Справа № 728/97/15-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/795/21/2018
Категорія - ст. 115 ч. 1 КК Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
03 квітня 2018 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернігівської області в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретарів судового засідання ОСОБА_5 , ОСОБА_6

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові в порядку апеляційного розгляду кримінальне провадження внесеного в ЄРДР за № 0000474, за апеляційною скаргою прокурора, який брав участь в суді першої інстанції ОСОБА_7 на вирок Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 02 березня 2017 року, по кримінальному провадженню, щодо,

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця міста Когалим, Тюменської області, Російської Федерації, зареєстрованого та проживаючого в АДРЕСА_1 , освіта середня, не одруженого, утриманців не має, не працюючого, має захворювання - виразка шлунку, раніше не засуджувався,

у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України,-

за участю учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_7

адвоката ОСОБА_9

обвинуваченого ОСОБА_8

У С Т А Н О В И Л А:

Вироком Прилуцького міськрайонного суду міста Чернігова ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_1 визнати невинуватим за ч. 1 ст. 115 КК України і по суду виправдати.

Судові витрати по справі в сумі 9682 грн. 46 коп віднести на рахунок держави.

Доля речових доказів вирішена в порядку ст. 100 КПК України.

Органами досудового слідства ОСОБА_8 обвинувачується у тому, що 10 липня 2014 року, у вечірній час, перебуваючи в будинку громадянки ОСОБА_10 , що розташований за адресою АДРЕСА_2 , під час сварки, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, умисно, з метою вбивства, використовуючи жіночу хустку, яка знаходилась на голові громадянки ОСОБА_10 , накинув зазначену хустку на шию останньої та стягуючи її вузлом почав душити. В подальшому, переслідуючи на меті протиправне позбавлення життя потерпілої, ОСОБА_8 затягнув та зав`язав на шиї ОСОБА_10 вищезазначену хустку та знайшов у вказаному будинку жіночу нічну сорочку, яку також затягнув та зав`язав на шиї ОСОБА_10 . В результаті зазначених дій ОСОБА_8 настала смерть потерпілої ОСОБА_10 . Згідно висновку судово-медичної експертизи №55 від 16 липня 2014 року смерть ОСОБА_10 настала в результаті механічної асфіксії через здавлення шиї петлею.

Виправдовуючи ОСОБА_8 суд першої інстанції вказав, що оцінюючи фактичні данні по справі в їх сукупності за правилами ст. 94 КПК України з точки зору достатності та взаємозв`язку не підтверджують прямої участі ОСОБА_8 у інкримінованому йому злочині. Висновок дактилоскопічної експертизи № 729 від 22.07.2014 року за яким слід пальця руки, розмірами 14x20 мм, визнаний придатним для ідентифікації особи, залишений великим пальцем лівої руки ОСОБА_8 слід пальця руки, розмірами 15x15 мм, визнаний придатним для ідентифікації особи, залишений вказівним пальцем лівої руки ОСОБА_8 (т. 1, а.к.п. 171-178) самі по собі не є достатнім доказом, за яким можна було б достовірно стверджувати про наявність складу злочину в діях ОСОБА_8 за інкримінованих обставин по ч. 1 ст. 115 КК України. З не спростованих показань обвинуваченого по справі слідує, що він перебував у родинних стосунках з загиблою і був вхожим до неї. Логічно, що в приміщенні були знайдені відбитки його пальців. Висновок судово-цитологічної експертизи № 205 від 23.09.2014 року за яким враховуючи групові характеристики осіб, що проходять по справі, походження крові та клітин (об. №1,2) від підозрюваного ОСОБА_8 (група А) не виключається не дає підстав достовірно стверджувати, що інкримінований по ч. 1 ст. 115 КК України злочин вчинений ОСОБА_8 . Інші фактичні дані по справі не містять доказової інформації, яка б мала відношення до обвинувачення ОСОБА_8 по ч. 1 ст. 115 КК України. Покази свідків по справі, оцінені вище, у сукупності з дослідженими письмовими доказами обвинувачення не свідчать про пряму участь ОСОБА_8 у вчиненому злочині. В силу ст. 17 КПК України особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи. Згідно ст. 91, 92 КПК України подія і склад злочину доказується стороною обвинувачення. Відповідно до ст. 94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. В силу ст. 373 КПК України обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.

