Дата документу Справа № 335/3697/18
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
ЄУ № 335/3697/18 Слідчий суддя ОСОБА_1
Провадж. №11-сс/778/404/18 Доповідач 2 інст. ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника - адвоката ОСОБА_7 ,

підозрюваного ОСОБА_8 ,

потерпілого ОСОБА_9

розглянула 12 квітня 2018року у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника підозрюваного ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 03 квітня 2018 року про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,

Як вбачається з матеріалів провадження органами досудового розслідування ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, за наступних обставин.

Так, 01.04.2018 року приблизно о 18:30 год., ОСОБА_8 та ОСОБА_10 знаходились на території зупинки громадського транспорту «Ромакс» по вул. Новокузнецькій в м. Запоріжжі. В цей момент, ОСОБА_8 маючи прямий умисел направлений на заволодіння чужим майном, діючи умисно, за попередньою змовою з ОСОБА_10 , з корисливих мотивів, підійшли до потерпілого ОСОБА_9 . Після цього, діючи відповідно до розподілених ролей, ОСОБА_10 завдав потерпілому одного удару кулаком правої руки у скроневу область голови зліва, спричинивши тим самим тілесні ушкодження, що не є небезпечними для життя та здоров`я потерпілого, після чого ОСОБА_8 , скориставшись безпорадним станом потерпілого, під загрозою нанесення тілесних ушкоджень, що виразилось у демонстрації кулаку, відкрито викрав з безіменного пальця правої руки, належну ОСОБА_9 каблучку із золота 585 проби, з гравіюванням «22К» вагою 1.5 г., вартістю 1200 грн. Після цього, ОСОБА_8 та ОСОБА_10 скрились з місця вчинення кримінального правопорушення з викраденим майном, яким розпорядились на власний розсуд, спричинивши при цьому своїми умисними діями потерпілому ОСОБА_9 , матеріальних збитків на суму 1200 гривень. Своїми умисними діями ОСОБА_8 скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 186 КК України, яке кваліфікується як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднане з застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя і здоров`я потерпілого, вчинене за попередньою змовою групою осіб.
01 квітня 2018 року СУ ГУНП в Запорізькій області внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001008 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України.
01 квітня 2018 року ОСОБА_8 затримано на підставі п. 2 ч. 1 ст. 208 КПК України.
02 квітня 2018 року ОСОБА_8 повідомлено про підозру у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України.
Слідчий СУ ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_11 звернулася до суду з клопотанням про застосування до ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб без визначення розміру застави, обґрунтовуючи тим, що підозрюваний ОСОБА_8 вчинив тяжкий злочин, за який кримінальним законом, передбачено покарання у вигляді позбавлення волі до 6 років, може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, вчинити нове кримінальне правопорушення, а тому застосування менш суворого запобіжного заходу буде не достатнім для запобігання вищевказаним ризикам.

Задовольняючи клопотання слідчого та обираючи стосовно ОСОБА_8 запобіжний захід у виді тримання під вартою терміном на 60 днів, слідчий суддя вважав встановленим та доведеним наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 вказаного кримінального правопорушення, та ризиків, передбачених п.п. 1-5 ч. 1 ст. 177 КПК України, що в сукупності унеможливлює застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу.
В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_7 , не погоджуючись з оскаржуваною ухвалою року вважає її необґрунтованою, та такою, що підлягає скасуванню. Зазначає, що слідчий суддя не надав правової оцінки доводам сторони захисту стосовно того, що клопотання слідчого не відповідає вимогам ст. 184 КПК України, а саме: виклад обставин, на підставі яких слідчий, прокурор дійшов висновку про наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК та посилання на матеріали, що підтверджують ці обставини. Також, в судовому засіданні слідчим та прокурором не доведено обставини, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може бути застосовано до ОСОБА_8 та не наведено жодних обґрунтувань на рахунок того, як саме він може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, яким саме чином впливати на потерпілих та свідків. Підозрюваний має місці соціальні зв`язки, має постійне місце проживання, підтримує стосунки з родиною, позитивно характеризується за місцем проживання, в силу ст. 89 КК України не судимий. На підставі викладеного, просить ухвалу скасувати, ухвалити нову, якою обрати підозрюваному запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Заслухавши доповідь судді, підозрюваного та його адвоката ОСОБА_7 , які підтримали вимоги апеляційної скарги, потерпілого ОСОБА_9 , який не заперечував проти задоволення апеляції адвоката, прокурора, який вважав ухвалу законною та обґрунтованою, перевіривши матеріали провадження, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

У відповідності до ст. 29 Конституції України та ст.ст.176, 177, 178 КПК України, право на свободу і особисту недоторканість є одним із найбільш значущих прав людини. Слід враховувати те, що обираючи запобіжний захід - тримання під вартою, обмежуються конституційні права і свободи особи, ще до визнання її винуватою у вчиненні злочину, а запобіжний захід у виді тримання під вартою є винятковим і найбільш суворим запобіжним заходом, застосовується лише тоді, коли є всі підстави вважати, що інші менш суворі запобіжні заходи можуть не забезпечити виконання підозрюваним процесуальних обов`язків і належної поведінки останнього.

Відповідно до положень ст. 183 КПК України, запобіжний захід у виді тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України та вказаною нормою передбачені виключення, які, натомість, не стосуються обставин даного провадження.

Застосування запобіжного заходу з іншою метою не допускається.

Крім того, при судовому розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд повинен врахувати вимоги п.п. 3,4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду, згідно з якими обмеження прав особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Так, в правовій позиції Європейського суду з прав людини, викладеній у рішенні від 26 червня 1991 року у справі "Летельє проти Франції", попереднє ув`язнення не повинне бути передвісником наступного покарання у виді позбавлення волі та не може бути "формою очікування" обвинувального вироку.
Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово, в тому числі у його "пілотному" рішенні від 10 лютого 2011 року у справі "Харченко проти України", рішенні від 29 вересня 2011 року у справі "Третьяков проти України", рішенні від 06 листопада 2008 року у справі "Єлоєв проти України" зазначав, що тримання особи під вартою у кожному випадку повинне мати безсумнівне обґрунтування, а також що за будь-яких обставин суд зобов`язаний розглянути можливість застосування менш обтяжливих альтернативних запобіжних заходів.
Як вбачається із матеріалів кримінального провадження вимоги закону, з якими пов`язані питання застосування до особи запобіжного заходу та практику Європейського суду з прав людини, яка згідно ч.2 ст. 8, ч.5 ст. 9 КПК України є частиною національного законодавстваслідчим суддею дотримано не було.

За змістом поданої апеляції, обгрунтованність висунутої ОСОБА_8 підозри за ч.2 ст. 186 КК України не оспорюється та, з урахуванням наданих доказів і початкової стадії досудового розслідування, є такою, що підтверджується наданими матеріалами.

Однак, слідчий суддя, належним чином не перевіривши клопотання слідчого в частині наявності ризику щодо впливу на потерпілого чи свідків, не умотивувавши свій висновок, зазначив в ухвалі, що більш м`які заходи не зможуть забезпечити належну поведінку підозрюваного.

Так, допитаний в суді апеляційної інстанції потерпілий ОСОБА_9 показав, що претензій до підозрюваного не має, оскільки ОСОБА_8 повернув викрадене майно, про що він написав відповідну заяву, а наявність ризику впливу на нього спростував. За матеріалами справи не підтверджується вказаний ризик і по відношенню до свідків.
Натомість ризик вчинення нового злочину, враховуючи попередні притягнення підозрюваного до кримінальної відповідальності, є доведеним.
Разом з тим, на думку колегії суддів, прокурором не доведено неможливість застосування альтернативного запобіжного заходу.

За практикою Європейського суду з прав людини - суд зобов`язаний проаналізувати особисті обставини заявника докладніше та навести на користь тримання його під вартою конктертні підстави, підкріплені доказами, що узгоджується із положеннями ст. 196 КПК України.

Зазначеного вище слідчий суддя не виконав.

Встановлені істотні порушення вимог КПК України, згідно п.3 ч.1 ст. 409 КПК України, передбачають скасування оскаржуваного рішення.

Разом з тим, вирішуючи клопотання по суті, судова колегія, беручи до уваги тяжкість вчиненого злочину та очікуване покарання, у разі визнання підозрюваного винним, з метою запобігання встановленому ризику вважає за необхідне обрати ОСОБА_8 інший запобіжний захід.

При цьому, згідно ст. 178 КПК України, колегія суддів звертає увагу, що у ОСОБА_12 наявні місце проживання та міцні родинні зв`язки, останній позитивно характеризується, відшкодував матеріальну шкоду потерпілому.

З огляду на сукупність наведених обставин, колегія суддів вважає, що зазначені слідчим в клопотанні доводи не дають підстави вважати, що належну поведінку підозрюваного неможливо забезпечити шляхом застосування альтернативного запобіжного заходу.

Лише тяжкість вчиненого кримінального правопорушення у скоєнні якого підозрюється ОСОБА_12 не може слугувати підставою для обрання йому найсуворішого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Відповідно до ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Враховуючи зазначене, колегія суддів приходить до висновку, що належну поведінку ОСОБА_12 можливо забезпечити шляхом застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту з покладенням обов`язків, передбачених ч.5 ст. 194 КПК України.

На думку колегії суддів, такий запобіжний захід здатний убезпечити негативну поведінку підозрюваного.

За таких обставин, зазначені в апеляційній скарзі доводи і підстави, з яких захисник просить скасувати ухвалу слідчого судді та застосувати більш м`який запобіжний захід, знайшли своє підтвердження в апеляційній інстанції, а тому ухвала слідчого судді підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 419, 422 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 03 квітня 2018 року про застосування відносно ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, скасувати.
Постановити нову ухвалу, якою клопотання слідчого задовольнити частково.

Застосувати до ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту із забороною залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 , у період доби з 19-00 години до 07-00 години ранку наступного дня та покласти обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України з`являтися за кожною вимогою до слідчого, прокурора або суду.

Строк дії ухвали про тримання особи під домашним арештом встановити до 30 травня 2018 року.

Контроль за виконанням ухвали покласти на орган Національної поліції України за місцем проживанням підозрюваного.

ОСОБА_8 звільнити з-під варти негайно.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4