АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 11-кп/796/1636/2017 Головуючий в 1 інст.: ОСОБА_1
Категорія КК: ч.2 ст. 186 КК України Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
27 вересня 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кролевець Сумської області, громадянина України, не одруженого, з професійно-технічною освітою, не працюючого, не зареєстрованого на території України, та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України раніше не судимого,
який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, -
за участю учасників кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_8 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_6 ,
в с т а н о в и л а:
Вироком Печерського районного суду м. Києва від 22 травня 2017 року, ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України та призначено йому покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 рахувати з моменту його фактичного затримання та взяття під варту з 19 квітня 2016 року.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано в строк відбування покарання час попереднього ув`язнення ОСОБА_7 з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_7 , до набранням вироком законної сили, залишено у виді тримання під вартою.

Вирішено питання щодо речових доказів.

Не погоджуючись з вироком Печерського районного суду м. Києва від 22 травня 2017 року, захисник ОСОБА_6 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок Печерського районного суду м. Києва від 22 травня 2017 року відносно ОСОБА_7 змінити, визнати винним за ч. 1 ст. 186 КК України та призначити покарання в межах відбутого терміну.

На обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначає, що апеляційна скарга вноситься через невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та як наслідок неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, та невідповідним призначенням судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та собі обвинуваченого.

Так, апелянт зазначає, що ще на стадії досудового слідства під час допиту у якості підозрюваного ОСОБА_7 свою вину визнав частково та з першого дня не визнавав нанесення удару потерпілій, покази давав послідовно, своїм правом не давати показів не скористався.

Також апелянт зазначає, що призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , суд першої інстанції відповідно до вимог ст. 65 КК України не врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, характер суспільної небезпеки скоєного ним злочину, особу винного, обставини, що пом`якшують покарання.

Крім того, апелянт зазначає, що судом порушено змагальність сторін яке відобразилось у судовому рішенні, так у вироку зазначено, що показання потерпілої в частинні застосування до неї насильства підтверджується показаннями свідків-понятих ОСОБА_9 та ОСОБА_10 кожний з яких у суді пояснив, що під час проведення слідчої дії, а саме пред`явлення особи для впізнання на обличчі потерпілої виднівся синець. При цьому свідок-понята ОСОБА_10 пригадувала, що потерпіла пояснювала, що синець під оком в неї утворився внаслідок удару ліктем нападника. Саме на його запитання синець чи почервоніння ОСОБА_10 відповіла синець. Так відповідно до обвинувального акту подія відбулася о 10 год. 45 хв., а впізнання відбувалося в 16 год. 20 хв., тобто за п`ять годин на обличчі потерпілої з`явився синець замість почервоніння. Так, як зазначено в посібнику лекцій із судової медицини ( ОСОБА_11 ) ушкодження стає синім через 1-4 доби.

Також апелянт зазначає, що суд взяв на себе повноваження органу досудового слідства та без проведення судово-медичної експертизи кваліфікував злочин за ч. 2 ст. 186 КК України.

Іншими учасниками судового провадження, які мають право подати апеляційну скаргу, вирок суду першої інстанції в апеляційному порядку не оскаржений.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, обвинуваченого та його захисника, які підтримали подану апеляційну скаргу та просили її задовольнити, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, провівши судові дебати, вислухавши останнє слово обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Згідно ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

