Апеляційний суд Рівненської області
_____________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України
18 грудня 2017 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі:

головуючого - судді - ОСОБА_1 ,

суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

потерпілого ОСОБА_8 ,

представника потерпілого-адвоката ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань апеляційного суду кримінальне провадження №0000004 за обвинуваченням ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , народженого та зареєстрованого в АДРЕСА_1 , проживаючого в АДРЕСА_2 , громадянина України, з середньою освітою, раніше не судимого, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України, за апеляційними скаргами прокурора Рівненської місцевої прокуратури ОСОБА_10 , потерпілого ОСОБА_8 , обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_7 на вирок Рівненського міського суду Рівненської області від 02 березня 2017 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Рівненського міського суду Рівненської області від 02 березня 2017 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 6 місяців.

Захід забезпечення кримінального провадження до вступу вироку в законну силу ОСОБА_6 залишено попередній тримання під вартою.

Строк відбування покарання ОСОБА_6 вирішено рахувати з 10 год. 10 хв. 24 грудня 2015 року, зарахувавши в строк відбування покарання строк перебування його під вартою з розрахунку, один день ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_8 до ОСОБА_6 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, заподіяної злочином, задоволено частково.

Стягнено з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 17527 (сімнадцять тисяч п`ятсот двадцять сім) гривень 55 копійок завданої матеріальної шкоди та 25 000 (двадцять п`ять тисяч) гривень на відшкодування моральної шкоди.

Стягнено з ОСОБА_6 на користь обласного бюджету Рівненської області на рахунок Департаменту фінансів Рівненської обласної державної адміністрації, кошти в сумі 8362 (вісім тисяч триста шістдесят дві) гривні 46 копійок в якості понесених витрат на лікування потерпілого від злочину ОСОБА_8 .

Стягнено з ОСОБА_6 на користь Рівненської міської ради для зарахування на рахунок місцевого бюджету 404 (чотириста чотири) гривні 8 копійок витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочину ОСОБА_8 .

Стягнено з ОСОБА_6 в дохід держави суму розміру судового збору пропорційно до задоволеної частини стягнення вимог, що становить 250 (двісті п`ятдесят) гривень (один відсоток від задоволеної суми).

Стягнено з ОСОБА_6 на користь держави понесені витрати на залучення експертів, в сумі 3409 (три тисячі чотириста дев`ять) гривень 44 копійки.

Судом вирішено питання щодо речових доказів у кримінальному провадженні.

За вироком суду, приблизно о 00 годин 10 хвилин 22 грудня 2015 року ОСОБА_6 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись в приміщенні в одній із кімнат будинку АДРЕСА_3 , на ґрунті особистих неприязних стосунків, що виникли через ревнощі, усвідомлюючи суспільнонебезпечний характер своїх дій, умисно наніс хаотичні чисельні удари ножем, точну кількість яких не встановлено, ОСОБА_8 , який спав на дивані. В результаті чого заподіяв ОСОБА_8 тілесні ушкодження у вигляді проникаючих ножових поранень грудної клітки справа з пошкодженнями жирової підвіски перикарду, правого куполу діафрагми, правої нирки та пересіченням 10 ребра справа, що ускладнилося правобічним гемопневмотораксом, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя та у вигляді множинних різаноколотих ран лівого плеча, передпліччя, кисті та правого передпліччя, що ускладнилося травматичним ушкодженням лівого ліктьового нерва, які відносяться до легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я.

В поданій на вирок суду апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_10 вважає судове рішення суду першої інстанції незаконним та невмотивованим у зв`язку з невідповідністю висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, щодо кваліфікації дій за ч.1 ст.121 КК України. Просить вирок суду скасувати та ухвалити новий, яким ОСОБА_6 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України, та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років. Відповідно до ч.5 ст.72 КК України врахувати строк попереднього ув`язнення із 24 грудня 2015 року.

