АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/1602/17 Справа № 202/2720/15-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 жовтня 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

Головуючого, судді доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участю:

прокурора ОСОБА_6

потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8

представника потерпілих ОСОБА_9

захисника ОСОБА_10

обвинуваченого ОСОБА_11

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000001, за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_12 , обвинуваченого ОСОБА_13 та захисника ОСОБА_14 на вирок Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 09 березня 2017 року щодо

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в с. Орловщина Новомосковського району Дніпропетровської області, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України,-
ВСТАНОВИЛА:
В апеляційній скарзі, з урахуванням її доповнення, прокурор просить оскаржуваний вирок суду скасувати в частині призначеного покарання та призначити ОСОБА_11 за ч. 1 ст. 115 КК України покарання у виді позбавлення волі строком на 15 років.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_11 просить оскаржуваний вирок суду скасувати та ухвалити новий вирок, в якому кваліфікувати його дії за ст. 118 КК України.

В апеляційній скарзі, з урахуванням її доповнення, захисник ОСОБА_10 просить оскаржуваний вирок суду першої інстанції змінити, визнати ОСОБА_11 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 118 КК України, та призначити йому покарання в межах строку, відбутого у СІЗО у якості запобіжного заходу.

Оскаржуваним вироком суду ОСОБА_11 визнано винуватим у вчинені злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, і призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 9 років.

Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України зараховано у строк відбування покарання час його попереднього ув`язнення з 02.01.2015 року до набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, запобіжний захід у виді тримання під вартою до набрання вироком чинності залишено без змін.

Цивільний позов ОСОБА_8 , ОСОБА_15 , ОСОБА_7 до ОСОБА_11 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої злочином, задоволено в повному обсязі.

Стягнуто з ОСОБА_11 на користь ОСОБА_8 у відшкодування матеріальної шкоди 7 260 грн., у відшкодування моральної шкоди 40 000 грн., а всього 47 260 грн.

Стягнуто з ОСОБА_11 на користь ОСОБА_7 у відшкодування матеріальної шкоди 7 260 грн., у відшкодування моральної шкоди 40 000 грн., а всього 47 260 грн.

Стягнуто з ОСОБА_11 на користь ОСОБА_15 у відшкодування матеріальної шкоди 7 260 грн., у відшкодування моральної шкоди 40 000 грн., а всього 47 260 грн.

Стягнуто з ОСОБА_11 на користь держави витрати на проведення судових експертиз у розмірі 491,92 грн., вирішено питання про долю речових доказів.

Згідно обставин, встановлених судом першої інстанції та детально викладених у мотивувальній частині оскаржуваного вироку, ОСОБА_11 01 січня 2015 року близько 14 години, будучи в стані алкогольного сп`яніння, перебуваючи в кімнаті для відпочинку охоронців, розташованій на території складських приміщень ВАТ «Олександрія - Блік» по вул. Вінокурова, 1 у м. Дніпро, разом з ОСОБА_16 розпивали алкогольні напої. Під час вживання алкогольних напоїв між ними виник конфлікт на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних стосунків, під час якого ОСОБА_11 умисно, з метою позбавлення життя, накинув брючний ремінь на шию ОСОБА_16 , таким чином охопив ним шию останнього, та почав стискати ремінь на шиї ОСОБА_16 доки не настала смерть останнього від механічної асфіксії, яка розвинулася внаслідок стиснення органів шиї. Такими діями ОСОБА_11 заподіяв ОСОБА_16 тілесні ушкодження середнього та тяжкого ступеню, які перебувають у причинному зв`язку зі смертю останнього.
Вищезазначені дії обвинуваченого були кваліфіковані в оскаржуваному вироку за ч. 1 ст. 115 КК України за ознаками умисного протиправного заподіяння смерті іншій людині (умисного вбивства).
Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, прокурор зазначає, що судом призначено обвинуваченому покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Вказує, що суд в мотивувальній частині недостатньою мірою обґрунтував, чому призначена саме така міра покарання і чому вона буле достатньою для виправлення особи.