На переконання колегії суддів, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні доводів апеляційних скарг та матеріалів кримінального провадження, вирок суду першої інстанції зазначеним вимогам кримінального процесуального закону відповідає.
Так, ОСОБА_7 19 квітня 2016 року, приблизно о 10 год. 40 хв., знаходячись неподалік зупинки громадського транспорту за адресою: м. Київ, вул. Залізничне шосе, 59, діючи умисно, з метою незаконного збагачення, підійшов до потерпілої ОСОБА_12 , яка на той момент тримала в руці гаманець, та намагався ним відкрито заволодіти шляхом виривання його з рук потерпілої. Однак одразу довести вказані злочинні дії до кінця не зміг, оскільки потерпіла ОСОБА_12 міцно тримала гаманець в руках. Після цього, ОСОБА_7 , продовжуючи свої злочинні дії, з метою відкритого заволодіння чужим майном, наніс потерпілій ОСОБА_12 один удар ліктем в обличчя, тим самим застосував відносно неї насильство, яке не є небезпечним для життя і здоров`я потерпілої, а також здійснив поштовх потерпілої на металеві перила сходів. Від отриманого удару потерпіла ОСОБА_12 ослабила руку, скориставшись чим, ОСОБА_7 шляхом ривка заволодів гаманцем потерпілої, вартістю 150 грн., з наявними в ньому грошовими коштами в сумі 40 грн., якими в цей же день розпорядився на власний розсуд, заподіявши потерпілій матеріальну шкоду на загальну суму 190 грн.
Таким чином, ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 186 КК України, оскільки він шляхом застосування насильства, яке не є небезпечним для життя і здоров`я потерпілої ОСОБА_13 відкрито заволодів її майном.

З такими висновками колегія суддів погоджується, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах поданих апеляційних скарг.
Як вбачається з вироку, свої висновки щодо доведеності винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, суд першої інстанції обґрунтував на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені сукупністю доказів, досліджених під час судового розгляду та які суд оцінив у відповідності до вимог, передбачених ст.94 КПК України.

Так, обвинувачений ОСОБА_7 винним себе у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України визнав частково.
На підтвердження встановлених фактичних обставин кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, вчиненого ОСОБА_7 , суд першої інстанції обґрунтовано послався на показання потерпілої ОСОБА_13 та свідків-понятих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та свідка ОСОБА_14 .
Крім того в основу вироку покладено не тільки показання потерпілих, а й інші дані, які містять матеріали кримінального провадження і які були досліджені судом під час судового розгляду, з наданням їм правової оцінки.

Зокрема:

- Кількість, найменування та вартість викраденого майна визначені судом на підставі показань потерпілої ОСОБА_13 , у відповідності до яких вартість гаманця з написом «Love» становила 150 грн., а серед викраденого були 40 грн., банківська картка «Приватбанку», проїзний і студентський квитки на її ім`я, які були знайдені відповідно до протоколу огляду місця події від 19.04.2016 на тому місці, на яке вказав ОСОБА_7 .
Також судом першої інстанції посилання захисту на недоведеність належними і допустимими доказами факту застосування до потерпілої ОСОБА_13 насильства ОСОБА_7 , оскільки у справі відсутній висновок судово-медичної експертизи, а відтак, на необхідність перекваліфікації його дій на ч. 1 ст. 186 КК України, судом перевірялось і визнано безпідставним і таким, що спрямовано на уникнення обвинуваченим кримінальної відповідальності за свої злочинні дії, оскільки факт застосування насильства до потерпілої у виді удару ліктем під око підтверджується сукупністю всіх вищенаведених доказів по справі, які покладені в основу судового рішення як належні і допустимі.

З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції, в повній мірі дослідивши докази, надані стороною обвинувачення та надавши їм вірну оцінку, прийшов до правильного висновку, що дії ОСОБА_7 слід кваліфікувати саме, як відкрите заволодіння майном (грабіж), поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого.

Крім того, колегія суддів враховує роз`яснення, які містяться у Постанові Пленуму ВСУ №10 від 06.11.2009 року «Про судову практику у злочинах проти власності».

Так, під насильством, що не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого при грабежі, слід розуміти умисне заподіяння легкого тілесного ушкодження, що не спричинило короткочасного розладу здоров`я або незначної втрати працездатності, а також вчинення інших насильницьких дій (завдання удару, побоїв, незаконне позбавлення волі) за умови, що вони не були небезпечними для життя чи здоров`я вмомент заподіяння. Такі насильницькі дії, вчинені під час грабежу, повністю охоплюються частиною другою статті 186 КК ( 2341-14 ) і додаткової кваліфікації за іншими статтями КК ( 2341-14 ) не потребують.

