УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 вересня 2016 року слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , перекладача ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Шевченківського районного суду м. Києва клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні № 120 161 001 000 119 22, у якому

гр. ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Літнє Стрийського р-ну Львівської області, громадянин Російської Федерації, росіянин, з вищою освітою, який у зареєстрованому шлюбі не перебуває, офіційно не працевлаштований, без місця реєстрації, фактично проживає за адресою АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення за ч.2 ст. 121 КК України,

у с т а н о в и в :
До Шевченківського районного суду м. Києва 26.09.2016 надійшло погоджене з прокурором Київської місцевої прокуратури № 10 ОСОБА_3 клопотання слідчого СВ Шевченківського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_7 про застосування до підозрюваного ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

На обґрунтування клопотання зазначено, що 23.09.2016 ОСОБА_4 у порядку ст. 208 КПК України затриманий, 24.09.2016 йому повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 121 КК України, яке скоєне за таких обставин.

ОСОБА_4 23.09.2016 приблизно о 14 год. 00 хв., перебуваючи у квартирі АДРЕСА_2 , вступив у словесний конфлікт з ОСОБА_8 , який у подальшому переріс у бійку. В ході даного конфлікту ОСОБА_4 завдав ОСОБА_8 значну кількість ударів в область голови, що спричинило набряк-набухання головного мозку, крововилив під м`яку оболонку та в шлуночки головного мозку. Внаслідок отриманих тілесних ушкоджень потерпілий ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_2 помер.

Слідчий вважає, що підозрюваний може переховуватись від органу досудового розслідування або суду, незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, знищити або спотворити документи, які мають значення для встановлення істини у кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення.

З огляду на неможливість запобігти вказаним ризикам шляхом застосування менш суворого запобіжного заходу, слідчий просив суд застосувати до підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

У судовому засіданні прокурор підтримав клопотання, просив його задовольнити з підстав, які у ньому зазначені.

Підозрюваний та його захисник заперечували проти задоволення клопотання. На думку сторони захисту, достатнім для виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків є застосування запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням ОСОБА_4 під вартою, оскільки наведені ризики необґрунтовані.

В частині оголошеної підозри ОСОБА_4 пояснив, що він займався навчанням ОСОБА_8 східним єдиноборствам, 23.09.2016 вони відпрацьовували прийоми захисту, останні полягали у тому, що ОСОБА_4 завдавав ударів, у тому числі в область голови, а ОСОБА_8 мав їх відбивати. Однак неодноразово удари підозрюваного все ж таки досягали цілі, тобто потрапляли в голову потерпілого. Умислу на спричинення тілесних ушкоджень у підозрюваного не було.

Заслухавши пояснення сторін кримінального провадження, вивчивши клопотання та додані до нього матеріали, слідчий суддя дійшов висновку про таке.
Частиною 1 статті 194 КПК на слідчого суддю під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу покладений обов`язок встановити існування наступних складових:
-чи доведені обставини, які свідчать про обґрунтованість підозри;
-чи наявні ризики, передбачені статтею 177 КПК, та на які вказує слідчий;
-чи не є достатнім застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні.
Тлумачення наведених вище процесуальних норм у їх логічному зв`язку з положеннями Глави 4 КПК приводить слідчого суддю до висновку, що під час вирішення питання щодо застосування до особи запобіжних заходів оцінка наданих сторонами доказів має спрямовуватися не на досягнення остаточного переконання у винуватості особи у вчиненні інкримінованого правопорушення, а має на меті встановити, чи є підозра обґрунтованою.

Згідно з положеннями статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод нікого не може бути позбавлено свободи, крім установлених цією статтею Конвенції випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.

Законним є арешт за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні особою правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Відповідно до практики ЄСПЛ обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватися арешт, складає суттєву частину закріпленої у статті 5 § 1(с) Конвенції гарантії від безпідставного арешту.
Враховуючи, що відповідно до ч. 5 ст.9 КПК кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, слідчий суддя приймає до уваги, що згідно з рішенням ЄСПЛ у справі «Феррарі-Браво проти Італії» не можна ставити питання про те, що арешт є виправданим тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, оскільки останнє є завданням попереднього розслідування.