До апеляційного суду надійшла апеляційна скарга прокурора, в якій просив вирок суду скасувати, ухвалити новий, яким ОСОБА_8 визнати винним за ч. 1 ст. 115 КК України та призначити йому покарання у виді 9 років позбавлення волі.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги прокурор посилається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неповноту судового розгляду та істотні порушення вимог кримінального процесуального закону. Зокрема, в порушення вимог ст. 370, 374 КПК України, суд у вироку лише загальною фразою зазначив, що докази обвинувачення не підтверджують прямої участі ОСОБА_8 в інкримінованому злочин, а показання допитаних свідків не містять даних, які б звинувачували останнього за ч. 1 ст. 115 КК України. Також суд не мотивував чому одні докази покладені в основу вироку, а інші відкинуті та не враховані. Порушуючи вимоги ст. 22 КПК України, суд не надав стороні обвинувачення можливості в повній мірі реалізувати своє право на допит в судовому засіданні всіх необхідних свідків, що заявлені в реєстрі матеріалів досудового розслідування, посилаючись на те, що свідки не були очевидцями події. Судом не взято до уваги докази, зібрані у кримінальному провадженні, зокрема те, що на час виявлення трупа на дверях потерпілої висів замок, що свідчить про те, що особа знала яким чином замикалися двері та місце, де зберігається замок, та в такий спосіб відволікала увагу оточуючих; наявність на одному з конвертів слідів пальців лівої руки ОСОБА_8 . Сам обвинувачений в судовому засіданні не заперечував, що він був у будинку потерпілої. При обшуку за місцем проживання ОСОБА_8 виявлені його особисті гроші, походження яких він належним чином за час розгляду справи переконливо пояснити не зміг. На думку апелянта, дані обставини є підтвердженням висунутого обвинувачення.

Інші учасники кримінального провадження апеляційні скарги на вирок суду не подавали.

Заслухавши доповідача по справі, прокурора ОСОБА_7 , який підтримав подану апеляційну скаргу та просив її задовольнити з викладених в ній підстав, обвинуваченого ОСОБА_8 та його адвоката ОСОБА_9 , які заперечували проти доводів прокурора та вказували на законність та обґрунтованість прийнятого рішення, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Висновок суду, щодо невинуватості ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 115 КК України відповідає фактичним обставинам кримінального провадження та підтверджується доказами по справі.

Допитаний в суді ОСОБА_8 вину у пред`явленому обвинуваченні не визнав та пояснив, що ОСОБА_10 являлась родичкою їх сім`ї, була тіткою батька, проживала вона одиноко, тому вона підтримувала відносини саме з їх сім`єю, також вони двічі на тиждень носили їй молоко, по трилітровій банці, молоко носила і мати і вони з братом, також вони та батько надавали допомогу покійній по господарству та на огороді, за що вона давала їм гроші. 02 липня 2014 року близько півдня саме він ходив до покійної ОСОБА_10 , відносив їй молоко, коли зайшли в хату, то він побачив на столі конверт, баба повідомила, що перечитує старі листи з Росії, він торкався та перекладав ці конверти, а потім пішов додому. 04 липня 2014 року він з рідним братом прийшли до помешкання покійної та встановили їй сітку на вирощування огірків, тоді він востаннє бачив бабу живою. Вбивство ОСОБА_10 він не вчиняв, так як 10 липня 2014 року весь день був із своєю дівчиною ОСОБА_11 в селі Обмачів, з якою фактично співмешкає, а ввечері вони разом прийшли до помешкання його батьків по АДРЕСА_1 , повечеряли і заночували, а вранці він з батьком поїхав у місто Конотоп, це можуть підтвердити ОСОБА_12 та батьки. Про смерть потерпілої дізнався 16 липня 2014 року від рідних. Спочатку його неодноразово опитували працівники міліції як свідка. Потім, дільничний запросив його проїхати в Батуринське відділення міліції, а потім із працівниками міліції поїхали в місто Бахмач, де на прохідній у нього відібрали телефони та почали допитувати в різних кабінетах. Вказував, що він написав зізнання у тому, що саме він здійснив вбивство ОСОБА_10 під дією психотропної речовини та під впливом погроз на адресу рідних.

Допитаний свідок ОСОБА_13 в суді апеляційної інстанції пояснив, що знав потерпілу ОСОБА_10 .. Вранці він збирався на роботу, зайшов до матері та зустрів ОСОБА_14 . Вона попитала, чи не бачив він бабу. Потім вони пішли до потерпілої у двір. На дверях висів замок, її ніде не було, велисопед стояв на місці. Він поїхав на роботу. Після того йому подзвонили та повідомили, що ОСОБА_10 вбили. Вказував, що був у ОСОБА_10 вдома та не бачив, щоб остання читала старі листи, був запрошений при огляді місця події понятим, все було складено правильно. ОСОБА_8 дійсно допомагав померлій, часто бував у її будинку, коли востаннє був не пам`ятає. Рудько носила померлій молоко, в день коли знайшли тіло банка з молоком стояла на крильці. Нарікань на ОСОБА_15 з боку потерпілої не було.

