Провадження 1-в/485/127/17
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2017 року м.Снігурівка

Снігурівський районний суд Миколаївської області
у складі головуючого судді ОСОБА_1 ,
учасники провадження:
прокурор Снігурівського відділу Баштанської місцевої прокуратури Миколаївської області ОСОБА_2 ,
представник установи ОСОБА_3 ,
засуджений ОСОБА_4 ,
секретар судового засідання ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду у режимі відеоконференції клопотання засудженого ОСОБА_4 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання,
встановив:
23 серпня 2017 року від засудженого ОСОБА_4 до суду надійшло клопотання, про звільнення його від подальшого відбування покарання умовно-достроково на підставі ст.81 КК України. Клопотання прийнято до провадження Снігурівського районного суду Миколаївської області в порядку ст.ст.537,539 КПК України.

У судовому засіданні засуджений клопотання підтримав. Суду пояснив, що відбув більше трьох чвертей строку покарання, призначеного судом за вчинений умисний особливо тяжкий злочин. Попередньо мав заохочення, отриманні стягнення за порушення режиму відбування покарання погашені. Натепер працює різноробочим на виробництві установи.
Представник установи виконання покарань вирішення клопотання залишив на розсуд суду.
Прокурор рахував клопотання необґрунтованим та таким, що задоволенню не підлягає.
Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали клопотання та особової справи засудженого, суд прийшов наступного.
ОСОБА_4 відбуває покарання за вироком Апеляційного суду Львівської області від 20 жовтня 2005 року за п.10 ч.2 ст.115, ч.4 ст.152, ст.ст.70, 71 КК України до п"ятнадцяти років позбавлення волі.
Строк покарання за вироком суду рахується з 26 квітня 2005 року, кінець строку 28 липня 2019 року з урахуванням у строк відбування покарання засудженому строку попереднього ув"язнення на підставі ч.5 ст.72 КК України за ухвалою Сихівського районного суду м.Львова від 02 березня 2016 року.
Відповідно до п.3 ч.2 ст.81 КК України до осіб, що відбувають покарання у виді позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання за доведення виправлення сумлінною поведінкою і ставленням до праці після фактичного відбуття засудженим не менше трьох чвертей строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин.
Відповідно до п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 26.04.2002 року "Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким", умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому, головною умовою прийняття такого рішення є доведеність при умовно-достроковому звільненні від відбування покарання - того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Таким чином, для застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання є необхідними дві умови: відбуття певної частини строку покарання та доведеність виправлення засудженого сумлінною поведінкою і ставленням до праці. Застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання є правом, а не обов"язком суду.
ОСОБА_4 станом на 11 вересня 2017 року відбув зі строку покарання тринадцять років один місяць шістнадцять днів, що є більше трьох чвертей строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин.
При цьому, з матеріалів клопотання та особової справи вбачається, що засуджений за час відбування покарання має посередню характеристику. Працює на виробництві установи різноробочим. У період 2007 по 2015 рік мав вісім заохочень, та два стягнення у 2011 та 2014 роках, останні погашені. Однак, з урахуванням даних про особу засудженого, який шість разів притягувався до кримінальної відповідальності, відбуває покарання за умисний особливо тяжкий злочин, вину у вчиненні якого не визнає, протягом двох років з 2015 по 2017 рік поведінкової активності не виявляв, заохочень за сумлінну поведінку і ставлення до праці, на доведеність своє виправлення, не отримував, суд не вбачає достатності позитивних змін у особистості засудженого та неготовність його до самокерованої правослухняної поведінки, як то визначається ч.1 ст.6 КВК України.
Посилання засудженого на дотримання режиму відбування покарання, як підставу умовно-дострокового звільнення не відповідає нормі ст.9 КВК України, за якою засуджені зобов"язанні виконувати встановлені законодавством обов"язки громадян України, неухильно додержуватися правил поведінки, які передбачені для засуджених, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших осіб, виконувати вимоги адміністрації органів і установ виконання покарань, ввічливо ставитися до персоналу, а також до інших засуджених.
Таким чином, дотримання правил поведінки, які передбачені для засуджених, є обов"язком, а не правом засудженого.
На підставі викладеного, суд приходить висновку, що клопотання не знайшло свого обґрунтування і ухвалює про відмову у його задоволенні.
Керуючись ст.81 КК України, ст.ст.537,539 КПК України, суд, -
УХВАЛИВ:
Клопотання засудженого ОСОБА_4 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання залишити без задоволення.
Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Миколаївської області через Снігурівський районний суд Миколаївської області протягом семи днів після вручення засудженому копії судового рішення.
Суддя