АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа № 623/4725/15-к Головуючий суддя І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/790/1625/17 Суддя доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 листопада 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2

суддів: - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5

за участю прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинувачених - ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

захисників - ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Харківської області кримінальне провадження за апеляційними скаргами прокурора, обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , захисника ОСОБА_11 на вирок Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 27 грудня 2016 року у відношенні ОСОБА_7 , ОСОБА_9 ., ОСОБА_8 ; за апеляційними скаргами обвинувачених ОСОБА_7 і ОСОБА_8 на ухвалу Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 28.12.2016 року про виправлення описки,-
ВСТАНОВИЛА:
Цим вироком

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , уродженця м. Ізюм, Харківської області, громадянина України, не працюючого, не одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
1) 04.10.1999 року Ізюмським міським судом Харківської області за ст.229-6 ч.2 КК України до 2 років позбавлення волі, ст.45 КК України 1 рік, штраф 170 грн.;

2) 28.03.2000 року Ізюмським міським судом Харківської області за ст.229-6 ч.2, 43 КК України до 3 років позбавлення волі;

3) 14.03.2006 року Ізюмським міськрайонним судом Харківської області за ст.309 ч.2 КК України до 2 років позбавлення волі;

4) 15.01.2009 року Ізюмським міськрайонним судом Харківської області за ст. ст. 309 ч.2, 307 ч.2, 317 ч.1, 70 КК України до 8 років позбавлення волі, звільнився 18.07.2014 року на підставі ухвали Харківського районного суду Харківської області від 10.07.2014 року на підставі ст.2 Закону України «Про амністію» від 08.04.2014 року,

5) 16.04.2015 року Ізюмським міськрайонним судом Харківської області за ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 311, ч. 2 ст. 317, 70 КК України з урахуванням ухвали Апеляційного суду Харківської області від 11.02.2016р. до 4 років позбавлення волі з конфіскацією майна, -

визнано винним та призначено покарання: за ч. 3 ст. 15 ч.3 ст. 185 КК України 3 роки позбавлення волі; ч. 3 ст. 185 КК України 4 роки позбавлення волі; ч. 2 ст. 309 КК України 2 роки позбавлення волі; ч. 2 ст. 311 КК України 3 роки позбавлення волі.

Відповідно до ст. 70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим призначено ОСОБА_7 покарання у виді 4 років позбавлення волі.

Відповідно до ст. 71 КК України частково приєднано невідбуту частину покарання за попереднім вироком Ізюмського міськрайонного суду Харківської області за ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 311, ч. 2 ст. 317, 70 КК України з урахуванням ухвали Апеляційного суду Харківської області від 11.02.2016р. у вигляді 1 (одного) року позбавлення волі та остаточно призначено до відбування ОСОБА_7 міру покарання у виді 5 (п`ять) років позбавлення волі.

Міру запобіжного заходу ОСОБА_7 у вигляді тримання під вартою залишено без змін до набрання вироком законної сили.

Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України зараховано строк попереднього ув`язнення з 24.08.2015 року по 26.12.2016р. з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Стягнено з обвинуваченого ОСОБА_7 судові витрати за проведення експертизи №1473 від 23.09.2015р. в розмірі 614,40 грн., які підлягають перерахуванню до Державного бюджету (одержувач: Держава, код доходів 24060300, р/р 0005, код банку 37999680, МФО 851011, УДКС України в Комінтернівському районі м. Харкова).

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , уродженця м. Ізюм, Харківської області, громадянина України, з загальною середньою освітою, розлученого, має на утриманні неповнолітню дитину, не працюючого, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 та проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 , раніше судимого:
1) 20.03.1998 року Ізюмським міським судом Харківської області за ст.ст. 140 ч. 2, 17 КК України до 2 років позбавлення волі, звільнений з Бережанської ВТК в серпні 1998 року, на підставі постанови Бережанського районного суду Тернопільської області на підставі ЗУ «Про амністію» від 24.07.1998 року;

2) 02.01.2001 року за ст.ст. 81, ч. 3, 89, ч. 1 ст. 140, ч. 3 ст. 17 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі, звільнений 16.07.2003 року умовно достроково на підставі постанови Червонозаводського районного суду м. Харкова на строк 6 місяців 27 днів;

3) 23.07.2008 року Ізюмським міськрайонним судом Харківської області за ст. 185 ч. 1 до 2 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком на 1 рік;

4) 03.08.2010 року Ізюмським міськрайонним судом Харківської області за ст.ст. 185 ч. 3, ст.71 КК України до 3 років 1 місяця позбавлення волі;

визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого за ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України і призначено покарання у вигляді 3 років 6 місяців позбавлення волі.
Міру запобіжного заходу ОСОБА_9 у вигляді тримання під вартою залишено без змін до набрання вироком законної сили.

Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України зараховано строк попереднього ув`язнення з 24.08.2015 року по 26.12.2016р. з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , уродженця м. Ізюм, Харківської області, громадянина України, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_4 та проживаючого за адресою: АДРЕСА_5 , раніше судимого:
1) 11.07.2000 року Ізюмським міськрайонним судом Харківської області за ст.ст. 140 ч. 3, 145 ч. 1 КК України до 3 років позбавлення волі, ст.45 КК України, звільнений від відбування покарання з іспитовим терміном 2 роки;

2) 24.07.2001 року Ізюмським міським судом за ст.ст. 206 ч.2, 140 ч. 2 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна;

3) 15.02.2008 року Ізюмським міськрайонним судом Харківської області за ст.ст. 355 ч. 2, 186, ст. 353, 296 ч. 2, 70 КК України до 6 років позбавлення волі;

4) 27.08.2015 року Ізюмським міськрайонним судом Харківської області за ст.185 ч. 2 до 2 років позбавлення волі;

визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого за ч. 3 ст. 185 КК України і призначено покарання у вигляді 4 років позбавлення волі.
На підставі ч. 4 ст. 70 КК України до призначеного за вказаним вироком покарання, частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 27.08.2016 року у виді 6 місяців позбавлення волі та остаточно призначено ОСОБА_8 до відбування покарання - 4 роки 6 місяців позбавлення волі.
Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України строк попереднього ув`язнення з 26.09.2015 року по 26.12.2016р. зараховано з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Міру запобіжного заходу ОСОБА_8 у вигляді тримання під вартою залишено без змін до набрання вироком законної сили.
Ухвалою Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 28 грудня 2016 року відповідно до ст.379 КПК України виправлено описку в резолютивній частині вироку Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 27.12.206 року.

Третій абзац резолютивної частини даного вироку викладено в такій редакції :

"Відповідно до ст. 71 КК України частково приєднати невідбуту частину покарання за попереднім вироком Ізюмського міськрайонного суду Харківської області за ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 311, ч. 2 ст. 317, 70 КК України з урахуванням ухвали Апеляційного суду Харківської області від 11.02.2016р. у вигляді 1 (одного) року позбавлення волі та остаточно призначити до відбування ОСОБА_7 міру покарання у виді 5 (п`ять) років позбавлення волі з конфіскацією майна."

П`ятий, восьмий абзац:

"Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати строк попереднього ув`язнення з 24.08.2015 року по 27.12.2016р. з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.";

Одинадцятий абзац:

"Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України строк попереднього ув`язнення з 26.09.2015 року по 27.12.2016р. зарахувати з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.".

Згідно вироку ОСОБА_7 , повторно, в середині серпня 2015 року, знаходячись біля річки Сіверський Дінець, в районі «Вепрецький Хутір» в м. Ізюмі, зірвав декілька дикоростучих рослин роду конопля, тим самим, в порушення вимог Закону України «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, та зловживанню ними» від 15 лютого 1995 року, діючи умисно та протиправно, незаконно придбав особливо небезпечний наркотичний засіб канабіс (марихуану не висушену) для особистого вживання, без мети збуту. Здобутий особливо небезпечний наркотичний засіб ОСОБА_7 в той же день переніс до місця свого проживання розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , де шляхом висушування, незаконно, без мети збуту, зберігав особливо небезпечний наркотичний засіб канабіс (марихуану висушену), частину якого вжив шляхом куріння, а частину канабісу, що залишилась, незаконно без мети збуту, зберігав за місцем свого мешкання до 9 вересня 2015 року.
9 вересня 2015 року о 17 годині 20 хвилин в ході проведення огляду квартири АДРЕСА_6 , працівники міліції виявили та вилучили речовину рослинного походження, яка, згідно висновку експертизи наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів №1473 від 23.09.2015 є особливо небезпечним наркотичним засобом канабісом, загальною масою в перерахунку на суху речовину 26,9867 грам, яку ОСОБА_7 незаконно зберігав для особистого вживання, без мети збуту.
Своїми умисними діями ОСОБА_7 вчинив злочин, передбачений ч. 2 ст. 309 КК України, тобто незаконне придбання, виробництво та зберігання наркотичних засобів, без мети збуту, вчинене повторно.
ОСОБА_7 , повторно, в 2015 році, знаходячись у своєму помешканні, за адресою АДРЕСА_1 , у невстановленому судом місці та часі, знайшов флакон, в якому знаходилася соляна кислота, тим самим, в порушення вимог Закону України «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, та зловживанню ними» від 15 лютого 1995 року, діючи умисно та протиправно, незаконно придбав соляну кислоту з метою її використання при виготовленні психотропної речовини, тим самим незаконно придбав прекурсор, який став зберігати в своїй квартирі за вищевказаною адресою до 9 вересня 2015 року.
9 вересня 2015 року о 17 годині 20 хвилин в ході проведення огляду квартири АДРЕСА_6 , працівники міліції виявили та вилучили скляний флакон, з прозорою рідиною, жовтого кольору, яка, згідно висновку експертизи наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів №1473 від 23.09.2015 року є прекурсором соляною кислотою, об`ємом 10 мл, яку ОСОБА_7 незаконно зберігав за вказаною адресою для використання при виготовленні наркотичної речовини.
Своїми умисними діями ОСОБА_7 вчинив злочин, передбачений ч. 2 ст. 311 КК України, тобто незаконне придбання та зберігання прекурсорів з метою їх використання для виготовлення психотропних речовин, вчинене повторно.
В ніч з 11 на 12 серпня 2015 року, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які діяли повторно, за попередньою змовою,діючи з корисливих мотивів та з метою заволодіння чужим майном, шляхом пошкодження замку відкрили двері магазину «Анді», який розташований по вул. Фрунзе, 62/6 в м. Ізюмі, після чого проник до нього, звідки таємно викрав 4 чоловічих футболки ТМ «Qingzhuoyuan», вартістю 77 грн. за одну футболку, на суму 308 грн., 4 чоловічих футболки ТМ «Godsend», вартістю 77 грн. за одну футболку, на суму 308 грн., 10 пар жіночих штанів ТМ «Adidas», вартістю 127 грн. за одну пару, на суму 1270 грн., 10 пар шкарпеток ТМ «Житомир», вартістю 57 грн. за одну пару, на суму 570 грн., 8 пар жіночих кросівок ТМ «Bonote», вартістю 297 грн. за одну пару, на суму 2376 грн., 6 пар дитячих кросівок ТМ «Fieerinni», вартістю 177 грн. за одну пару, на суму 1062 грн., 8 пар чоловічих кросівок ТМ «Bonote», вартістю 297 грн. за одну пару, на суму 2376 грн., 3 пари чоловічих брюк ТМ «Luwans», вартітсю 250 грн. за одну пару, на суму 750 грн., 1 пару жіночих джинсів ТМ « JeansVear», вартістю 290 грн., 2 пари жіночих джинсів ТМ «FashionCollection», вартістю 290 грн. за одну пару, на суму 580 грн., 2 пари жіночих джинсів ТМ «Prettebabby», вартістю 290 грн. за одну пару, на суму 580 грн., чоловічу футболку ТМ «Nicola», вартістю 80 грн., чоловічу футболку ТМ «Jeans», вартістю 80 грн., 3 пари спортивних чоловічих штанів ТМ «Godsend», вартістю 180 грн. за одну пару, на суму 540 грн., чоловічу футболку ТМ «Adidas», вартістю 80 грн., 2 пари жіночих джинсів ТМ «Kangzsjsa», вартістю 290 грн. за одну пару, на суму 580 грн., 1 пару жіночого взуття «балетки», ТМ «Tiama», вартістю 230 грн., 2 пари жіночого взуття «балетки», ТМ «Xinliangdian», вартістю 230 грн. за одну пару, на суму 460 грн., 2 пари жіночих кросівок ТМ «Adidas», вартістю 300 грн. за одну пару, на суму 600 грн., 2 пари жіночих кросівок ТМ «Classika», вартістю 300 грн. за одну пару, на суму 600 грн., 3 пари чоловічих кросівок ТМ «Classika», вартістю 300 грн. за одну пару, на суму 900 грн., 3 пари жіночих босоніжок ТМ «DF DF», вартістю 170 грн. за одну пару, на суму 510 грн., 2 пари чоловічих кросівок ТМ «PowerDesign», вартістю 300 грн. за одну пару, на суму 600 грн., 2 пари жіночих шльопанців ТМ «Siying», вартістю 170 грн. за одну пару, на суму 340 грн., які належали ОСОБА_12 , чим заподіяли потерпілій матеріальну шкоду на загальну суму 16070 грн.
Своїми умисними діями ОСОБА_7 скоїв злочин, передбачений ч.3 ст. 185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжка), за попередньою змовою групою осіб, поєднане з проникненням у приміщення.
Своїми умисними діями ОСОБА_8 , скоїв злочин, передбачений ч.3 ст. 185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднане з проникненням у приміщення.
24 серпня 2015 року, приблизно о 01 годині 20 хвилин ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , повторно, за попередньою змовою, шляхом пошкодження ролету, та розбиття віконного скла, таємно проникли до кіоску ФОП « ОСОБА_13 », що розташований на автозупинці «Центральний парк», по АДРЕСА_6 , звідки намагалися умисно, діючи з корисливих мотивів таємно викрасти гроші в сумі 2603 грн. 50 коп., які належали ОСОБА_14 однак свій злочинний намір не довели до кінця, по не залежним від їх волі причинам, у зв`язку з тим, що були затримані на місці скоєння злочину працівниками державної служби охорони МВС України.
Своїми умисними діями ОСОБА_7 та ОСОБА_9 вчинили злочин, передбачений ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України, а саме незакінчений замах на крадіжку, тобто таємне викрадення чужого майна, вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднане з проникненням в приміщення.
09 вересня 2015 року, приблизно о 01-00 годині, ОСОБА_7 , повторно, діючи з корисливих мотивів та з метою заволодіння чужим майном, шляхом пошкодження замку відкрив двері торгового кіоску, який розташований по АДРЕСА_7 , після чого проник до нього, звідки таємно викрав 2 упаковки паперових хустинок «Мерсі», вартістю 3,7 грн. за одну упаковку на суму 7,4 грн., 28 зошитів у клітинку «Тетрада», вартістю 5 грн. за 1 зошит, на суму 140 грн., 4 упаковки вологих серветок «Браво», вартістю 3 грн. за одну упаковку, на суму 12 грн., 6 штук батарейок «Енерджайзер», вартістю 5,04 грн. за одну батарейку, на суму 20,24 грн., 5 упаковок туалетного паперу «Харків ТОТО», вартістю 2,9 грн. за одну упаковку, на суму 14,5 грн., гель для душу «YvesRocher», ємністю упаковки 200 мл, вартістю 40 грн., 8 штук пакетів «Comserv», вартістю 2,5 грн. за один пакет, один комплект дитячих кубиків «Абетка», вартістю 27,73 грн. та електроваги з лічильником ACS, вартістю 481 грн., які належали ОСОБА_15 , чим заподіяв потерпілій матеріальну шкоду на загальну суму 772,87 грн.

Своїми умисними діями ОСОБА_7 , скоїв злочин, передбачений ч.3 ст. 185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, поєднане з проникненням у приміщення.

Прокурор в апеляційній скарзі просить вирок суду скасувати в частині призначеного покарання у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особам обвинувачених внаслідок м`якості.

Ухвалити новий вирок, яким визнати винним ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених КК України , з призначенням покарання за ч.2 ст.309 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 роки; за ч.2 ст.311 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 роки ; за ч.3 ст.15, ч.3 ст.185 КК України у виді позбавлення волі строком на 4 роки; за ч.3 ст.185 КК України 5 років позбавлення волі.

На підставі ст. 70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_7 призначити остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років.

Згідно до ст.71 КК України частково приєднано невідбуту частину покарання за попереднім вироком Ізюмського міськрайонного суду Харківської області з урахуванням ухвали Апеляційного суду Харківської області від 11.02.2016 року у вигляді одного року позбавлення волі з конфіскацією майна та остаточно призначити покарання у виді 6 років позбавлення волі з конфіскацією майна.

Крім цього, визнати винним ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України та призначити покарання у виді 5 років позбавлення волі. На підставі ст.70 КК України приєднати невідбуту частину покарання за вироком Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 27.08.2016 у виді одного року позбавлення волі та остаточно визначити покарання у виді 6 років позбавлення волі.

Разом з тим, визнати винним ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15 ч.3 ст.185 КК України та призначити покарання у виді 4 років позбавлення волі.

В запереченні на апеляційну скаргу прокурора обвинувачений ОСОБА_8 заперечує проти її задоволення. Вказує на наявність в ній орфографічної помилки, а саме невірно вказана дата вироку. Крім того у справі не були допитані всі свідки, слідчий експеримент проводився без захисника, покази свідків і понятих не перевірялися у суді, покази ОСОБА_7 про те, що він оговорив ОСОБА_8 не були взяті до уваги, також не доведена його причетність до крадіжки.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_11 просить вирок суду змінити, дії ОСОБА_8 перекваліфікувати з ч. 3 ст. 185 КК України на ст. 198 КК України і призначити покарання в межах санкції даної статті. В обґрунтування посилається на те, що ні причетність ОСОБА_8 до здійснення крадіжки з магазину «Анді», ні його знаходження на місці злочину судом не доведені. В якості доказів про причетність обвинуваченого до даного злочину суд бере до уваги покази свідків ОСОБА_16 , слідчого, та ОСОБА_17 , знайомої працівника поліції, які є показами з чужих слів і не можуть бути належними та допустимими доказами. Крім того, оскільки ОСОБА_8 відмовився від своїх зізнавальних показань, то показання слідчого ОСОБА_18 , не можуть бути визнані судом як допустимі.

Обвинувачений ОСОБА_8 за змістом апеляційної скарги та доповнень до неї просить вирок суду скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Вказує на те, що судом не були допитані всі свідки, а саме ОСОБА_19 , ОСОБА_20 та ОСОБА_21 . Також показання свідків, на які суд послався у вироку, не відповідають фактичним обставинам справи. Судом не були належним чином перевірені показання ОСОБА_7 з приводу того, що він заявляв, що обмовив ОСОБА_8 під тиском працівників поліції , про що сам ОСОБА_7 говорив неодноразово.

Крім того судом не взяті до уваги його первинні покази, які він давав під час досудового розслідування.

Не взяті до уваги і покази понятого ОСОБА_22 , який говорив, що за його присутність під час слідчого експерименту йому заплатили, він ставив підпис в протоколі там, де йому казали, не знаючи його змісту, протоколу йому не давали читати. ОСОБА_22 давав покази про те, що ОСОБА_8 не хотів проводити слідчий експеримент, оскільки він не має ніякого відношення до цієї крадіжки, проте слідчий ОСОБА_23 попросив ОСОБА_8 показати будівлю, з якої було здійснено крадіжку.

Покази свідка ОСОБА_24 суперечать тим показам, які вона давала під час досудового розслідування.

Жоден із доказів не довів його причетність до цього кримінального правопорушення.

Крім того обвинувачений ОСОБА_8 просить застосувати до нього Закон України «Про амністію у 2016 році»

Обвинувачений ОСОБА_7 в апеляційній скарзі з урахуванням доповнень просить вирок суду скасувати та призначити новий судовий розгляд. Щодо епізоду від 09.09.2015 року наполягає на тому, що огляд його квартири проводився з істотними порушеннями, походження скляного флакону йому не відоме, даний факт не був підтверджений жодним із показів.

По епізоду з 11-го на 12-те серпня 2015 року посилається на те, що судом не взяті до уваги первинні покази ОСОБА_8 , не були допитані в суді свідки ОСОБА_25 , ОСОБА_20 і ОСОБА_21 . Судом також не взяті до уваги його покази про те, що він оговорив ОСОБА_8 . Слідчий експеримент проводився без участі захисника ОСОБА_8 . Крім того, свідок ОСОБА_26 вказала на те, ОСОБА_7 заходив в магазин, показував на стелажі, вішалки, а ОСОБА_8 не заходив в магазин. Показання свідка ОСОБА_22 не були прийняті судом, оскільки вони разом етапувалися. Вважає, що необхідно виключити із вироку застосоване до ОСОБА_7 додаткове покарання конфіскацію майна.

Обвинувачений ОСОБА_8 в апеляційній скарзі на ухвалу про виправлення описки просить її скасувати як незаконну, оскільки вона постановлена без участі його захисника та інших учасників провадження.

Обвинувачений ОСОБА_7 в апеляційній скарзі на ухвалу районного суду від 28.12.2016 року просить її скасувати і постановити нову ухвалу. Посилається на незаконність та необґрунтованість вказаної ухвали, оскільки її постановлено без участі потерпілих , обвинувачених та їх захисників, чим було порушено право на захист. Просить суд врахувати, що 24.08.2015 року його було затримано, 26.08.2015 року йому було обрано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, а 24.09.2015 року було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

До початку апеляційного розгляду обвинувачений ОСОБА_9 відмовився від поданої апеляційної скарги, в зв`язку з чим її доводи не є предметом розгляду у апеляційному суді.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який просив задовольнити його апеляційну скаргу, а апеляційні скарги обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_11 залишити без задоволення, обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 і захисника ОСОБА_11 , які просили про задоволення їх апеляційних скарг, а апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, дослідивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.
Згідно ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Судом першої інстанції всебічно та повно досліджені обставини кримінального правопорушення, дослідженим в судовому засіданні доказам дана належна правова оцінка, дії обвинуваченого ОСОБА_7 правильно кваліфіковані за ч. 3 ст. 15, ч.3 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 309, ч. 2 ст. 311 КК України, а обвинуваченого ОСОБА_8 за ч. 3 ст. 185 КК України, їх вина у скоєнні кримінальних правопорушень повністю доведена.

Твердження обвинуваченого ОСОБА_7 щодо непричетності до скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 311 КК України, тобто незаконного придбання та зберігання прекурсорів з метою їх використання для виготовлення психотропних речовин, вчинене повторно, а так само як і його покази, які він надавав в суді першої інстанції щодо того, що йому не відомо як ця пляшка з рідиною жовтого кольору потрапила в його квартиру, спростовуються дослідженими в судовому засіданні доказами, які визнані судом належними і яким надано правову оцінку, зокрема:
- протоколом огляду місця події від 09.09.2015 року та фототаблицею до нього за участю ОСОБА_7 , в присутності двох понятих, в ході якого оглянуто квартиру АДРЕСА_8 та при огляді сервізної шафи в барному відділі виявлено паперовий згорток, всередині якого знаходиться речовина рослинного походження зеленого кольору та в даному відділі знаходиться скляна пляшка з написом «Спирт мурашиний», в якому знаходиться рідина світло-жовтого кольору, яка має специфічний запах (Том 3, а.с.10-14);

-висновком експерта №1473 від 23.09.2015р., яким встановлено що рідина об`ємом 10 мл., світло-жовтого кольору, яка знаходиться в скляному флаконі є соляною кислотою і відноситься до прекурсорів. Надана на дослідження речовина, рослинного походження є особливо небезпечним наркотичним засобом канабісом, маса (у перерахунку на суху речовину) становить 26,9867 гр. (Т.3.а.с.15-16).

Колегія суддів вважає, що вина ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.311 КК України, є повністю доведеною дослідженими в судовому засіданні в суді першої інстанції доказами, які узгоджуються між собою і достовірність яких не викликає сумніву, а показання обвинуваченого про непричетність до цього злочину обґрунтовано оцінено судом критично, оскільки огляд проводився саме в квартирі ОСОБА_7 , а висновком експерта встановлено, що рідина світло-жовтого кольору, яка знаходилася в скляному флаконі, є соляною кислотою, що відноситься до прекурсорів.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, судом першої інстанції безпосередньо в судовому засіданні, з достатньою повнотою досліджені всі об`єктивні дані щодо обставин скоєння інкримінованого ОСОБА_7 та ОСОБА_8 кримінального правопорушення.

Обвинувачений ОСОБА_7 в суді першої інстанції заявляв про те, що крадіжку з 11 на 12 серпня 2016 року скоїв сам, ролети на дверях магазину «Анді» не було, пластикові двері смикнув за ручку, вони відчинилися і він зайшов в магазин. Спочатку почав брати взуття, потім штани, вказані речі клав в мішок. В магазині була велика коробка з речами, яку він теж взяв. Потім зателефонував ОСОБА_8 та попросив допомогти йому перенести речі. ОСОБА_8 в магазин не заходив, речі в мішку були на вулиці, звідки останній їх брав. Потім вони перенесли викрадені речі до ОСОБА_27 додому за адресою: АДРЕСА_1 . Після чого ОСОБА_8 взяв собі взуття та штани, а ОСОБА_7 зателефонував ОСОБА_9 та запропонував продати вказані речі, на що останній погодився.
Проте обвинувачений ОСОБА_8 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, не визнав та повідомив суду першої інстанції, що він зателефонував ОСОБА_7 у справах, а останній попросив його зайти до нього додому. Коли він прийшов до ОСОБА_7 додому, то речей і мішка не бачив. Потім ОСОБА_7 попросив його допомогти перенести коробку, яка знаходилась по вул. Фрунзе біля магазину «Анді». Після того як вони занесли вказану коробку додому до ОСОБА_7 , ОСОБА_8 побачив, що в коробці знаходяться речі, звідки він собі взяв футболку, штани та кросівки. ОСОБА_7 повідомив, що цю коробку з речами викрав з магазину «Анді». Потім він побачив в квартирі і мішок з речами.
Однак доводи обвинуваченого ОСОБА_8 у суді про те, що він не причетний до скоєння крадіжки, на місці злочину не перебував, суд визнав необґрунтованими та такими, що не відповідають дійсності, оскільки вони спростовані наступними доказами.

Так, потерпіла ОСОБА_12 в суді першої інстанції повідомила про те, що у 2015 році працювала приватним підприємцем, орендувала магазин ІНФОРМАЦІЯ_4 , який знаходився на АДРЕСА_9 та здійснювала продаж чоловічого і жіночого одягу. В ніч з 11 серпня на 12 серпня 2015 року з цього магазину було викрадено речі і взуття на загальну суму близько 110 000 грн. Вранці 12 серпня 2015р. робітники, які працювали в магазині, зателефонували їй та повідомили, що магазин пограбовано. Після прибуття на місце події було встановлено, що ролет, який був на вході опущений не до кінця, а замки були відсутні, вони лежали на тротуарі. Викликали працівників міліції. Коли вони відкрили цей ролет, далі є ще двоє пластикових дверей, в яких були пошкодженні замки, а саме було видно розломлений пластик, який лежав на підлозі. В магазині був безлад.
Дані покази потерпілої об`єктивно підтверджуються даними огляду місця події, зафіксованими в протоколі від 12.08.2015 року за участю потерпілої ОСОБА_12 , відповідно до якого проведено огляд будівлі за адресою: АДРЕСА_9 , в якому розташований магазин жіночого та чоловічого одягу « ІНФОРМАЦІЯ_4 ». Під час огляду виявлено сліди пощкодження замків у вигляді вигину, розлому пластику, трьох вирізних отворів (Том 3, а.с.34-35).

