УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 листопада 2017 року місто Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_4
ОСОБА_5 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України,
зареєстрованого та проживаючого за адресою:

за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_6 .

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_5 просить змінити вирок судув частині призначеного покарання, призначивши йому покарання із застосуванням ст. 75 КК України.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_5 просить змінити вирок суду в частині призначеного покарання та призначити ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 покарання у виді одного року трьох місяців позбавлення волі.
Вироком Дарницького районного суду міста Києва від 05 вересня 2017 року ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні злочину,передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України та йому призначене покарання у виді трьох років позбавлення волі.

В доводах апеляційної скарги обвинувачений ОСОБА_5 , не оскаржуючи фактичних обставин злочину, вважає, що судом першої інстанції призначене занадто суворе покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого.
Апелянт звертає увагу на те, що судом першої інстанції не в повній мірі враховував той факт, що викрадене ним майно було вилучено відразу після його затримання та повернуто потерпілій.
Крім того, обвинувачений ОСОБА_5 звертає увагу на те, що на його утриманні перебуває малолітня дитина, він має постійне місце роботи, що, на його думку, свідчить про бажання стати на шлях виправлення.

В доводах апеляційної скарги захисник ОСОБА_7 , не оскаржуючи фактичних обставин злочину, вважає, що судом першої інстанції призначене занадто суворе покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого.

За доводами апеляційної скарги захисника, суд не врахував той факт, що відповідно до ч. 3 ст. 68 КК України, максимальне покарання за закінчений замах на злочин, передбачений ч. 2 ст. 185 КК України не може перевищувати три роки чотири місяці позбавлення волі. Покарання, призначене ОСОБА_5 вироком суду першої інстанції є близьким до максимального.
Апелянт звертає увагу на те, що ОСОБА_5 раніше судимий, але на даний час він одружений, має на утриманні малолітню дитину та матір похилого віку, яка є інвалідом ІІ групи.
Крім того, захисник зазначає, що суд визнав обставиною, що пом`якшує покарання щире каяття останнього, проте, на думку апелянта, не врахував ці обставини при призначенні покарання.

Судом першої інстанції встановлено, що 18 травня 2017 року приблизно в 19 год. 00 хв., ОСОБА_5 , перебуваючи в салоні трамваю № 8 неподалік перехрестя вулиць А.Ахматової та Ревуцького в м. Києві, реалізуючи умисел, направлений на повторне таємне викрадення чужого майна, впевнившись, що за її діями ніхто з сторонніх осіб не спостерігає, підійшов до ОСОБА_8 та дістав з її сумки мобільний телефон вартістю 2199 грн. 00 коп.

ОСОБА_8 , знаходячись поряд з ОСОБА_5 , піднявшись з сидіння помітила, що її сумка відчинена та відсутній телефон. Вона виявила телефон в руках в ОСОБА_5 , тому він не зміг довести до кінця свій умисел на заволодіння чужим майном з причин, що не залежали від його волі, оскільки був виявлений та затриманий потерпілою та особами які стояли поряд.

Під час апеляційного розгляду прокурор заперечував проти задоволення інших апеляційних скарг обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника ОСОБА_7 .
Заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що вони підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Встановивши фактичні обставини справи, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_5 та правильно кваліфікував його дії за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України як закінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно.
Висновки суду в частині доведення винуватості та кваліфікації дій ніким не оскаржуються.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинне бути законним, обґрунтованим, вмотивованим.
Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Ці положення закону розповсюджуються не тільки на вирішення питання про доведеність чи не доведеність вини обвинуваченого, але й при призначенні покарання в разі ухвалення обвинувального вироку.
Як видно з тексту оскаржуваного судового рішення, суд, призначаючи ОСОБА_5 покарання у виді трьох років позбавлення волі, не в повній мірі дотримався вимог закону.
Відповідно до загальних засад призначення кримінального покарання, передбачених ст. 65 КК України, суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Посилаючись на вказану норму закону, судом першої інстанції враховано ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу обвинуваченого, який раніше судимий, одружений, має на утриманні малолітню дитину та матір похилого віку, яка є інвалідом ІІ групи, за місцем проживання характеризується посередньо, на обліку у лікаря психіатра не перебуває, з 11 червня 2006 року перебуває на обліку у лікаря нарколога, обставину, що пом`якшує покарання щире каяття, відсутність обставин, що обтяжують покарання.
На підставі цього, суд зробив висновок про можливе виправлення ОСОБА_5 лише в умовах ізоляції від суспільства. З таким висновком погоджується колегія суддів.
Разом з тим, висновок суду першої інстанції про необхідність призначення ОСОБА_5 покарання, що є близьким до максимального, передбаченого санкцією ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України з урахуванням вимог ст. 68 ч. 3 КК України, як необхідного та достатнього для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів, не можна визнати таким, що відповідає ступеню тяжкості вчиненого та особі обвинуваченого.
Відповідно до ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Колегія суддів зазначає, що призначення покарання носить індивідуальний характер і його вид, розмір визначається з урахуванням положень ст. 65 КК України.
Відповідно до встановлених обставин, ОСОБА_5 вчинив злочин середньої тяжкості.
Як видно з матеріалів кримінального провадження, обвинувачений розповів за яких обставин вчинив злочин та що спонукало його до його вчинення.
На думку колегії суддів, ця обставина свідчить про щире каяття обвинуваченого, а тому суд першої інстанції правильно її визнав обставиною, що пом`якшує покарання.

Обставин, що обтяжують покарання, суд першої інстанції не встановив.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_5 на час ухвалення вироку судом першої інстанції працював, за місцем проживання скарг на нього не надходило (а.с. 78), на обліку у лікаря психіатра не перебуває (а.с. 70 71), на його утриманні перебувають малолітня дитина та мати інвалід ІІ групи.
За вчинення замаху на злочин строк або розмір покарання згідно ч. 3 ст. 68 КК України не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не в повній мірі врахував той факт, що шкода потерпілій фактично відшкодована шляхом повернення майна і потерпілою позов не заявлявся.
Крім того, як встановлено ОСОБА_9 перебуває в шлюбі з ОСОБА_10 та на його утриманні перебувають малолітня дочка ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та мати інвалід ІІ групи. Ці обставини свідчать про наявність міцних соціальних зв`язків обвинуваченого зі своєю родиною, що не може бути залишено поза увагою колегії суддів.
З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що з урахуванням тяжкості злочину, вчиненого в період незнятої і непогашеної судимості та особи обвинуваченого, який характеризується позитивно, відсутності обставин, що обтяжують покарання та наявності обставини, що пом`якшує покарання: щирого каяття, про можливість пом`якшення призначеного ОСОБА_5 строку покарання в межах ближче до мінімального, передбаченого санкцією ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України, а саме до одного року шести місяців позбавлення волі.
На думку колегії суддів, саме такий вид та розмір покарання є справедливим та достатнім, а тому відповідатиме меті покарання та загальним засадам його призначення.
Керуючись ст.ст. 376 ч. 2, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника ОСОБА_7 задовольнити частково.
Вирок Дарницького районного суду м іста Києва від 05 вересня 2017 року, яким ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. ст. 185 КК України, змінити в частині призначеного покарання.
Пом`якшити ОСОБА_5 покарання та вважати його засудженим за ч. 2 ст. 15 ч. ст. 185 КК України до одного року шести місяців позбавлення волі.
В решті вирок залишити без змін.
Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її оголошення.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3