Справа № 162/128/17 Провадження №11-кп/773/530/17 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ч.1 ст.122 КК УкраїниДоповідач: ОСОБА_2
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
15 листопада 2017 року місто Луцьк
Апеляційний суд Волинської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду кримінальне провадження №0000227 за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 на вирок Любешівського районного суду Волинської області від 13 вересня 2017 року щодо ОСОБА_7 ,
В С Т А Н О В И В:
Даним вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Міжгайці, Любешівського району, Волинської області, житель АДРЕСА_1 , українець, громадянин України, одружений, на утриманні троє неповнолітніх дітей, з середньою освітою, приватний підприємець, не судимий, -

засуджений за ч.1 ст.122 КК України на 2 (два) роки обмеження волі.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування призначеного покарання, якщо він протягом 2 (двох) років іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього відповідно до ст.76 КК України обов`язки:
- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;
- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації;
- періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.
На підставі п. «в» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році» звільнено ОСОБА_7 від відбування покарання за даним вироком.

Згідно з вироком суду ОСОБА_7 26 вересня 2016 року близько 01 години 00 хвилин, перебуваючи на території АЗК „WOG № 01-06, що розташований по вул. Незалежності, 2 в смт. Любешів Волинської області, на грунті особистих неприязних стосунків, умисно наніс декілька ударів в голову потерпілого ОСОБА_10 , внаслідок чого останній отримав тілесні ушкодження у вигляді перелому верхньої щелепи, субконьюктивального крововиливу лівого ока, які згідно висновку судово-медичного експерта № 205 від 15.11.2016 відносяться до категорії середньої тяжкості тілесних ушкоджень.
У поданій апеляційній скарзі прокурор в кримінальному провадженні просить вирок змінити вирок, шляхом виключення з нього посилання на ст.75 КК України та звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання лише на підставі Закону України «Про амністію у 2016 році». Посилається на те, що суд фактично застосував подвійне звільнення від відбування покарання, чим істотно порушив вимоги кримінального процесуального законодавства та неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, що є підставами для зміни оскаржуваного рішення.

Заслухавши доповідача, який виклав зміст оскаржуваного вироку суду першої інстанції, основні доводи апеляційної скарги, пояснення прокурора, який підтримував апеляційну скаргу і просив її задовольнити, пояснення обвинуваченого та його захисника, які заперечили доводи апеляції і просили вирок суду залишити без змін, дослідивши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційна скарга прокурора до задоволення не підлягає з таких підстав.

Висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, підтверджується зібраними у справі доказами і в апеляційній скарзі не заперечується.

Не оскаржуються прокурором фактичні обставини справи, дані про особу обвинуваченого та обставини, що пом`якшують покарання.
Діям ОСОБА_7 дана правильна юридична оцінка, яка також ніким не оспорюється.

Статтею 75 КК України встановлено, що якщо суд при призначенні покарання, враховуючи тяжкість вчиненого злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбуття покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбуття покарання з випробовуванням.
Звільняючи ОСОБА_7 від відбуття покарання на підстав ст.75 КК України, суд першої інстанції дотримався вказаних вимог закону.
Як убачається з вироку, суд врахував те, що ОСОБА_7 раніше не судимий, позитивно характеризується за місцем реєстрації, одружений, має на утриманні трьох неповнолітніх дітей, що свідчить про можливість його виправлення та перевиховання без ізоляції від суспільства.
За таких обставин, місцевий суд прийшов до обґрунтованого висновку про можливість звільнення обвинуваченого від відбуття покарання на підставі ст.75 КК України, оскільки відсутні підстави для призначення покарання, яке необхідно відбувати реально, разом з тим, знайшов за можливе і необхідне призначити іспитовий строк тривалістю 2 роки. З таким рішенням погоджується і апеляційний суд.
При цьому, під час судового розгляду ОСОБА_7 та його захисник подали клопотання про звільнення обвинуваченого від покарання на підставі Закону України «Про амністію у 2016 році».
Так як подане клопотання було підставним і обґрунтованим, то суд першої інстанції, встановивши, що ОСОБА_7 є батьком трьох неповнолітніх дітей, відсутні обмеженні щодо застосування відносно нього Закону України «Про амністію у 2016 році», прийшов до обґрунтованого висновку про звільнення його від відбування покарання внаслідок закону про амністію, що відповідно до вимог чинного законодавства є обов`язком суду.
Таким чином, місцевий суд в першому випадку (застосування ст.75 КК) використав право на звільнення, а в другому (амністія) здійснив обов`язок, при цьому прокурор у поданій апеляційній скарзі не навів жодної норми процесуального чи матеріального законів, які б встановлювали пряму заборону для одночасного застосування положень ст.75 КК України та акту амністії.
Доводи апеляції прокурора про неможливість застосування двох видів звільнення від покарання не лише не ґрунтується, а й суперечить закону, як-то у випадках застосування ст.86 КК України після постановлення вироку із звільненням від відбування покарання.
Істотних порушень кримінального процесуального закону чи неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність судом першої інстанції, які б тягнули за собою безумовне скасування судового рішення, у кримінальному провадженні не встановлено, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення.
На підставі викладеного, керуючись статтями 404, 405, 407 КПК України, Апеляційний суд Волинської області,

У Х В А Л И В :
Апеляційну скаргу прокурора в кримінальному провадженні ОСОБА_9 залишити без задоволення, а вирок Любешівського районного суду Волинської області від 13 вересня 2017 року щодо ОСОБА_7 без змін.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення її апеляційним судом.

Головуючий:
Судді: