області за ч.3 ст.186, ч.3 ст.187, із застосуванням ч.ч.1, 4 ст. 70, ч.1 ст. 71 КК України до 8 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна;

- 30.11.2016 Зіньківським районним судом Полтавської області за ч. 2 ст. 186, із застосуванням ч.4 ст. 70 КК України до 8 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна,

перебуваючого під вартою за вироком Семенівського районного суду Полтавської області від 14.09.2017, який не набрав законної сили,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України,

ВСТАНОВИВ:

26 березня 2015 року у вечірній час, проїжджаючи на рейсовому автобусі повз с. Попівка Диканського району Полтавської області, з метою здійснення крадіжки чужого майна ОСОБА_4 вийшов у вказаному селі та обрав собі у ньому будинок по АДРЕСА_2 з якого, на його думку, можливо було здійснити крадіжку. В подальшому з корисних спонукань, з метою наживи, усвідомлюючи суспільну небезпечність свого діяння, передбачаючи та бажаючи настання його суспільно-небезпечних наслідків, впевнившись у відсутності власників та сторонніх осіб, ОСОБА_4 переліз через огорожу вказаного домоволодіння, потрапивши на його територію. Шляхом витягування скла з віконної рами галереї житлового будинку та просування руки у отвір який утворився, відкрив внутрішній замок вхідних дверей та проник в середину житлового будинку.

Зайшовши до спальної кімнати будинку та виявивши там потерпілу ОСОБА_6 , ОСОБА_4 із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя та здоров`я особи, що проявилось у завданні двох поштовхів у груди від яких потерпіла кожного разу падала на ліжко та утримання рукою за обличчя, погрожуючи застосуванням фізичного насильства, відкрито заволодів грошовими коштами останньої на загальну суму 920 грн. після чого залишив місце злочину та на власний розсуд розпорядився грошима, якими заволодів.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину не визнав, зазначив, що ніколи не перебував в будинку потерпілої, а відповідні зізнавальні показання на стадії досудового розслідування надав через застосування до нього впливу з боку працівників правоохоронних органів. Працівниками міліції допущені процесуальні порушення при проведенні впізнання та слідчого експерименту, що призвело до того, що потерпіла вказала саме на нього, як на особу, що скоїла злочин.

Незважаючи на невизнання вини самим обвинуваченим ОСОБА_4 у вчиненні даного злочину, його вина повністю підтверджується, а надані ним в судовому засіданні пояснення відповідно повністю спростовуються наступними доказами по справі перевіреними судом:

- показаннями допитаної в судовому засіданні потерпілої ОСОБА_6 , яка пояснила, що проживає по АДРЕСА_2 . 26 березня 2015 року вона заснула близько 20-00 год. та прокинулась від того, що хтось ходив по будинку та підсвічував собі чимось. Прокинувшись вона включила настільну лампу та побачила невідомого їй чоловіка, який почав вимагати у неї 20 грн., які вона дала йому. Проте на цьому невідомий не заспокоївся та двічі штовхнув її на ліжко, почав затуляти їй рота та продовжував вимагати гроші. Знайшовши у тумбочці кошти у сумі 900 грн., з яких 500 були у банківській упаковці, дві купюри по 100 грн. та інші по 20 грн. невідомий переліз через штахет та пішов в сторону с. Балясне. При цьому відібраний у неї мобільний телефон він викинув біля її двору.

Після залишення будинку нападником потерпіла виявила, що він проник в будинок розбивши віконне скло у галереї та відкривши через цей отвір защіпку на дверях.

Зазначила, що добре роздивилась та запам`ятала особу, яка на неї напала, вказуючи на ОСОБА_4 .

Підозрюючи у нападі на неї місцевого громадянина на прізвище « ОСОБА_7 » через декілька днів вона звернулась до Диканського районного відділу міліції.

