Справа № 367/5620/17
Провадження № 1-кп/367/480/2017
У Х В А Л А
12 вересня 2017 року Ірпінський міський суд Київської області у складі

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілої ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні обвинувальний акт в кримінальному провадженні, внесеному 01.05.2017 р. до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001144, по обвинуваченню ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, -

в с т а н о в и в:
До Ірпінського міського суду з Ірпінського відділу Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області надійшов обвинувальний акт по кримінальному провадженню, внесеному 01.05.2017 р. до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001144, по обвинуваченню ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.

В судовому засіданні прокурор заявив про відповідність обвинувального акту вимогам закону та у зв`язку із цим можливість призначення його до розгляду.

Потерпіла та захисник підтримали думку прокурора.

Обвинувачений вказував, що обвинувальний акт не відповідає вимогам закону, оскільки на досудовому слідстві свідки дали неправдиві показання. Просив суд закрити провадження по справі, тому що відсутні свідки на підтвердження того, що він вчинив злочин.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про повернення обвинувального акту прокурору, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

Також у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 03.10.12 № 223-1430/0/4-12 зазначено, що у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про повернення обвинувального акту прокурору, якщо він не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, зокрема, якщо цей документ містить положення, що суперечать одне одному, до нього не долучено передбачені законом додатки.

Крім того, згідно з п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт має містити, в тому числі, виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Пунктом 13 ч. 1 ст. 3 КПК України визначено, що обвинувачення це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

Частиною першою статті 337 КПК України передбачено, що судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у справі «Абрамян проти Росії» від 09.10.2008р. зазначив, що у тексті підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час судового розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваному він вважається офіційно письмово повідомлений про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення. Крім того, Європейський суд з прав людини нагадує, що положення зазначеного вище підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення, а також про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (рішення від 20.04.2006р. у справі І.Н. та інші проти Австрії, п.34).

В рішенні від 25.07.2000 р., у справі «Маттоціа проти Італії» зазначено: «обвинувачений у вчиненні злочину має бути негайно і детально проінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення; а також про характер обвинувачення, тобто юридичну кваліфікацію згаданих фактів. Хоча ступінь "детальності" інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту. У цьому відношенні обсяг та доречність наданої обвинуваченому інформації слід оцінювати крізь призму положення, закріпленого у п. «b» ч. 3 ст. 6 Конвенції. Аналогічно слід оцінювати інформацію про зміни, які мали місце в обвинуваченні, включаючи зміни причини обвинувачення».

Справедливість під час провадження у справі необхідно оцінювати, беручи до уваги розгляд справи в цілому (рішення від 01.03.2001р. по справі «Даллос проти Угорщини, п. 47). Крім того, право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» п. 3 ст. 6 Конвенції (рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п. 54).

Відповідно до пп. 1, 2 ч. 1 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню зокрема подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

Тобто, вказані обставини повинні бути зазначені в обвинувальному акті, оскільки згідно ч. 1 ст. 92 КПК України обов`язок доказування таких обставин покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого, а суд розглядає справу лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта (ч. 1 ст. 337 КПК України).

Враховуючи зазначене вище нормативне обґрунтування, суд дійшов висновку, що обвинувальний акт по даному провадженню не відповідає вимогам закону, оскільки формулювання обвинувачення містить суперечності, а саме: згідно обвинувального акту ОСОБА_6 взяв правою рукою із кухонної раковини предмет, схожий на ніж, підійшов до потерпілої ОСОБА_4 , сів на кутовому дивані праворуч від неї і переклав вже ніж у ліву руку та, перебуваючи у положенні сидячи, наніс один удар в область живота ОСОБА_4 .

Таким чином, залишається не зрозумілим ОСОБА_6 взяв на кухні ніж чи предмет, схожий на ніж, і чим саме він наніс удар потерпілій ножем чи предметом, схожим на ніж.

