н/п 1-кс/640/7917/17
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" жовтня 2017 р. Київський районний суд м. Харкова у складі:
слідчого судді - ОСОБА_1 ,
за участю секретаря - ОСОБА_2 ,
слідчого - ОСОБА_3 ,

Досудовим розслідуванням встановлено, що на початку вересня 2017 року, точна дата в ході слідства не встановлена, ОСОБА_6 звернувся до ОСОБА_5 з проханням надати допомогу у вирішенні питання щодо отримання в оренду земельних ділянок для будівництва складських приміщень. ОСОБА_5 пообіцяв з`ясувати підстави та порядок надання в оренду земельних ділянок про що повідомити.
25.09.2017 приблизно о 13.00 ОСОБА_5 , перебуваючи в районі пам`ятника «Вічний вогонь», розташованого по вул.Університетської м. Харкова, реалізуючи свій злочинний умисел, отримав від ОСОБА_6 грошові кошти у сумі 655000 гривень для подальшої їх передачі службовим особам Харківської міської ради в якості неправомірної вигоди за прийняття ними рішення щодо надання в оренду ОСОБА_6 двох земельних ділянок розташованих у м. Харкові.
25.09.2017 ОСОБА_5 затримано в порядку ст.208 КПК України.
25.09.2017 ОСОБА_5 повідомлено про підозру у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 27, ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 369 КК України підбурювання до замаху на надання службовій особі, яка займає відповідальне становище, неправомірної вигоди за вчинення в інтересах третьої особи дій, з використанням службового становища.
Санкція ч. 4 ст.27, ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 369 КК України передбачає позбавлення волі на строк від чотирьох до восьми років з конфіскацією майна.
Слідчий стверджує, що згідно з інформаційними довідками з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта за №98718614 від 28.09.2017 та №98719313 від 28.09.2017 у підозрюваного ОСОБА_5 мається 1/3 частина квартири АДРЕСА_1 , яка належить йому на підставі договору дарування, реєстраційний номер 446 від 27.04.2009, приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_7 .
Слідчий зазначає, що з урахуванням обгрунтованої підозри ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 27, ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 369 КПК України, санкція якої передбачає можливу конфіскацію майна підозрюваного, орган досудового розслідування, враховуючи положення ст. 170 КПК України, просить накласти арешт на вказане нерухоме майно, що належить на праві власності підозрюваному ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою забезпечення можливої конфіскації майна.
При розгляді клопотання в судовому засіданні слідчий його підтримав.
Підозрюваний ОСОБА_5 у судове засідання не викликався, на підставі ч. 2 ст. 172 КПК України, з метою забезпечення арешту майна.
Слідчий суддя, вислухавши пояснення прокурора, дослідивши надані докази, якими прокурор обґрунтовує доводи клопотання, приходить до висновку про відсутність підстав для його задоволення, виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 170 цього Кодексу, а саме: запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Згідно з п. 3 ч. 2 ст. 171 КПК України у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном.
Однак, в порушення вимог п. 3 ч. 2 ст. 171 КПК України матеріали, що додані слідчим до клопотання, не містять точних та достовірних даних, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є власником 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 , у зв`язку з чим у суду відсутні правові підстави для накладення арешту на вищезазначене майно, а тому клопотання задоволенню не підлягає.
Клопотання про фіксацію процесуальної дії за допомогою технічних засобів під час розгляду питання слідчим суддею від учасників процесуальної дії не надійшло, за ініціативою суду не здійснюється, що відповідає положенням ст. 107 КПК України.
На підставі викладеного, керуючись ст. 107, 170-173, 309, 372 КПК України, слідчий суддя
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Апеляційного суду Харківської області протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1