Під час апеляційного розгляду свідок ОСОБА_16 пояснила, що обвинувачений є її сином, а покійна ОСОБА_10 являлась тіткою по чоловіку, жила вона одиноко, до себе додому нікого чужих не впускала, ключі та гроші завжди носила при собі, допомагали їй лише їхня сім`я, яких вона знала і з якими спілкувалась, чоловік та сини по господарству, а вона носила молоко. 15 липня 2014 року вона пообіді віднесла до ОСОБА_10 як завжди трилітрову банку молока, а наступного дня 16 липня 2014 року вона пішла до неї і побачила, що банка з молоком не забрана з ґанку, а на дверях будинку висить навісний замок, пошукавши бабу по огороду та присадибних приміщеннях і не знайшовши її вона викликала дільничного та працівника сільської ради, коли вони прийшли то зламали замок та ввійшовши в будинок побачили, що ОСОБА_10 задушена, в хаті був порядок, поштові листи лежали на столі.

Свідок ОСОБА_17 в судовому засіданні апеляційного суду пояснив, що він входив в слідчо-оперативну групу по справі про вбивство громадянки ОСОБА_10 , в ході проведення оперативних заходів було встановлено, що вбивство могла вчинити лише особа, яка близько знайома з потерпілою і користується її довірою, щоб вона впустила її в своє помешкання вночі, також прийшла дактилоскопічна експертиза з співпавшими відбитками ОСОБА_8 , в першочергових показах ОСОБА_8 зазначав, що вже декілька місяців не відвідував покійну, тому підозра впала саме на нього і під час повідомлення зазначених обставин ОСОБА_8 він зізнався, що саме він задушив ОСОБА_10 , при цьому фізичного чи психологічного тиску на нього ніхто не вчиняв.

Відповідно до протоколу огляду місця події від 16.07.2014 року, з фототаблицею до нього, під час огляду господарства по АДРЕСА_2 було виявлено та вилучено: платок жіночий та нічну сорочку з тіла жінки, волосся з ганку будинку, навісний замок із вхідних дверей, сліди рук із вхідних дверей, поштові конверти та листи в кількості 21 шт., гребінець під лавкою у ванній кімнаті, мобільний телефон «Samsung» з зарядкою, зв`язка ключів в кількості 3 шт..

Відповідно до протоколу додаткового огляду місця події від 19.07.2014 року, згідно якого в ході додаткового огляду вищевказаного господарства було виявлено та вилучено, зокрема гаманець червоного кольору та зв`язку ключів в кількості 5 штук.

Відповідно до висновку експерта № 55 від 22 вересня 2014 року за підсумками якого смерть ОСОБА_10 настала внаслідок механічної асфіксії через здавлення шиї петлею (хусткою та спідньою сорочкою). На трупі, крім вказаної странгуляційної борозни, ніяких інших тілесних ушкоджень не виявлено. Смерть могла настати в проміжок 5-6 днів на момент розтину (16.07.2014 року), і могла настати саме 10 липня 2014 року.

З висновку дактилоскопічної експертизи № 729 від 22.07.2014 року вбачається, що на поверхні наданих на дослідження поштових конвертів та листів, вилучених 16.07.2014 року при огляді місця події, виявлені сім слідів рук, з яких п`ять слідів в рук розмірами сторін 14x20 мм, 15x15 мм, 15x14 мм, 20x18 мм та 15x20 мм, а також один слід долоні руки, розмірами 110x63 мм, виявлені на поверхні вищевказаних об`єктів, придатні для ідентифікації за ними особи. Один слід руки розмірами 15x21 мм, непридатний для ідентифікації за ним особи. Слід пальця руки, розмірами 14x20 мм, визнаний придатним для ідентифікації особи, залишений великим пальцем лівої руки ОСОБА_8 . Слід пальця руки, розмірами 15x15 мм, визнаний придатним для ідентифікації особи, залишений вказівним пальцем лівої руки ОСОБА_8 ..

З аналізу матеріалів кримінального провадження, зокрема показань свідків та речових доказів, вбачається, що ОСОБА_8 перебував у родинних стосунках з загиблою і час від часу приходив до неї додому.

Тому, колегія суддів вважає, що виявлені сліди пальців рук ОСОБА_8 не є прямим та безумовним доказом вини останнього, як про те вказує прокурор в своїй апеляційній скарзі.