Далі в обвинуваченні зазначено, що ОСОБА_6 , вже стоячи з лівої сторони від ОСОБА_4 , яка сиділа на кутовому дивані, тримаючи в правій руці предмет зовні схожий на ніж, наніс не менше п?яти ударів в ділянку задньої частини грудної клітини ОСОБА_4 .

Однак, залишається не зрозумілим якої тяжкості тілесні ушкодження отримала ОСОБА_4 від ударів в область живота.

До того ж, опис тілесних ушкоджень суперечить опису нанесених ударів, оскільки з обвинувального акту вбачається, що ОСОБА_6 наніс ОСОБА_4 не менше п?яти ударів в ділянку її задньої частини грудної клітини, а вона отримала лише два проникаючих колото-різаних поранення черевної порожнини.

Крім того, залишається не зрозумілим, що робив обвинувачений після нанесення ударів в область живота, як він опинився праворуч від потерпілої, та що в цей час робила потерпіла.

Невизначеність таких обставин обмежує обвинуваченого права на захист, мати змогу йому та його захиснику знати у чому конкретно, у вчиненні яких дій та якого злочину його обвинувачують, мати змогу спростовувати такі обставини та надавати відповідні докази, а суд позбавляє можливості роз?яснити в чому обвинувачений обвинувачується, об?єктивно розглянути справу в межах висунутого обвинувачення, перевірити його доказами і винести справедливе рішення.

Отже, оскільки обвинувальний акт не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, він підлягає поверненню прокурору.

Суд не знаходить підстав для закриття провадження по справі, як на тому наполягав обвинувачений, оскільки для цього відсутні правові підстави.

Відповідно до ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається в разі, якщо:

1) встановлена відсутність події кримінального правопорушення;

2) встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення;

3) не встановлені достатні докази для доведення винуватості особи в суді і вичерпані можливості їх отримати;

4) набрав чинності закон, яким скасована кримінальна відповідальність за діяння, вчинене особою;

5) помер підозрюваний, обвинувачений, крім випадків, якщо провадження є необхідним для реабілітації померлого;

6) існує вирок по тому самому обвинуваченню, що набрав законної сили, або постановлена ухвала суду про закриття кримінального провадження по тому самому обвинуваченню;

7) потерпілий, а у випадках, передбачених цим Кодексом, його представник відмовився від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення;

8) стосовно кримінального правопорушення, щодо якого не отримано згоди держави, яка видала особу;

9) стосовно податкових зобов`язань особи, яка вчинила дії, передбачені статтею 212 Кримінального кодексу України, досягнутий податковий компроміс відповідно до підрозділу 92 розділу XX "Перехідні положення" Податкового кодексу України.

Кримінальне провадження закривається судом:

1) у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності;

2) якщо прокурор відмовився від підтримання державного обвинувачення, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом;

3) досягнуто податковий компроміс у справах про кримінальні правопорушення, передбачені статтею 212 Кримінального кодексу України, відповідно до підрозділу 92 розділу XX "Перехідні положення" Податкового кодексу України.

Жодних із вказаних підстав обвинуваченим не було зазначено. Його посилання зводяться до намагання дати оцінку доказам по справі і довести свою невинуватість у скоєнні злочину, що здійснюється під час судового розгляду справи, а не в підготовчому судовому засіданні. Тому відсутні підстави для закриття провадження по справі.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 291, 314, 315 КПК України, суд, -

у х в а л и в:
Повернути прокурору для усунення недоліків обвинувальний акт по кримінальному провадженню, внесеному 01.05.2017 р. до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001144, по обвинуваченню ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.

Зазначені в ухвалі недоліки обвинувального акту прокурору усунути протягом 10 днів.

Відмовити у задоволенні клопотання обвинуваченого про закриття провадження по справі.

Повний текст ухвали буде складено у строк до п`яти днів і проголошено 15.09.2017 р. о 08 год 00 хв.

На ухвалу може бути подано апеляцію до Апеляційного суду Київської області через Ірпінський міський суд на протязі семи днів з дня проголошення ухвали.

Суддя: ОСОБА_1