В апеляційній скарзі потерпілий ОСОБА_8 вважає вирок суду незаконним та невмотивованим у зв`язку з невідповідністю висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального провадження та особі обвинуваченого. Просить вирок суду скасувати та ухвалити новий, яким визнати ОСОБА_6 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України та призначити міру покарання в межах санкції даної статті, яку запропонував прокурор. Стягнути з обвинуваченого на його користь 17527,55 грн. на відшкодування матеріальної шкоди та 200 000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 вважає вирок суду першої інстанції незаконним та необґрунтованим у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та істотного порушення вимог кримінального процесуального законодавства. Вказує, що суд неправильно кваліфікував дії ОСОБА_6 за ч.1 ст.121 КК України, оскільки його дії слід кваліфікувати за ст.123 КК України умисне тяжке тілесне ушкодження, заподіяне у стані сильного душевного хвилювання. Просить вирок суду скасувати та ухвалити новий, яким перекваліфікувати кримінальне правопорушення, вчинене ОСОБА_6 з ч.1 ст.121 КК України на ст.123 КК України. У задоволенні цивільного позову потерпілого ОСОБА_8 в частині стягнення моральної шкоди, заподіяної злочином, відмовити.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 вважає вирок суду першої інстанції незаконним та необґрунтованим у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та істотним порушення вимог кримінального процесуального законодавства. Просить вирок суду скасувати та ухвалити новий, яким перекваліфікувати кримінальне правопорушення, вчинене ОСОБА_6 з ч.1 ст.121 КК України на ст.123 КК України. У задоволенні цивільного позову потерпілого ОСОБА_8 в частині стягнення моральної шкоди, заподіяної злочином, відмовити.

В запереченнях на апеляційну скаргу прокурора і потерпілого захисник ОСОБА_7 просить апеляційні скарги прокурора і потерпілого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

В запереченнях на апеляційні скарги обвинувачений ОСОБА_6 просить апеляційні скарги прокурора і потерпілого залишити без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи прокурора, потерпілого ОСОБА_8 та його представника щодо задоволення їх апеляційних скарг, та залишення без задоволення апеляційних скарг обвинуваченого ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 , доводи обвинуваченого ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 щодо задоволення їх апеляційних скарг та залишення без задоволення апеляційних скарг прокурора та потерпілого ОСОБА_8 , перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що подані у справі апеляційні скарги не підлягають задоволенню з таких підстав.

Згідно з вимогами ч.1 ст.404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Висновок суду про винуватість обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, ґрунтується на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими відповідно до ст.94 КПК України, яким судом дана правильна юридична оцінка.

Як вбачається з показань обвинуваченого ОСОБА_6 , наданих суду першої інстанції, у вечірній час 21 грудня 2015 року він перебував за адресою де проживає ОСОБА_11 з якою він спільно проживав приблизно два роки до цього випадку. З ОСОБА_12 проживає її донька ОСОБА_13 . Зазначив, що в будинку ОСОБА_12 проживає також хлопець ОСОБА_14 який є квартирантом. У вечірній час 21.12.2015р. він, ОСОБА_12 , її донька вечеряли. В будинок до ОСОБА_12 прийшов потерпілий якого він раніше не знав, також хлопці ОСОБА_15 і ОСОБА_16 . Всі разом стали вживати алкоголь - горілку, при цьому випив 100 грам горілки. Будь яких конфліктів не було. В той вечір ОСОБА_17 (потерпілий) вів себе як господар, на думку ОСОБА_6 надто зухвало, відповідно йому така поведінка не сподобалася, і між ними став виникати словесний конфлікт через ревнощі. Згодом він, з будинку ОСОБА_12 виходив до своїх дітей на провулок Боярка. ОСОБА_12 та ОСОБА_17 залишалися в дома. Повернувшись до будинку своєї співмешканки ОСОБА_12 , зайшов у кімнату, увімкнув світло, побачив ОСОБА_17 та ОСОБА_12 які лежали на дивані. Не пам`ятає де взяв ніж та як наносив ножем пошкодження потерпілому. Однак, розуміє, що саме він заподіяв тілесні ушкодження ножем потерпілому. Після цих дій прийшов до тями за 150 метрів від будинку. Пригадав крик ОСОБА_12 « Що ти робиш ? » та вирішив іти до поліції. Пам`ятає тільки обличчя потерпілого. Став іти пішки до поліції, по дорозі вживав алкоголь, викинув ніж, при цьому не пам`ятає де, можливо біля ОСОБА_18 залу на вул.Соборна в м.Рівне. В поліції розповів, що можливо вбив людину, хоча наміру робити це не мав. Ніж був звичайний, кухонний із надломленим лезом. Галину вважав своєю дружиною, тому і приревнував її до ОСОБА_17 у тій ситуації яка склалась. Замаху (наміру) вбивати ОСОБА_19 як зазначено у обвинувальному акті у нього не було. Якби хотів то звичайно позбавив би життя потерпілого, оскільки має навики поводження з ножем. Знає куди можливо завдати удар ножем людині щоб заподіяти смерть.

