Справа № 161/3734/17 Провадження №11-кп/773/471/17 Головуючий в 1 інстанції ОСОБА_1
Категорія:ч. 2 ст. 186 КК України Доповідач : ОСОБА_2
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
05 грудня 2017 року місто Луцьк

Апеляційний суд Волинської області в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14 липня 2017 року, яким -

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродження м. Луцька Волинської області, громадянин України, з середньою освітою, неодружений, не працює, проживає в АДРЕСА_1 , в силу ст.89 КК України судимості немає,

визнаний винним за ч.2 ст. 186 КК України та йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців.

На підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання, якщо він протягом 3 років іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи; періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

Вироком вирішено питання про речові докази та судові витрати.

В С Т А Н О В И В
Згідно вироку суду, ОСОБА_7 визнаний винним в тому, що він, діючи умисно з корисливих мотивів:

- 09.02.2017 року, близько 13:50 год., перебуваючи в парку ім. Лесі Українки, поблизу будинку №10 по пр. Волі в м. Луцьку, керуючись метою заволодіння чужим майном, висловивши погрозу застосування насильства, що не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, відкрито викрав належний неповнолітньому ОСОБА_10 мобільний телефон марки «SONY», вартістю 3500 грн., в середині якого була сім-картка мобільного оператора «МТС» № НОМЕР_1 , яка матеріальну цінність не становить, на рахунку якої знаходились грошові кошти у сумі 26 грн., сім-картка мобільного оператора «МТС» № НОМЕР_2 , яка матеріальну цінність не становить, на рахунку якої знаходились грошові кошти у сумі 3 грн., та карта пам`яті на 8 Гб., вартістю 100 грн., чим завдав останньому матеріальну шкоду на загальну суму 3629 грн..
- 14.02.2017 року близько 04:00 год., перебуваючи неподалік Луцького ВПУ будівництва і архітектури, що за адресою: АДРЕСА_2 , керуючись метою відкритого викрадення чужого майна, із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого в момент заподіяння, що виразилось в заламуванні рук потерпілого ОСОБА_11 за його спину, чим завдав останньому фізичного болю, повторно, відкрито викрав золоту обручку 585 проби, вагою 2,77 г., вартість якої згідно висновку експерта №131 від 27.02.2017 року становить 1717,40 грн., завдавши ОСОБА_11 майнової шкоди на зазначену суму.
- 24.02.2017 року близько 21:30 год., перебуваючи на зупинці громадського транспорту, що знаходиться за адресою: м. Луцьк, вул. Ковельська, 4, керуючись метою відкритого викрадення чужого майна, повторно, відкрито із задньої правої кишені-джинсів ОСОБА_12 викрав мобільний телефон марки «HUAWEI Р8», вартість якого згідно висновку експерта № 153 від 17.03.2017 року становить 6760 грн., чим завдав останньому майнової шкоди на вказану суму.
У поданій апеляції та змінах прокурор у кримінальному провадженні, не оспорюючи фактичних обставин справи та кваліфікацію дій обвинуваченого, вважає вирок суду незаконним у зв`язку з неправильним застосуванням кримінального процесуального та кримінального закону та невідповідністю призначеного надто м`якого покарання ступеню тяжкості злочину і особі обвинуваченого, безпідставного та невмотивованого призначення покарання та застосування до обвинуваченого вимог ст.75 КК України. Зазначає, що судом при постановлені вироку та обрані міри покарання обвинуваченому порушено вимоги ст.ст.65, 69-1 КК України. Просить вирок суду першої інстанції скасувати та постановити новий, яким призначити ОСОБА_7 покарання у виді 4 років позбавлення волі.

Заслухавши доповідача, який виклав суть вироку суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, міркування прокурора, який підтримав апеляційну скаргу з викладених у ній підстав, обвинуваченого та захисника, які апеляційну скаргу прокурора заперечили та просили залишити вирок без змін, перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд приходить до наступного.

Висновок про винуватість ОСОБА_7 у вчинені злочину, за який його засуджено, обґрунтовано зроблений судом в порядку ч.3 ст.349 КПК України, що по суті в апеляційній скарзі не заперечується.