Зазначає, що під час досудового розслідування та судового розгляду ОСОБА_11 свою вину не визнавав незважаючи на її повну доведеність, матеріальну та моральну шкоду не відшкодував, що свідчить про його повну байдужість до скоєного та виключає обставини, які пом`якшують покарання.

Також, на думку цього апелянта, судом не враховано характер та кількість нанесених ОСОБА_16 тілесних ушкоджень, які вказують на жорстокість дій обвинуваченого, не взято до уваги належним чином і факт скоєння злочину в стані алкогольного сп`яніння.

Зазначає, що зважаючи на вищенаведені обставини суд безпідставно не погодився з думкою прокурора про необхідність призначення обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі строком на 15 років.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, з урахуванням доповнень до неї, обвинувачений зазначає, що під час судового розгляду кримінального провадження судом першої інстанції систематично порушувалися як його права, так і права його захисника.

Вказує, що судом було безпідставно відмовлено у задоволенні їх клопотань щодо проведення експертиз, а сумніви та суперечності щодо фактичних обставин справи суд вирішив усунути шляхом зміни об`єктивних обставин, встановлених у межах досудового розслідування та виключення з описової частини вироку тих обставин, що не узгоджувалися з версією події, обраною судом.

Так, переконавшись у сумнівності висновків експерта ОСОБА_17 , в яких зріст потерпілого ОСОБА_16 було зменшено більше, ніж на 10 см, суд не послався на те, що обвинувачений, будучи на 14 см нижче потерпілого, зміг нанести останньому удар головою в область ока коли вони стояли обличчями один до одного.

Зазначає, що з усіх його показань судом було взято до уваги лише те, що він накинув брючний ремінь на шию ОСОБА_16 та почав її здавлювати, після чого в ході боротьби вони удвох впали на підлогу, де обвинувачений, утримуючи таким чином ремінь, задушив потерпілого. При цьому суд залишив поза увагою показання обвинуваченого про те, що потерпілий ОСОБА_16 двічі нападав на нього та намагався задушити спочатку руками, а потім своїм брючним ременем, попередньо знявши його, а обвинувачений, захищаючись, наносив йому удари руками, головою, намагався відштовхнути. Після цього суд перейшов до опису численних тілесних ушкоджень, виявлених на тілі потерпілого, що належить розуміти таким чином, що всі ці ушкодження були заподіяні внаслідок єдиної дії обвинуваченого з використанням брючного ременя.

На думку апелянта, це свідчить про упереджений підхід суду до оцінки доказів, викривлення у вироку фактичних обставин, безпідставне неприйняття доказів, що спростовують версію слідства про умисне вбивство.

Вказує, що матеріалами справи неспростовно підтверджується, що він, захищаючись від агресивно налаштованого ОСОБА_16 , який душив його своїм брючним ременем, намагаючись позбавити життя, відібрав в останнього це знаряддя вбивства та захистив себе і своє життя від агресії.

У доповненні до апеляційної скарги вказує, що висновок судово-медичного експерта ОСОБА_18 є сумнівним, оскільки останній: не відповів на запитання про те, як обвинувачений за різниці у зрості з ОСОБА_16 близько 15 см зміг нанести останньому удар головою в область ока з положення стоячи один проти іншого на повний зріст; не зміг пояснити відсутності на шиї ОСОБА_16 странгуляційної борозни, пошкодження хрящів гортані, різниці між розміром тілесних ушкоджень в області шиї та шириною ременя; наполягав на тому, що точно встановив зріст ОСОБА_16 за допомогою вимірної лінійки як 169 см, в той час як фактично він був на 10 см більше і не міг зменшитись з настанням смерті потерпілого.

Вказує, що суд першої інстанції не надав належної оцінки його показанням, факту втрати прокурором частини речових доказів - ременя, що був знаряддям вбивства, натільного хрестика обвинуваченого, светра і куртки, а також безпідставно відмовив у проведенні додаткових процесуальних дій - відтворення за участю обвинуваченого обставин отримання ним тілесних ушкоджень, повторної психо-неврологічної експертизи.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, з урахуванням її доповнення, захисник ОСОБА_10 зазначає, що оскаржуваний вирок суду підлягає зміні через порушення норм матеріального та процесуального законодавства, неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи.

