БОЛГРАДСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний номер № 497/2386/13-к
Провадження № 1-кс/497/230/13
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.09.2013 року Болградський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Кравцової А.В.,

при секретарі судового засідання Суйчимезовій Х.В.,

за участю: прокурора Русанжика В.А., слідчого Карайлієва В.М.

та заявниці ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Болград Одеської області скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність Болградського РВ ГУМВС України в Одеській області та прокурора Болградського району по невизнанню її потерпілою та ненаданню відповіді на її клопотання від.13.08.2013р.,

В С Т А Н О В И В:

До суду звернулася ОСОБА_1 зі скаргою на бездіяльність Болградського РВ ГУМВС України в Одеській області та прокурора Болградського району по невизнанню її потерпілою та ненаданню відповіді на її клопотання від.13.08.2013р., посилаючись на те, що 19.07.2010р. біля диско бару «Гелаксі», розташованого в м.Ізмаїл Одеської області по вул.Кутузова,1а, будучи працівником міліції ст.слідчим СВ Ізмаїльського РВ ГУМВС України в Одеській області, вона була побита та пограбована невідомим, в результаті чого опинилася у лікарні з чисельними травмами більш ніж синців, травма голови ЗЧМТ, забиття нирки, тощо; справа перебувала тривалий час на розслідуванні в органах досудового слідства Ізмаїльського району, а потім згідно листа прокурора Одеської області від 15.07.2013р. з-за неефективності проведення досудового розслідування направлена до СВ Болградського РВ ГУМВС України в Одеській області. 13.08.2013р. вона направила до субєктів оскарження - Болградського РВ ГУМВС України в Одеській області та прокуратури Болградського району заяву-клопотання, на яку прокурор не надав відповіді досі, а слідчий РВ вніс постанову, якою частково задовольнив її вимогу про доступ до ознайомлення з матеріалами кримінального провадження, проте у визнанні її потерпілою, внесення виправлень до відомостей, внесених до ЄРДР, притягнення до кримінальної відповідальності винних осіб та виключенні її чоловіка - ОСОБА_2 з фабули відомостей про кримінальне провадження відмовлено.

У судовому засіданні заявниця підтримала свою скаргу, просила її задовольнити, визнати її потерпілою у кримінальному провадженні, та зобовязати прокурора Болградського району та РВ ГУМВС України у Болградському районі внести виправлення до відомостей, внесених до ЄРДР, притягнути до кримінальної відповідальності винних осіб та виключити її чоловіка - ОСОБА_2 з фабули відомостей про кримінальне провадження та приєднати до матеріалів кримінального провадження газети Комсомольська правда в Україні від 12.06.2013р.

У судовому засіданні слідчий Карайлієв В.М. пояснив, що в його провадження надійшло вищевказане кримінальне провадження №50002085, відомості про яке внесені до ЄРДР 18.04.2013р. слідчим Ізмаїльського СВ РВ ГУМВС України в Одеській області лише місяць тому, він весь цей час провадить досудове розслідування проводить допит осіб, що причетні до бійки біля зазначеного у скарзі бару в м.Ізмаїл 19.07.2010р. Оскільки він тільки почав провадження по цій справі, а вона є складною у звязку з великою кількістю осіб, причетних до бійки і необхідністю їхнього допиту та проведення великого обсягу слідчих дій, він не зміг, до допиту усіх осіб, визначитися щодо винних та потерпілих, а сама заявниця ОСОБА_1 відмовилася надавати свідчення в якості свідка.

Прокурор у судовому засіданні підтримав доводи слідчого і пояснив, що для встановлення і допиту усіх осіб, причетних до бійки, потрібен деякий час, лише після чого можна буде визначитись з предявленням обвинувачення та визнання потерпілих.

Суд, вислухавши доводи заявниці, що просила задовольнити скаргу в повному обсязі, вислухавши пояснення слідчого та думку прокурора, який заперечував проти задоволення скарги, ретельно вивчивши надані матеріали, суд дійшов висновку про обґрунтованість доводів ОСОБА_1 в частині необхідності визнання її потерпілою та необхідності часткового задоволення її вимог за наступних підстав.

З Постанови Пленуму ВСУ України №13 від 02.07.2004р. «Про практику застосування судами законодавства, яким передбачені права потерпілих від злочинів», вбачається, що «Конституцією України передбачено обов'язок держави утверджувати і забезпечувати права та свободи кожної людини. У зв'язку з цим важливого значення набуває точне й однакове застосування судами норм кримінально-процесуального законодавства, якими визначено права потерпілих від злочинів. З метою забезпечення конституційних і процесуальних гарантій прав потерпілих у кримінальному судочинстві та у зв'язку з питаннями, які виникли у судовій практиці, Пленум Верховного Суду України постановив: 1. Звернути увагу судів на те, що послідовне і неухильне додержання на всіх стадіях кримінального судочинства норм кримінально-процесуального законодавства України, якими передбачені права потерпілих від злочинів, є однією з важливих умов здійснення закріпленого ст.55 Конституції України права громадян на судовий захист від протиправних посягань. 2. Відповідно до Кримінально-процесуального кодексу України (далі - КПК) особа, якій злочином заподіяно моральну, фізичну або майнову шкоду, набуває передбачених законом прав учасника процесу лише після визнання її потерпілим. Визнання особи потерпілим у справі або відмова в цьому мають бути процесуально оформлені постановою органу дізнання, слідчого, прокурора, судді або ухвалою суду. Вирішуючи питання про визнання особи потерпілим, суддя або суд має з'ясувати, яку конкретно шкоду заподіяно їй злочином (моральну, фізичну чи майнову), і зазначити це в постанові або ухвалі. У справі про незакінчений злочин особа визнається потерпілим за умови фактичного заподіяння їй моральної, фізичної або майнової шкоди. 3. Не можуть бути визнані потерпілими особи, які постраждали від злочину, вчиненого ними ж; водночас, оскільки закон не пов'язує позбавлення особи статусу потерпілого з неправомірністю її поведінки, суди мають визнавати особу потерпілим й у випадках, коли вчинення щодо неї злочину спровоковано її діями. При цьому неправомірність поведінки потерпілого може бути врахована при кваліфікації дій підсудного або призначенні йому покарання. 4. При попередньому розгляді справи суддя відповідно до КПК повинен з'ясувати, чи всі особи, яким злочином заподіяно моральну, фізичну або майнову шкоду, визнані потерпілими. Якщо хтось із цих осіб не визнаний потерпілим на стадії дізнання і досудового слідства, за наявності відповідного клопотання, суддя своєю постановою має визнати таку особу потерпілим, повідомити її про це та надати можливість ознайомитися з матеріалами справи. Таке ж рішення він постановлює і тоді, коли є необхідність замінити особу, яка необгрунтовано була визнана потерпілим, представником потерпілого, цивільним позивачем, на належну. У випадках, коли визнання особи потерпілим може призвести до збільшення обсягу обвинувачення підсудного або зміни кримінально-правової кваліфікації діяння, суддя чи суд, із дотриманням вимог КПК має повернути справу на додаткове розслідування. Таке ж рішення суддя чи суд повинен прийняти і в тому разі, коли органи дізнання чи досудового слідства істотно обмежили законні права потерпілого (наприклад, обирати представника, порушувати клопотання, заявляти відводи, подавати докази, знайомитися з усіма матеріалами справи тощо) і поновити ці права на стадії судового розгляду справи неможливо. 5. Відповідно до КПК суди зобов'язані реагувати на виявлені факти необгрунтованого зволікання з визнанням особи потерпілим (при очевидності заподіяння злочином шкоди), допущені органами дізнання чи досудового слідства, окремими ухвалами».

Така сама думка вбачається з узагальнення судової практики Управлінням узагальнення судової практики Верховного Суду України Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України «Практика застосування судами законодавства, яким передбачені права потерпілих від злочинів», згідно якого «Людина, яка потерпіла від посягання на своє життя, здоровя, честь і гідність, а також на належне їй майно, потребує правового й соціального захисту, матеріальної та моральної підтримки. Конституцією України передбачено обовязок держави щодо захисту людини, утвердження і забезпечення її прав та свобод. У чинному законодавстві України основна увага приділяється захисту прав та інтересів не потерпілого, а підозрюваного, обвинуваченого, а також підсудного, якому може бути призначене покарання за вчинений злочин. У Декларації основних принципів правосуддя для жертв злочинів і зловживання владою (прийнята Генеральною Асамблеєю ООН 29 листопада 1985 р.), яка є виявом колективної волі світової спільноти, порушено проблему відновлення балансу між правами підозрюваного, обвинуваченого, підсудного, з одного боку, та інтересами жертви, - з іншого. Цей міжнародний документ базується на засадах визнання гідності жертв злочинів. У ньому передбачено ті напрями, в яких необхідно діяти державам для забезпечення відповідного поводження із зазначеними особами, визначено основні стандарти, згідно з якими потрібно оцінювати законодавство та практику його застосування. Аналіз кримінального законодавства та правозастосовної практики України з точки зору їх відповідності цим стандартам свідчить про необхідність посилення захисту прав та інтересів потерпілих від злочинів»

Що стосується діючого КПК України, то його стаття 55 неоднозначно регламентує у 2-й частині, що «Права і обовязки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого».

За твердженням заявниці, і це підтверджено наданими нею доказами, вона залучена до участі у кримінальному провадженні ще на стадії внесення відомостей до ЄРДР, оскільки її прізвище вказано у повідомленні, також вона звернулася з заявами до правоохоронних органів про визнання її потерпілою, проте до цього часу вона не визнана такою, чим порушені її права, тому дії правоохоронного органу, в провадженні якого знаходиться кримінальне провадження, по невизнанню ОСОБА_1 потерпілою, підлягають визнанню судом неправомірними. Разом з ти м ухвалою суду ОСОБА_1 необхідно визнати потерпілою по кримінальному провадженню №50002085, відомості про яке внесені до ЄРДР 18.04.2013р.

Крім того, з копії заяви-клопотання ОСОБА_1 вбачається, що вона 13.08.2013р. зверталася не тільки до Болградського РВ, а й до прокуратури на копії стоїть дата отримання прокурором -13.08.2013р., проте у судовому засіданні прокурором Болградської прокуратури не надано відомостей, що відповідь на цю заяву-клопотання була направлена заявниці, що підлягає визнанню судом як бездіяльність порушення ст.304 КПК України, згідно якої відповідь на скаргу, заяву ОСОБА_1 необхідно було направити у десятиденний строк.

Визнаючи бездіяльність правоохоронних органів незаконною, суд повинен зобовязати його виконати певні дії щодо поновлення права заявниці ОСОБА_1

Що стосується інших вимог скарги, то вони оскарженню не підлягають, оскільки не містяться у переліку ст.303 КПК України «Рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування».

Керуючись ст.ст.303-309 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати незаконною бездіяльність СВ Болградськогно РВ ГУМВС України в Одеській області по невизнанню ОСОБА_1 потерпілою

Визнати незаконною бездіяльність прокуратури Болградського району Одеської області по ненаданню відповіді ОСОБА_1 на її заяву-клопотання від 13.08.2013р.

Визнати ОСОБА_1, 09.10.1977р.н., потерпілою по кримінальному провадженню №50002085, відомості про яке внесені до ЄРДР 18.04.2013р.

Зобовязати прокуратуру Болградського району Одеської області надати відповідь ОСОБА_1 на її заяву-клопотання від 13.08.2013р.

В іншій частині скаргу залишити без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає, заперечення проти неї може бути подано під час підготовчого провадження у суді.

Суддя: