Лугинський районний суд Житомирської області
Справа № 281/741/17
Провадження по справі № 1-кп/281/83/17
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 жовтня 2017 року смт Лугини

Лугинський районний суд Житомирської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000203 за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Городище, Тавдинського району, Свердловської області, українця, громадянина України, освіта професійно-технічна, перебуваючого в цивільному шлюбі, пенсіонера, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не військовозобов`язаного, раніше не судимого, обвинуваченого у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України,
з участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_3 ,
захисника обвинуваченого ОСОБА_5
потерпілої ОСОБА_6 ,
ВСТАНОВИВ:
03.08.2017 близько 12 години 00 хвилин ОСОБА_3 перебував за місцем свого проживання, а саме: АДРЕСА_1 разом із своєю співмешканкою ОСОБА_6 . В цей час до ОСОБА_3 зателефонувала його дочка ОСОБА_7 та розповіла, що ОСОБА_6 під час спілкування з нею по телефону виражалася в її сторону нецензурною лайкою та ображала її. На ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, ОСОБА_3 зайшов до кімнати де перебувала його співмешканка ОСОБА_6 та почав сваритися з нею з приводу того, що вона в грубій формі розмовляла з його дочкою.
В ході сварки, діючи умисно, ОСОБА_3 почав наносити удари ногами та руками по тулубу ОСОБА_6 , тим самим спричинив останній тілесні ушкодження у вигляді синця по середній поверхні нижньої треті правої гомілки, садно на фоні синця, синець по передній поверхні середньої треті лівої гомілки, які згідно висновку судово-медичного експерта відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень та переломом нижньої треті правої ліктьової кістки з незначним зміщенням уламків, що потягли за собою тривалий розлад здоров`я, які згідно висновку експерта відносяться до категорії середнього ступеня тяжкості.
Таким чином, суд вважає доведеним, що ОСОБА_3 своїми діями, які виразились в умисному заподіянні середньої тяжкості тілесних ушкоджень, тобто умисних ушкоджень, які не є небезпечними для життя і не потягли за собою наслідків, передбачених ст. 121 КК України, але таких, що спричинили тривалий розлад здоров`я або значну стійку втрату працездатності менш як на одну третину, вчинив злочин, передбачений ч. 1 ст. 122 КК України.
На підставі ч. 3 ст. 349 КПК України за згодою учасників судового провадження, судом визнано недоцільним дослідження доказів, щодо тих фактичних обставин, які ніким з учасників процесу не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений та інші учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин сумнівів щодо добровільності, істинності позицій сторін не має, судом роз`яснено учасникам процесу, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
В судовому засіданні захисник обвинуваченого не заперечувала стосовно обставин, викладених в обвинувальному акті та заявила клопотання про застосування до обвинуваченого акту амністії, просила звільнити його від відбування покарання, оскільки він на момент скоєння даного злочину є особою пенсійного віку та потерпілим внаслідок Чорнобильської катастрофи, вчинив кримінальне правопорушення середньої тяжкості, повністю визнає свою вину, вперше притягується до кримінальної відповідальності, з наслідками застосування акту амністії ознайомлений.
Прокурор ОСОБА_4 в судовому засіданні просила визнати ОСОБА_3 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України та призначити покарання 1 (один) рік позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку - 1 (один) рік, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього судом відповідно до ст. 76 КК України наступні обов`язки:
- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;
- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Однак, враховуючи заявлене захисником клопотання про застосування до обвинуваченого акту амністії, не заперечувала проти звільнення останнього від відбування покарання на підставі п. «ґ» та «е» ст.1 Закону України "Про амністію у 2016 році".

Допитаний в ході судового слідства обвинувачений ОСОБА_3 вину свою у скоєному кримінальному правопорушенні визнав повністю та підтвердив обставини викладені в обвинувальному акті. Крім того, підтримав клопотання свого захисника про застосування до нього Закону України "Про амністію у 2016 році" від 22.12.2016, оскільки на момент набрання даного закону законної сили є особою пенсійного віку та потерпілим внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Потерпіла ОСОБА_6 в судовому засіданні зазначила, що претензій морального та матеріального характеру до обвинуваченого ОСОБА_3 не має, проти застосування до обвинуваченого акту амністії не заперечувала.

