АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 10/793/1/18 Справа № 695/1899/16-к Категорія: ст. 236-2 КПК України ( в ред. 1960 року)Головуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 березня 2018 року Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючого суддів ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_4

з участю прокурора ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

засудженого до довічного

позбавлення волі

ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу засудженого до довічного позбавлення волі ОСОБА_7 на постанову Черкаського районного суду Черкаської області від 14 вересня 2016 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_7 про поновлення строку на оскарження постанови слідчого від 21 жовтня 2010 року та у розгляді скарги ОСОБА_7 на постанову про відмову у порушенні кримінальної справи від 21 жовтня 2010 року, -

в с т а н о в и л а :
ОСОБА_7 звернувся до Черкаського районного суду Черкаської області зі скаргою на постанову про відмову в порушенні кримінальної справи від 21 жовтня 2010 року, яку він отримав 21 жовтня 2010 року, про що свідчить його підпис на оскаржуваній ухвалі.

ОСОБА_7 , обґрунтовуючи своє клопотання про поновлення пропущеного строку звернення до суду з приводу оскарження постанови про відмову у порушенні кримінальної справи від 21 жовтня 2010 року, зазначав, що на той час він був юридично не обізнаним, щодо строків та порядку оскарження таких постанов слідчого. Напис на оскаржуваній постанові, що він її не буде оскаржувати зробив внаслідок здійснення психологічного тиску та обману з боку слідчого. Також зазначав, що прокурором та його захисником йому таке право не було роз`яснено і саме з цих підстав просив поновити йому пропущений строк оскарження постанови про відмову у порушенні кримінальної справи.

Постановою Черкаського районного суду Черкаської області від 14 вересня 2016 року відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_7 про поновлення строку на оскарження постанови слідчого від 21 жовтня 2010 року та у розгляді скарги на постанову про відмову у порушенні кримінальної справи від 21 жовтня 2010 року.

Не погоджуючись з постановою Черкаського районного суду Черкаської області від 14 вересня 2016 року, ОСОБА_7 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржувану постанову скасувати і повернути дану справу в суд першої інстанції на новий судовий розгляд для прийняття судом рішення за його скаргою та задовольнити його апеляційну скаргу в повному обсязі, посилаючись на те, що висновок судді 1 інстанції про те, що на слідчого, прокурора та захисника на той час КПК 1960 року такий обов`язок щодо роз`яснення підозрюваному, обвинуваченому не покладався, є надуманим та таким, що суперечить положенням ст.ст. 21, 48 КПК України (1960). Пояснює, що за змістом тексту постанови слідчого від 21 жовтня 2010 року вбачається, що він підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, а отже в даному випадку участь захисника законом визнано обов`язковою, тому розгляд його скарг на постанову слідчого від 21.10.2010 року, в тому числі й клопотання про поновлення строку на оскарження вказаної постанови слідчого повинен здійснюватися судом з обов`язковою участю захисника. Проте, як вбачається з оскаржуваної постанови розгляд його клопотання здійснювався без участі його захисника, участь якого в даному випадку законом визнано обов`язковою, що тим самим фактично стверджується і доводиться порушення суддею суду 1 інстанції його права на захист, що в свою чергу відповідно до норми п.2 ч. 2 ст. 370 КПК України (1960) є безумовною підставою скасування оскаржуваної постанови.

Заслухавши доповідь судді, доводи засудженого до довічного позбавлення волі, який підтримав свою апеляційну скаргу та просив її задовольнити в повному обсязі, доводи прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційних вимог, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги засудженого до довічного позбавлення волі, колегія судді вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

У відповідності до положень ст.370 КПК України 1960 року істотним порушенням вимог кримінально-процесуального закону є такі порушення вимог цього закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду постановити законний, обґрунтований і справедливий вирок чи постанову. У будь-якому разі вирок (постанова) підлягає скасуванню у разі порушення права обвинуваченого на захист.

Відповідно до ст.ст. 367, 368, 370 КПК України 1960 року однобічність або неповнота судового слідства, істотне порушення вимог кримінально-процесуального закону, є підставою для скасування вироку.

У суді апеляційної інстанції апелянт зазначив, що йому не було надано захисника під час розгляду його заяви у суді 1 інстанції.