Що в свою чергу спростовує доводи апеляційної скарги в частині того, що суд взяв на себе повноваження органу досудового слідства та без проведення судово-медичної експертизи кваліфікував злочин за ч. 2 ст. 186 КК України, так як для встановлення факту нанесення удару, не потрібно спеціальних знань в галузі медицини.

Так, як встановлено судом першої так і апеляційною інстанцією, ОСОБА_7 шляхом застосування насильства, яке не є небезпечним для життя і здоров`я потерпілої ОСОБА_13 , відкрито заволодів її майном.

За таких обставин, суд першої інстанції належним чином перевірив та оцінив доводи захисника стосовно перекваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_7 на ч. 1 ст. 186 КК України, та прийшов до обґрунтованого висновку, що такі доводи захисника повністю спростовуються дослідженими судом доказами, з чим погоджується колегія суддів.

З урахуванням наведеного колегія суддів приходить до висновку, що підстави для задоволення апеляційної скарги захисника в частині перекваліфікації дій ОСОБА_7 за вказаним кримінальним правопорушенням на ч. 1 ст. 186 КК України відсутні.

Стосовно доводів апеляційної скарги захисника в частині, що судом порушено змагальність сторін яке відобразилось у судовому рішенні, то суд першої інстанції в повній мірі дослідив усі докази надані стороною обвинувачення та захисту, та обґрунтував їх належність та допустимість.

Що стосується доводів апелянтів, що обвинувачений ОСОБА_15 , постійно носить маску при собі, щоб не захворіти в зимовий час, то вони не спростовують висновки суду, а навпаки підтверджують той факт, що ОСОБА_15 мав при собі маску та використовув її під час вчинення злочинів.

Стосовно доводів апеляційної скарги, що призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , суд першої інстанції відповідно до вимог ст. 65 КК України не врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, характер суспільної небезпеки скоєного ним злочину, особу винного, обставини, що пом`якшують покарання, то вони є голослівними та спростовуються наступним.

У відповідності до ст. 65 КК України суд призначає покарання в межах, встановлених в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК України, яка передбачає відповідальність за скоєний злочин, враховуючи ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, особу винного, обставини які пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка скоїла кримінальне правопорушення, повинно бути призначено покарання, необхідне та достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів.

Як вбачається з мотивувальної частини вироку суд, призначаючи ОСОБА_7 покарання, виконав вимоги ст.65 КК України, а саме: врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який відноситься до категорії тяжких злочинів, у відповідності до вимог ст. 12 КК України, конкретні обставини вчинення злочину, дані які характеризують особу обвинуваченого, те що останній раніше притягався до кримінальної відповідальності, хоча і судимість погашена, характеризується задовільно, неодружений, до затримання не працював, хоча має професійну-технічну освіту, на обліку у лікаря нарколога не перебуває з 2012 року та не перебуває на обліку у лікаря психіатра.

Обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання ОСОБА_7 , судом не встановлено.

З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що виправлення та перевиховання обвинуваченого, а також попередження вчинення ним нових злочинів можливо лише в умовах його ізоляції від суспільства, з призначенням покарання у виді позбавлення волі.

Конкретні обставини вчиненого кримінального правопорушення, у сукупності з даними про особу обвинуваченого, вказують на те, що суд першої інстанції вірно призначив покарання у виді 4 років позбавлення волі.

Істотних порушень кримінального процесуального закону судом першої інстанції, які були б підставою для скасування вироку, колегією суддів не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 408, 409, 418 та 419 КПК України, колегія суддів Апеляційного суду м.Києва, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , на вирок Печерського районного суду м. Києва від 22 травня 2017 року, залишити без задоволення.
Вирок Печерського районного суду м. Києва від 22 травня 2017 року, яким ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України та призначено йому покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим - в той же строк з дня вручення йому копії даної ухвали.

Судді:

_____________ _____________ _____________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4