Вказує, що судом було встановлено, що ОСОБА_16 та ОСОБА_11 спілкувалися між собою з 09:00 годин до 14:00 годин 01.01.2015 р, періодично вживаючи спиртні напої, і станом на 12:00 годин потерпілий вже перебував у стані сильного алкогольного сп`яніння, що можна побачити з його поведінки, зафіксованої на відеозаписі камер відеоспостереження. При цьому обвинувачений не виявляв будь-якої агресії до ОСОБА_16 та близько 11:00 годин сходів до магазину та придбав горілки, що на думку цього апелянта свідчить про відсутність в ОСОБА_11 наміру позбавляти життя потерпілого.

Зазначає, що обставини, встановлені під час судового розгляду, - належність ременя, яким була спричинена смерть потерпілому, самому потерпілому; наявність на цьому ремені крові, що може походити від обвинуваченого, що свідчить про те, що він контактував з передньою частиною шиї останнього, де було виявлене ушкодження; наявність тілесних ушкоджень в самого ОСОБА_11 , - свідчать про те, що саме потерпілий ОСОБА_16 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, спровокував бійку та вчиняв послідовні агресивні дії, які обвинувачений сприймав як реальну загрозу своєму життю та у відповідь на них, перебуваючи у стані необхідної оборони, вжив всі заходи з метою припинення агресії.

Посилається на неправильну оцінку судом показань потерпілого зважаючи на те, що суд, визнавши їх в цілому належними і допустимими, виклав у вироку лише ту їх частину, що не суперечила версії слідства про нібито навмисне вбивство.

На думку цього апелянта, у зв`язку з вищенаведеними обставинами ОСОБА_11 , може нести відповідальність лише за менш тяжкий злочин та лише за умови доведеності перевищення меж необхідної оборони.

Вказує, що на своє звернення отримав висновок спеціаліста від 17.07.2017 р. № 12/17, складений експертом вищої категорії зі спеціальності "Судово-медична експертиза" ОСОБА_19 , в якому проаналізовані акт судово-медичного дослідження № 15 від 02.01.2015 р., висновки експерта від 23.01.2015 р. № 15/6-Е та від 03.03.2015 р. № 15/88- Е, складені експертом ОСОБА_17 , та встановлені порушення вимог нормативно-правових актів, що регулюють діяльність судово-медичних експертів, які, на думку апелянта, потягли викривлення висновків та спотворення результатів експертиз.

Крім того зазначає, що обставини, які характеризують особу ОСОБА_11 , дають підстави для висновку про можливість його виправлення без реального відбування покарання.

Заслухавши суддю-доповідача; прокурора, який апеляційну скаргу прокурора підтримав з викладених у ній підстав, проти задоволення апеляційних скарг обвинуваченого та захисника заперечував; обвинуваченого та його захисника, які на задоволенні апеляційних скарг сторони захисту наполягали, проти задоволення апеляційної скарги прокурора заперечували;потерпілих та їх представника, які апеляційну скаргу прокурора підтримали, проти задоволення апеляційних скарг сторони захисту заперечували; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у апеляційних скаргах доводи, колегія суддів, з урахуванням положень ст. 404 КПК України, згідно яким суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, приходить до наступного.

Аналізуючи доводи апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника, колегія суддів не вбачає підстав для їх задоволення, оскільки висновок суду першої інстанції про винність обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, за встановлених у вироку фактичних обставин, є ґрунтовним та підтверджується сукупністю досліджених судом доказів, що узгоджуються між собою.

Дослідивши з дотриманням вимог закону та детально проаналізувавши вищезазначені докази, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про доведеність поза розумним сумнівом вини ОСОБА_11 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, який колегія суддів вважає правильним та з ним погоджується, оскільки він ґрунтується на дійсному змісті вказаних доказів та їх належній оцінці, як кожного окремо з точки зору належності, допустимості, достовірності, так і в їх сукупності з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття рішення про доведеність вини обвинуваченого.
Колегія суддів звертає увагу на те, що в апеляційних скаргах обвинувачений та захисник висловлюють доводи, які відповідають лінії захисту, обраній ними в суді першої інстанції, та полягають у тому, що ОСОБА_11 заподіяв смерть потерпілому ОСОБА_16 , захищаючись від нападу з боку останнього, що являв загрозу його життю. При цьому фактично стороною захисту не оспорюються ані обставини заподіяння смерті потерпілому, тобто час, місце, спосіб тощо, ані причинний зв`язок між діями ОСОБА_11 та настанням смерті ОСОБА_16 . Вказані доводи сторони захисту були судом першої інстанції обговорені, ретельно перевірені та ґрунтовно відкинуті як неспроможні.

