Справа № 183/248/17
№ 1-кп/183/401/17
В И Р О К
іменем України
14 грудня 2017 року м. Новомосковськ

Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000274 відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровськ, громадянина України, не одруженого, з середньою спеціальною освітою, військовослужбовця військової служби за контрактом, солдата військової частини - польова пошта НОМЕР_1 , який зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, -

в с т а н о в и в:
Наказом командира військової частини - польова пошта НОМЕР_1 за № 31-К від 26 серпня 2014 року, військовослужбовця військової служби за контрактом солдата ОСОБА_4 зараховано до списків особового складу військової частини та призначено на посаду водія автомобільного взводу підвозу пального та мастильних матеріалів групи матеріального забезпечення військової частини - польова пошта НОМЕР_1 , яка дислокується в АДРЕСА_2 . Солдат ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем, відповідно до вимог ст. ст. 9, 11, 12. 121, 122 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, був зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок.

Відповідно до положень ст. 1 Закону України «Про оборону України» та ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Відповідно до Закону України «Про затвердження Указу Президента України про часткову мобілізацію» від 15.01.2015 року №113-VIII, який набув чинності 20.01.2015 року, в Україні діє особливий період.

Згідно із Законом України «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо посилення відповідальності за окремі військові злочини» від 12.02.2015 року №194-VIII, який набув чинності 05.03.2015 року, до статті 407 КК України було внесено зміни, які посилюють відповідальність за вчинення вказаного військового злочину в умовах особливого періоду.

Однак, 07 травня 2016 року солдат ОСОБА_4 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи з метою тимчасово ухилитися від проходження військової служби у військовій частині - польова пошта НОМЕР_1 , умисно, самовільно залишив розташування військової частини, свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд, не приймаючи заходів для повернення до військової частини та про своє місцезнаходження до органів військового чи цивільного управління не заявляв.

16 січня 2017 року солдат ОСОБА_4 самостійно прибув до військової прокуратури Дніпропетровського гарнізону Південного регіону України та заявив про себе, в результаті чого злочин було припинено.

Таким чином, у період з 07 травня 2016 року до 16 січня 2017 року солдат ОСОБА_4 був відсутній у військовій частині без поважних причин в умовах особливого періоду і його дії кваліфіковані за ч. 4 ст. 407 КК України як самовільне залишення військовослужбовцем, крім строкової служби, військової частини без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.

Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні свою вину в пред`явленому йому обвинуваченні визнав повністю, обставини, викладені в обвинувальному акті, не оспорює. Від давання показань відмовився з огляду на те, що в обвинувальному акті все вірно зазначено, йому доповнити нічого. Пояснив, що приймав участь в проведенні антитерористичної операції, але посвідчення учасника бойових дій втратив. В скоєному щиро кається, бажає продовжувати військову службу.

Оскільки учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений, не оспорювали в судовому засіданні обставини, при яких скоєно злочин, суд, відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, вважає недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, і учасники судового процесу проти цього не заперечували. Також в судовому засіданні суд роз`яснив учасникам судового процесу, що у даному випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку. Судом було з`ясовано, що учасники судового процесу правильно розуміють зміст вищенаведених обставин та наслідки такого порядку дослідження доказів, а також встановлено відсутність сумнівів у добровільності їх позиції.

Таким чином, суд вважає вину обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні злочину встановленою та доведеною, його дії слід кваліфікувати за ч. 4 ст. 407 КК України як самовільне залишення військової частини військовослужбовцем, крім строкової служби, без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.

При призначенні виду та розміру покарання обвинуваченому суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, сукупність усіх обставин у справі, дані про особу обвинуваченого. Так, обвинувачений ОСОБА_4 вчинив тяжкий злочин, за місцем проходження військової служби загалом характеризується негативно, однак раніше не судимий, на обліку у лікарів не перебуває, приймав участь в проведенні антитерористичної операції. Суд визнає пом`якшуючими покарання обставинами щире каяття та з`явлення із зізнанням. Обтяжуючих покарання обставин судом не встановлено.

Тому, враховуючи обставини скоєння злочину та його наслідки, особу обвинуваченого та його ставлення до вчиненого, наявність кількох пом`якшуючих покарання обставин, що істотно знижує ступінь тяжкості вчиненого злочину, суд вважає за можливе застосувати до ОСОБА_4 положення ст. 69 КК України та перейти до призначення іншого, більш м`якого виду покарання, не зазначеного в санкції ч. 4 ст. 407 КК України. При цьому суд вважає, що призначення покарання у виді службового обмеження для військовослужбовців буде достатнім для виправлення обвинуваченого і запобігання вчиненню ним нових злочинів.

На підставі викладеного, керуючись ст. 374 КПК України, суд, -

у х в а л и в :
ОСОБА_4 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочину, передбаченому ч. 4 ст. 407 КК України, та призначити йому покарання із застосуванням положення ч. 1 ст. 69 КК України, у виді службового обмеження для військовослужбовців на строк 1 (один) рік з відрахуванням в доход держави 10 (десяти) відсотків суми його грошового забезпечення.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення лише з підстав, передбачених ст. 394 КПК України.

Копію вироку видати обвинуваченому та прокурору негайно після його проголошення.

Суддя ОСОБА_1