Справа № 159/1590/18
Провадження № 1-кс/159/276/18
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 березня 2018 року м. Ковель

Слідчий суддя суддя Ковельського міськрайонного суду Волинської області ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , з участю: особи, яка звернулась із скаргою ОСОБА_3 , прокурора ОСОБА_4 , представника адвоката ОСОБА_5 , розглянувши у судовому засіданні в залі суду в м. Ковелі Волинської області справу за скаргою

ОСОБА_3 на постанову слідчого СВ Ковельського ВП ГУ НП у Волинській області ОСОБА_6 від 19.02.18 р. про закриття кримінального провадження № 120 180 301 100 001 03, що внесене у ЄРДР 16.01.18 р. за ч. 1 ст. 190 КК України,

в с т а н о в и в:
Особа, яка подала вищезазначену скаргу, - ОСОБА_3 29.03.18 р. звернувся до суду із скаргою. В обґрунтування своєї скарги заявник зазначив, що оскаржувану постанову слідчого його представник адвокат отримав 23.03.18 р.. Оскаржувану постанову він вважає незаконною. Покликаючись на ст. ст. 9, 110 КПК України, зазначає, що вмотивування оскаржуваної постанови слідчим тим, що між ним та особою, яка незаконно заволоділа його транспортним засобом (далі т/з) мають місце цивільні правовідносини, що виниклим з усного договору, дійсності не відповідає. Зазначає, що 02.06.17 р. у РП він придбав у гр. ОСОБА_7 автомобіль марки «Опель Вектра», 97 р. в., н. з. НОМЕР_1 , для чого було оформлено нотаріальну довіреність на право керування т/з строком на 1 р.. Після цього він неодноразово заїжджав цим т/з на територію України і виїжджав у РП. У 2017 р. до нього звернувся його сусід ОСОБА_8 , який бажав придбати цей автомобіль, на що він погодився. За домовленістю він надав йому т/з у тимчасове користування, а після сплати певних коштів мало послідувати переоформлення автомобіля на ОСОБА_8 у РП. Однак, у подальшому ОСОБА_8 відмовився давати йому гроші, повернути т/з і він зрозумів, що потрапив на шахрая, який незаконно заволодів його автомобілем. Він звернувся до поліції, однак, відомості у ЄРДР було внесено з попередньою правовою кваліфікацією за ч. 1 ст. 190 КК України, а не за ч. 1 ст. 289 КК України. На даний час посадовими особами МП «Піща» Волинської митниці ДФС проводиться перевірка законності перебування т/з на митній території України, однак, слідчим не було вжито заходів до вилучення автомобіля у винуватої особи. Його було допитано, а ОСОБА_8 ні; не було проведено їх одночасного допиту за наявності розбіжностей у його показаннях, а ОСОБА_8 - поясненнях. Тому оскаржувану постанову вважає незаконною, необґрунтованою, просить її скасувати.

У судовому засіданні заявник та його представник адвокат скаргу, кожен зокрема, підтримали з підстав, наведених у ній. Просять скаргу задовольнити.

Заслухавши пояснення заявника, його представника адвоката, дослідивши матеріали скарги та кримінального провадження, приходжу до висновку, що скарга підставна та підлягає до задоволення.

Відповідно до наданих у розпорядження слідчого судді 30.03.18 р. матеріалів кримінального провадження (всього на 34 арк. у непронумерованому та непрошнурованому вигляді), 15.01.18 р. заявник звернувся до поліції з приводу того, що його знайомий на ім`я ОСОБА_9 , не повертає т/з марки «Опель Вектра», 97 р. в., н. з. НОМЕР_1 .

Відомості у ЄРДР за ч. 1 ст. 190 КК України було внесено тоді ж.

31.01.18 р. заявника було визнано потерпілим та допитано по суті справи.

13.02.18 р. було відібрано пояснення у ОСОБА_8 як особи, про яку у заяві про вчинення злочину вказував заявник, оскільки саме вона притягалась до адмінвідповідальності за порушення ПДР України під час керування вказаним вище автомобілем у 2017 р., забезпечувала цей же автомобіль шляхом оформлення полісів у 2017 - 2018 р. р.. Останній заперечив, зазначивши про існування між ним та заявником усних цивільно правових домовленостей, з приводу яких вони конфліктують.

