Справа № 487/1430/16-к
Провадження № 1-кп/487/286/18
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10.04.2018 року Заводський районний суд м. Миколаєва у складі: головуючого судді - ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_5 - ОСОБА_6 , потерпілого - ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Миколаєва кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 , ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КК України,
ВСТАНОВИВ:

В провадженні Заводського районного суду м. Миколаєва перебуває кримінальне провадження відносно ОСОБА_4 , ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КК України.
В ході підготовчого судового засідання прокурор просив призначити справу до судового розгляду, вважає, що обвинувальний акт по обвинуваченню ОСОБА_4 , ОСОБА_5 складений із дотриманням вимог ст. 291 КПК України.
Обвинувачені ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , захисник ОСОБА_6 у підготовчому судовому засідання не заперечували проти призначення справи до судового розгляду.
Потерпілий ОСОБА_7 не заперечував проти призначення справи до судового розгляду.
Заслухавши думку прокурора, обвинувачених, захисника, потерпілого, вивчивши обвинувальний акт, суд приходить до наступного.
Відповідно до ч.4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування.
Відповідно до ч. 1 ст. 291 КПК України обвинувальний акт складається слідчим, після чого затверджується прокурором. Обвинувальний акт може бути складений прокурором, зокрема якщо він не погодиться з обвинувальним актом, що був складений слідчим.
В ч.2 ст.291 КПК України міститься перелік відомостей, які має містити обвинувальний акт.
Відповідно до п. 3 ч.3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.
У частині 1 ст. 91 КПК України визначено, що у кримінальному провадженні підлягає доказуванню, зокрема подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), що виходячи з суті цієї статті має відображатися в обвинувальному акті, відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, як виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими.
Недетально викладене обвинувачення в обвинувальному акті з порушенням загальних вимог ст.91 КПК України є незрозумілим для обвинуваченого і порушує його право на захист.
Як вбачається з п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування законодавства, яке забезпечує право на захист в кримінальному судочинстві" від 24.10.2003 року № 8, суди повинні вимагати від органів досудового слідства, щоб пред`явлене особі обвинувачення було конкретним за змістом. Зокрема воно повинно містити данні про злочин, у вчиненні якого обвинувачується особа, час, місце та інша обставини його вчинення, наскільки вони відомі слідчому.
Вказаний принцип закріплений у ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, де зазначено, що кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має бути негайно й детально проінформований зрозумілою для нього мовою про характер і причини висунутого проти нього обвинувачення.
ОСОБА_4 , ОСОБА_5 обвинувачуються у вчинені злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України.
Згідно обвинувального акту, 22.11.2014 року приблизно о 16.00 год. ОСОБА_4 , знаходячись разом з ОСОБА_5 біля будинку АДРЕСА_1 , на фоні раптово виниклих неприязнених стосунків із ОСОБА_7 , виник злочинний намір направлений на спричинення останньому тілесних ушкоджень. Реалізуючи свій злочинний намір, направлений на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_4 разом з ОСОБА_5 почали завдавати ОСОБА_7 тілесні ушкодження, а саме декілька разів вдарили кулаками в область голови, в результаті чого останній впав на землю, після чого почали наносити удари ногами в область голови, в результаті чого останній впав на землю, після чого почали наносити удари ногами в область тулуба та голови, від чого останній отримав тілесні ушкодження та втратив свідомість.
Дії обвинувачених кваліфіковані за ч. 1 ст. 122 КК України, як умисне спричинення середньої тяжкості тілесних ушкоджень, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.
Так, у обвинувальному акті сформульоване обвинувачення відносно ОСОБА_4 , ОСОБА_5 за ч. 1 ст.122 КК України є неконкретним та нечітким, а саме: не конкретизоване формулювання обвинувачення, конкретно не зазначено за яких фактичних обставин вчинено злочин, не визначена роль та участь кожного з обвинувачених у скоєнні інкримінованого злочину.
В обвинувальному акті не сформульовані фактичні обставини щодо суб`єктивної і об`єктивної сторони, а саме щодо форми вини та наслідків скоєння кримінального правопорушення, не зазначений причинно-наслідковий зв`язок між діями обвинувачених та наслідками, які настали для потерпілого, не зазначено чи усвідомлювали обвинувачені можливість настання наслідків, виявлених у потерпілого, до заподіяння середньої тяжкості тілесних ушкоджень.
Суд вважає, що вищевикладені факти, порушують права обвинувачених на захист, оскільки вони позбавлені можливості знати в чому вони обвинувачуються та здійснювати свій захист від висунутого чіткого та зрозумілого обвинувачення.
Статтею 17 Закону України «Про виконаннярішеннязастосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено те, що суди застосовують при розгляді справи Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Європейський суд з прав людини у справі «Абрамян проти Росії» від 9 жовтня 2008 року зазначив, що у тексті підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню обвинувачення особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час судового розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення ( рішення від 19 грудня 1989 року у справі «Камасінскі проти Австрії), п. 79).
Крім того, Європейський суд з прав людини нагадує, що положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення, а також про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (рішення від 20.04.2006 року у справі «І.Н. та інші проти Австрії, п. 34).
Крім того, право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглянути у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «в» п. 3 ст. 6 Конвенції (рішення від 25.03.1999 року у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції, п. 54).
Вищевикладене свідчить, що обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_4 , ОСОБА_5 не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, що унеможливлює призначення справи до судового розгляду у відповідності до вимог КПК України і є безумовною підставою для повернення обвинувального акту прокурору на підставі п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України.
Керуючись ст.ст. 291, 314, 372 КПК України, суд -
УХВАЛИВ:
Обвинувальний акт у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0005407 за обвинуваченням ОСОБА_4 , ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, повернути прокурору через його невідповідність вимогам КПК України.
Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Миколаївської області протягом семи днів.
Суддя: ОСОБА_1