Згідно показань, потерпілого ОСОБА_8 , наданих у ході судового слідства, 22 грудня 2015 року приблизно о 00 год. 10 хв. він спільно із хлопцями ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , перебував у будинку своєї знайомої ОСОБА_12 , у якої до цього випадку, був декілька разів. Всі відпочивали, вживали спиртні напої. По місцю проживання ОСОБА_12 також знаходився обвинувачений ОСОБА_6 якого бачив вперше та дочка ОСОБА_12 ОСОБА_20 . Пізніше до компанії приєднався ОСОБА_21 . Йому не відомо було, що ОСОБА_12 спільно проживає із ОСОБА_6 . Згодом, в ході спілкування з обвинуваченим, між ними виникав словесний конфлікт. Певний час обвинуваченого в будинку не було. Близько 21 години вирішив йти додому. Оскільки він був у стані алкогольного сп`яніння, ОСОБА_12 запропонувала йому залишитися. Він залишився, попросив ОСОБА_12 його розбудити о 03:00 год. Роззувся, зняв верхній одяг ліг спати на диван на який вказала ОСОБА_12 . Ліг спати в джинсах, футболці, гольфі. Проснувся вночі, оскільки відчув різку біль в спині, почав відмахуватись рукою, лежав на правому боці, та не розумів, що відбувається. Коли повернувся та спробував піднятися з метою роздивитись, що відбувається побачив перед собою ОСОБА_6 із ножем в правій руці. Став відмахуватися лівою рукою від ножових ударів обвинуваченого. Знає, що втрачав свідомість та приходив до тями коли вже надавали медичну допомогу.

Як вбачається з показань свідка ОСОБА_22 , наданих суду першої інстанції, приблизно о 19 год. 21.12.2015р. він прийшов у будинок до дівчини ОСОБА_23 , матір`ю якої є ОСОБА_12 . В будинку в цей час були потерпілий ОСОБА_17 , хлопець ОСОБА_15 , ОСОБА_24 , всі вечеряли, випивали спиртні напої. ОСОБА_6 (який для нього є знайомим) за деякий час кудись із будинку пішов. Приблизно о 22 годині, він, із дівчиною ОСОБА_20 пішов в іншу кімнату. Пам`ятає, що ОСОБА_8 пішов спати на диван одягненим, накрився одіялом, був у стані алкогольного сп`яніння. Бачив, що на дивані біля потерпілого лягла ОСОБА_12 яка також була одягнена. Приблизно о 22 годині ОСОБА_15 та ОСОБА_16 будили ОСОБА_8 , однак їм цього не вдалося зробити по причині того, що ОСОБА_17 був п`яний. Коли спав то почув крики ОСОБА_12 «Що ти робиш?». Він відразу зайшов у кімнату де спали потерпілий та ОСОБА_12 і побачив ОСОБА_6 який став виходити із кімнати з ножем в руці. Підбіг до потерпілого та ОСОБА_12 і побачив сліди крові, почав надавати допомогу ОСОБА_25 в якого була сильно порізана рука. В кімнату також зайшли ОСОБА_20 та ОСОБА_26 . Йому стало зрозуміло, що тілесні ушкодження потерпілому спричинив ножем ОСОБА_6 .

Згідно показань свідка ОСОБА_27 вбачається, що в грудні 2015 року він проживав та знімав кімнату у будинку ОСОБА_28 . У вечері о 18 годині виходив із будинку. До ОСОБА_12 у вечірній час прийшли гості. До цього вечора він не знав потерпілого ОСОБА_8 . Зазначив, що прийшов в будинок де винаймає кімнату приблизно о 22 годині, дивився телевізор. Приблизно опівночі ОСОБА_12 стала кричати «Що ти наробив?». Він відразу ж забіг у кімнату та побачив, що назустріч йому йшов ОСОБА_6 у якого в правій руці був ніж із слідами крові. Лезо кухонного ножа було розміром як людська долоня. ОСОБА_6 вийшов із кімнати в якій він побачив кров на потерпілому. Той був одягнений у светр та штани. Права рука потерпілого була порізана. Також побачив рану на спині. ОСОБА_12 стала надавати медичну допомогу ОСОБА_17 за допомогою накладання джгута на руку, щоб зупинити кровотечу. Надія викликала швидку допомогу. Коли бачив ОСОБА_6 в ту ніч, зрозумів, що той перебував у стані алкогольного сп`яніння. Коли бачив ніж у його руках, зрозумів, що цей ніж із будинку ОСОБА_12 , оскільки кінець леза цього ножа був надломлений. Не бачив щоб ОСОБА_12 лежала на дивані біля потерпілого. Як ОСОБА_12 так і ОСОБА_17 були одягнені не звернув уваги.

