ВИРОК
Іменем України
21.11.2017 року м. Львів
Франківський районний суд м. Львова, в складі: колегії:

головуючого -судді ОСОБА_1

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3

при секретарі ОСОБА_4

з участю прокурора ОСОБА_5

представників потерпілих ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9

потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_11

обвинуваченого ОСОБА_12

захисника ОСОБА_13

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові кримінальне провадження № 0001064 від 27.04.2015 р., про обвинувачення:

ОСОБА_12 - ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Львова, громадянина України, з вищою освітою, раніше не судженого, одруженого, не працюючого, без місця реєстрації, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1

у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.190 КК України, -

в с т а н о в и в :
ОСОБА_12 в січні 2015 року, перебуваючи у м.Львові на площі Липневій, з корисливих мотивів, маючи умисел на заволодіння чужим майном, шляхом обману та зловживання довірою ОСОБА_10 , під надуманим приводом вкладення коштів для розвитку бізнесу, а саме торгівлі (закупки та реалізації товару), заволодів коштами ОСОБА_10 в особливо великому розмірі на загальну суму 150 000 доларів США, що згідно курсу НБУ станом на час вчинення злочину становило 2 362 500 гривень

Крім цього, ОСОБА_12 , повторно, в період часу з лютого 2015 року по березень 2015 року, перебуваючи по вул. Грюнвальдській, 5А у м. Львові, з корисливих мотивів, маючи умисел на заволодіння чужим майном, шляхом обману та зловживання довірою ОСОБА_11 , під надуманим приводом вкладення коштів для розвитку бізнесу, а саме торгівлі (закупки та реалізації товару), заволодів коштами ОСОБА_11 в особливо великому розмірі в сумі 70 000 доларів США та 180 000 доларів США на загальну суму 250 000 доларів США, що згідно курсу НБУ на час вчинення злочину становило 5 946 400 гривень.

Крім цього, ОСОБА_12 , повторно, 01.03.2015 року, перебуваючи по вул. Садовій у м. Львові, з корисливих мотивів, маючи умисел на заволодіння чужим майном, шляхом обману та зловживання довірою ОСОБА_14 , під надуманим приводом вкладення коштів для розвитку бізнесу, а саме торгівлі (закупки та реалізації товару), заволодів коштами ОСОБА_14 в особливо великому розмірі в сумі 56 000 доларів США, що згідно курсу НБУ на час вчинення злочину становило 1 554 560 гривень

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_12 свою вину у вчиненому кримінальному правопорушенні не визнав та пояснив, що дійсно між ним та ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_14 були цивільно-правові відносини, а саме здійснював з ними операції із обміну валют. Отримав від потерпілих вказані кошти, які вчасно не зміг повернути у зв`язку із економічною кризою у державі та недобросовісними партнерами. Він не відмовляється від своїх зобов`язань, має намір повернути гроші. Вважає, що він даних злочинів не вчиняв, так як немав умислу. Просив виправдати його, а справу відносно нього закрити.

Незважаючи на невизнання вини обвинуваченим, факт вчинення ОСОБА_12 кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України, підтверджується такими зібраними у кримінальному провадженні доказами.

Показаннями в судовому засіданні потерпілогоОСОБА_10 , який вказав, що ОСОБА_12 знає кілька років. ОСОБА_15 займався постачанням товарів від фірми ТОВ «Ларанд» і вони тоді познайомились. Йому було відомо, що у ОСОБА_12 є зареєстроване підприємство. У них склались виключно ділові стосунки. У січні 2015 року до нього звернувся ОСОБА_15 з проханням позичити йому кошти для ведення бізнесу. В цей же час передав кошти на загальну суму 150000 доларів США ОСОБА_16 . При передачі коштів був його брат ОСОБА_10 та ОСОБА_17 .. В березні 2015 року ОСОБА_15 повідомив його, що не може повернути кошти, які він йому передав, а потім став обманювати про строки їх повернення. Вважає, що у результаті обманних дій ОСОБА_12 він протягом січня - березня 2015 року, використав його довіру до нього, обманним шляхом виманив у нього кошти на загальну суму 150000 доларів США. Після чого ОСОБА_15 обманював його, вказував різні неймовірні причини неповернення коштів, і постійно просив відстрочити повернення. Однак, жодних грошових коштів ОСОБА_12 йому не повернув.

Показаннями в судовому засіданні свідка ОСОБА_17 про те, що із ОСОБА_10 знайомий, познайомився у спільному колі друзів, але підтримував спілкування із його братом ОСОБА_10 , так як останнього знав і раніше. На початку 2015 року, до нього зателефонував ОСОБА_18 , а згодом і ОСОБА_19 та попросили, щоб він був присутній при передачі грошових коштів, він погодився на їх прохання. Вони два рази зустрічались на площі Липневі у м. Львові. В автомобіль сідав невідомий йому чоловік, якому ОСОБА_19 надав особисто в руки поліетиленовий темний пакет, після чого невідомий чоловік взяв даний пакет і вийшов із автомобіля. Будь якої розмови ОСОБА_19 із даною особою у його присутності не проводив, також він не задавав питання ОСОБА_19 , що саме і для чого він передав. У грудні 2015 року йому зателефонував ОСОБА_19 , пригадав про вище зазначені ситуації та повідомив його, що цим невідомим чоловіком, якому вони разом передавали грошові кошти в іноземній валюті є ОСОБА_12 ..

Показаннями в судовому засіданні свідка ОСОБА_10 про те, що ОСОБА_12 знає як особу, яку бачив декілька раз, а саме перший раз побачив його тоді коли з братом ОСОБА_10 приблизно на початку 2015 року, під`їхав на площу Липневу у м. Львові на зустріч із ОСОБА_20 , якому брат позичив грошові кошти, однак яку саме суму йому не було відомо. Тож приїхавши спільно із братом на його автомобілі за адресою площа Липнева, у м.Львові, вони зустрілись із ОСОБА_12 , після чого останній, присів до їхнього автомобіля, де його брат надав ОСОБА_15 у поліетиленовому пакеті грошові кошти, останній отримав їх та вийшов із автомобіля. Після чого ще була одна зустріч, він спільно із братом після попередньої зустрічі та від якої пройшло близько двох тижнів часу, за адресою пл. Липнева, у м. Львові, де ОСОБА_12 , аналогічно присів у автомобіль, а брат надав ОСОБА_15 грошові кошти, які не були упаковані та він побачив, що це долари США, однак про суму йому не було відомо. У грудні 2015 року, із слів брата йому стало відомо, що ОСОБА_12 грошові кошти, які були позичені останньому його братом в сумі 150 000 доларів США не повертає та він подав заяву у поліцію.

Показаннями в судовому засіданні потерпілоїОСОБА_11 , яка вказала, що знайома більше 10 років із ОСОБА_12 та з того часу вони товаришували. Приблизно в кінці лютого - початок березня 2015 року до неї звернувся ОСОБА_12 із проханням позичити йому грошові кошти в сумі 250 000 доларів США для його власного бізнесу у сфері продажу товарів. В неї сумнівів щодо діяльності ОСОБА_12 не було та оскільки, вони були у дружніх стосунках, вона вирішила позичити кошти у свого знайомого ОСОБА_21 для ОСОБА_12 .. Після чого ОСОБА_21 позичав її кошти у розмірі 70 000 доларів США та 180 000 доларів США, які вона передала ОСОБА_12 поблизу місця її роботи, біля банку ПАТ «ПУМБ», що розташований за адресою: м. Львів, вул. Грюндвальська, 5А двома частинами та які він мав повернути протягом одного місяця від першої позиченої суми. Розписки про отримання ОСОБА_12 вищевказаних сум грошових коштів вона не брала так як довіряла йому, знала його самого та його родину багато років. Коли закінчились терміни, встановлені по поверненню суми грошей, то ОСОБА_12 повідомив, що поверне їй усі кошти до 30 квітня 2015 року, про що і написав власноручно розписку, яку вона не вимагала. Також у розписці він написав, що дані кошти він передав ОСОБА_22 та вказав контактний номер його телефону НОМЕР_1 . Однак, до 30.04.2015 року ОСОБА_12 отриманні кошти не повернув, при спілкуванні на рахунок повернення грошових коштів, вигадував різні історії. Під час однієї із зустрічей з ОСОБА_12 26.09.2015 року написав їй чергову розписку власноручно, про те, що він грошові кошти поверне до 30.09.2015 року, оскільки, продасть квартиру. Однак, жодних грошей ОСОБА_12 їй не повернув. Про нульову звітність діяльності ОСОБА_12 , про особу у розписці ОСОБА_22 та те, що ОСОБА_12 не є власником квартири у АДРЕСА_2 вона не знала.

Показаннями в судовому засіданні свідка ОСОБА_21 про те, щовін знайомий з ОСОБА_11 на протязі тривалого часу, підтримують дружні стосунки. В кінці лютого 2015 року ОСОБА_11 звернулася до нього з проханням, щоб він позичив їй значну суму грошей, та оскільки, в них були довірливі стосунки, він погодився та позичив грошові кошти, а саме: приблизно в кінці лютого 2015 року готівкою 70 000 доларів США та приблизно на початку березня 2015 року готівкою 180 000 доларів США. Коли він передавав грошові кошти ОСОБА_11 , він не розпитував її для кого та навіщо кошти та не вимагав у неї розписок. ОСОБА_11 кошти у сумі 250 000 доларів США зобов`язувалася повернути йому через один місяць, однак через місяць кошти не були повернуті. Згодом, зі слів ОСОБА_11 , йому стало відомо, що їй грошові кошти не повертає ОСОБА_12 , якому вона їх позичила, а тому він не вимагає від неї повернення коштів у зв`язку із вказаною ситуацією.

Показаннями в судовому засіданні свідка ОСОБА_23 , про те, щоу розписці вказано його номер мобільного телефону та такий номер телефону ніколи не перебував у розпорядженні ОСОБА_12 та йому не відомо чому його номер та прізвище особи ОСОБА_22 були зазначенні у даній розписці. В нього гроші ОСОБА_12 не позичав. Він працює касиром по обміну валют. Познайомився з ОСОБА_12 в компанії, разом пили пиво. Два роки тому до нього звертався ОСОБА_12 щодо обміну валют. ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_14 йому невідомі. Про заборгованість ОСОБА_12 йому нічого невідомо.

ПотерпілийОСОБА_14 в судове засідання не зявився, подав клопотання про розгляд кримінального провадження №0001064 від 27.04.2015 р., про обвинувачення ОСОБА_12 у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.190 КК України у його відсутності.

А тому у відповідності до ст. 55, ч.1 ст.325 КПК України, суд ухвалив рішення про проведення судового розгляду без потерпілого ОСОБА_14 .

Зазначені показання потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та свідків ОСОБА_21 , ОСОБА_17 , ОСОБА_10 та ОСОБА_23 , є послідовними, узгоджуються між собою та з іншими доказами, а тому суд не має підстав не вірити цим показанням.

Крім показань потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та свідків ОСОБА_21 , ОСОБА_17 , ОСОБА_10 та ОСОБА_23 , вина обвинуваченого підтверджується дослідженими письмовими доказами у справі, а саме: податковими деклараціями платника податків єдиного податку ФОП ОСОБА_12 за 2015 рік та податковими деклараціями з прибутку на додану вартість за 2015 рік, з яких вбачається, що господарська діяльність ним здійснювалась на суму 37260,50 гривень.

Постановою про визнання речових доказів та долучення до матеріалів кримінального провадження від 12.01.2016 року, згідно якої добровільно наданий відеозапис не визнавався речовим доказом.

Розпискою ОСОБА_12 від 18.03.2015 року, згідно якої ОСОБА_12 позичив у ОСОБА_14 гроші в сумі 56000 доларів США 01.03.2015 року та вказану суму зобов`язувався повернути 19.03.2015 року.

Розпискою ОСОБА_12 від 04.09.2015 року, згідно якої ОСОБА_12 позичив у ОСОБА_10 грошові кошти в сумі 150000 доларів США для розвитку бізнесу та вказану суму зобов`язувався повернути до 15.12.2015 року.

Розпискою ОСОБА_12 від 26.09.2015 року, згідно якої ОСОБА_12 зобов`язувався повернути ОСОБА_11 частину боргу в сумі 65000 доларів США у зв`язку з продажем квартири за адресою: АДРЕСА_2 та вказану суму зобов`язувався повернути до 30.09.2015 року.

Розпискою ОСОБА_12 без дати, згідно якої ОСОБА_12 позичив у ОСОБА_11 250000 доларів США. Дану суму він передав ОСОБА_22 та вказана сума буде повернута ОСОБА_11 до 30.04.2015 року.

Із вищезазначених податкових декларації Державної фіскальної служби України ДПІ у Франківському районі м. Львова ГУ ДФС у Львівській області підтверджується, що ФОП ОСОБА_12 протягом звітного періоду 2015 року вказану суму грошових коштів, які позичив у ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_14 в податковій декларації як ФОП ОСОБА_12 так і ТзОВ «Ларанд», де керівником та засновником являлась його матір ОСОБА_24 , а в подальшому з 13.11.2015 його дружина ОСОБА_25 не зазначав та їх і не вкладав для розвитку бізнесу.

Крім цього, судом не беруться до уваги подані захисником обвинуваченого розписки від 15.08.2015 року та від 20.09.2015 року виконанні ОСОБА_10 , оскільки, судом встановлено, що завдані збитки нараховані ОСОБА_10 з врахуванням наданих розписок.

Оцінюючи покази обвинуваченого, суд не надає їм віри, так як вони нічим не підтвердженні, спростовуються поясненнями потерплих, свідків та наданими письмовими доказами.

Оцінюючи зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_12 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України, доведена повністю, його дії вірно кваліфіковані органами досудового слідства, так як він скоїв заволодіння чужим майном шляхом обману та зловживання довірою в особливо великих розмірах, повторно.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_12 , суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого, який раніше не суджений, на обліках в психоневрологічному та наркологічному диспансері не перебуває, позитивно характеризується по місцю проживання, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, не відшкодував завданої злочинами шкоди потерпілим. Обставинами, які пом`якшують та обтяжують покарання, судом не встановлені.

На підставі вищенаведеного, суд приходить до висновку, що покарання обвинуваченому слід призначити в межах санкції статті, за якою кваліфіковано злочин у вигляді позбавлення волі з конфіскацією майна.

Частиною 5 ст. 128 КПК України передбачено, що цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Потерпілий ОСОБА_10 пред`явив цивільний позов про відшкодування йому матеріальної шкоди у розмірі 3990000 грн. та потерпілою ОСОБА_11 пред`явлено цивільний позов про відшкодування її матеріальної шкоди у розмірі 5946400 грн.

Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з пунктами 2, 3-4, 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27 березня 1992р. "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" із змінами, шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Суд враховує, що розмір матеріальної шкоди, завданої потерпілому ОСОБА_10 та потерпілій ОСОБА_11 , підтверджується зібраними доказами та встановленими обставинами по даній справі. При цьому заперечення ОСОБА_12 та його захисника судом не береться до уваги, так як завдання обвинуваченим матеріальної шкоди потерпілим внаслідок скоєння злочинних дій стверджено належними і допустимими доказам.

Таким чином, суд вважає, що оскільки, факт заволодіння ОСОБА_12 , злочинним шляхом грошовими коштами ОСОБА_10 в розмірі 150 000 дол. США та потерпілої ОСОБА_11 в розмірі 250 000 дол. США доведено, слід задоволити цивільні позови та стягнути завдані збитки із обвинуваченого в їх користь, на відшкодування матеріальної шкоди заподіяної потерпілому ОСОБА_10 у розмірі 3990000 грн. та потерпілій ОСОБА_11 у розмірі 5946400 грн..

Речові докази по справі, а саме: пакет «Нова пошта» розірваний з приклеєною накладною № 2286 із вмістом документів «россходная накладная № 1 от 16 ноября на 7 арк.», накладна «Нова пошта» № № 2286 на 1 арк., россхадная накладная № 2 от 16 ноября 2015 на 5 арк., аркуш паперу з печаткою з надписом «Древний галич» № 31145022 Приватне підприємство» виконане синьою фарбою; росзходная накладная № ОК от 02.10.2015 на 3 арк.; квитанція № 191232867 від 31.07.2015 на 2 арк.; квитанція № 1349125 від 08.08.2015 на 1 арк.; квитанція № 1349121 від 20.08.2015 на 1 арк.; квитанція № 1349122 від 20.08.2015 на 1 арк.; квитанція № 1349126 від 20.08.2015 на 1 арк. - залишити в матеріалах кримінального провадження.
Керуючись ст.ст. 370, 373, 374,376,394 КПК України, суд,-

з а с у д и в :
ОСОБА_12 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України та призначити йому покарання у вигляді 5(п`яти) років позбавлення волі із конфіскацією майна.

Строк відбуття покарання рахувати ОСОБА_12 з моменту вступу вироку в законну силу.

Цивільний позов ОСОБА_10 до ОСОБА_12 про відшкодування матеріальної шкоди задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_12 на користь ОСОБА_10 матеріальну шкоду у розмірі 3990000 гривень.

Цивільний позов ОСОБА_11 до ОСОБА_12 про відшкодування матеріальної шкоди задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_12 на користь ОСОБА_11 матеріальну шкоду у розмірі 5946400 гривень.

Речові докази по справі, а саме: пакет «Нова пошта», розірваний з приклеєною накладною № 2286 із вмістом документів «россходная накладная № 1 от 16 ноября на 7 арк.», накладна «Нова пошта» № № 2286 на 1 арк., россхадная накладная № 2 от 16 ноября 2015 на 5 арк., аркуш паперу з печаткою з надписом «Древний галич» № 31145022 Приватне підприємство» виконане синьою фарбою; россходная накладная № ОК от 02.10.2015 на 3 арк.; квитанція № 191232867 від 31.07.2015 на 2 арк.; квитанція № 1349125 від 08.08.2015 на 1 арк.; квитанція № 1349121 від 20.08.2015 на 1 арк.; квитанція № 1349122 від 20.08.2015 на 1 арк.; квитанція № 1349126 від 20.08.2015 на 1 арк. - залишити в матеріалах кримінального провадження.
На вирок може бути подано апеляцію до апеляційного суду Львівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення з підстав, передбачених ст.394 КПК України.

Вирок виготовлено в нарадчій кімнаті в єдиному примірнику.

Головуюча ОСОБА_1
Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3