Постанова
Іменем України

22 березня 2018 року
м. Київ
справа № 450/1498/14-к
провадження № 51-2290 км 18
Колегія суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі ОСОБА_4 ,
за участю прокурора ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,
розглянувши у судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000256 за обвинуваченням
ОСОБА_7 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
який народився в с. Підмонастир, Перемишлянського району Львівської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України,
за касаційною скаргою захисника ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_7 на вирок Пустомитівського районного суду Львівської області від 7 грудня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 18 жовтня 2016 року.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами
першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Пустомитівського районного суду Львівської області від 7 грудня 2015 року ОСОБА_7 засуджено за ч. 1 ст. 115 КК України на 8 років позбавлення волі.
Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 18 жовтня 2016 року цей вирок залишено без зміни.
За вироком суду ОСОБА_7 визнаний винуватим у тому, що він 3 березня 2014 року, приблизно о 00 годин 30 хвилин, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходячись на території садово городнього товариства «Нива» по вул. Лісовій в с. Старе Село, Пустомитівського району Львівської області, після спільного вживання алкогольних напоїв з ОСОБА_8 , під час конфлікту, керуючись раптово виниклим умислом, спрямованим на вчинення умисного вбивства ОСОБА_8 , з метою позбавлення життя останнього, тримаючи у руках незареєстровану мисливську рушницю, здійснив постріл у ОСОБА_8 , спричинивши останньому наскрізне вогнепальне дробове поранення, спричинив тяжке тілесного ушкодження, яке є небезпечним для життя і здоров`я потерпілого в момент заподіяння, та в даному випадку призвело до смерті.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі захисник ставить питання про скасування постановлених судових рішень та призначення нового розгляду в суді першої інстанції. Вирок та ухвалу вважає незаконними, необґрунтованими, невмотивованими у зв`язку з істотним порушенням норм матеріального та процесуального права, неправильною правовою оцінкою обставин. Наголошує, що при оцінці доказів та ухваленні рішень, як суд першої інстанції, так і апеляційний суд порушили вимоги ст. 17 КПК України щодо необхідності тлумачити усі сумніви щодо доведеності вини на користь обвинуваченого, та вимоги ст. 94 КПК України щодо необхідності оцінювання кожного доказу з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупності зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного рішення. Зазначає, що судовий розгляд по даній справі не відповідає критеріям «справедливого суду», встановлених Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського суду з прав людини. Стверджує, що істотні порушення норм кримінального процесуального закону перешкодили судам першої та апеляційної інстанції ухвалити законні та обґрунтовані рішення, що є безумовною підставною для їх скасування.
Позиції учасників судового провадження
Захисник касаційну скаргу вважає обґрунтованою і просить задовольнити.
Прокурор судові рішення вважає законними і обґрунтованими, а касаційні вимоги безпідставними.
Мотиви Суду
Стаття 370 КПК України передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.
Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Відповідно до ст. 374 КПК України у мотивувальній частині вироку у разі визнання особи винуватою, крім іншого, зазначаються формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення; статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений.
Згідно з вимогами ст. 94 КПК України, суд за своїм внутрішнім переконання, досліджує всі обставини кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку.