Як вбачається з показань свідка ОСОБА_29 , яка є лікарем швидкої допомоги, в ніч з 21 на 22 грудня 2015 року вона у складі бригади швидкої медичної допомоги прибула за адресою в АДРЕСА_3 . На місці було виявлено потерпілого ОСОБА_8 який знаходився в одній із кімнат на підлозі біля дивану. У будинку перебувало декілька людей які були збуджені, можливо перебували у стані алкогольного сп`яніння. При огляді у потерпілого було виявлено поранення лівого плеча і передпліччя, ушкодження спини в області поперека. Потерпілий на момент прибуття медичної допомоги був зодягнений у штани та джемпер. Медична допомога надавалась потерпілому з 00:18 год. по 00:40 год. Потерпілий був притомний. У подальшому потерпілого госпіталізовано до центральної міської лікарні.

Згідно показань свідка ОСОБА_30 працівника поліції, вбачається, що о 08 год. 21 грудня 2015 року він заступив на добове чергування так як перебував на посаді старшого інспектора чергового Рівненського ВП ГУ НП в Рівненській області. 22 грудня 2015 року о 00 год.15 хв. в чергову частину надійшов виклик, що за зазначеною вище адресою особі спричинено ножове поранення. Після отриманої інформації слідчооперативна група була направлена на місце події. Через деякий час, приблизно о 01 год. 22 грудня 2015р. до відділу поліції прийшов громадянин який представився ОСОБА_6 та який повідомив, що можливо вбив людину хлопця якого приревнував до своєї співмешканки. Він пояснив, що співмешканка лежала з ним у ліжку, тому він пішов на кухню й узявши ніж, став наносити хлопцеві поранення, після чого вийшов із будинку і пішов до поліції. Також повідомив, що ніж викинув біля органного залу в м. Рівне по вул.Соборній. Додає, що ОСОБА_6 був схвильований, говорив тихо. В подальшому із вказаною особою спілкувалися оперативні працівники.

Аналогічні пояснення свідка ОСОБА_30 дав у судовому засіданні й свідок ОСОБА_31 , який є працівником поліції помічником чергового Рівненського ВП ГУ НП в Рівненській області.

Експерт ОСОБА_32 допитаний судом як свідок, підтримав свої судово - медичні висновки №94 від 26.01.2016р., а також висновок №Е -164 від 26.02.2016р. Зокрема зазначив, що прямих ножових ударів в ділянку серця потерпілого не було. Смерть потерпілого могла настати, якщо вчасно не було б надано медичної допомоги. Міг настати травматичний шок, крововтрата. В судово медичній експертизі зазначив, що у потерпілого ОСОБА_8 було одне проникаюче ушкодження в грудну клітку з права.

Вина ОСОБА_6 у вчиненні умисного тяжкого тілесного ушкодження небезпечного для життя потерпілого в момент заподіяння також підтверджується дослідженими належними та допустимими письмовими доказами, наявними в матеріалах кримінального провадження зокрема:

- даними, які містяться у Картці первинного обліку інформації, що надійшла по телефону до Рівненського відділу ГУНП, із яких слідує, що о 00год.15 хв. ОСОБА_33 повідомила що у будинку по АДРЕСА_3 її відчим ОСОБА_34 , спричинив ножові поранення їхньому знайомому ОСОБА_35 . (а.к.п.15);

- інформацією з картки виїзду швидкої медичної допомоги від 22.12.15р., якою підтверджується травма кримінального характеру потерпілому ОСОБА_8 (а.к.п.16);

- даними протоколу огляду місця події від 22.12.2015р., проведеного прокурором ОСОБА_10 , в якому зафіксовано загальну обстановку в кімнаті будинку за вказаною у протоколі адресою, де безпосередньо потерпілий отримав тілесні ушкодження, також відібрано змиви речовини бурого кольору схожих на кров. (а.к.п.24 -30);