Свідок ОСОБА_23 , слідчий Ізюмського ВП ГУНП в Харківській області, що здійснював досудове розслідування по даному кримінальному провадженню, підтвердив, що 08.10.2015року проводився слідчий експеримент за участю ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та двох понятих, останнім були роз`яснені їх права. ОСОБА_8 показав як вони разом з ОСОБА_7 проникли в магазин « ІНФОРМАЦІЯ_4 » та вчинили крадіжку речей. Після чого вкрадені речі переносили до ОСОБА_7 додому. При проведенні слідчого експерименту здійснювалась фотозйомка, заперечень від учасників слідчої дії не надходило.
В ході проведення слідчого експерименту, що зафіксовано у протоколі від 08.10.2015року з фототаблицею до нього за участю ОСОБА_8 , обвинувачений показав як він разом з ОСОБА_7 вчинив крадіжку одягу та взуття в ніч з 11 на 12 серпня 2015 року з магазину « ІНФОРМАЦІЯ_4 », що розташований по АДРЕСА_9 . (Том 3, а.с.31-33). Як вбачається з матеріалів кримінального провадження даний протокол підписаний ОСОБА_8 , доповнень або заперечень від нього не надходило. Тому доводи обвинуваченого ОСОБА_8 щодо будь-яких порушень при його складенні колегією суддів визнаються необгрунтованими.
Під час проведення слідчого експерименту, що зафіксовано в протоколі від 08.10.2015р. з фототаблицею до нього за участю ОСОБА_7 , він показав та розказав де, з ким і за яких обставин були викрадені речі з магазину « ІНФОРМАЦІЯ_4 » по АДРЕСА_9 . (Том 3, а.с.36-40).
В ході проведення обшуку в ОСОБА_7 в квартирі АДРЕСА_8 , що відображено в протоколі від 24.08.2015 року, вилучено два светри жіночих в`язаних бордового кольору, кофти спортивної синього кольору, 3 пари чоловічих шкарпеток темно-синього кольору з етикеткою зеленого кольору з написом «Чоловіча колекція Житомир», одну упаковку зі стельками з алюмінієвою фольгою (Том 3, а.с.41-42).
Свідок ОСОБА_26 , яка була присутньою в якості понятої під час проведення слідчого експерименту 25.08.2015р., який проводився в магазині «Анді», зазначила, що ОСОБА_7 та ОСОБА_8 показували та розповідали як вони грабували магазин, ОСОБА_7 заходив в магазин, а ОСОБА_8 не заходив. Зауважень від обвинувачених та понятих після оголошення протоколу не надходило.
Крім того, свідок ОСОБА_28 у судовому засіданні в суді першої інстанції дала покази про те, що в кінці літа 2015 року вона зустріла знайому ОСОБА_29 , яка запропонувала купити у неї речі. В пакетах були джинси, мокасини. Речі були нові з етикетками та знаходилися в пакетах, вона купили у неї джинси за 50 грн. ОСОБА_30 говорила, що вказані речі їй передає жінка зі Слов`янську для продажу.
Ці покази свідка знайшли своє підтвердження в протоколі огляду речей від 25.08.2015 року за участю ОСОБА_28 , про огляд та вилучення жіночих джинс синього кольору, з біркою в внутрішній частині з написом «Size 27», з двома карманами з фронтальної та тильної сторони джинсів, з застібками у вигляді ґудзиків (Том 3, а.с.43).
Із показів свідка ОСОБА_31 вбачається, що в серпні 2015 року він зустрів на вулиці ОСОБА_8 , останній запропонував йому кросівки та штани. Після чого вони пішли до ОСОБА_8 додому, де він дав йому кросівки та штани, речі були без етикеток, але в гарному стані, інших речей в квартирі він не помітив.
Свідок ОСОБА_32 повідомила, що до затримання ОСОБА_9 проживала разом з ним в будинку по пров. Російському, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 знає. ОСОБА_7 просив її продавати речі, які, з його слів передала йому тітка з м. Слов`янськ. Речі були нові, з етикетками, серед них були джинси, кросівки, босоніжки. ОСОБА_32 повідомила, що продала лише одні джинси, але їй не було відомо, що речі крадені.
Свідок ОСОБА_33 в судовому засіданні вказала на те, що ОСОБА_9 запропонував їй купити одяг. Коли вона зі своїм хлопцем ОСОБА_34 прийшли до ОСОБА_9 додому, речей вони не бачили, незнайома дівчина винесла з іншої кімнати потрібного розміру чоловічі джинси, які були без етикетки, ОСОБА_35 купив їх за 70-100 грн. Звідки ОСОБА_9 взяв ці джинси вони не питали.
Крім того спростовується версія обвинуваченого ОСОБА_8 про непричетність до скоєного кримінального правопорушення і дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами, яким судом дана належна оцінка та які в сукупності підтверджують винність обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 ,зокрема :
- протоколом огляду речей від 25.09.2015 року за участю потерпілої ОСОБА_12 , під час якого вона впізнала надані їй речі (одяг, взуття) як такі що були викрадені з магазину «Анді» в ніч з 11 на 12 серпня 2015 року (Том 3, а.с.48);
- протоколом огляду речей від 25.08.2015року, за участю ОСОБА_33 , під час якого проведено огляд та вилучено на території домоволодіння по АДРЕСА_10 речі, а саме: 1) кросівки сірого кольору, «Power Design», 45 розміру, з тильної сторони кросівок на «язичку» є маркування В5200, штрих-код 102183846, є вставки червоного кольору; 2) спортивні штани чорного кольору з білими смугами фірми «Adidas», розмір XL; 3) джинси жіночі блакитного кольору, на ґудзиках, на задньому кармані є металева емблема з надписом «Jeans Wear», в внутрішній частині джинсів є маркування «Size 25»; 4) джинси блакитного кольору на застібках ґудзиках та змійка. На правому задньому кармані є металева емблема з написом «Fashion collection», з внутрішній частині джинсів є маркування «Size 25» (Том 3, а.с.44);
- протоколами огляду речей від 25.08.2015р., 26.08.2015р., 03.09.2015р., під час яких оглянуто та вилучено речі одяг, взуття, викрадені з магазину АНДІ за адресою:Харківська область, Ізюмський район, с. Червоний Оскіл, вул. Заоскільська, 15; м. Ізюм, вул. Пушкінська, 2; м. Ізюм, вул. Кірова, 33, які ОСОБА_36 , ОСОБА_37 , ОСОБА_38 добровільно були видані співробітникам міліції (Том 3, а.с.45-47);
- висновком товарознавчої експертизи №120, відповідно до якого станом на 13.10.2015р. встановлено вартість речей, викрадених з магазину Анді у розмірі 4430,00 грн. (том 3, а.с. 49-50).
З вироку вбачається, що показання свідка ОСОБА_22 , який був допитаний судом, визнані в силу ст. 87 КПК Укарїни недопустимим доказом, оскільки судом після допиту встановлено етапування разом ОСОБА_22 та ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , знаходження їх в одній камері в Ізюмському ІТТ до допиту в суді, що знайшло своє підтвердження у листі т.в.о. начальника Ізюмського ВП ГУНП в Харківській області ОСОБА_39 , постовій відомості ізолятора Ізюмського ВП, листом УДПС України в Харківській області (№27), попутних списках.
Тому доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_8 щодо виклику свідка ОСОБА_22 не заслуговують на увагу.
Доводи апеляційних скарг обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 ґрунтуються на вибірковому, а не всебічному аналізі доказів по справі та містять ряд посилань, які не відповідають матеріалам справи.

