Номер провадження: 11-кп/785/1079/17
Номер справи місцевого суду: 492/614/14-к
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10.11.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6

адвоката ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі в залі суду апеляцію прокурора на ухвалу Арцизького районного суду Одеської області від 04.08.2017 року про повернення прокурору обвинувального акту відносно ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст. 307 КК України для усунення недоліків,
ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Арцизького районного суду Одеської області від 04.08.2017 року обвинувальний акт з додатками відносно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст. 307 КК України повернуто прокурору для усунення виявлених недоліків. При цьому суд у своїй ухвалі зазначив, що обвинувальний акт не відповідає вимогам п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, оскільки у ньому відсутнє формулювання обвинувачення а також при складанні обвинувального акту стороною обвинувачення порушено вимоги ст. 17 КПК України щодо презумпції невинуватості особи.
В апеляції прокурор вказує, що рішення суду про повернення обвинувального акту незаконне та необґрунтоване, оскільки, на думку прокурора, підстави для проведення повторного судового засідання відсутні. При цьому зазначає, що суд порушив вимоги ст. 319 КПК України та, маючи можливість продовжити судовий розгляд після заміни попереднього головуючого, безпідставно призначив підготовче судове засідання. Оскільки попереднім складом суду на підставі цього ж обвинувального акту судовий розгляд був призначений, прокурор вважає його таким, що відповідає вимогам закону.
В судовому засіданні апеляційного суду прокурор з посиланням на постанову Верховного Суду України від 24.11.2016 року стверджує, що невиконання прокурором вимог п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України про необхідність зазначення в обвинувальному акті формулювання обвинувачення не є обов`язковим, що важливим є виклад саме фактичних обставин кримінального правопорушення.

Заслухавши доповідача, прокурора, який підтримав апеляцію, обвинуваченого та його захисника про залишення судового рішення без змін, дослідивши матеріали провадження та доводи апеляції, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляція прокурора задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Відповідно до п. 5 ст. 291 КПК України обвинувальний акт має містити відомості про виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Формулювання обвинувачення має містити дані щодо події кримінального правопорушення із зазначенням часу, місця, форми вини, мотивів, способу вчинення, наслідків, тощо.

У відповідності до п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України, обвинувачення - твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом. Частиною 1 ст. 337 КПК України, яка визначає межі судового розгляду,судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, зазначений обвинувальний акт містить виклад фактичних обставин кримінального правопорушення та правову кваліфікацію. Натомість, в обвинувальному акті відсутнє формулювання обвинувачення, в розумінні п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України, оскільки після викладу фактичних обставин кримінального провадження міститься твердження, що особа вчинила інкриміновані їй кримінальні правопорушення, що дає підставу для повернення обвинувального акту для усунення недоліків, тим більше, враховуючи, що вказівка в обвинувальному акті про те, що ОСОБА_8 скоїв те чи інше кримінальне правопорушення порушує принцип презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, а саме, ч. 1 ст. 17 КПК України, відповідно до якої особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.

Колегія суддів не може погодитись із доводами апеляційної скарги та твердженнями прокурора в ході розгляду апеляції про те, що головуючий суду першої інстанції не вправі був призначити підготовче судове засідання, адже після вивчення матеріалів кримінального провадження він встановив суттєві недоліки обвинувального акту відсутність формулювання обвинувачення і обґрунтовано згідно положень ч. 2 ст. 319 КПК України прийшов до висновку про необхідність проведення підготовчого судового засідання для вирішення питання про усунення недоліків обвинувального акту. Інше рішення головуючого, як на тому наполягає апелянт, могло б привести до порушення права обвинуваченого на захист і скасування судових рішень, що суперечить вимогам ст. 28 КПК України.

Крім того, як пояснив апеляційному суду захисник ОСОБА_7 , ним був заявлений відвід судді ОСОБА_9 саме через її рішення про відповідність наявного обвинувального акту вимогам закону.

Твердження апелянта про необов`язковість зазначення прокурором в обвинувальному акті формулювання обвинувачення, що достатнім є виклад саме фактичних обставин кримінального правопорушення з посиланням на постанову Верховного Суду України від 24.11.2016 року, не можуть бути прийняті апеляційним судом, оскільки вони суперечать вимогам п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України та приведеним нормам міжнародного права щодо прав людини і громадянина. Вказана постанова Верховного Суду України винесена, виходячи з конкретних обставин справи за вироком Голопристанського районного суду Херсонської області від 09.10.2015 року, про що прямо зазначено в тексті цього судового рішення. Також з посиланням на практику ЄСПЛ, принцип неприпустимості повторного розгляду одного разу вирішеної справи і правової визначеності, тобто положення ст. 6 Конвенції з прав людини і громадянина вирішено відмовити заступнику Генерального прокурора України у скасуванні постановлених по цій конкретній справі рішень судами всіх інстанцій, які вступили в законну силу. Разом з тим, на думку колегії суддів, вказана постанова Верховного Суду України не може бути підставою для вирішення інших судових справ, по яких остаточні рішення по суті обвинувачення не прийняті, бо права обвинуваченої особи можуть бути у такий спосіб порушені неконкретністю висунутого обвинувачення, що випливає із тексту цієї постанови.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про те, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, а апеляція прокурора є безпідставною та задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. 291, 314, 405,407,409,419 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а ухвалу Арцизького районного суду Одеської області від 04.08.2017 року про повернення обвинувального акту відносно ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст. 307 КК України для усунення недоліків без змін.

Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді апеляційного суду Одеської області:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4