- даними протоколу проведення слідчого експерименту шляхом відтворення обстановки та обставин події від 8.02.2016р., якими підтверджується, що потерпілий послідовно розповів та вказав за допомогою статиста, про обставини нанесення йому тілесних ушкоджень, показав механізм їх нанесення обвинуваченим ОСОБА_6 у встановлений час та день. (а.к.п.44-50);

- висновком № 94 судово - медичної експертизи потерпілого ОСОБА_8 від 26.01.2016р. підтверджено отримання ним тілесних ушкоджень у вигляді проникаючого ножового поранення грудної клітки справа з пошкодженням жирової підвіски перикарду, правого куполу діафрагми, правої нирки та пересіченням 10 ребра справа, що ускладнились правобічним гемопневмоторакосом, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень по критерію небезпеки для життя. Усі інші тілесні ушкодження, а саме множинні різано-колоті рани лівого плеча, передпліччя, кисті та правого передпліччя, що ускладнилося травматичним ушкодженням лівого ліктьового нерва, відносяться до легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я. (а.к.п.90-92);

- висновком судово медичної експертизи №Е-164 потерпілого ОСОБА_8 від 26.02.2016р. згідно якого тілесні ушкодження у потерпілого, які описані лікарями в наданій на експертизу медичній карті, могли виникнути за обставин, на які він вказав під час проведення з ним слідчого експерименту 08.02.2016 року. Враховуючи розташування ушкоджень на тілі потерпілого, вони могли виникнути за обставин, на які він вказує, а саме коли потерпілий ОСОБА_8 перебував у горизонтальному положенні лежачи на лівому боці. (а.к.п.94,95);

висновком судово медичної експертизи речових доказів від 12.01.2016р., згідно якого на предметах одягу ОСОБА_8 виявлені колото різані пошкодження тканини розташовані: - на куртці, одне в середній третині лівої полиці, одне в середній третині спинки справа, одне у верхній третині задньої поверхні лівого рукава; на джемпері: одне середній третині спереду по середині, одне в нижній третині спинки справа, - одне в верхній третині задньої поверхні лівого рукава; на тенісці, одне в середній третині спереду по середині. Дані колото різані пошкодження тканини спричинені внаслідок трьох травматичних дій плоским, одностороннє загостреним, колюче ріжучим травматичним знаряддям на зразок клинка ножа (а.к.п.127-131);

- висновками експертів №2.2-320/15 від 31.12.2015р.; №2.2-6/16 від 15.01.2016; №2.2-21/16 від 03.02.2016р.; №2.2-22/16від 05.02.2016;№22.2-20/16 від 05.02.2016 судово - імунологічних експертиз підтверджується, що на одязі та в будинку потерпілого за адресою АДРЕСА_4 виявлено кров потерпілого ОСОБА_8 (а.к.п. 107-108, 116,117, 123,124, 146-148, 153-155);

- випискою з протоколу №2446 медичного освідчення на предмет сп`яніння ОСОБА_6 стверджується, що на дату і час освідування о 01 год.50 хв. 22.12.2015 року, обвинувачений перебував в стані алкогольного сп`янінні. (а.к.п.194).

Щодо перекваліфікації судом злочину з інкримінованої досудовим слідством обвинуваченому ОСОБА_6 ч.2 ст.15 та ч.1 ст.115 КК України на ч.1 ст.121 КК України, яка мала місце на думку суду, то колегія суддів, беручи до уваги характер стосунків між обвинуваченим та потерпілим, а також обставини події, поведінку обвинуваченого після нанесених ним потерпілому ножових поранень, погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції.
Висновки суду щодо відсутності у обвинуваченого умислу на закінчений замах на вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння ним смерті іншій людині знайшли своє підтвердження й під час апеляційного розгляду матеріалів провадження.
Колегія суддів погоджується з висновками місцевого суду щодо з`ясування змісту і спрямованості умислу, зокрема сукупності всіх обставин вчиненого обвинуваченим діяння з урахування способу, знаряддя злочину, кількості, характеру і локалізації поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки.
Сукупність зазначених обставин знайшла своє підтвердження у відсутності умислу обвинуваченого на умисне вбивство потерпілого, наявності одного проникаючого ножового поранення у потерпілого нанесеного ОСОБА_6 , яке відноситься до тяжких тілесних ушкоджень по критерію небезпеки для життя, в момент спричинення, а інші отримані тілесні ушкодження потерпілим, відносяться до легких з короткочасним розладом здоров`я. Місцевим судом також дано вірну оцінку припинення ОСОБА_6 протиправних дій стосовно до потерпілого після висловлювання у його адресу ОСОБА_28 , яка була поруч -«Що ти наробив?», і з`явленню ОСОБА_6 , після вчиненого, до правоохоронного органу.
Враховуючи поведінку вказаних осіб, що передувала події, суд належно врахував, що обвинувачений й потерпілий один одного не знали, відповідно ніяких стосунків між ними не було.
Кваліфікація кримінально караних дії вчинених ОСОБА_6 місцевим судом за ч.1 ст.121 КК України, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого, наслідки злочину для здоров`я потерпілого, як вчинення умисного тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, - на думку колегії суддів є правильною та належно обґрунтованою. В контексті наведеного, доводи апеляційних скарг прокурора та потерпілого, щодо неправильного застосуванням судом закону України про кримінальну відповідальність стосовно кваліфікації дій ОСОБА_6 за ч.1 ст.121 КК України а також щодо невідповідності висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження колегія суддів вважає необґрунтованими.