В подальшому за пред`явленими їй фотокартками впізнала особу ОСОБА_4 за наявними у нього характерними рисами обличчя. Через деякий час в її будинку було проведено слідчий експеримент в ході якого обвинувачений показав яким чином від проник у будинок та здійснив напад на потерпілу.

Заперечила твердження обвинуваченого, що до проведення впізнання слідчий на мобільному телефоні показував їх фотографію обвинуваченого та вказала, що в дійсності слідчий показував їй фотографію « ОСОБА_7 », якого вона з початку підозрювала у нападі на себе.

Заявлений нею цивільний позов обвинуваченого підтримала в повному обсязі та наполягала на його задоволенні.

Після допиту потерпіла надала до суду письмову заяву, в якій просила проводити подальший судовий розгляд без її участі, підтримала надані нею раніше показання (т.3, а.с. 20). В зв`язку цим подальший судовий розгляд та оголошення вироку здійснено судом без участі потерпілої ОСОБА_6 ;

- показаннями допитаного в судовому засіданні свідка ОСОБА_8 , який пояснив, що на час вчинення відносно потерпілої злочину працював на посаді начальника карного розшуку Диканського РВ УМВС України в Полтавській області. Дізнавшись на початку квітня 2015 року від працівників Полтавського РВ УМВС інформацію про затримання ними особи, що здійснювала напади на осіб похилого віку та знаючи, що на території Диканського району вчинено аналогічний злочин, прибув до вищевказаного райвідділу для спілкування з затриманим.

Затриманим виявився ОСОБА_4 , який добровільно без застосування будь-якого примусу чи умовлянь спочатку розказав, а потім написав письмове пояснення щодо вчиненого ним на території району злочину, в деталях розповівши про обставини нападу на потерпілу та заволодіння її грошима, зазначивши що на час вчинення злочину був одягнений в чорні спортивні штани з синіми вставками по боках та чорну «балонєву» куртку до пояса. При цьому сам ОСОБА_4 вказував, що частина коштів якими він заволодів у сумі 500 грн. були у банківській упаковці яка мала написи «01», «2015» та «Диканька», хоча вказана обставина, ще не була відома працівникам міліції, оскілки потерпіла про вказані деталі їх не повідомляла;

- показаннями допитаного в судовому засіданні ОСОБА_9 , який пояснив, що на час вчинення злочину відносно потерпілої працював на посаді слідчого Диканського РВ УМВС України в Полтавській області та здійснював досудове розслідування у вищевказаному кримінальному провадженні, починаючи зі стадії огляду місця події. При спілкуванні з потерпілою остання повідомила, що добре запам`ятала нападника, який поміж іншого мав дуже злі очі.

Під час виконання доручення слідчого працівниками карного розшуку було встановлено, що до даного злочину може бути причетний ОСОБА_4 . В зв`язку з перебуванням обвинуваченого в СІЗО та неможливістю його доставки до райвідділу за участю потерпілої було проведене впізнання особи за фотокартками. Під час даної слідчої дії були виконані вимоги КПК та забезпечена участь 2-х понятих в присутності яких потерпіла ОСОБА_6 на одній з фотокарток за характерними рисами впізнала ОСОБА_4 , як особу, що здійснила напад на неї.

При першому допиті ОСОБА_4 відмився від надання показань на підставі ст. 63 Конституції України, але при повторному допиті в якості підозрюваного в присутності захисника в деталях розповів про обставини вчинення злочину. Після цього в будинку потерпілої з ОСОБА_4 в присутності захисника було проведено слідчий експеримент під час якого він також добровільно детально розповів та показав всі обставини вчиненого ним злочину;

- показаннями допитаного в судовому засіданні свідка ОСОБА_10 , який пояснив, що тривалий час працює водієм «ПП ОСОБА_11 » та здійснює перевезення пасажирів на рейсовому автобусі «Полтава-Диканька-Шишаки».

26 березня 2015 року він здійснював вищевказаний рейс на час відправлення 18-40 год. з м. Полтави та проїздив через с. Попівка Диканського району. З обвинуваченим ОСОБА_4 раніше не знайомий, чи був останній пасажиром автобуса у той день пригадати не може, оскільки минуло багато часу та він не має звички запам`ятовувати пасажирів, окрім тих, що допускають некоректну поведінку. Чи зупинявся він у с. Попівка того дня також не пам`ятає. Якщо пасажири сідають в автобус на автостанції контроль за їх посадкою здійснюють працівники автостанції.

Таким чином доводи захисту про те, що показання свідка ОСОБА_10 беззаперечно свідчать про те, що ОСОБА_4 у вечірній час 26 березня 2015 року не приїжджав на рейсовому автобусі у с. Попівка Диканського району не знаходять свого підтвердження;

- показаннями допитаних в судовому засіданні свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , які пояснили, що з огляду на їх активну громадську позицію вони періодично запрошуються працівниками Диканського відділення поліції до участі у слідчих діях в якості понятих. В 2015 році вони були запрошені понятими при проведенні впізнання за фотокартками потерпілою жінкою похилого віку, яка серед пред`явлених їй декількох фотокарток за характерними ознаками впевнено впізнала особу, що вчинила відносно неї протиправні дії. За результатами вказаної слідчої дії було складено протокол, який був підписаний її учасниками;

- показаннями свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , які пояснили, що в якості понятих приймали участь у проведенні слідчого експерименту з ОСОБА_4 за місцем проживання потерпілої ОСОБА_6 у с. Попівка Диканського району. Під час вказаної слідчої дії ОСОБА_4 самостійно, без будь-якого примусу з боку працівників міліції, у присутності захисника показував та розповідав обставини його проникнення в будинок потерпілої. Деталей даної слідчої дії вони не пам`ятають в зв`язку зі спливом значного періоду часу.

- рапортом оперативного чергового Диканського РВ УМВС від 02 квітня 2015 року № 4219 про надходження того ж дня від ОСОБА_6 , 1935 року народження інформації про скоєння 26 березня 2015 року невідомою особою крадіжки належний їй коштів в сумі 920 грн. за місцем її проживання в с. Попівка Диканського району та те, що у вказаному злочині вона підозрює місцевого жителя на прізвище « ОСОБА_16 » (т.1, а.с.74);

- протоколом огляду місця події від 02 квітня 2015 року яким зафіксована обстановка на місці злочину, а саме відсутність 3-х фрагментів скла у вікні галереї будинку, обстановка у спальній кімнаті зокрема присутність у ній ліжка та тумбочки в якій зі слів потерпілої зберігались кошти до заволодіння ними (т.1.а.с.79-82);

- протоколом пред`явлення особи для впізнання від 05 квітня 2015 року згідно якого потерпіла ОСОБА_6 серед пред`явлених їй 4-х фотокарток чоловіків за характерними рисами обличчя впізнала особу, що скоїла напад на неї та вказана на фотокартку № 3 на якій було зображено ОСОБА_4 (т.1., а.с.93-96);

- протоколом слідчого експерименту від 26 квітня 2015 року проведеного з ОСОБА_4 за участі захисника в будинку ОСОБА_6 по АДРЕСА_2 та фототаблицями до нього. Під час даної слідчої дії ОСОБА_4 розповів, що зайшовши до домогосподарства потерпілої він витяг два скла з вікна, що розміщене поряд з дверми для входу в будинок та просунувши руку у вказаний отвір відкрив внутрішній замок. Побачивши в будинку пристарілу жінку почав вимагати у неї кошти та отримавши відмову два рази штовхнув її на ліжко. Після цього жінка віддала йому кошти в конверті, але він знов штовхнув її на ліжко та почав затуляти їй рота щоб вона не кричала. Побачивши в тумбочці кошти в банківській упаковці, забрав їх, поклав до себе в кишеню та вийшов з будинку. Після цього ОСОБА_4 на місці детально показав механізм проникнення в будинок, яким чином він наносив поштовхи в груди потерпілої та місце у тумбочці де зберігались грошові кошти (т.1., а.с. 150).

Невідповідності у показах потерпілої ОСОБА_6 про те, що під час проведення процедури впізнання не були присутні поняті натомість були присутні два працівника міліції у формі, на висновки суду не впливають. Так, суд вважає, що в силу похилого віку (81 рік на час допиту в суді), пережитого під час нападу хвилювання та давності події вона могла не до кінця запам`ятати дрібні деталі вказаної слідчої дії. Зокрема показання потерпілої в цій частині спростовуються даними протоколу даної слідчої дії, показаннями свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 .

Крім того, з показань свідка ОСОБА_12 вбачається, що він є військовослужбовцем, носить формений одяг та зі значною долею імовірності міг знаходитьсь у ньому під час даної слідчої дії (точно він цього не пам`ятає). Таким чином останній міг бути сприйнятий потерпілою не в якості військового, а в якості працівника міліції. При цьому у своїх показах потерпіла зазначала, що присутніх працівників міліції (крім слідчого) було двоє, що відповідає кількості понятих при проведенні впізнання.

До наданих в судовому засіданні показань ОСОБА_4 про те, що до вищевказаного злочину він не причетний та взагалі не був у будинку потерпілої, а також його відмови від наданих на досудовому розслідуванні зізнавальних показань суд відноситься критично та вважає таку поведінку обвинуваченого своєрідною лінією захисту, направленою на уникнення кримінальної відповідальності.

Так на стадії досудового розслідування ОСОБА_4 у своєму письмовому поясненні від 05 квітня 2015 року, а також під час допиту в якості підозрюваного 26 квітня 2015 року та слідчого експерименту 26 квітня 2015 року визнавав себе винним та в деталях розповідав про обставини вчинення злочину. При цьому допит в якості підозрюваного та слідчий експеримент були проведені за участю захисника, що виключає застосування до ОСОБА_4 недозволених методів досудового розслідування з боку працівників міліції. Під час вказаних дій доповнень чи зауважень щодо їх проведення від ОСОБА_4 та захисника не надходило.

Підтвердженням цього є той факт, що за результатами проведеного слідчим відділом Прокуратури Полтавської області досудового розслідування у кримінальному проваджені № 0000283, розпочатого 03.10.2016 року за фактом можливих неправомірних дій по відношенню до ОСОБА_4 з боку працівників Диканського РВ УМВС під час розкриття та розслідування злочину скоєного відносно ОСОБА_6 , викладені ОСОБА_4 відомості свого підтвердження не знайшли. Кримінальне провадження закрито на підставі п. 2 ч.1 ст. 284 КПК України (т. 3 а.с.102-107).

Доводи захисту про те, що перед проведенням впізнання потерпілій працівниками міліції на мобільному телефоні були показані фото ОСОБА_4 спростовуються результатами допиту потерпілої в судовому засіданні, яка повідомила, що їй показували фото особи на прізвище « ОСОБА_7 ».

Доводи захисту про безпідставність проведення впізнання за фотографіями на висновки суду також не впливають, оскільки така можливість в разі процесуальної необхідності передбачена вимогами ч.6 ст. 228 КПК України.

За таких обставин суд кваліфікує дії ОСОБА_4 за ч.3 ст. 186 КК України, як вчинене повторно відкрите викрадення чужого майна, поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, та проникненням у житло.

При призначенні покарання обвинуваченому суд керується загальними засадами призначення покарання, передбаченими ст. 65 КК України, та призначає покарання відповідно до положень Загальної частини КК України, у межах санкції ч. 3 ст. 186 КК України, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання.

Обвинувачений є особою раніше неодноразово судимою за вчинення аналогічних злочинів. За місцем проживання характеризується посередньо, здоровий, працездатний, але не працює, на обліку в лікаря-нарколога та психіатра не перебуває.

Обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого судом не встановлено.

Обставиною, що обтяжують покарання обвинуваченого суд вважає вчинення злочину щодо особи похилого віку.

Керуючись положеннями ст.ст. 32, 34, ч.4 ст. 67, примітки до ст. 185, ст. 186 КК України суд не враховує в якості обтяжуючої обставини зазначений в обвинувальному акті в якості такої рецидив злочинів, оскільки з огляду на судимості обвинуваченого інкримінований йому рецидив злочинів утворює одночасно і їх повторність, яка вже врахована судом в якості кваліфікуючої злочину за яким проводиться даний судовий розгляд.

В той же час згідно роз`яснень наведених у абз. 2 п. 19 Постанови Пленуму ВСУ від 04.06.2010 № 7 «Про практику застосування судами кримінального законодавства про повторність, сукупність і рецидив злочинів та їх правові наслідки» якщо рецидив злочинів утворює одночасно і їх повторність, яка передбачена у статті чи частині статті Особливої частини КК як ознака злочину, що впливає на його кваліфікацію, то за змістом частини четвертої статті 67 КК як повторність, так і рецидив злочинів суд не може ще раз враховувати при призначенні покарання як обставину, що його обтяжує.

За таких обставин, врахувавши конкретні обставини вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, зокрема те, що маючи ряд непогашених судимостей за вчинення тяжких злочинів проти власності, після звільнення з місць відбування покарань на шлях виправлення не став та знов вчинив тяжкий корисливий злочин, за відсутність обставин, які пом`якшують покарання, та за наявності обставини, що його обтяжує, суд не знаходить підстав для застосування відносно обвинуваченого положень ст.ст. 69,75 КК України та вважає необхідним призначити йому покарання у вигляді реального позбавлення волі, оскільки лише даний вид та міра покарання відповідатимуть меті кримінального покарання та будуть необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчиненню подібних кримінальних правопорушень в майбутньому.

Враховуючи те, що, передбачений ч.3 ст. 186 КК України злочин ОСОБА_4 вчинено 26 березня 2015 року тобто до постановлення вироку Зіньківським районним судом Полтавської області 30 листопада 2016 року, суд призначає остаточне покарання у відповідності до норм ч.4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів.

Зважаючи на те, що у попередніх вироках Полтавського районного, Кременчуцького районного та Зіньківського районного судів Полтавської області ОСОБА_4 вже призначалось покарання за ч.3 ст. 186 КК України, а найсуворіше покарання у вигляді 8 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна йому було призначене за ч.3 ст. 187 КК України, суд вважає необхідним при призначенні остаточного покарання обвинуваченому застосувати принцип поглинання менш суворо покарання більш суворим.

Заявлені обвинуваченим клопотання про зарахування в строк відбування покарання строків його попереднього ув`язнення на різних стадіях кримінального процесу, суд вважає можливим задовольнити частково із застосуванням положень ч.ч. 1, 5 ст. 72 КК України у минулій та поточній редакції, яка набрала чинності 21 червня 2017 року.

Таким чином, термін попереднього ув`язнення ОСОБА_4 за періоди з 21 серпня 2014 року по 08 вересня 2014 року, а також з 04 квітня 2015 року по 20 червня 2017 року, зарахувати у строк покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, а з 21 червня 2017 року по день винесення вироку день за день.

З метою забезпечення виконання обвинуваченим його процесуальних обов`язків, уникнення, процесуальних ризиків у вигляді можливості обвинуваченого переховуватись від суду, або органів виконання покарання та (або) вчинити інше кримінальне правопорушення, суд вважає необхідним, до набрання вироком законної сили обрати відносно обвинуваченого запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Безпосередньо кримінальним правопорушенням завдано шкоду на суму 920 грн. яка не відшкодована.

Питання, заявленого потерпілою ОСОБА_6 до обвинуваченого ОСОБА_4 , цивільного позову про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої злочином (т.1. а.с.197-198) на загальну суму 5945,57 грн., суд вирішує у відповідності з вимогами ст. 129 КПК України та правилами цивільного судочинства, вважаючи його таким, що підлягає задоволенню у повному обсязі.

Так, на підставі досліджених в судовому засіданні доказів, зокрема особистих пояснень потерпілої, а також квитанцій що підтверджують вартість придбаних потерпілою ліків (т.1.а.с. 199-200) суд дійшов висновку, що потерпіла внаслідок здійснення по відношенню до неї злочинного посягання з боку обвинуваченого пережила сильне хвилюванні внаслідок чого відбулось погіршення стану її здоров`я та вона була вимушена проходити відповідне медикаментозне лікування вартість якого склала 945,57 грн., отже вказана сума підлягає стягненню з обвинуваченого на користь потерпілої.

З урахуванням конкретних обставин кримінального порушення, стану здоров`я потерпілої обумовленого її віком, характеру та обсягу душевних і психічних страждань, яких потерпіла зазнала, як під час вчинення відносно неї протиправних дій з боку обвинуваченого в її власному будинку, так і внаслідок вчинення вказаних дій, що виразились у перенесенні нею приниження, відчуття безпорадності та болю, порушенні нормального та сталого режиму життєдіяльності, пов`язаного з необхідністю проходити медикаментозне лікування, участю у проведенні слідчих дій та судових засідань, суд вважає що позовні вимоги потерпілої про стягнення з обвинуваченого моральної шкоди у розмірі 5000 грн. є обґрунтованими та розумними, виходячи з встановлених фактичних обставин справи.

Відомості щодо речових доказів по справі в матеріалах обвинувального акту відсутні та прокурором в судовому засіданні не оголошувались.

З урахуванням наведеного та керуючись ст.ст. 373, 374 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 - визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 186 КК України та призначити йому покарання у вигляді 6 (шести) років позбавлення волі.

Відповідно до ч.4 ст. 70 КК України шляхом поглинання більш м`якого покарання, призначеного за даним вироком більш суворим покаранням, призначеним за вироком Зіньківського районного суду Полтавської області від 30 листопада 2016 року, призначити ОСОБА_4 остаточне покарання у вигляді 8 (восьми) років 6 (шести) місяців позбавлення волі з конфіскацією всього майна, що є його власністю.

Строк відбування покарання рахувати з 04 квітня 2015 року.

Зарахувати ОСОБА_4 у строк відбування покарання час його попереднього ув`язнення на стадії досудового розслідування та судових розглядів за правилами ст. 72 КК України, а саме строк попереднього ув`язнення за періоди часу з 21 серпня по 08 вересня 2014 року, а також з 04 квітня 2015 року по 20 червня 2017 року зарахувати з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, а за період часу з 21 червня 2017 року по 09 січня 2018 року з розрахунку день за день.

До дати набрання вироком законної сили застосувати відносно обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, взявши його під варту негайно в залі суду.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_6 до обвинуваченого ОСОБА_4 про стягнення матеріальної та моральної шкоди завданої злочином задовольнити в повному обсязі.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 945 (дев`ятсот сорок п`ять) грн. 57 коп. на відшкодування матеріальної шкоди завданої злочином та 5000 (п`ять тисяч) грн. на відшкодування моральної шкоди завданої злочином, а всього стягнути 5945 (п`ять тисяч дев`ятсот сорок п`ять) грн. 57 коп.

Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Полтавської області через Шишацький районний суд Полтавської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення з підстав, передбачених ст.394 КПК України.

Обвинуваченому та прокурору копію вироку вручити негайно після його проголошення.

Інші учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Головуючий суддя ОСОБА_17 Сиволап