Справа № 748/2614/17 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/795/422/2018
Категорія - Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
03 квітня 2018 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернігівської області в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в порядку апеляційного розгляду кримінальне провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000492 , за апеляційною скаргою прокурора на вирок Чернігівського районного суду Чернігівської області від 31 січня 2018 року відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Киїнка Чернігівського району Чернігівської області, громадянина України, українця, з професійно-технічною освітою, працюючого водієм в ПАТ «Чернігівобленерго», одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України,

з участю прокурора ОСОБА_7 ,

потерпілої ОСОБА_8 ,

представника цивільного відповідача-ПАТ "Чернігівобленерго"- ОСОБА_9 , обвинуваченого ОСОБА_6 ,

В С Т А Н О В И В:

На вирок суду прокурор подав апеляційну скаргу, в якій, не оспорюючи кваліфікацію дій, доведеність вини обвинуваченого, просить його скасувати у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, ухвалити новий, яким призначити ОСОБА_6 покарання за ч. 2 ст. 286 КК України, у виді 4 років позбавлення волі з позбавлення права керувати транспортними засобами строком на 3 роки.

На підставі ст. 75, 76 КК України звільнити його від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком 3 роки, з покладенням певних обов`язків.

Вироком Чернігівського районного суду Чернігівської області від 31 січня 2018 року ОСОБА_6 визнано винуватим у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, та призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі, без позбавлення права керувати транспортними засобами.

На підставі ст. 75 КК України, звільнено від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком 2 роки, з покладенням певних обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Цивільний позов ОСОБА_8 про відшкодування моральної шкоди задоволено частково.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АРСЕНАЛ СТРАХУВАННЯ " на користь ОСОБА_8 страхове відшкодування в сумі 38400 грн.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Чернігівобленерго" на користь ОСОБА_8 161 600,00 грн. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Скасовано арешт з автомобіля «ГАЗ-33021», реєстраційний номер НОМЕР_1 , накладений ухвалою слідчого судді Новозаводського районного суду м. Чернігова від 07.09.2017 року і належить ВАТ ЕК "Чернігівобленерго", та повернуто власнику.

Питання про речові докази вирішено в порядку ст. 100 КПК України.

В апеляційній скарзі прокурор зазначає, що вирішуючи питання про призначення додаткової міри покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами суд зазначив, що робота ОСОБА_6 пов`язана з керуванням транспортним засобом, відсутні дані про притягнення до адміністративної відповідальності, часткове відшкодування завданої шкоди, однак судом не враховано, що в результаті грубого порушення правил дорожнього руху України обвинувачений здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_10 , від отриманих травм остання померла на місці ДТП. ОСОБА_6 вчинив злочин який має необережну форму вину, однак відноситься до категорії тяжкого. На думку апелянта, вказані обставини дають підстави для застосування додаткової міри покарання у виді позбавлення права керування транспортним засобом, що буде необхідним для запобігання нових порушень та вчинення нових злочинів.

В запереченнях на апеляційну скаргу прокурора обвинувачений вважав вирок суду законним та обґрунтованим, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення.

При розгляді провадження судом І інстанції встановлено, що ОСОБА_6 01 вересня 2017 року, близько 12 год. 20 хв., керуючи автомобілем «ГАЗ 33021», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись заднім ходом по вул. Князівській у с. Льгів Чернігівського району Чернігівської області, проявив неуважність, не стежив за дорожньою обстановкою, яка склалась, не маючи можливості зі свого місця в повному обсязі оглядати частину території позаду автомобіля, легковажно розраховуючи на те, що в межах траєкторії руху його автомобіля відсутні пішоходи, не переконався, що не створює небезпеки чи перешкоди іншим учасникам руху, для забезпечення безпеки руху не звернувся за допомогою до інших осіб, внаслідок чого поблизу господарства № 21 по вул. Князівській у с. Льгів Чернігівського району Чернігівської області здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_10 , яка знаходилась позаду автомобіля.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_10 отримала тілесні ушкодження у виді політравми: закритої травми грудної клітки - правобічного гемопневмотораксу справа та лівобічного гемотораксу (клінічно), двобічних множинних переломів ребер, переломів правої ключиці та правої лопатки, крововиливів в м`які тканини по задній поверхні тулуба, множинних синців та саден обох нижніх кінцівок, перелому лівої стегнової кістки, лівої малогомілкової кістки, вивиху лівого стегна (клінічно), множинних саден та забійної рани обличчя, які мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя, та мають прямий причинний зв`язок із настанням смерті потерпілої. Смерть ОСОБА_10 настала від травматичного шоку, який є ускладненням політравми: закритої травми грудної клітки з множинними переломами ребер та переломів кісток нижньої кінцівки.

В даній дорожній обстановці водій ОСОБА_6 порушив вимоги п.2.3 б (для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі), п.10.1 (перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху), п.10.9 (під час руху транпортного засобу заднім ходом водій не повинен створювати небезпеки чи перешкод іншим учасникам руху. Для забезпечення безпеки руху він у разі потреби повинен звернутися за допомогою до інших осіб) Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 року, що стало причиною та умовою виникнення і настання даної дорожньо-транспортної пригоди, і знаходиться в прямому причинному зв`язку з наслідками, які настали.