Обвинувачений ОСОБА_8 посилається в апеляційній скарзі на те, що судом не враховані його первинні покази, а у суді першої інстанції він неодноразово заявляв, що давав показання під тиском працівників правоохоронних органів, тому їх не слід враховувати. На вказаний довід посилається в своїй апеляційній скарзі і захисник ОСОБА_11 .

Доводи ОСОБА_8 про застосування до нього незаконних методів фізичного впливу з боку працівників поліції перевірялись як органами прокуратури, так і судом , і обґрунтовано визнані безпідставними з наведенням у вироку відповідних мотивів такого рішення, яким надано оцінку й тим доказам, на які є посилання в апеляційній скарзі обвинуваченого. Так, обвинуваченим не доведено, що будь-який із наведених судом у вироку доказів був отриманий внаслідок істотного порушення прав обвинуваченого або інших осіб. Як вбачається з матеріалів провадження при огляді медичним працівником установи, до якої він прибув, у ОСОБА_8 тілесних пошкоджень виявлено не було, скарг про поганий стан здоров`я, про неправомірні дії з боку працівників поліції та інших скарг він не заявляв(том 1а.с. 10 ). Крім того в ході проведення цієї перевірки обвинувачений ОСОБА_8 відмовився давати будь-які покази. Така позиція обвинуваченого обгрунтовано розцінена судом як намагання ввести суд в оману.

Щодо доводів апеляційних скарг обвинувачених ОСОБА_8 і ОСОБА_7 про необхідність допиту свідків ОСОБА_40 , Синявського, ОСОБА_19 , які могли підтвердити кількість речей, яку вони бачили у ОСОБА_7 , то в матеріалах кримінального провадження є заява ОСОБА_41 , в якій він посилається на те, що він з ОСОБА_7 не знайомий, не бачив його, де він проживає не знає, свідчень відносно нього не давав (том №4 а.с. 186 ).

Таким чином, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про відсутність будь-яких об`єктивних даних, що підтверджують версію обвинуваченого ОСОБА_8 про непричетність до злочину, та визнав його винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, а доводи апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника цих висновків не спростовують.
Тому доводи обвинуваченого ОСОБА_8 щодо того, що ОСОБА_7 обмовив його на досудовому слідстві, колегія суддів оцінює критично, як намагання уникнути відповідальності.

Також колегія суддів не вбачає сумнівів щодо висновку суду про доведеність вини ОСОБА_7 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, оскільки його версія про вчинення крадіжки майна з магазину «Анді» лише ним спростовується дослідженими в судовому засіданні доказами, зокрема, показаннями потерпілої, свідків, місцем зберігання речей, слідчими експериментами, проведеними за участю ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .

Щодо доводів апеляційних скарг обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_7 про скасування ухвали про виправлення описки у цьому вироку колегія суддів звертає увагу на наступне.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 379 КПК України суд має право за власною ініціативою або за заявою учасника кримінального провадження чи іншої заінтересованої особи виправити допущені в судовому рішенні цього суду описки, очевидні арифметичні помилки незалежно від того набрало судове рішення законної сили чи ні.

Питання про внесення виправлень суд вирішує в судовому засіданні. Учасники судового провадження повідомляються про дату, час і місце засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені, не перешкоджає розгляду питання про внесення виправлень.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що учасники судового провадження були належним чином повідомлені про розгляд вказаного питання, про що свідчать повідомлення, направлені на їх адреси (т. 4 а.к.п. 78-81).

Проте відповідно до ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону. Згідно ст. 412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Виходячи з системного аналізу положень ст. 379 КПК України стосовно того, що неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені, не перешкоджає розгляду питання про внесення виправлень в контексті з іншими положеннями діючого КПК України, колегія суддів не погоджується з доводами апеляційних скарг про те, що судове засідання, в якому вирішується питання про виправлення описки в судовому рішенні, має проводитися з обов`язковою участю учасників судового провадження. Положення п.п. 3,4 ст. 412 КПК України також стосуються випадків саме обов`язкової участі захисника та обвинуваченого у судовому провадженні та не мають відношення до даного випадку.

Таким чином наведені в апеляційних скаргах обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 порушення не можна вважати такими, що могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення, а тому це порушення не тягне за собою скасування оскаржуваної ухвали.
Крім того, даною ухвалою виправлено допущену судом описку стосовно дати зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання в порядку ч. 5 ст. 72 КК України, а саме дати ухвалення вироку.
Окрім цього, оскаржуваною ухвалою не призначено додаткове покарання ОСОБА_7 відповідно до ст. 71 КК України, а доповнено те, що судом помилково не вказано у вироку від 27.12.2016 року.

