Номер провадження: 11-кп/785/107/18
Номер справи місцевого суду: 501/4342/15-к
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.02.2018 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілої ОСОБА_7 , її представника адвоката ОСОБА_8

представника цивільного відповідача ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги потерпілої ОСОБА_7 , в.о. директора ДП «Морський торгівельний порт «Чорноморськ» ОСОБА_10 на вирок Іллічівського міського суду Одеської області від 10.10.2017 року стосовно

ОСОБА_11 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Чорноморську (Іллічівськ) Одеської області, громадянина України, має середньо-спеціальну освіту, вдівця, який має на утриманні неповнолітню дитину, працюючого водієм в ДП «Морський торгівельний порт «Чорноморськ», проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

- обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст. 286 ч. 2 КК України,

встановив:
Зазначеним вироком суду 1-ої інстанції ОСОБА_11 визнаний винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ст. 286 ч. 2 КК України з призначенням покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки.
На підставі ч.ч. 1,3 ст. 75, ч. 1 ст. 76 КК України ОСОБА_11 звільнено від відбування основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням строком на два роки, якщо він впродовж зазначеного випробувального терміну не вчинить іншого злочину і виконає наступні, покладені на нього обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Відповідно до п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» ОСОБА_11 звільнено від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі строком на п`ять років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк три роки та від призначеного випробування строком на два роки, у зв`язку із амністією.
Стягнуто з ДП «Морський торговельний порт «Чорноморськ» на користь ОСОБА_7 на відшкодування моральної шкоди - 350000,00 грн., матеріальної шкоди - 6841,99 грн.
Стягнуто з ОСОБА_11 на користь держави судові втрати на проведення судових експертиз в розмірі 6386,04 грн.
Повернуто ОСОБА_11 заставу в розмірі 48720 грн..
Вирішено питання щодо речових доказів.
Арешт, накладений на автомобіль «Toyota Land Cruiser», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , що належить ДП «Морський торгівельний порт «Чорноморськ», - скасовано.
Відповідно до вироку суду 1-ої інстанції, ОСОБА_11 визнаний винуватим у тому, що 17 червня 2015 року, о 08 год. 20 хв. він, керуючи технічно справним автомобілем «Toyota Land Cruiser», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , що належить ДП «Морський торгівельний порт «Чорноморськ» (попередня назва підприємства ДП «Іллічівський морський торгівельний порт»), здійснював рух в м. Чорноморську (Іллічівськ) Одеської області по асфальтованому сухому дорожньому покриттю проспекту Миру з боку вул. 1-го Травня в напрямку вул. Парусна (Героїв Сталінграду) зі швидкістю 74,5-78,5 км/год.
Порушивши вимоги пунктів 1.5, 8.7.3 (в, г, е), 8, 10, 12.1, 12.3, 12.4 Правил дорожнього руху, в умовах необмеженої видимості, наближаючись до перехрестя з вул. Лазурна (б-р Гайдара) та вул. Спортивна (вул. Гайдара), проїзд якого регулювався світлофором, ОСОБА_11 , перебуваючи в момент включення на світлофорі зеленого миготливого сигналу світлофора на відстані близько 207-208 метрів від пішохідного переходу, в момент включення на світлофорі жовтого сигналу близько 145... 153 метрів від пішохідного переходу, а в момент включення на світлофорі червоного сигналу близько 83...87 метрів від пішохідного переходу, передбачаючи можливість настання суспільно небезпечних наслідків своїх дій, але легковажно розраховуючи на їх відвернення (злочинна самовпевненість), при відсутності будь-яких перешкод технічного або іншого характеру, своєчасно не зменшив швидкість руху свого автомобіля аж до його зупинки, незважаючи на червоне світло світлофора, грубо порушуючи Правила, продовжив рух автомобіля, внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем марки «Mitsubishi Carisma», реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_12 , який на зелений сигнал світлофора перетинав перехрестя просп. Миру (вул. Леніна) з вул. Спортивна (вул. Гайдара) в напрямку вул. Лазурна (б-р Гайдара) в м. Чорноморську (Іллічівськ) Одеської області.
Після цього ОСОБА_11 , не знижуючи швидкості, перетнувши зустрічну смугу руху, виїхав на тротуар та допустив наїзд на пішохода ОСОБА_7 , яка знаходилась на узбіччі, спричинивши останній тілесні ушкодження, які є небезпечними для життя, і за цим критерієм відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень.
В апеляційних скаргах:
Потерпіла ОСОБА_7 , не заперечуючи встановлені судом фактичні обставини справи, зазначила, що не погоджується з розміром моральної шкоди (350000 грн.), яку суд стягнув на її користь, навівши наступні мотиви:
- дорожньо-транспортною пригодою їй спричинені тяжкі тілесні ушкодження, внаслідок чого вона досі перебуває у важкому стані, а для повної реабілітації, їй необхідна операція та лікування у закордонній клініці, хоча й у такому випадку гарантій немає. Таке становище додає їй сильних душевних хвилювань, адже їй тільки 44 роки, у неї є дитина і сім`я, але її життя зведено до інвалідного крісла, тому вона не може жити повноцінним життям;
- також на неї негативно вплинув той факт, що обвинувачений не визнавав своєї вини, що зумовило тривалий судовий процес, а відповідач - ДП «Морський торгівельний порт «Чорноморськ», заперечує проти відшкодування моральної шкоди, хоча така сума не є значною для великого підприємства;
- суд першої інстанції не врахував, що до теперішнього часу її фізичні та душевні страждання не закінчились, а зважаючи на її тяжкий стан, цивільний позов про відшкодування моральної шкоди у розмірі 2300000 грн. є обгрунтованим, адже, відповідно до ст. 3 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, а утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.
Посилаючись на такі доводи, потерпіла просить змінити вирок суду першої інстанції в частині стягнення моральної шкоди та стягнути з ДП «Морський торгівельний порт «Чорноморськ» на її користь на відшкодування моральної шкоди 2300000 грн.
В.о. директора ДП «Морський торгівельний порт «Чорноморськ» ОСОБА_10 зазначив, що висновки суду першої інстанції в частині часткового задоволення цивільного позову потерпілої не відповідають фактичним обставинам справи, з огляду на таке:
- суд першої інстанції не дотримався вимог ст.ст. 9, 129, 370 КПК України, адже у вироку не зазначені підстави, якими обґрунтовуються мотиви часткового задоволення цивільного позову про стягнення моральної шкоди, в тому числі, не доведено, у чому саме полягає зміна способу життя потерпілої, у чому полягає неможливість належним чином виконувати батьківські обов`язки, тощо;
- у матеріалах справи є докази, які підтверджують, що до дорожньо-транспортної пригоди потерпіла не працювала, тому стягнення на її користь моральної шкоди у розмірі 350000 грн. не відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості, а судом першої інстанції не досліджувались докази на підтвердження позовних вимог та не зазначені критерії, за якими визначено саме такий розмір моральної шкоди;
- ДП «Морський торгівельний порт «Чорноморськ» є державним підприємством, тому на підставі ст. 1119 ЦК України підприємство буде звертатись до водія ОСОБА_11 з позовом в порядку регресу, тому суду слід було врахувати сімейний та майновий стан обвинуваченого, а також те, що він надавав допомогу потерпілій на лікування.
Посилаючись на наведені доводи, в.о. директора ДП «Морський торгівельний порт «Чорноморськ» ОСОБА_10 просить змінити вирок суду першої інстанції та відмовити потерпілій у задоволенні цивільного позову про відшкодування моральної шкоди.
В судове засідання апеляційного суду обвинувачений ОСОБА_11 та його захисник не з`явились, про місце та час його проведення були повідомлені своєчасно належним чином, причини неявки суду не повідомили, клопотань про відкладення розгляду справи не надавали. Потерпіла ОСОБА_7 , в судове засідання суду апеляційної інстанції з`явилася та просила провести розгляд справи, оскільки є інвалідом другої групи, тому, зі згоди учасників провадження, апеляційний розгляд відбувся за відсутності обвинувачуваного та його захисника.
Заслухавши доповідача, потерпілу, її представника, які підтримали доводи своєї апеляційної скарги, просили її задовольнити, заперечуючипроти апеляційної скарги цивільного відповідача, представника ДП «Морський торгівельний порт «Чорноморськ», який підтримав свою апеляційну скаргу і заперечував проти апеляційної скарги потерпілої, прокурора яка заперечувала проти апеляційних скарг, перевіривши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд приходить до висновків про таке.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Вина обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення доведена повністю дослідженими судом першої інстанції доказами, аналіз яким наданий у мотивувальній частині вироку (т. 2, а.с. 203-205) і ніким не заперечується, тому колегія суддів вважає, що дії ОСОБА_11 правильно кваліфіковані судом першої інстанції за ч. 2 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяли тяжке тілесне ушкодженняпотерпілому.
Частиною першою статті 129 КПК України передбачено, що, ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Відповідно до приписів ст. 128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Форма та зміст позовної заяви повинні відповідати вимогам, встановленим до позовів, які пред`являються у порядку цивільного судочинства.

Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Як видно з матеріалів кримінального провадження, до початку судового розгляду потерпілою ОСОБА_7 був заявлений цивільний позов до ДП «Морський торгівельний порт «Чорноморськ» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Частково задовольняючи цивільний позов потерпілої, суд першої інстанції у вироку послався на наступні доводи:
- рішенням Європейського суду з прав людини у справі «Шмалько проти України» зазначено, що страждання не можуть бути компенсовані лише констатацією порушення (заява №60750/00, ECHR, 2004, п.62);

- частиною першою ст. 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки;

- відповідно до ч. 1 ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб, а положеннями ч. 2 ст. зазначеної норми закону передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку;

- згідно з приписом ч. 5 ст. 1187 ЦК України, особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Відповідно до приписів ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Під час судового розгляду, судом першої інстанції об`єктивно встановлено, що шкода здоров`ю потерпілої спричинена джерелом підвищеної небезпеки (транспортним засобом) - автомобілем «Toyota Land Cruiser», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , володіє яким цивільний відповідач - ДП «Морський торгівельний порт «Чорноморськ», а злочин, передбачений ч. 2 ст. 286 КК України, вчинений обвинуваченим ОСОБА_11 , який знаходився у трудових відносинах з цивільним відповідачем, працюючи водієм (т. 1, а.с. 126, 130-135, 148-149) та виконував службові обов`язки відповідно до дорожнього листа від 17 червня 2015 року (т. 1, а.с.125).