Цих вимог закону суд дотримався.
Судові рішення свідчать, що суди ретельно перевіряли доводи, аналогічні тим, що викладені у касаційній скарзі. Зазначені в них мотиви про визнання цих доводів безпідставними, колегія суддів знаходить обґрунтованими і такими, що відповідають дослідженим у судовому засіданні доказам.
З матеріалів провадження убачається, що висновки про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, доведено об`єктивними доказами, які зібрані у передбаченому законом порядку, досліджені в судовому засіданні, є допустимими.
Зокрема, суд першої інстанції дослідив показання самого обвинуваченого, який вину визнав частково, зазначив, що умислу на вбивство не мав, а смерть потерпілого настала внаслідок необережного поводження зі зброєю.
Взяв до уваги суд і висновок комісійної судово-медичної експертизи від 30 травня 2014 року, відповідно до якого вогнепальне поранення грудної клітки ОСОБА_8 не могло бути заподіяне за обставин, вказаних ОСОБА_7 .
Здійснив суд посилання і на висновок експерта від 4 квітня 2014 року, з якого убачається, що смерть ОСОБА_8 настала від вогнепального, дробового поранення грудної клітки з ураженням правої легені, трахеї, гортані, судин шиї та шийних хребців. При експертизі виявлено наскрізне вогнепальне, дробове поранення з вхідною раною в ділянці грудино ключичного з`єднання справа та 11 вихідними пораненнями на задній поверхні грудної клітки та шиї. Також, крім вхідної та вихідних ран на тілі ОСОБА_8 виявлені садна на кистях рук які відносяться до легких тілесних ушкоджень та могли утворитися від контакту з тупими предметами з обмеженою поверхнею.
Проаналізував суд і висновок судово-медичної експертизи від 6 жовтня 2015 року, згідно з яким напрям вогнепального ранового каналу у грудях ОСОБА_8 спереду назад, дещо знизу уверх та трохи зліва праворуч. Це означає, що постріл у потерпілого ОСОБА_8 був здійснений при майже перпендикулярному розташуванню дульного кінця мисливської рушниці щодо грудей та довгої вісі зброї практично горизонтально (відносно поверхні землі) при вертикальному (стоячому) положенні ОСОБА_8 . Також у вказаному висновку зазначено, що напрям вогнепального раневого каналу в грудях ОСОБА_8 свідчить про те, що загиблий не міг отримати поранення грудей за тих обставин, на які посилався і відтворював ОСОБА_7 під час слідчого експерименту.
Про направленість умислу саме на умисне вбивство потерпілого підтверджується й тим, що тривалий час ОСОБА_7 не вживав заходів для надання медичної допомоги ОСОБА_8 , не повідомляв правоохоронні органи про вчинене, при цьому усвідомлював в повному обсязі наслідки заподіяного і вживав заходи щодо приховування слідів злочину, перетягнув потерпілого з місця злочину та поклав на ліжку у будиночку, заховав зброю, з якої було здійснено постріл.
Вказані обставини підтверджуються показаннями свідка ОСОБА_9 , який повідомив, що ОСОБА_7 приходив до нього додому та повідомив, що в нього в будиночку труп, який невідомо звідки взявся і він виявив його здійснюючи обхід території. Згодом ОСОБА_7 прийшов другий раз та сказав, що померлим є ОСОБА_8 . На території дачного кооперативу, в будиночку для охорони, на ліжку бачив труп потерпілого. Він спонукав ОСОБА_7 піти і повідомити родичів про даний факт. Рушницю, яка стояла у будиночку приніс додому, а ОСОБА_7 повідомив, що потім забере.
Також судом проаналізовано показання потерпілого ОСОБА_10 , свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , а також і процесуальні докази у провадженні, протокол огляду трупа, протоколи огляду місця події, висновки експертиз, протокол проведення слідчого експерименту.

У вироку суд проаналізував і дав належну всім зібраним у справі та дослідженим у судовому засіданні доказам у їх сукупності. Критичну оцінку окремих доказів належним чином вмотивовано.
Оцінивши належно зібрані у справі та досліджені у судовому засіданні докази у їх сукупності, суд дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_7 в умисному протиправному заподіянні смерті ОСОБА_8 , правильно кваліфікувавши його дії за ч. 1 ст. 115 КК України.
Твердження про відсутність умислу на вбивство та вчинення злочину через необережність, належним чином перевірені та обґрунтовано визнані такими, що суперечать дослідженим у судовому засіданні доказам.
Крім того, з суб`єктивної сторони кваліфікуючою ознакою вбивства через необережність є випадкове заподіяння смерті, коли особа що заподіяла смерть потерпілому, не передбачала настання смерті потерпілого від своїх дій (бездіяльності), однак за обставинами справи повинна була і могла це передбачити.
Проте, переліченими вище доказами підтверджується спрямування умислу ОСОБА_7 саме на умисне позбавлення життя потерпілого ОСОБА_8 , тому суб`єктивна сторона складу злочину передбаченого ч. 1 ст.119 КК України, а саме - вбивства через необережність в діях винного відсутня.
Правильно, відповідно до вимог ст. 65 КК України, в межах санкції статті обвинувачення, ОСОБА_7 призначене і покарання, яке є необхідним та достатнім для виправлення та перевиховання винного й попередження нових злочинів.
Доводи щодо неправильної кваліфікації дій засудженого, які аналогічні доводам апеляції сторони захисту, належно перевірені апеляційним судом, на них надано вмотивовані відповіді, ухвала суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України.
Істотних порушень кримінального процесуального закону чи неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які були б безумовною підставною для зміни чи скасування судових рішення, колегією суддів не встановлено, а тому підстави для задоволення касаційної скарги відсутні.
Керуючись ст. ст. 434, 436 КПК України, п. 15 розділу ХІ «Перехідні положення» КПК України (в редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII), колегія суддів
ухвалила :
Вирок Пустомитівського районного суду Львівської області від 7 грудня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 18 жовтня 2016 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 без задоволення.
Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_21