УХВАЛА
01.03.2018 місто Дніпро

Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпропетровська у складі:
судді ОСОБА_1 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні подання начальника Амур-Нижньодніпровського районного сектору Індустріального міжрайонного відділу з питань пробації міста Дніпра ПівденноСхідного МРУВКППМЮ ОСОБА_3 про звільнення ОСОБА_4 від відбування покарання по закінченню строку випробування,
за участю: прокурора ОСОБА_5 , представника органу пробації ОСОБА_6 , засудженого ОСОБА_4 ,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засуджений 24.10.2012 вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська за ч. 1 ст. 263, ст.ст. 75, 76 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки з іспитовим строком на 2 роки.
Відповідно до подання засуджений за час іспитового строку покладені на нього судом обов`язки виконував, до адміністративної відповідальності не притягувався, за місцем проживання характеризується задовільно.
Відповідно до подання ОСОБА_4 обвинувачується в тому, що під час іспитового строку, а саме: 24.03.2014, вчинив нове кримінальне правопорушення, передбачене ч. 5 ст.185 КК України, інформацію про яке внесено до ЄРДР за № 0000684 від 24.03.2014.
13.05.2014 ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 185 КК України, але по цей час кримінальне провадження не розглянуто і перебуває в провадженні Дніпровського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області.
Як зазначено у поданні органу пробації станом на 29.01.2018 вина ОСОБА_4 у вчиненні вказаного кримінального правопорушення не доведена, а іспитовий строк відносно останнього закінчився 24.10.2014.
Прокурор ОСОБА_5 , представник органу пробації ОСОБА_6 та засуджений ОСОБА_4 підтримали подання.
Вислухавши думки учасників судового розгляду, дослідивши матеріали подання та особову справу, суд вважає можливим звільнити засудженого від покарання по закінченню іспитового строку, виходячи з наступного.
ОСОБА_4 засуджений 24.10.2012 вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська за ч. 1 ст. 263, ст.ст. 75, 76 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки з іспитовим строком на 2 роки.
Засуджений ОСОБА_4 за час іспитового строку покладені на нього судом обов`язки виконував, до адміністративної відповідальності не притягувався, за місцем проживання характеризується задовільно.
Відповідно до матеріалів подання 13.05.2014 ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні 24.03.2014 злочину, передбаченого ч. 5 ст. 185 КК України, про що свідчить витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000684 від 24.03.2014.
У відповідності до повідомлення Дніпровського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 15.02.2018 кримінальне провадження за ч. 5 ст. 185 КК України відносно ОСОБА_4 не розглянуто і по ньому здійснюється судовий розгляд.
За таких обставин слід зазначити, що зі змісту ч. 3 ст. 75 та ч. 1 ст. 78 КК України слідує, що через використання словосполучень «не вчинить нового злочину» та «виконає покладені на нього обов`язки», випливає, що однією з обов`язкових передумов для звільнення засудженого від відбування покарання згідно з цими статтями кримінального закону є не вчинення засудженим у період іспитового строку, визначеного судом, нового злочину. При цьому констатувати вчинення такого нового злочину цією особою та, відповідно, її винуватість у скоєному може виключно суд у порядку, визначеному законом. Доки вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду особа відповідно до ч. 1 ст. 62 Конституції України, ч. 2 ст. 2 КК України та ч. 1 ст. 17 КПК України вважається невинуватою.
Наведені норми чинного законодавства закріплюють один із основоположних принципів кримінального судочинства презумпцію невинуватості, відповідно до якого ніхто не може бути визнаний винним у вчиненні злочину, а також підданий кримінальному покаранню, інакше як за вироком суду й у порядку, визначеному законом. Будь-яке втручання у права людини має ґрунтуватися на положеннях закону, а отже, ? відповідати принципу законності, який передбачає абсолютний правовий захист та є засадничим компонентом правової системи.
Принцип презумпції невинуватості закріплений також у багатьох міжнародних договорах, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України та які відповідно до ч. 1 ст. 9 Конституції України, ч. 1 ст. 19 Закону України від 29.06.2004 № 1906-IV «Про міжнародні договори України» є частиною національного законодавства України.
Так, у ч. 1 ст. 11 Загальної декларації прав людини зазначається, що кожна людина, обвинувачена у вчиненні злочину, має право вважатися невинною доти, поки її винність не буде встановлена в законному порядку шляхом прилюдного судового розгляду, при якому їй забезпечують усі можливості для захисту.
Згідно з п. 2 ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права кожен обвинувачений у кримінальному злочині має право вважатися невинним, поки винність його не буде доведена згідно із законом. Аналогічна норма міститься й у п. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (Конвенція), а також у рішеннях Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), що містять правові позиції щодо суті положень зазначеного міжнародно-правового акта, а також змісту та обсягу гарантованих ним прав.
Так, ЄСПЛ у справі «Барбера, Мессегеу і Джабардо проти Іспанії» зазначив, що п. 2 ст. 6 Конвенції вимагає, щоб при здійсненні своїх повноважень судді відійшли від упередженої думки, що підсудний вчинив злочинне діяння, оскільки обов`язок доведення цього лежить на обвинуваченні та будь-який сумнів трактується на користь підсудного.
З огляду на наведене вище, а також враховуючи, що відсутність у положеннях ч. 3 ст. 75, ч. 1 ст. 78 КК України, ч. 2 ст. 165 КВК України модального слова «може» свідчить, що згадані норми мають імперативний (зобов`язуючий) характер, представник органу з питань пробації після закінчення іспитового строку має звернутися з поданням про звільнення від відбування покарання, а суд, відповідно, ухвалити рішення про таке звільнення, якщо він протягом цього строку виконав покладені на нього обов`язки та не вчинив нового злочину, що повинно бути встановлено обвинувальним вироком суду.
Таким чином, приймаючи до уваги, що на цей час Дніпровським районним судом міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області по кримінальному провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 за ч. 5 ст. 185 КК України не ухвалювалося обвинувального вироку, враховуючи, що з часу закінчення іспитового строку, тобто з 24.10.2014 пройшло більше трьох років і за цей час вина ОСОБА_4 у вчиненні нового злочину під час іспитового строку не доведена, подання начальника Амур-Нижньодніпровського районного сектору Індустріального міжрайонного відділу з питань пробації міста Дніпра ПівденноСхідного МРУВКППМЮ ОСОБА_3 про звільнення ОСОБА_4 від відбування покарання після закінчення іспитового строку підлягає задоволенню.
Керуючись ч. 2 ст. 165 КВК України, ст.ст. 537, 539 КПК України, суд
ПОСТАНОВИВ:
Подання начальника Амур-Нижньодніпровського районного сектору Індустріального міжрайонного відділу з питань пробації міста Дніпра ПівденноСхідного МРУВКППМЮ ОСОБА_3 про звільнення ОСОБА_4 від відбування покарання по закінченню іспитового строку задовольнити.
На підставі ч. 1 ст. 78 КК України звільнити ОСОБА_4 від покарання, призначеного вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 24.10.2012, по закінченню іспитового строку.
Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Амур-Нижньодніпровський районний суд м.Дніпропетровська протягом семи днів з дня її оголошення.
Ухвала набирає законної сили після закінчення зазначеного строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя: ОСОБА_1