Суд першої інстанції визнав обгрунтованими докази, щодо завдання потерпілій ОСОБА_7 матеріальної шкоди на суму 6841,99 грн. (т. 1, а.с.49).

Окрім того, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що докази у кримінальному провадженні доводять, що наслідки злочину досягли великої глибини фізичних та душевних страждань потерпілої, на тривалий час змінили її звичайний спосіб життя, позбавивши її можливості належним чином виконувати батьківські обов`язки відносно власної малолітньої дитини, призвели до погіршення здібностей потерпілої, обмеживши обсяг працевлаштування, отримання ІІ групи інвалідності.

Посилаючись на такі доводі, суд першої інстанції дійшов висновку, що цивільний позов про відшкодування моральної шкоди, підлягає частковому задоволенню, у розмірі 350000 грн.

При цьому, потерпіла (цивільний позивач) та цивільний відповідач у апеляційних скаргах зазначають, що суд першої інстанції не навів у вироку доводів, чому саме така сума відповідає глибіні моральних страждань потерпілої.

Відповідно до роз`яснень постанови Пленуму ВСУ №4 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», моральна шкода це втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Пунктом дев`ятим зазначеної Постанови роз`яснено, що розмір моральної шкоди визначається залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Під час розгляду справи суд повинен враховувати стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому, визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості і повинен наводити в рішенні відповідні мотиви.

Розмір відшкодування моральної шкоди тісно пов`язаний з обставинами справи, з самою особою, оскільки різні протиправні дії призводять до неоднакових наслідків емоційно - психологічного характеру для різних потерпілих залежно від їхніх фізичних та психологічних особливостей тощо.

Обставинами, які підтверджують негативний емоційний стан потерпілого, можуть бути: неможливість продовжувати активне суспільне життя, втрата певних навичок та здібностей, вимушена зміна чи обмеження у виборі професії, втрата роботи, погіршення відносин з оточуючими людьми тощо.

Під час апеляційного розгляду, з пояснень потерпілої об`єктивно встановлено, що окрім фізичної та матеріальної шкоди, їй завдані немайнові втрати, спричинені моральними та фізичними стражданнями, які спричинили негативні зміни у її житті: негативні переживання та спогади, насторога, тривога, емоційні та тілесні реакції при згадуванні; важкість виконання повсякденних обов`язків, фіксованість уваги на проблемі одужання та реабілітації, переживання фізичних незручностей, відірваність від активного соціального життя, знижений та нестійкий настрій, емоційна напруга, нервозність, дратівливість, побоювання щодо майбутнього стану здоров`я.

Суд апеляційної інстанції зважає також на те, що потерпіла була вимушена проходити стаціонарне та амбулаторне лікування з періодичним відвідуванням лікувального закладу, внаслідок чого вона почувалася незручно, дискомфортно, була змушена пристосовуватися до негативних умов існування.

Так, для повної реабілітації, їй необхідна операція та лікування у закордонній клініці, хоча й у такому випадку гарантій повного видужання немає. Таке становище додає їй сильних душевних страждань, адже у 44 роки її життя зведено до інвалідного крісла, тому вона не може жити повноцінним життям, потребує зовнішньої допомоги, з приводу чого почуває себе як джерело клопоту та обмежень для близьких.

Отже, колегією суддів беззаперечно встановлена наявність підстав для стягнення моральної шкоди на користь потерпілої з ДП «Морський торгівельний порт «Чорноморськ», але зважаючи на те, що цивільною позивачкою також не доведено, чому саме 2300000 грн. на відшкодування моральної шкоди має бути стягнуто з цивільного відповідача, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції, у цій частині прийняте справедливе рішення, тому не підлягають задоволенню обидві апеляційні скарги.

При цьому, колегія суддів виходить з того, що витрати на операцію та лікування у закордонній клініці, на які посилається потерпіла, є можливими, тобто на теперішній час не визначені, але у разі їх настання, потерпіла має право позиватись до відповідача про відшкодування витрат на лікування, якщо такі будуть.

Згідно з положеннями п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції має правозалишити вирок або ухвалу без змін.
Отже, з мотивів, наведених вище, апеляційний суд вважає, що судове рішення є законним і справедливим, а апеляційні скарги цивільного позивача та цивільного відповідача є необґрунтованими і безпідставними, тому вони не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 128, 370, 404, 405, 407, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд, -

ухвалив:
Апеляційні скарги потерпілої ОСОБА_7 та в.о. директора ДП «Морський торгівельний порт «Чорноморськ» ОСОБА_10 , - залишити без задоволення.

Вирок Іллічівського міського суду Одеської області від 10.10.2017 року стосовно ОСОБА_11 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ст. 286 ч. 2 КК України -залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців.
Судді апеляційного суду Одеської області:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4