Пояснення ОСОБА_8 ствердили свідки ОСОБА_10 , і частково ОСОБА_11 ..

Як вбачається з оскаржуваної постанови, у ЄРДР 16.01.18 р. було внесено відомості про те, що у червні 2017 р. візуально знайомий чоловік на ім`я ОСОБА_9 шляхом обману та зловживання довірою заявника, під приводом купівлі автомобіля, автомобіль не повертає заявникові як фактичному власникові. Попередня правова кваліфікація за ч. 1 ст. 190 КК України. Зазначено, що встановлено, що заявник за усною домовленістю передав автомобіль, придбаний у користування, власником якого він не являється, ОСОБА_8 з умовою: проведення останнім ремонту автомобіля, що перебував у неробочому стані, за власні кошти; сплати за використання автостоянки у РП, а у випадку повернення автомобіля ОСОБА_8 , заявник поверне йому кошти, витрачені на ремонт автомобіля. У подальшому ОСОБА_8 відмовився повернути автомобіль, так яка останній відмовився повернути йому кошти, витрачені на ремонт автомобіля і використання стоянки у РП. Крім цього, заявник зазначає про порушення ним з вини ОСОБА_8 митних правил, згідно з якими він повинен був перетнути кордон України на вказаному вище автомобілі, так як ОСОБА_8 відмовився надати йому автомобіль для цих цілей. ОСОБА_12 вказав, що при настанні терміну перетину кордону не зміг зв`язатись із ОСОБА_3 , знайти його. Слідчий вбачає існування цивільних правовідносин, що випливають з усного договору. Встановила відсутність об`єктивної сторони злочину, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, так як не знайшов свого ствердження в ході досудового розслідування факт заволодіння чужим майном шляхом обману або зловживання довірою. Кримінальне провадження закрито на підстав п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені рішення слідчого про закриття кримінального провадженні - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником.

Згідно ч. 1 ст. 304 КПК України скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора, передбачені ч. 1 ст. 303 цього Кодексу, можуть бути подані особою протягом десяти днів з моменту прийняття рішення, вчиненні дії або бездіяльності. Якщо рішення слідчого чи прокурора оформлюється постановою, строк подання скарги починається з дня отримання особою її копії.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається при встановленні відсутності у діянні складу кримінального правопорушення.

Згідно ч. 3 ст. 284 КПК України слідчий приймає постанову про закриття кримінального провадження з підстав, передбачених п. 2 ч. 1 першої цієї статті, якщо в цьому кримінальному провадженні жодній особі не повідомлялося про підозру. Копія постанови слідчого про закриття кримінального провадження надсилається заявнику, потерпілому, прокурору.

Однак, у матеріалах кримінального провадження відсутні докази отримання заявником копії оскаржуваної постанови. Натомість, є докази отримання представником заявника - адвокатом копії такої постанови 23.03.18 р..

Тому вважаю, що строк на оскарження постанови не пропущено.

Враховую, що ОСОБА_8 слідчим допитано не було; не було встановленно факту здачі автомобіля на запчастини як майна, законним користувачем та володільцем якого є заявник, а також з огляду на те, що заявник має юридичний обов`язок дотримання вимог МК України щодо вивезення автомобіля як майна з митної території України, та в основу висновку у оскаржуваній постанові покладено пояснення ОСОБА_8 , не спростовано показання заявнирка як потерпілого.

Тому вважаю, що перевірку всіх доводів заявника як потерпілого та фактів, викладених у поясненнях ОСОБА_8 , повно та всесторонньо проведено не було.

Оскільки рішення слідчого про закриття кримінального провадження прийнято без врахуванням вказаних вище обставин, воно є передчасним та не може бути визнано законним, тому скаргу слід задовольнити.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 306, 307 КПК України, слідчий суддя

УХВАЛИВ:
Скаргу задовольнити.

Постанову слідчого СВ Ковельського ВП ГУ НП у Волинській області ОСОБА_6 від 19.02.18 р. про закриття кримінального провадження № 120 180 301 100 001 03, що внесене у ЄРДР 16.01.18 р. за ч. 1 ст. 190 КК України, скасувати.

Постанова не оскаржується.

Слідчицй суддя - суддя Ковельського міськрайонного судуОСОБА_1