Так, аналізуючи фактичні обставини справи з урахуванням досліджених доказів, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_11 не зазнав з боку ОСОБА_16 небезпечного посягання достатньої інтенсивності для того, аби мати підстави побоюватись за своє життя і здоров`я, оскільки згідно висновку судово-медичної експертизи від 06.01.2015 р. № 37е у ОСОБА_11 було виявлено легкі тілесні ушкодження, що мають незначні скороминущі наслідки, а будь-яких тілесних ушкоджень, характерних для стиснення шиї ременем, встановлено не було. Хрестик, який за версією сторони захисту перебував на обвинуваченому та був деформований внаслідок здавлювання ОСОБА_16 його шиї за допомогою ременя, було добровільно видано лише 15.01.2015 р., будь-які сліди від нього на тілі обвинуваченого виявлені не були, у зв`язку з чим відповідні доводи апеляційних скарг сторони захисту є неприйнятними.

Також колегія суддів вважає правильною оцінку, надану судом першої інстанції показанням самого потерпілого, який зайняв зручну для себе позицію щодо втрати свідомості саме в тих моментах, коли він не може пояснити свої дії та їх наслідки.

Виходячи з наведеного, суд першої інстанції обґрунтовано встановив, що відсутні підстави для висновку про перебування обвинуваченого у стані необхідної оборони та, як наслідок, для кваліфікації його дій за ст. 118 КК України.

Погоджуючи з цим висновком, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що сам по собі спосіб позбавлення життя потерпілого ОСОБА_16 , - стиснення ременя на шиї останнього із м`язовим зусиллям протягом тривалого часу, - виключає можливість перебування ОСОБА_11 у стані необхідної оборони, оскільки за вказаних обставин він продовжував тривалий час стискати ремінь на шиї потерпілого до настання його смерті навіть після того, як останній від асфіксії втратив свідомість та перестав являти безпосередню небезпеку для обвинуваченого. При цьому у будь-який момент до настання смерті потерпілого обвинувачений міг припинити такі свої дії, що беззаперечно свідчить про спрямованість його умислу на вбивство ОСОБА_16 . У зв`язку з цим колегія суддів вважає такими, що не мають істотного значення для кваліфікації дій обвинуваченого та доведеності його вини обставини, за яких брючний ремінь, що належав потерпілому ОСОБА_16 , потрапив до рук ОСОБА_11 , а відповідні доводи апеляційних скарг захисника та обвинуваченого вважає неспроможними.

Апеляційними скаргами обвинуваченого та його захисника правильність вказаних висновків суду першої інстанції не спростовується, оскільки доводи цих апелянтів полягають у переоцінці окремих доказів, з наданням їм упередженої, тенденційної оцінки на користь сторони захисту, ігноруючи їх дійсний зміст, системність та решту доказів і обставин, що ними підтверджуються. Крім того, захисник та апелянт акцентують увагу на обставинах, що є другорядними та істотно не впливають на правильність висновків суду щодо винуватості ОСОБА_11 у скоєнні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.

Так, доводи цих апелянтів щодо неправильного встановлення судово-медичним експертом зросту ОСОБА_16 не мають доказового значення, оскільки ця обставина не впливає на обсяг тілесних ушкоджень, виявлених на тілі потерпілого, та механізм їх заподіяння. Що стосується неможливості нанесення обвинуваченим удару головою в область ока потерпілому внаслідок значної відмінності між ними у зрості, про що вказують ці апелянти, то така різниця може бути усунута у різні способи шляхом стрибку, нахилу, присідання тощо, а отже заподіяння тілесних ушкоджень у такий спосіб не є неможливим. Крім того, дана обставина в цілому не має істотного значення для справи, оскільки виявлені на голові потерпілого тілесні ушкодження не перебувають у причинному зв`язку з настанням його смерті.

