АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/1804/17 Справа № 192/801/17 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
16 листопада 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

Головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції матеріали судового провадження за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_8 , засудженого ОСОБА_8 на ухвалу Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 17 серпня 2017 року, стосовно
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт.Солоне, Солонянського району Дніпропетровської області, засудженого вироком Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 24 вересня 2015 року за ч.1 ст.307, ч.2 ст.309, ч.1 ст.317, ч.1 ст.70 КК України, зміненого ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 02 лютого 2016 року до 4 років 6 місяців позбавлення волі,
якою відмовлено в задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення,-

ВСТАНОВИЛА:
Ухвалою Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 17 серпня 2017 року відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_8 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

На вищевказану ухвалу суду захисник ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання ОСОБА_8 . Вважає ухвалу суду першої інстанції незаконною та необґрунтованою у зв`язку із невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження та неправильним застосуванням кримінального матеріального права.
Зазначив, що висновок про можливість застосування умовно-дострокового звільнення засудженого повинен ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь час відбуття покарання, у тому числі й даних, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу засудженого в цілому. При цьому основним, вирішальним є не факт відбуття певної частини покарання, а виправлення засудженого.
На його думку, у своїй ухвалі суд першої інстанції досить поверхнево навів мотиви відмови засудженому у задоволенні його клопотання.
З апеляційної скарги засудженого вбачається, що він просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову, якою задовольнити його клопотання про умовно-дострокове звільнення. На його думку має місце неповнота судового розгляду, невідповідність висновків суду, викладених в ухвалі, фактичним обставинам справи, судом допущена однобічність та неповнота дослідження обставин як особової справи, так і особи засудженого в цілому.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, захисника ОСОБА_7 , засудженого ОСОБА_8 , думку прокурора, який заперечував проти задоволення вимог апеляційних скарг захисника та засудженого і просив рішення суду першої інстанції залишити без змін, вивчивши матеріали судового провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що вимоги апеляційних скарг задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Відповідно до ст.81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення та фактично відбув не менше половини строку покарання за злочин середньої тяжкості, а також за необережний тяжкий злочин і не менше двох третин строку покарання за умисний тяжкий злочин.

На підставі ч. 2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

З матеріалів судового провадження вбачається, що ОСОБА_8 був працевлаштований в Солонянській виправній колонії Дніпропетровської області (№ 21) на різних підприємствах установи, останній час працює бригадиром РІЦ, до праці ставиться посередньо. Згідно довідки про заохочення та стягнення (а.с.9), на даний період часу має лише два заохочення, застосовані 26 липня 2016 року та 20 січня 2017 року, стягнень не має.

Згідно характеристики, наданої заступником начальника СВК-21 із соціально-виховної та психологічної роботи, за час відбування покарання засуджений ОСОБА_8 характеризується посередньо. У взаємовідносинах з іншими засудженими адекватно реагує на критику на свою адресу, дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом установи, дотримується санітарно-гігієнічних норм, спальне місце та приліжкову тумбочку утримує у чистоті і порядку, має охайний зовнішній вигляд.

Колегія суддів погоджується з висновками суду про відсутність підстав для визнання засудженого таким, що належно ставиться до праці, оскільки його заохочення мають разовий, а не систематичний характер.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до вмотивованого висновку про відсутність підстав вважати, що поведінка засудженого ОСОБА_8 під час відбування покарання є зразковою та свідчить про становлення його на шлях виправлення, та обґрунтовано відмовив у задоволенні клопотання про звільнення від подальшого відбування покарання на підставі ст. 81 КК України, тому в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 537, 539 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги захисника ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_8 , засудженого ОСОБА_8 - залишити без задоволення.
Ухвалу Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 17 серпня 2017 року, стосовно ОСОБА_8 залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді: