11-кп/775/160/2018(м)
264/5496/17

Категорія ч. 2 ст. 146, ч. 1 ст. 153 КК України Головуючий у І інстанції: ОСОБА_1
Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА
1 березня 2018 року Колегія суддів судової палати у кримінальних
справах апеляційного суду Донецької області
у складі: головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
засудженого ОСОБА_7

розглянувши в режимі відеоконференції у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Маріуполі апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Іллічівського ра-йонного суду м. Маріуполя Донецької області від 28 грудня 2017 року, якою відмов-лено у задоволенні його клопотання про умовне дострокове звільнення,-
ВСТАНОВИЛА:
Вироком Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 22 травня 2017 року ОСОБА_7 засуджений за ч. 2 ст. 146, ч.1 ст. 153, ч. 1 ст. 70 КК України до 5 років позбавлення волі.

Ухвалою апеляційного суду Донецької області від 5 вересня 2017 року вирок суду першої інстанції залишено без змін.

Вирок набрав законної сили 5 вересня 2017 року.

27 жовтня 2017 року засуджений ОСОБА_7 звернувся до Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області з клопотанням про його умовно-дострокове звільнення від відбування покарання відповідно до ст. 81 КК України.

28 грудня 2017 року ухвалою Іллічівського районного суду м. Маріуполя До-нецької області засудженому ОСОБА_7 відмовлено у задоволенні його клопотання про умовне дострокове звільнення.

В своїй апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_7 , посилаючись на порушення норм кримінального процесуального закону, просить ухвалу скасувати з призначен-ням нового судового розгляду у суді першої інстанції.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог вказує, що під час розгляду клопо-тання було порушено його право на захист, оскільки він не зміг скористатися пос-лугами захисника.

Вважає, що адміністрацією Маріупольського СІ було порушено його право на вирішення питання про можливість застосування щодо нього умовно дострокового звільнення від відбування покарання, а також вимоги ч. 3 ст. 154 КВК України, тому вимушений був звернутися із вказаним клопотанням до суду особисто.

Заслухавши суддю доповідача, перевіривши судові матеріали та обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Згідно ст. 81 КК України до осіб, що відбувають покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Особу може бути умовно-достроково звільнено повністю або частково і від відбування додатко-вого покарання.

При цьому спеціальними нормами КВК України визначено порядок достроко-вого звільнення засуджених від відбування покарання.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 107 КВК України засуджені, які відбувають покаран-ня у виді позбавлення волі, мають право в порядку, встановленому цим Кодексом і нормативно-правовими актами Міністерства юстиції України звертатися до адмініс-трації з проханням внести подання щодо умовно-дострокового звільнення від відбу-вання покарання чи щодо заміни невідбутої частини покарання більш м`яким пока-ранням.

За відсутністю такого звернення, на підставі ч. 3 ст. 154 КВК України адмініс-трація установи виконання покарань після відбуття засудженим установленої КК України частини строку покарання зобов`язана в місячний термін розглянути питан-ня щодо можливості представлення його до умовно-дострокового звільнення від від-бування покарання або до заміни невідбутої частини покарання більш м`яким. При цьому, законодавець поставив виконання адміністрацією цього обов`язку під судо-вий контроль, надавши засудженим право оскарження до суду будь-яких рішень, дій чи бездіяльності адміністрації установи виконання покарань відповідно до п. 13-1 ч.1 ст.537 КПК України.

Таким чином, законом урегульовано порядок, за яким питання щодо умовно-дострокового звільнення від відбування покарання має попередньо вирішуватися адміністрацією установи виконання покарань та визначено механізм запобігання по-рушень прав засуджених з боку адміністрації.

Отже, засуджений ОСОБА_7 вправі звернутися до суду з клопотанням з питань виконання покарання, що не вимагають передбаченої законом досудової підготовки, яка в даному випадку відповідно до ч.2 ст.25 КВК України та п. 4 Положення про спостережні комісії, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 1 квітня 2004 року № 429 включає обов`язкове погодження умовно-дострокового зві-льнення від відбування покарання спостережною радою при виконавчому комітеті міської ради.

Вирішення цього питання без згоди спостережної ради означає позбавлення громадянського суспільства права на урахування його думки щодо можливості ресо-ціалізації конкретного засудженого в певний час.

Більш того, відповідно до ч. 3 ст. 18 КВК України слідчі ізолятори виконують функції виправних колоній мінімального рівня безпеки із загальними умовами три-мання і виправних колоній середнього рівня безпеки стосовно засуджених, які зали-шені для роботи з господарського обслуговування.

Засуджений ОСОБА_7 до такої категорії не відносився. Він утримувався в Маріу-польському СІ під час досудового слідства, судового розгляду та після набрання ви-роком законної сили направлений для відбування покарання до Виправної колонії - Селидівської ВК 82 в Донецькій області.

З урахуванням наведеного, засудженим ОСОБА_7 не дотримано передбаченої ді-ючим законодавством процедури звернення з питанням про умовно-дострокове зві-льнення, а до компетенції адміністрації Маріупольського СІ вирішення даного пи-тання не входить. Він має право звернутись з клопотанням про вирішення питання щодо його умовно дострокового звільнення від відбування покарання до адмініст-рації установи за місцем відбування покарання, а у разі незгоди з рішенням адмініст-рації до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого виконується ви-рок, зі скаргою на дії чи бездіяльність адміністрації.

Доводи засудженого про порушення його прав на захист під час судового розг-ляду клопотання не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду. Більш того, при розгляді апеляційної скарги він відмовився від надання йому безо-платної правової допомоги.

Тому колегія суддів вважає, що апеляційні вимоги засудженого ОСОБА_7 задо-воленню не підлягають.

Керуючись ст. ст.404,405,407 КПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А

апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 28 грудня 2017 року про відмову задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовне дострокове звільнення від відбування покарання залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення і може бути оскарже-на до Верховного Суду протягом 3-х місяців з дня її оголошення, а засудженим у той же строк з моменту вручення йому копії ухвали.

Головуючий суддя ОСОБА_2

суддя ОСОБА_3

суддя ОСОБА_4