Посилання захисника в апеляційній скарзі на висновок спеціаліста від 17.07.2017 р. № 12/17, складений експертом вищої категорії зі спеціальності "Судово-медична експертиза" ОСОБА_19 , в якому проаналізовані проаналізовані акт судово-медичного дослідження № 15 від 02.01.2015 р., висновки експерта від 23.01.2015 р. № 15/6-Е та від 03.03.2015 р. № 15/88- Е, складені експертом ОСОБА_17 , та встановлені порушення вимог нормативно-правових актів, що регулюють діяльність судово-медичних експертів, які, на думку апелянта, потягли викривлення висновків та спотворення результатів експертизи, колегія суддів оцінює критично.

Так, з пояснень ОСОБА_19 , що був допитаний в суді апеляційної інстанції у статусі спеціаліста, вбачається, що вказані ним недоліки висновку експерта ОСОБА_17 не мають істотного характеру та могли вплинути на його правильність лише в частині встановлення тривалості асфіксії до настання смерті потерпілого ОСОБА_16 . Щодо встановлення експертом причини смерті цього потерпілого механічної асфіксії, котра розвинулася внаслідок стиснення органів шиї, - зазначив, що його правильність сумнівів не викликає. Таким чином, у сукупності з іншими доказами вказані висновки судово-медичного експерта доводять вину ОСОБА_20 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення поза розумним сумнівом.

Доводи захисника та обвинуваченого про те, що судом не було досліджено речові докази, колегія суддів оцінює як неспроможні зважаючи на те, що вказані докази не були надані суду першої інстанції стороною обвинувачення з посиланням на їх втрату, суд у вироку, зазначивши про цю обставину, на речові докази не посилається та ними свої висновки не обгрунтовує.

Посилання обвинуваченого та захисника на упереджену оцінку судом обставин, що безпосередньо передували заподіянню смерті потерпілому ОСОБА_16 , не взяття до уваги показань ОСОБА_11 з їх приводу, виключення тих обставин, що не узгоджуються з обвинуваченням, безпідставне неприйняття доказів, що спростовують версію обвинувачення про умисне вбивство, колегія суддів оцінює критично.

Так, в оскаржуваному вироку наведене належне та достатнє мотивування висновків суду першої інстанції про те, що з боку потерпілого ОСОБА_16 не мав місця небезпечний напад - посягання достатнього ступеню інтенсивності, а обвинувачений при спричиненні смерті потерпілому не перебував у стані необхідної оборони, з правильністю якого колегія суддів погоджується. У зв`язку з цим належить також вважати необгрунтованим посилання захисника в апеляційній скарзі на п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 26.04.2002 р. «Про судову практику у справах про необхідну оборону» щодо того, що перехід знаряддя нападу від нападника до іншої особи не завжди свідчить про закінчення посягання.

Що стосується акцентування уваги у вироку на діях обвинуваченого в частині заподіяння тілесних ушкоджень потерпілому із застосуванням брючного ременя, то воно випливає із того, що саме ці тілесні ушкодження перебувають у причинному зв`язку з настанням смерті потерпілого, тобто із подією інкримінованого ОСОБА_11 злочину.

Посилання захисника на те, що ОСОБА_16 та ОСОБА_11 спілкувалися між собою з 09:00 годин до 14:00 годин 01.01.2015 р, періодично вживаючи спиртні напої, і станом на 12:00 годин потерпілий вже перебував у стані сильного алкогольного сп`яніння, що можна побачити з його поведінки, зафіксованої на відеозаписі камер відеоспостереження, при цьому обвинувачений не виявляв будь-якої агресії до ОСОБА_16 та близько 11:00 годин сходів до магазину та придбав горілки, що на думку цього апелянта свідчить про відсутність в ОСОБА_11 наміру позбавляти життя потерпілого, - колегія суддів вважає неспроможними.