Заслухавши доповідача, думку прокурора, який підтримав подану апеляційну скаргу з наведених в ній підстав; пояснення потерпілої, яка частково підтримала апеляційну скаргу прокурора та висловила сумніви щодо незастосування додаткової міри покарання; обвинуваченого та представника цивільного відповідача, які вважали вирок суду законним та обґрунтованим, просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні зазначеного у вироку діянні за обставин, встановлених судом, відповідає фактичним обставинам даного кримінального провадження, ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, належних, допустимих, достовірних і достатніх у своїй сукупності, ретельно досліджених у судовому засіданні доказах, детально викладених у вироку, які узгоджуються між собою та яким суд дав належну юридичну оцінку і встановлені фактичні обставини учасниками судового провадження не оскаржуються.

Дії обвинуваченого судом першої інстанції вірно кваліфіковані за ч. 2 ст. 286 КК України.

У судовому засіданні суду 1 інстанції ОСОБА_6 свою вину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення визнав повністю, як визнавав її і в апеляційному суді. Зазначив, що у скоєному щиро кається та просив вирок суду залишити без змін.

Призначаючи обвинуваченому покарання суд, у відповідності до вимог ст. ст. 65-67 КК України, врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, необережну форму вини, особу винного, його сімейний стан, стан здоров`я, ставлення до вчиненого та визнання вини, поведінки після вчинення злочину, те, що раніше він не судимий, не притягувався до адміністративної відповідальності, позитивно характеризується за місцем проживання та роботи, обставини, що пом`якшують покарання, - щире каяття та добровільне відшкодування шкоди, відсутність обставин, що його обтяжує, думку потерпілої, яка просила не позбавляти обвинуваченого волі, досудову доповідь, надану уповноваженим органом з питань пробації, в якій зазначається про низький рівень вчинення обвинуваченим повторного злочину.

За наявності вищезазначеного, враховуючи принцип індивідуалізації покарання, колегія суддів вважає, що суд прийшов до вірного висновку про можливість виправлення та перевиховання обвинуваченого без ізоляції від суспільства, із звільненням його, на підставі ст. 75 КК України, від відбування покарання з випробуванням. Призначене покарання є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Санкцією частини ч. 2 ст. 286 КК України передбачено альтернативне застосування додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на певний строк.

Роз`ясненнями, що містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» передбачено, що при призначенні покарання за відповідною частиною ст. 286 КК України суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного. У кожному випадку призначення покарання за частинами 1 та 2 ст. 286 і ст. 287 КК України необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання позбавлення права керувати транспортними засобами або обіймати посади, пов`язані з відповідальністю за технічний стан чи експлуатацію транспортних засобів, відповідно.

Як убачається з характеристики з місця роботи, ОСОБА_6 працює водієм автотранспортних засобів служби механізації та транспорту Чернігівських районних електричних мереж з 15.11.2016 року (а.п. 104).

Крім того, до суду надано клопотання трудового колективу Чернігівського РЕМ ПАТ «Чернігівобленерго» з проханням не позбавляти ОСОБА_6 права керування транспортними засобами, оскільки в своїй діяльності він постійно використовує автомобіль і позбавлення такого права може призвести до втрати єдиного заробітку, внаслідок чого він не зможе утримувати свою родину та залишить без матеріальної підтримки батьків похилого віку, які є пенсіонерами (а.п. 149), дане клопотання колегія суддів розцінює як інформацію про позитивність особи обвинуваченого і враховує його.

В суді 1 інстанції потерпіла взагалі не висловлювала думку щодо додаткової міри покарання, зазначаючи, що вона не наполягає на призначенні реальної міри покарання. Апеляційної скарги щодо непогодження з мірою покарання, призначеної Годуну, в тому числі і додаткової, не подавала. Як сприйняла колегія суддів, - це свідчить про погодження потерпілої з мірою покарання, визначеною судом. В апеляційному ж суді вона вагалася щодо застосування додаткової міри покарання, а в судових дебатах вже висловила думку про її застосування.

Оскаржуючи вирок в частині додаткової міри покарання, прокурор посилається на грубе порушення Годуном Правил дорожнього руху (далі ПДР) та тяжкість злочину, які і були підставами для застосування судом додаткової міри покарання позбавлення його права керування транспортним засобом, чого суд не зробив. Однак, як вважає колегія суддів, законом не передбачено безумовне позбавлення таких прав при грубому їх порушенні, крім того, в установлених фактичних обставинах події ні досудовим слідством, ні судом не зазначено, що пункти ПДР, які порушив обвинувачений, являються грубими і самі Правила не передбачають кваліфікацію грубих і не грубих порушень. Також і тяжкість скоєного кримінального правопорушення не є обов`язковою підставою для позбавлення водія керування транспортним засобом.

Досліджені під час апеляційного розгляду обставини у їх сукупності підтверджують правильність висновків суду першої інстанції щодо не призначення обвинуваченому додаткового покарання у виді позбавлення права

обвинуваченого керування транспортним засобом на певний строк і колегія суддів з цим погоджується.

Вирок суду є законним та обґрунтованим.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 404, 407, 419 Кримінального процесуального кодексу України,

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення.

Вирок Чернігівського районного суду Чернігівської області від 31 січня 2018 року відносно ОСОБА_6 - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути подана касаційна скарга до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4