Суд заслухавши учасників процесу, дослідивши характеризуючі обвинуваченого документи, приходить до переконання про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_3 в умисному заподіянні середньої тяжкості тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_6 , тому його дії слід кваліфікувати за ч. 1 ст. 122 КК України.
Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_3 у відповідності зі ст. 65 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, мотиви та обставини його вчинення, особу обвинуваченого, ставлення обвинуваченого до скоєного.
Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 згідно ст. 66 КК України, суд визнає його щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину.
Обставини, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 згідно ст. 67 КК України не встановлено.
Суд, призначаючи ОСОБА_3 покарання, також враховує вимоги ч. 2 ст. 61 Конституції України про те, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, що відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
З урахуванням обставин справи та особи обвинуваченого ОСОБА_3 , який раніше не судимий, позитивно характеризується за місцем реєстрації, перебуває в цивільному шлюбі, пенсіонер, потерпілий внаслідок Чорнобильської катастрофи, на обліку у нарколога та психіатра не перебуває, має постійне місце реєстрації і проживання, міцні соціальні зв`язки, приймаючи до уваги його відношення до вчиненого злочину, а саме, що він щиро покаявся у вчиненому та попросив вибачення у потерпілої, яка прийняла вибачення, суд приходить до висновку про доцільність призначення покарання, необхідного і достатнього для виправлення у виді обмеження волі в межах санкції, передбаченої ч. 1 ст. 122 КК України, оскільки саме це покарання найбільше відповідатиме меті його призначення відповідно до ст. 50 КК України. Відповідно до вимог ст. 75 КК України суд приходить до переконання про можливість виправлення обвинуваченого без відбування призначеного покарання та його звільнення від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом визначеного судом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього, відповідно до ст. 76 КК України, обов`язки.
Таке покарання обвинуваченому ОСОБА_3 із застосуванням іспитового строку, на думку суду, є справедливим, а також необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.
Однак, як встановлено ст. 85 КК України на підставі Закону про амністію засуджений може бути повністю або частково звільнений від основного і додаткового покарань.
Законом про амністію особи, визнані винними у вчиненні злочину обвинувальним вироком суду, можуть бути повністю або частково звільнені від відбування покарання (ч. 2 ст. 86 КК України).
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1 ЗУ "Про застосування амністії в Україні" амністія є повне або часткове звільнення від відбування покарання осіб, визнаних винними у вчиненні злочину, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили; амністія оголошується законом про амністію, який приймається відповідно до положень Конституції України, Кримінального кодексу України та цього Закону.
Статтею 3 вказаного Закону встановлено, що установивши в стадії судового розгляду кримінальної справи наявність акта амністії, що усуває застосування покарання за вчинене діяння, суд, за доведеності вини особи, постановляє обвинувальний вирок із звільненням засудженого від відбування покарання.
07.09.2017 набрав чинності Закон України "Про амністію у 2016 році" від 22.12.2016 № 1810-VIII. Дія цього Закону поширюється на осіб, які вчинили злочини до дня набрання ним чинності включно (ст.13 названого Закону).
Відповідно до ст. 10 Закону України "Про амністію у 2016 році" питання про застосування амністії суд вирішує за ініціативою особи, яка підтримує публічне обвинувачення в суді чи здійснює нагляд за додержанням законів при виконанні судових рішень у кримінальних справах, а також при застосуванні інших заходів примусового характеру, пов`язаних з обмеженням особистої свободи громадян, органу або установи виконання покарань, а також за ініціативою обвинуваченого (підсудного) чи засудженого, їхніх захисників чи законних представників.
Відповідно до п. «ґ» та «е» ст.1 Закону України "Про амністію у 2016 році" від 22.12.2016, який набрав чинності 07.09.2017, звільненню від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, осіб, визнаних винними у вчиненні умисного злочину, який не є тяжким або особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, осіб, визнаних винними у вчиненні необережного злочину, який не є особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, а також осіб, кримінальні справи стосовно яких за зазначеними злочинами розглянуті судами, але вироки стосовно них не набрали законної сили, які на день набрання чинності цим Законом досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування"; учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та потерпілих внаслідок Чорнобильської катастрофи - осіб, які підпадають під дію Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що обвинувачений ОСОБА_3 на момент вчинення злочину є особою пенсійного віку, крім того, учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та потерпілим внаслідок Чорнобильської катастрофи, вперше вчинив кримінальне правопорушення , яке не є тяжким або особливо тяжким відповідно до ст. 12 КК України. Вказане кримінальне правопорушення він вчинив до дня набрання 07.09.2017 чинності Закону України "Про амністію у 2016 році". Свою вину у вчиненні вказаного кримінального правопорушення обвинувачений визнає повністю, щиро кається у вчиненому, цивільний позов не заявлений.
Обмежень щодо застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_3 амністії, передбачених ст. 4 ЗУ "Про застосування амністії в Україні" та ст. 9 Закону України "Про амністію у 2016 році", судом не встановлено, амністія до нього не застосовувалась.
За таких обставин суд вважає, що на обвинуваченого ОСОБА_3 поширюється дія Закону України "Про амністію у 2016 році", а тому він підлягає звільненню від відбування основного і додаткового покарання.
Наслідки застосування амністії обвинуваченому роз`яснено.

Запобіжний захід ОСОБА_3 не обирався. Цивільний позов не заявлено. Судові витрати відсутні.

Керуючись ст.ст. 85, 86 КК України, Законом України "Про застосування амністії в Україні", Законом України "Про амністію у 2016 році", ст.ст. 370, 374 КПК України, суд, -
УХВАЛИВ:
ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України та призначити покарання 1 (один) рік позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку - 1 (один) рік, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього судом відповідно до ст. 76 КК України наступні обов`язки:
- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;
- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
На підставі п. «ґ» та «е» ст. 1 Закону України "Про амністію у 2016 році" засудженого ОСОБА_3 звільнити від відбування призначеного за цим вироком покарання у зв`язку з амністією.

Копію вироку негайно після проголошення вручити обвинуваченому, його захиснику, потерпілій та прокурору.
Вирок може бути оскаржено до апеляційного суду Житомирської області через Лугинський районний суд Житомирської області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Суддя ОСОБА_1