Крім того, відповідно до висновку експерта №1184 мб від 29.12.2014 року проведено молекулярно-генетичного дослідження встановлені генетичні ознаки (ДНК-профілі) зразка крові підозрюваного ОСОБА_8 та крові людини та клітин з ядрами на зрізі нігтьової пластини (об`єкт № 2) з руки потерпілої ОСОБА_10 .. Генетичні ознаки крові людини та клітин з ядрами на зрізі нігтьової пластини (об`єкт № 2) з руки потерпілої ОСОБА_10 належать особі жіночої генетичної статі та не збігаються з генетичними ознаками, встановленими у зразку крові підозрюваного ОСОБА_8 .. Походження крові людини та клітин з ядрами на зрізі нігтьової пластини (об`єкт № 2) з руки потерпілої ОСОБА_10 за рахунок підозрюваного ОСОБА_8 виключається. Генетичні ознаки крові людини та клітин з ядрами на зрізі нігтьової пластини (об`єкт № 1) з руки потерпілої ОСОБА_10 та фрагментах марлі з перенесеними слідами після імунологічних досліджень (об`єкти №№ 3, 4) не встановлені.

Також, районним судом правильно дана оцінка висновку судово-цитологічної експертизи № 205 від 23.09.2014 року, відповідно до якого враховуючи групові характеристики осіб, що проходять по справі, походження крові та клітин (об. №1,2) від підозрюваного ОСОБА_8 (група А) не виключається. А саме, що вказані висновки не дають підстав достовірно стверджувати, що інкримінований по ч. 1 ст. 115 КК України злочин вчинений ОСОБА_8 .

Аналізуючи наявні матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що вони самі по собі не є достатнім доказом, за яким можна було б достовірно стверджувати про наявність складу злочину в діях ОСОБА_8 за інкримінованих обставин по ч. 1 ст. 115 КК України. Крім того, вказані докази, а саме, висновок експерта № 1184 мб від 29.12.2014 року та висновок експерта № 729 від 22.07.2014 року, беззаперечно вказують на непричетність ОСОБА_8 в інкримінованому злочині, про що правильно вказав і суд першої інстанції.

Виявлення грошей під час обшуку за місцем проживання ОСОБА_8 , походження яких він належним чином за час розгляду справи переконливо пояснити не зміг, також, на думку колегії не є доказом вини ОСОБА_8 ..

Інші фактичні дані по справі не містять доказової інформації, яка б мала відношення до обвинувачення ОСОБА_8 по ч. 1 ст. 115 КК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Відповідно до ч. 2 тієї ж статті сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

У скарзі прокурору посилається на порушення судом вимог ст. 22 КПК України, який не надав стороні обвинувачення можливості в повній мірі реалізувати своє право на допит в судовому засіданні всіх необхідних свідків, що заявлені в реєстрі матеріалів досудового розслідування, посилаючись на те, що свідки не були очевидцями події.

Оцінюючи показання свідків ОСОБА_18 , ОСОБА_19 та ОСОБА_20 наданими під час судового слідства в суді першої інстанції і які в судове засідання апеляційного суду не з`явилися, примусовий привід щодо них не було виконано, крім того, суд викликав вказаних свідків та давав можливість їх допиту шляхом відео конференції, але прокурором не було забезпечено їх явку, суд вважає, що вони не можуть бути покладені в основу обвинувального вироку, як докази, які підтверджують вину ОСОБА_8 .. Суд може обґрунтувати свої висновки лише на показаннях, які він сприймав під час судового засідання або у порядку, передбаченому ст. 225 КПК України. Крім того обвинувачений не має можливості заперечити показання цих свідків і допитати їх, у зв`язку з чим його права щодо захисту виявляються обмеженими. В обґрунтування цієї позиції Європейський суд з прав людини у справі „Корнєв і Карпенко проти України (п. 54 Рішення від 21.10.2010 року, яке набуло статусу остаточного 21.01.2011 року) визначив, що п. 1 і 3 (d) ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, як загальне правило вимагають надання обвинуваченому відповідної та належної можливості заперечувати докази свідка обвинувачення і допитати його або під час надання останнім своїх показань, або пізніше. Європейський суд зазначив, що обвинувачення не може ґрунтуватися виключно чи вирішальною мірою на показаннях, які сторона захисту не може заперечити. Із цього випливає, що якщо засудження виключно або вирішальною мірою ґрунтується на показаннях особи, допитати яку чи домогтися допиту якої обвинувачений не мав можливості ані під час досудового слідства, ані під час судового розгляду, права захисту виявляються обмеженими в тій мірі, що є несумісною з гарантіями, передбаченими ст. 6 Конвенції.

Відповідно до ч. 1 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що кримінальне правопорушення вчинено обвинуваченим.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що наявні в матеріалах кримінального провадження докази не дають підстави стверджувати, що інкриміноване ОСОБА_8 кримінальне правопорушення вчинив саме він. Тому апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 404, 407, 419 КПК України, колегія

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу прокурора, який брав участь в суді першої інстанції залишити без задоволення, а вирок Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 02 березня 2017 року, по кримінальному провадженню, щодо ОСОБА_8 без змін.

Ухвала набирає чинності негайно та може бути оскаржена до касаційного суду протягом трьох місяців з моменту проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_4 ОСОБА_2 ОСОБА_3