Справа № 308/9197/17
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
20 вересня 2017 року м. Ужгород
Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 , слідчого ОСОБА_3 , розглянувши клопотання старшого слідчого в особливо важливих справах відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУНП в Закарпатській області підполковника поліції ОСОБА_3 , погоджене прокурором ОСОБА_4 , про накладення арешту на майно, -

В С Т А Н О В И В:
З внесеного клопотання та матеріалів, доданих до нього, встановлено, що Головним управлінням Національної поліції в Закарпатській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000613 від 26.09.2016 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 26.09.2016 року біля 14 год. 30 хв. водій автомобіля марки «Audi Q 7», реєстраційний номерний знак « НОМЕР_1 », ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканець АДРЕСА_1 , виноградівського району, рухаючись по вул. Головній в с. Гать Берегівського району в напрямку м. Мукачево, скоїв наїзд на велосипедиста ОСОБА_6 , 1949 р.н., мешканця АДРЕСА_2 . Внаслідок ДТП останній отримав тілесні ушкодження у вигляді перелому лівої плечової кістки, закритий перелом лівої гомілки, забій чола та садна обличчя з якими був госпіталізований в травматологічне відділення Берегівської ЦРЛ.

Протоколом огляду дорожньо-транспортної пригоди від 26.09.2016 в період з 15:00-16:06 год. було оглянуто місце події та вилучено автомобіль «Audi Q 7», реєстраційний номерний знак « НОМЕР_1 », який доставлений на штраф майданчик Берегівського ВП ГУНП в Закарпатській області. Згідно з свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , автомобіль «Audi Q 7», реєстраційний номерний знак « НОМЕР_1 », є власністю ОСОБА_7 (місце проживання: АДРЕСА_1 ), але користувачем автомобіля є її чоловік - ОСОБА_5 .

Клопотання мотивоване тим, що вищезазначений транспортний засіб визнаний речовим доказом, так як є знаряддям вчинення кримінального правопорушення та зберіг на собі сліди, які можуть бути використані як доказ, з метою забезпечення кримінального провадження, відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), слідчий просить задовольнити подане клопотання та накласти арешт на вказане майно.

У судовому засіданні слідчий клопотання підтримав та просив його задовольнити з підстав, викладених у клопотанні.

Власник майна у судове засідання не з`явився, про дату та час повідомлявся належним чином.

На підставі ч. 1 ст. 107 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК України), фіксація процесуальної дії за допомогою технічних засобів не здійснювалася.

Заслухавши пояснення сторони кримінального провадження та дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя приходить до наступних висновків.
Згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Відповідно до положень ст. 171 КПК України, з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову - також цивільний позивач. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання. Клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено.

Слідчим суддею встановлено, що протоколом огляду від 26.09.2016 року було вилучено автомобіль «Audi Q 7», реєстраційний номерний знак « НОМЕР_1 ».

26.09.2016 року Постановою старшого слідчого СВ Берегівського ВП ГУНП в Закарпатській області старшим лейтенантом поліції ОСОБА_8 автомобіль «Audi Q 7», реєстраційний номерний знак « НОМЕР_1 » визнано речовим доказом.

28.09.2016 року Ухвалою слідчого судді Берегівського районного суду Закарпатської області накладено арешт на тимчасово вилучений транспортний засіб - автомобіль «Audi Q 7», реєстраційний номерний знак « НОМЕР_1 ».

11.10.2016 року Ухвалою слідчого судді Берегівського районного суду Закарпатської області скасовано арешт на тимчасово вилучений транспортний засіб - автомобіль «Audi Q 7», реєстраційний номерний знак « НОМЕР_1 ».

02.11.2016 року Постановою старшого слідчого СВ Берегівського ВП ГУНП в Закарпатській області старшим лейтенантом поліції ОСОБА_8 закрито кримінальне провадження № 0000613 від 26.09.2016 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України.

19.09.2017 року старший слідчий в особливо важливих справах відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУНП в Закарпатській області підполковник поліції ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із клопотанням про накладення арешту на транспортний засіб - автомобіль «Audi Q 7», реєстраційний номерний знак « НОМЕР_1 ».

Згідно з ч. 1 ст. 173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Відповідно до положень ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

У відповідності до практики Європейського Суду з прав людини, в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52). Тобто, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A N 98).

З`ясувавши всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту з потребами кримінального провадження, враховуючи, що слідчим в судовому засіданні не доведеного необхідність накладення арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу, слідчий суддя приходить до висновку, що у задоволенні клопотання необхідно відмовити.

Керуючись ст.ст. 131-132, 170, 171-173, 309, 395 КПК України, слідчий суддя
У Х В А Л И В:
У задоволенні клопотання старшого слідчого в особливо важливих справах відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУНП в Закарпатській області підполковника поліції ОСОБА_3 , погоджене прокурором ОСОБА_4 , про накладення арешту на майно відмовити.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Апеляційного суду Закарпатської області протягом п`яти днів з дня її оголошення. Якщо ухвалу суду або слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Слідчий суддя Ужгородського
міськрайонного суду ОСОБА_1