Кваліфікація злочинних дій обвинуваченого за ч.2 ст.186 КК України є правильною і також не оскаржується.

Що ж стосується тверджень прокурора про м`якість призначеного покарання у зв`язку із звільненням ОСОБА_7 на підставі ст.ст. 75, 76 КК України від відбування покарання, то вони є обґрунтованими і заслуговують на увагу.

Відповідно до вимог ст.65 КК України, суд, призначаючи покарання, повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання. Визначаючи ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, суд повинен виходити із сукупності всіх обставин справи, зокрема, форми вини, мотиву і цілі, способу, обстановки і стадії вчинення злочину, тяжкості наслідків, що настали.

Зі змісту ст.75 КК України вбачається, що якщо суд при призначенні покарання, враховуючи тяжкість вчиненого злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбуття покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбуття покарання з випробовуванням.

При призначенні ОСОБА_7 покарання та звільнення від його відбування на підставі ст.75 КК України, суд першої інстанції, не в повній мірі дотримав вказаних вимог закону, не врахував тяжкість скоєного злочину, особу винного.

Суд першої інстанції взагалі не навів у вироку переконливих доводів про необхідність та можливість застосування до обвинуваченого умовного засудження, а лише вказав обставини, що пом`якшують його покарання, його молодий вік та думку потерпілих. При цьому суд не в повній мірі врахував, що обвинувачений, хоч і вважається несудимим, однак раніше притягався до кримінальної відповідальності за вчинення грабежу, знову вчинив, протягом фактично двох тижнів, три умисні злочини проти власності, які, відповідно до ст.12 КК України, є тяжкими, два епізоди із застосуванням та погрозою застосування насильства, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого. Крім того, ОСОБА_7 перебуваючи під цілодобовим домашнім арештом, порушив покладені на нього обов`язки та повторно вчинив новий тяжкий корисливий злочин.

За таких обставин, вирок суду в частині звільнення від відбуття покарання на підставі ст.ст. 75, 76 КК України не можна визнати законним та обґрунтованим, внаслідок його м`якості, а тому скарга прокурора підлягає задоволенню частково.

Таким чином, апеляційний суд вважає за необхідне вирок першої інстанції в частині звільнення від відбуття покарання скасувати у зв`язку з неправильним застосуванням кримінального закону та із невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості злочину та особі обвинуваченого і постановити новий вирок.

Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_7 , суд визнав щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування завданих збитків, а обставин, що обтяжують покарання, не встановлено, і це не оспорюється в апеляційній скарзі прокурора.

Сукупність названих обставин з урахуванням позиції потерпілих істотно знижує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та дає підстави не лише для зменшення покарання відповідно до вимог ст. 69-1 КК України, а й для застосування ст. 69 ч. 1 КК України.

На думку суду, саме покарання у виді 2 років позбавлення волі відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КК України, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових злочинів, як самим ОСОБА_7 , так і іншими особами.

У відповідності до ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

На підставі наведеного і керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, апеляційний суд Волинської області,

У Х В А Л И В
Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні задовольнити частково.

Вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14 липня 2017 року щодо ОСОБА_7 в частині призначення покарання та звільнення від його відбуття із застосуванням ст.75 КК України скасувати.

Призначити ОСОБА_7 за ч.2 ст.186 КК України покарання із застосування ст. 69 КК України у виді 2 (двох) років позбавлення волі.

Строк відбуття покарання рахувати з моменту приведення вироку до виконання.

Зарахувати в строк відбуття покарання термін попереднього ув`язнення в силу ст.72 КК України ( редакція 26.11.2015р.) з 24.02.2017р. по 20.06.2017р. з розрахунку що одному дню попереднього ув`язнення відповідає два дні позбавлення волі.

Зарахувати в силу ст. 72 КК України ( в редакції 18.05.2017р.) строк попереднього ув`язнення з 21.06.2017р. по 14.07.2017р. включно з розрахунку що одному дню попереднього ув`язнення відповідає один день позбавлення волі.

В решті вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14 липня 2017 року залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення.

Касаційна скарга на вирок може бути подана безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Головуючий

Судді