Провадження № 1-кп/734/40/18 Справа № 734/3421/17
02 лютого 2018 року смт. Козелець
Козелецький районний суд Чернігівської області в складі:
Головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретареві ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Коцюбинське Ірпінського району Київської області, українця, громадянина України, не одруженого, має на утриманні неповнолітню дитину, із середньою освітою, військове звання солдат, учасника бойових дій, військовослужбовця військової частини польова пошта НОМЕР_1 , жителя АДРЕСА_1 , не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України,
із участю сторін кримінального провадження: прокурора ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_3 і захисника ОСОБА_5 ,
в с т а н о в и в:
на підставі Указу Президента України від 21 липня 2014 року № 607 «Про часткову мобілізацію» солдат ОСОБА_3 28 квітня 2015 року призваний на військову службу за призовом під час мобілізації в умовах особливого періоду ІНФОРМАЦІЯ_2 . Відповідно до наказу № 36 командира військової частини польова пошта НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 17 червня 2015 року солдат ОСОБА_3 зарахований до списків особового складу, поставлений на всі види забезпечення та призначений на посаду стрільця 2 відділення охорони 1 взводу охорони 2 роти охорони військової частини. В подальшому солдат ОСОБА_3 направлений на навчання до військової частини польова пошта НОМЕР_3 та за наказом № 310 командира (по стройовій частині) від 16 грудня 2015 року зарахований до списків особового складу, поставлений на всі види забезпечення та призначений на посаду курсанта 4 навчальної механізованої роти. Курсант 4 навчальної механізованої роти військової частини польова пошта В0941смт. АДРЕСА_2 військовослужбовець військової служби за призовом під час мобілізації солдат ОСОБА_3 у порушення вимог ст.ст. 17 і 65 Конституції України, ст.ст. 1 і 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», положень Військової присяги, ст.ст. 11, 16, 127 і 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1 і 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи з прямим умислом, із метою тимчасово ухилитись від виконання обов`язків військової служби, достовірно знаючи про те, що зобов`язаний проходити військову службу за призовом під час мобілізації в умовах особливого періоду у військовій частині польова пошта НОМЕР_3 , без дозволу командування вказаної військової частини та поважних причин, самовільно залишив розташування військової частини польова пошта НОМЕР_3 та був незаконно відсутнім у період із 28 грудня 2015 року до 21 січня 2016 року. Таким чином, солдат ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення (злочин), передбачене ч. 4 ст. 407 КК України, тобто самовільне залишення військової частини, вчинене в умовах особливого періоду, вчинене військовослужбовцем (крім строкової служби).
02 лютого 2018 року між обвинуваченим ОСОБА_3 у присутності захисника ОСОБА_5 і прокурором військової прокуратури Деснянського гарнізону ОСОБА_4 укладена угоду про визнання винуватості, за якою обвинувачений ОСОБА_3 визнав вину у вчиненні вказаного кримінального правопорушення (злочину). За вказаною угодою про визнання винуватості прокурор військової прокуратури ОСОБА_4 та обвинувачений ОСОБА_3 дійшли згоди щодо формулювання обвинувачення, кваліфікації дій ОСОБА_3 за ч. 4 ст. 407 КК України, щодо узгодженого покарання із застосуванням положень ст. 69 КК України у виді 1 (одного) року позбавлення волі, щодо наслідків укладення та затвердження угоди, передбачених ст. 473 КПК України, та щодо наслідків невиконання угоди, передбачених ст. 476 КПК України.
У підготовчому судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 пояснив, що цілком розуміє характер обвинувачення, яке йому пред`явлене, визнав себе винуватим у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, визнав фактичні обставини справи, встановлені під час досудового розслідування. Крім того, ОСОБА_3 зазначив, що розуміє надані йому законом права, розуміє наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, визначені ст. 473 КПК України, наслідки її не виконання, передбачені ст. 476 КПК України, надав згоду на застосування узгодженого виду та розміру покарання у разі затвердження угоди та пояснив, що здатний реально виконати взяті на себе відповідно до угоди зобов`язання, просив угоду про визнання винуватості затвердити та призначити узгоджене сторонами покарання. Також обвинувачений ОСОБА_3 надав згоду на звільнення від покарання на підставі ст. 2 Закону України «Про амністію у 2016 році».
Прокурор ОСОБА_4 і захисник ОСОБА_5 вважають, що вказану угоду про визнання винуватості необхідно затвердити, а також необхідно звільнити обвинуваченого ОСОБА_3 від покарання внаслідок акту амністії.
Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право затвердити угоду. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим. Відповідно до ч. 2 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості може бути укладена за ініціативою прокурора або підозрюваного чи обвинуваченого.
У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_3 обґрунтовано органами досудового розслідування обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, що відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином.
Вивчивши угоду про визнання винуватості, вислухавши позиції прокурора ОСОБА_4 і захисника ОСОБА_5 , пояснення обвинуваченого ОСОБА_3 , суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди від 02 лютого 2018 року, укладеної між прокурором військової прокуратури Деснянського гарнізону ОСОБА_4 і обвинуваченим ОСОБА_3 , призначивши обвинуваченому ОСОБА_3 узгоджене сторонами покарання за ч. 4 ст. 407 КК України із застосуванням ст. 69 КК України у виді 1 (одного) року позбавлення волі.
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд враховує визнання вини і щире каяття у вперше вчиненому кримінальному правопорушенні (злочинові), активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення (злочину), є учасником бойових дій, що є обставинами, які пом`якшують покарання. Обставини, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , відсутні. При цьому, суд врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (злочину) і особу винного, який задовільно характеризується за місцем проходження військової служби, і вважає, що за наявності декількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (злочину), з урахуванням особи винного, є доцільним призначити обвинуваченому ОСОБА_3 узгоджене сторонами покарання за ч. 4 ст. 407 КК України із застосуванням ст. 69 КК України у виді позбавлення волі.
Відповідно до ст. 2 Закону України «Про амністію у 2016 році» підлягають звільненню від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних із позбавленням волі, особи, кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно них не набрали законної сили, а також осіб, визнаних винними у вчиненні злочину, що не є особливо тяжким злочином проти життя та здоров`я особи та не є діянням, передбаченим частинами другою, третьою і четвертою статті 408, статтею 410, частинами другою, третьою і четвертою статті 411 Кримінального кодексу України, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, отримали статус учасника бойових дій (крім осіб, зазначених у частині четвертій статті 86 Кримінального кодексу України, статті 4 Закону України «Про застосування амністії в Україні» та статті 9 цього Закону).
Обвинувачений ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення (злочин), передбачене ч. 4 ст. 407 КК України, що не є особливо тяжким злочином проти життя та здоров`я особи та не є діянням, передбаченим частинами другою, третьою і четвертою статті 408, статтею 410, частинами другою, третьою і четвертою статті 411 Кримінального кодексу України. Обвинувачений ОСОБА_3 захищав незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, у період із 06 серпня 2015 року приймав участь у антитерористичній операції на території Донецької та Луганської областей. Обвинувачений ОСОБА_3 не є особою, зазначеною у ч. 4 ст. 86 КК України, ст. 4 Закону України «Про застосування амністії в Україні», і не відноситься до осіб, визначених у ст. 9 Закону України «Про амністію у 2016 році». При цьому, обвинувачений ОСОБА_3 надає згоду на застосування відносно себе акту амністії.
Отже, обвинувачений ОСОБА_3 підлягає звільненню від призначеного покарання внаслідок акту амністії на підставі ст. 2 Закону України «Про амністію у 2016 році».
Цивільний позов у кримінальному провадженні не пред`явлений. Процесуальні витрати і речові докази відсутні.
Керуючись ст.ст. 2, 9 і 10 Закону України «Про амністію у 2016 році», ст.ст. 314, 369-371, 373, 374 і 376 КПК України, суд
у х в а л и в:
ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, і призначити йому покарання за ч. 4 ст. 407 КК України із застосуванням ст. 69 КК України у виді 1 (одного) року позбавлення волі.
ОСОБА_3 звільнити від призначеного покарання внаслідок акту амністії на підставі ст. 2 Закону України «Про амністію у 2016 році».
Запобіжний захід у виді особистого зобов`язання обвинуваченому ОСОБА_3 скасувати.
Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Чернігівської області через Козелецький районний суд Чернігівської області протягом тридцяти днів із моменту проголошення з підстав, передбачених ч. 4 ст. 394 КПК України: обвинуваченим виключно з підстав призначення судом покарання суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених ч.ч. 4, 6 і 7 ст. 477 КПК України, у тому числі не роз`яснення йому наслідків укладення угоди; прокурором виключно з підстав призначення судом покарання менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди, затвердження судом угоди у провадженні, в якому угода не може бути укладена.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Обвинуваченому і прокурору копію вироку вручити негайно після проголошення, інші учасники можуть отримати копію вироку у суді.
Суддя