Згідно ст. 21 КПК України 1960 року, підозрюваному, обвинуваченому і підсудному забезпечується право на захист. Особа, яка провадить дізнання, слідчий, прокурор, суддя і суд зобов`язані до першого допиту підозрюваного, обвинуваченого і підсудного роз`ясняти їм право мати захисника і скласти про це протокол, а також надати підозрюваному, обвинуваченому і підсудному можливість захищатися встановленими законом засобами від пред`явленого обвинувачення та забезпечити охорону їх особистих і майнових прав.

Відповідно до п.3 ч.2 ст. 370 КПК України 1960 року та п.2 постанови Пленуму ВСУ від 24.10.2003 року № 8 «Про застосування законодавства, яке забезпечує право на захист у кримінальному судочинстві» істотне порушення чинного законодавства, яке регламентує право на захист, у передбачених законом випадках, тягне скасування судового рішення. Зокрема, вони підлягають обов`язковому скасуванню тоді, коли таке порушення позбавило або обмежило підсудного або його захисника у здійсненні цього права і перешкодило чи могло перешкодити суду всебічно, повно та об`єктивно розглянути справу і постановити законне й обґрунтоване судове рішення.

Згідно рішення Конституційного Суду України «у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_8 щодо офіційного тлумачення положень статті 59 Конституції України (справа про право на допомогу)» №23-рп/2009 від 30.09.2009 року передбачено, що гарантування кожному права на правову допомогу в контексті частини другої статті 3, статті 59 Конституції України покладає на державу відповідні обов`язки щодо забезпечення особи правовою допомогою належного рівня. Такі обов`язки обумовлюють необхідність визначення в законах України, інших правових актах порядку, умов і способів надання цієї допомоги. Проте не всі галузеві закони України, зокрема процесуальні кодекси, містять приписи, спрямовані на реалізацію такого права, що може призвести до обмеження чи звуження змісту та обсягу права кожного на правову допомогу.

Крім того, гарантування кожному права на правову допомогу є не тільки конституційно-правовим обов`язком держави, а й дотриманням взятих Україною міжнародно-правових зобов`язань відповідно до положень Загальної декларації прав людини 1948 року, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року тощо.

Як вбачається з матеріалів судової справи та протоколу судового засідання, розгляд скарги ОСОБА_7 судом 1 інстанції здійснювався без участі захисника, при цьому головуючим не з`ясовано необхідність ненадання чи надання ОСОБА_7 захисника.

Таким чином, місцевий суд , за наявності вказаних обставин, в порушення вимог діючого законодавства, порушив його право на захист, не забезпечивши захисником для здійснення захисту.

Таким чином, місцевий суд, за наявності вказаних обставин, в порушення вимог законодавства, порушив право засудженого на захист, не забезпечивши його захисником для здійснення захисту відповідно до закону.

Тому, твердження апелянта в цій частині є обґрунтованим і підлягають до задоволення .

Отже, місцевий суд при постановленні постанови допустив істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, що слугує підставою для скасування постанови суду та призначення нового розгляду в суді першої інстанції, під час якого необхідно усунути зазначені недоліки та винести законне і обгрунтоване рішення з дотриманням вимог кримінального та кримінального процесуального законодавства, з врахуванням доводів апеляції засудженого до довічного позбавлення волі.

У зв`язку із скасуванням оскаржуваної постанови з наведених вище підстав, колегія суддів не входить у дослідження інших доводів апеляційної скарги та вважає, що вони мають бути предметом розгляду під час нового судового розгляду у суді 1 інстанції.

Керуючись статтями 365, 366 КПК України 1960 року, колегія суддів, -

у х в а л и л а :
Апеляційну скаргу засудженого до довічного позбавлення волі ОСОБА_7 задовольнити.

Постанову Черкаського районного суду Черкаської області від 14 вересня 2016 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_7 про поновлення строку на оскарження постанови слідчого від 21 жовтня 2010 року та у розгляді скарги ОСОБА_7 на постанову про відмову у порушенні кримінальної справи від 21 жовтня 2010 року скасувати, а матеріали судової справи направити до того ж суду 1 інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий :

Судді :