Зважаючи на те, що додаткове покарання у вигляді конфіскації майна було призначене ОСОБА_7 вироком Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 16.04.2015 року з урахуванням ухвали Апеляційного суду Харківської області від 11.02.2016 року, тобто суд у вироку, який є предметом розгляду апеляційного суду, не призначив це покарання, то колегія суддів вважає можливим змінити цей вирок своєю ухвалою, а відтак підстав для задоволення апеляційних скарг обвинувачених не вбачається.
Призначаючи покарання обвинуваченим ОСОБА_7 , ОСОБА_9 та ОСОБА_8 суд першої інстанції дотримався вимог ст. 65 КК України, врахував ступінь тяжкості і суспільну небезпеку скоєних злочинів, які відповідно до ст. 12 КК України віднесені до тяжких та злочинів середньої тяжкості, дані про особу винних, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання обвинувачених.
Так, обвинувачений ОСОБА_7 не працює, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, за місцем проживання характеризується формально нейтрально, раніше неодноразово судимий.
Обвинувачений ОСОБА_9 не працює, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, за місцем проживання скарг не надходило, за попереднім місцем роботи у ФОП ОСОБА_42 характеризується позитивно, має на утриманні неповнолітню дитину, у Збройних Силах України не служив, раніше судимий.
Обвинувачений ОСОБА_8 не працює, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, за місцем проживання характеризується формально нейтрально, у Збройних Силах України не служив, раніше судимий.
Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , визнано судом щире каяття.
Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , суд визнав рецидив злочинів.
Судом не встановлено. обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченим ОСОБА_9 та ОСОБА_8 .
Обставинами, які обтяжують покарання обвинуваченим ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , суд визнав рецидив злочинів.
Враховуючи те, що ОСОБА_8 засуджений вироком Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 27.08.2015 року за ст. 185 ч. 2 КК України до 2 років позбавлення волі, то йому обґрунтовано судом призначено остаточне покарання відповідно до ч.4 ст. 70 КК України.
Проте, перевіривши вирок в частині призначення остаточного покарання ОСОБА_7 колегія суддів приходить до наступного.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження обвинувачений ОСОБА_7 засуджений вироком Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 16.04.2015 року з урахуванням ухвали Апеляційного суду Харківської області від 11.02.2016року до 4 років позбавлення волі з конфіскацією майна, тому суд першої інстанції доцільно прийшов до висновку про призначення остаточного покарання у відповідності до ст.71 КК України за сукупністю вироків, шляхом часткового складання невідбутої частини покарання за попереднім вироком, однак помилково не вказав додаткове покарання конфіскацію майна при складанні покарань, внаслідок чого судом 28.12.2016 року було постановлено ухвалу про виправлення описки в резолютивній частині вказаного вироку.
Відповідно до ч. 3 ст. 71 КК України призначене хоча б за одним із вироків додаткове покарання або невідбута його частина за попереднім вироком підлягає приєднанню до основного покарання, остаточно призначеного за сукупністю вироків.
Тому резолютивну частину вироку Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 27 грудня 2016 року у відношенні ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_8 в частині призначення остаточного покарання ОСОБА_7 в силу ст. 71 КК України слід змінити.
Таким чином, відповідно до ст. 71 КК України остаточно призначеним до відбування ОСОБА_7 слід вважати покарання у вигляді 5 (п`ять) років позбавлення волі з конфіскацією майна.
Колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції доцільно призначив обвинуваченим ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_8 покарання в умовах ізоляції від суспільства та та вважає, що призначене їм покарання є законним, справедливим, обґрунтованим, достатнім для їх виправлення та попередження нових злочинів.

Доводи обвинуваченого ОСОБА_8 щодо застосування Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22.12.2016 року №1810-VIII колегією суддів перевірені.

Згідно ст.9 Закону України «Про амністію у 2016 році», амністія не застосовується до осіб, зазначених у статті 4 Закону України «Про застосування амністії в Україні».

Пунктом «в» ст. 4 Закону України «Про застосування амністії в Україні» визначено, що амністія не може бути застосована до осіб, які мають дві і більше судимості за вчинення умисних тяжких та / або особливо тяжких злочинів, крім випадків індивідуальної амністії.

Враховуючи те, що ОСОБА_8 має непогашені судимості за вчинення умисних тяжких злочинів, колегія суддів вважає, що в задоволенні поданого ним клопотання про застосування ЗУ "Про амністію у 2016 році" слід відмовити.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження ОСОБА_7 було затримано в порядку ст. 208 КПК України 24 серпня 2015 року.

Ухвалою слідчого судді Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 26 серпня 2015 року ОСОБА_7 обрано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Згідно ухвали слідчого судді Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 24 вересня 2015 року ОСОБА_7 раніше обраний запобіжний захід у вигляді домашнього арешту змінений на запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, а відтак строк його тримання під вартою розпочався з 24 вересня 2015 року.

Колегія суддів вважає необхідним відповідно до положень ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції від 26.11.2015 року) зарахувати ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в строк відбування покарання строк його попереднього ув`язнення з 24 вересня 2015 року по 20 червня 2017 року включно із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції від 26.11.2015 року) необхідно зарахувати ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в строк відбування покарання строк його попереднього ув`язнення з 26 вересня 2015 року по 20 червня 2017 року включно із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції від 26.11.2015 року) слід зарахувати ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в строк відбування покарання строк його попереднього ув`язнення з 24 серпня 2015 року по 20 червня 2017 року включно із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Враховуючи те, що ОСОБА_9 повністю відбув призначене покарання, його необхідно звільнити з-під варти в залі суду негайно.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407,418, 419 КПК України колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційні скарги прокурора, обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , захисника ОСОБА_11 на вирок Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 27 грудня 2016 року у відношенні ОСОБА_7 , ОСОБА_9 ., ОСОБА_8 та апеляційні скарги обвинувачених ОСОБА_7 і ОСОБА_8 на ухвалу Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 28 грудня 2016 року про виправлення описки залишити без задоволення.
Ухвалу Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 28 грудня 2016 року залишити без змін.
Вирок Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 27 грудня 2016 року у відношенні ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_8 в частині призначення остаточного покарання ОСОБА_7 в силу ст. 71 КК України змінити.
Вважати відповідно до ст. 71 КК України остаточно призначеним до відбування ОСОБА_7 покарання у вигляді 5 (п`ять) років позбавлення волі з конфіскацією майна.
Врешті вирок залишити без змін.

Клопотання ОСОБА_8 про застосування Закону України «Про амністію у 2016 році» залишити без задоволення.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції від 26.11.2015 року) зарахувати ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в строк відбування покарання строк його попереднього ув`язнення з 24 вересня 2015 року по 20 червня 2017 року включно із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції від 26.11.2015 року) зарахувати ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в строк відбування покарання строк його попереднього ув`язнення з 26 вересня 2015 року по 20 червня 2017 року включно із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції від 26.11.2015 року) зарахувати ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в строк відбування покарання строк його попереднього ув`язнення з 24 серпня 2015 року по 20 червня 2017 року включно із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Вважати ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , таким, що повністю відбув призначене покарання, та звільнити його з-під варти в залі суду негайно.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з моменту її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той же строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуючий-
Судді :