Доводи апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника ОСОБА_7 щодо неправильної кваліфікації судом дій ОСОБА_6 за ч.1 ст.121 КК України, оскільки на їх думку, такі дії слід кваліфікувати за ст.123 КК України, як умисне тяжке тілесне ушкодження, заподіяне у стані сильного душевного хвилювання свого підтвердження у ході апеляційного розгляду не знайшли.

Так, стороною захисту не наведено доказів, які б свідчили про те, що злочин вчинений ОСОБА_6 внаслідок неправомірних або аморальних дій потерпілого ОСОБА_8 , які стали приводом для вчинення злочину.

Зокрема, згідно роз`яснень зазначених у п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 7.02.2003 року «….суб`єктивна сторона вбивства або заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, відповідальність за які передбачено статтями 116 і 123 КК, характеризується не лише умислом, а й таким емоційним станом винного, який значною мірою знижував його здатність усвідомлювати свої дії або керувати ними. Необхідною умовою кваліфікації дій винного за зазначеними статтями є сильне душевне хвилювання, що раптово виникло внаслідок протизаконного насильства, систематичного знущання чи тяжкої образи з боку потерпілого. Насильство може бути як фізичним (заподіяння тілесних ушкоджень або побоїв, незаконне позбавлення волі тощо) так і психічним (наприклад погроз завдати фізичної, моральної чи майнової шкоди). До тяжкої образи слід віднести явно непристойну поведінку потерпілого, що особливо принижує гідність чи ганьбить честь винного або близьких йому осіб».

Водночас, колегія суддів погоджується з висновками місцевого суду щодо розцінювання визнання обвинуваченим вини лише за ст.123 КК України, як намагання пом`якшення відповідальності за вчинене.

Колегія суддів вважає такі показання обвинуваченого та доводи захисника - захистом своїх інтересів з метою уникнення кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, Крім того, така позиція обвинуваченого також спростовується іншими належними та допустимими доказами, а саме: інформацією що міститься у протоколах огляду місця події від 08.02.2016 року та проведення слідчого експерименту шляхом відтворення обстановки та обставин події від 08.02.2016 року, даними які містяться у висновку судово-психіатричної експертизи №8/16 від 14.01.2016 року, виписці з протоколу №2446 медичного освідчення на предмет сп`яніння ОСОБА_6 , які в сукупності з інформацією, що міститься у показаннях потерпілого та свідків доводять винуватість ОСОБА_6 саме у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України.