Так, згідно обвинувачення, що було визнане судом доведеним, тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_16 були заподіяні обвинуваченим ОСОБА_11 у межах конфлікту, що виник між ними під час спільного вживання спиртних напоїв, на грунті раптово виниклих особистих неприязливих стосунків. Таким чином, ОСОБА_11 не обвинувачується у заздалегідь спланованому вбивстві ОСОБА_16 , а вищенаведені апеляційні доводи про те, що до 14:00 годин 01.01.2015 р. обвинувачений не мав наміру позбавляти життя потерпілого, не суперечать обвинуваченню та не спростовують його.

Посилання захисника на невиконання судом першої інстанції вимог, викладених в ухвалі суду апеляційної інстанції від 23.09.2016 р., якою був скасований раніше ухвалений у даному кримінальному провадженні вирок, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки у межах нового судового розгляду судом першої інстанції з дотриманням вимог ч. 3 ст. 415 КПК України були враховані висновки і мотиви, з яких скасоване рішення, відповідні обставини обговорені та вжиті заходи щодо їх з`ясування і перевірки у межах процесуальних можливостей, про що зазначено у вироку.

У зв`язку з наведеним, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника.

Аналізуючи доводи апеляційної скарги прокурора щодо м`якості призначеного обвинуваченому покарання, колегія суддів не знаходить їх обґрунтованими.

Так, відповідно до ст. ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Суд при призначенні покарання враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Колегією суддів встановлено, що при призначенні ОСОБА_11 покарання судом належним чином виконані вимоги ст. ст. 50, 65 КК України та враховані характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно ст. 12 КК України є особливо тяжким злочином; відсутність обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого; обставину, що обтяжує покарання обвинуваченого, якою було визнано скоєння злочину у стані алкогольного сп`яніння; відомості про особу ОСОБА_11 , а саме те, що останній раніше не судимий, має міцні соціальні зв`язки одружений та має на утриманні неповнолітню дитину, є пенсіонером МВС України, характеризується позитивно, не перебуває на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра.

Взявши до уваги та належним оцінивши всі вищенаведені обставини у сукупності, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про необхідність призначення ОСОБА_11 покарання у виді позбавлення волі на строк, що перевищує нижчу межу, встановлену санкцією ч. 1 ст. 115 КК України, втім наближений до неї, а також про відсутність підстав для застосування при призначенні покарання цьому обвинуваченому положень ст. ст. 69, 75 КК України.

Колегія суддів з правильністю цього висновку погоджується та вважає призначене покарання законним, справедливим та достатнім для виправлення ОСОБА_11 і попередження нових злочинів.

Апеляційна скарга прокурора вказаних висновків суду не спростовує, оскільки обставини, наведені на її обгрунтування, - характер та обсяг тілесних ушкоджень, заподіяних потерпілому, наявність обтяжуючої покарання обставини, - були відомі суду, проаналізовані у вироку та достатньою мірою враховані при призначенні покарання ОСОБА_11 .

Посилання прокурора на намагання обвинуваченого уникнути покарання не можуть бути прийняті до уваги, оскільки право на обрання та підтримання своєї позиції у справі належить обвинуваченому як невід`ємна частина його права на захист, а отже невизнання обвинуваченим своєї вини та відстоювання цієї позиції у межах досудового розслідування і судового розгляду кримінального провадження не можна розцінювати як підставу для призначення йому більш суворого покарання. Що стосується відсутності в ОСОБА_11 розкаяння та його фактично байдужого ставлення до скоєного, то вони були належним чином враховані судом першої інстанції при вирішенні питання про відсутність обставин, що пом`якшують покарання цього обвинуваченого.

З урахуванням наведеного, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційні скарги прокурора ОСОБА_12 , обвинуваченого ОСОБА_11 , захисника ОСОБА_10 , - залишити без задоволення.
Вирок Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 09 березня 2017 року щодо ОСОБА_11 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, залишити без змін.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення.
Ухвалу може бути оскаржено і на неї може бути подана касаційна скарга у Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з моменту проголошення, а засудженим, який перебуває під вартою, - в той же строк з дня вручення йому копії ухвали безпосередньо до суду касаційної інстанції.
Судді:

____________________ ____________________ ____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4