Європейський Суд з прав людини у справі «Фокс, Кемпбел і Гартлі проти Сполученого Королівства» зазначив, що «обґрунтована підозра» передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача у тому, що відповідна особа могла вчинити злочин.

Отже на початковій стадії розслідування, що має місце у даному випадку, суд, оцінюючи обґрунтованість підозри, не повинен пред`являти до наданих доказів таких же високих вимог, як при формулюванні остаточного обвинувачення при направлені справи до суду.

Слідчий суддя надає критичної оцінки поясненням ОСОБА_4 щодо обставин спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_8 , оскільки останні спростовуються показанням свідка ОСОБА_9 , який пояснив, що підозрюваний тривалий час наносив потерпілому тілесні ушкодження, що супроводжувалось нецензурною лайкою та сваркою.

Дана обставина, хоча й частково підтверджує пояснення підозрюваного, однак не дає достатніх підстав для висновку про необґрунтованість висунутої ОСОБА_4 підозри.

З огляду на зазначене, слідчий суддя вважає, що наданими органом досудового розслідування матеріалами достатньою мірою для даної стадії розслідування підтверджується наявність в діях гр. ОСОБА_4 ознак кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України.

Вирішуючи питання про існування передбачених кримінальним процесуальним законом та зазначених слідчим ризиків неправомірної процесуальної поведінки підозрюваного, слідчий суддя відмічає, що ризиком у даному випадку є дія, яка може вчинитися з високим ступенем ймовірності.

Надаючи оцінку можливості підозрюваного переховуватися від органу досудового розслідування, слідчий суддя вважає, що існує ймовірність того, що ОСОБА_4 з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину, вчинить дії щодо ухилення від органу досудового розслідування та суду.

Вказаний ризик також підтверджується тим, що підозрюваний є громадянином іншої держави, в Україні проживає з 2004 року без законних підстав, не має міцних соціальних зв`язків, не має документів, які посвідчують його особу, що свідчить про відсутність стримуючих факторів щодо виїзду за межі держави.

Слідчий суддя вважає, що матеріалами клопотання доведеним ризик того, що підозрюваний може вдатися до дій, пов`язаних з незаконним впливом на свідків у даному кримінальному провадженні, оскільки значний обсяг обставин вчинення даного правопорушення мають встановлюватись саме шляхом допиту свідків.

Виходячи з долучених до клопотання матеріалів, у слідчого судді відсутні дані для висновку про реальне існування ризику вчинення підозрюваним іншого кримінального правопорушення.

За результатами встановлених у судовому засіданні обставин та з урахуванням доводів, викладених стороною обвинувачення та стороною захисту, слідчий суддя вважає, що прокурором доведено наявність обставин, передбачених ч.1 ст. 194 КПК.

Відповідно до ч.2 ст.181 КПК запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосований до раніше не судимої особи, якщо остання підозрюється у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Інкримінований підозрюваному злочин передбачає застосування покарання у виді позбавлення волі на строк до десяти років.

Тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винуватим, існуючі ризики, пов`язані з перешкоджанням кримінальному провадженню, приводять слідчого суддю до переконання, що застосування інших, більш м`яких запобіжних заходів не зможе забезпечити належної процесуальної поведінки підозрюваного.
Таким чином, слідчий суддя приходить до висновку, що встановлені вище обставини є достатніми для застосування відносно підозрюваного ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
Частиною 3 статті 183 КПК передбачено обов`язок слідчого судді визначити розмір застави, який є достатнім для забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків.

Водночас, у силу ч.4 ст.183 КПК слідчий суддя має право не визначати розмір застави, якщо злочин вчинений із застосування насильства.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 176, 177, 178, 183, 193, 194, 196, 197, 199 КПК України, слідчий суддя

у х в а л и в :
Клопотання слідчого СВ Шевченківського УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_7 задовольнити.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Строк дії ухвали про тримання підозрюваного ОСОБА_4 під вартою визначити по 22 листопада 2016 року включно.

На ухвалу слідчого судді до Апеляційного суду м. Києва прокурором, підозрюваним, його захисником протягом п`яти днів з дня її оголошення може бути подана апеляційна скарга.

Слідчий суддя ОСОБА_1