Відповідно до вимог ст.65 КК України суд призначає покарання в межах санкції частини статті, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, з урахуванням тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції при призначенні покарання правомірно врахувавши ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_6 злочину, який відповідно до ст.12 КК України є тяжким, наявність обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого з`явлення із зізнанням, щире каяття у вчиненому, за невірної кваліфікації своїх дій обвинуваченим; обставини, яка обтяжує покарання перебування у стані алкогольного сп`яніння під час вчинення злочину; особу обвинуваченого ОСОБА_6 , який до кримінальної відповідальності раніше не притягався, вдівець, позитивно характеризується за місцем проживання, стан здоров`я обвинуваченого - знаходиться на «Д» обліку з діагнозом «Меланома хоріодеі», стан після хірургічного лікування, наслідки злочину для здоров`я потерпілого, не відшкодування шкоди потерпілого та бажання її відшкодувати, дійшов обґрунтованого висновку, що виправлення обвинуваченого можливе лише в ізоляції від суспільства шляхом призначення йому покарання у виді позбавлення волі наближеного до мінімальної межі санкції передбаченої ч.1 ст.121 КК України, що відповідає тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого, є необхідним й достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Покликання в апеляційних скаргах прокурора та потерпілого ОСОБА_8 стосовно невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого під час апеляційного розгляду не знайшли свого підтвердження. Судом дано вичерпну оцінку як особі обвинуваченого так і тяжкості вчиненого ним злочину, що знайшло своє відображення у судовому рішенні.
У ході апеляційного розгляду матеріалів провадження захисником обвинуваченого ОСОБА_7 подано клопотання про застосування щодо ОСОБА_6 положень Закону України «Про амністію у 2016 році».
Здійснивши перевірку вказаного клопотання колегією суддів встановлено, що його мотиви є обґрунтованими та законними. Так, відповідно до ст.4 ЗУ «Про амністію у 2016 році» звільненню від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, підлягають особи, зазначені у ст.1 цього Закону, засуджені за умисні злочини, за які законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше десяти років, якщо на день набрання чинності цим Законом вони відбули не менше половини призначеного строку основного покарання.
Зокрема, відповідно до пункту «г» ст.1 ЗУ «Про амністію у 2016 році» до таких відносяться особи, які на день набрання чинності цим Законом в установленому порядку визнані інвалідами першої, другої чи третьої групи, а також хворими на активну форму туберкульозу (диспансерні категорії 1-4).
На момент набрання чинності Законом України «Про амністію у 2016 році», ОСОБА_6 в установленому порядку визнано інвалідом третьої групи, що підтверджується довідкою до акту огляду медико-соціальною експертної комісії серії АВ № 0410221 від 09.10.2015 року та він відбув більшу половину призначеного строку основного покарання (3 роки 3 місяці 9 днів).
Таким чином, засуджений підпадає під дію п.«г» ст.1 та ст.4 ЗУ «Про амністію у 2016 році» і до нього необхідно застосувати положення даного закону, звільнивши від покарання у виді позбавлення волі на підставі акту амністії.
Що стосується вимог апелянтів в частині цивільних позовів то колегія суддів вважає що вони є необґрунтованими, виходячи з наступного.
Як вбачається з ухвали суду першої інстанції від 7 квітня 2017 року, судом виправлено описку у вироку суду від 2 березня 2017 року та зазначено, що із ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 стягнено 17527,55 грн., тобто таку суму, яку вимагає апелянт.
Щодо заявлених у апеляційних скаргах обвинуваченого та його захисника вимог про відмову у задоволенні цивільного позову потерпілого ОСОБА_8 в частині стягнення моральної шкоди, заподіяної злочином, а також потерпілого про стягнення такої в розмірі 200000 грн., яка судом першої інстанції задоволена частково, а саме 25 000 /двадцять п`ять тисяч/ гривень, то колегія суддів вважає, що судом першої інстанції належним чином враховано вимоги розумності та справедливості, взято до уваги ступінь душевних страждання та завданий потерпілому фізичний біль, його додаткові зусилля на лікування отриманих травм на стаціонарному відділенні у лікарні, судом враховано матеріальні збитки заподіяні злочином, а також матеріальний стан обвинуваченого, який є інвалідом третьої групи та отримує мізерну допомогу по інвалідності, інших доходів не має. Відтак зазначені вимоги апелянтів до задоволення не підлягають.

За таких обставин колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції, викладені у вироку суду, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, судом першої інстанції правильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону не допущено, а відтак підстав для його зміни не має.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А :
Вирок Рівненського міського суду Рівненської області від 02 березня 2017 року щодо ОСОБА_6 залишити без змін, а апеляційні скарги прокурора Рівненської місцевої прокуратури ОСОБА_10 , потерпілого ОСОБА_8 , обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_7 без задоволення.

На підставі ч.5 ст.72 КК України зарахувати ОСОБА_6 в строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 24 грудня 2015 року по 20 червня 2017 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, а з 21 червня 2017 року по 18 грудня 2017 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Застосувати до засудженого ОСОБА_6 п. г ст.1 та ст.4 Закону України „Про амністію у 2016 році та звільнити його від відбування призначеного покарання.

ОСОБА_6 звільнити з-під варти в залі суду негайно.

Ухвала набирає законної сили негайно та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення.

СУДДІ:

_________ ___________ ____________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3