Номер провадження:1-кс/521/5823/17
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15.12.2017 року м. Одеса

Слідчий суддя Малиновського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі клопотання органу досудового розслідування про арешт майна, -

В С Т А Н О В И В:

З клопотання вбачається, що 27.11.2017 до ЧЧ Хмельницького ВП Малиновського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області надійшло звернення Громадської Організації "СВІТАНОК ОДЕСА", відповідно до якого ОСОБА_4 , яка мешкала за адресою: АДРЕСА_1 , померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що в книзі реєстрації актів про смерть зроблено відповідний актовий запис № 4074. Однак після смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина у вигляді двокімнатної квартири АДРЕСА_2 . При цьому жоден спадкоємець не з`явився.

З таких обставин за положеннями ст. 1277 ЦК України у зв`язку із відсутністю родичів її квартира має прийняти статус «Відумерлої спадщини», тобто орган місцевого самоврядування має прийняти спадщину за Законом.

Встановлено, що 12.10.2017 ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , іпн. НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , не дивлячись, що відумерла спадщина квартира розташована в Малиновському районі міста, відповідно до неіснуючого рішення Приморського районного суду м. Одеси по справі №2-3100/2003 від 13.06.2003, зареєстрував за собою право власності на вказану квартиру у КП «Реєстраційна служба Одеської області».

В ході досудового слідства до Приморського районного суду м. Одеси був спрямований запит щодо надання відомостей та копії документів по справі № 2?3100/2003 від 13.06.2003. У відповідь на вказаний запит Приморським районним судом м. Одеси надано відповідь від 11.12.2017 зі змісту якою слідує, що згідно алфавітних покажчиків, в яких реєстрація проводилась за прізвищем відповідача, обліково-статистичної картки на справу № 2-3100/2003, та наявного оригіналу рішення по справі № 2-3100/2003 значиться інша справа з іншими сторонами. Тому надати завірену належним чином копію рішення по справі № 2-3100/2003 за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна дійсним, визнання угоди укладеною та про визнання права власності, не виявляється можливим.

В подальшому, в ході досудового розслідування встановлено, що 12.10.2017 рішення Приморського районного суду м.Одеси № 2?3100/2003 від 13.06.2003 зареєстровано у КП «Реєстраційна служба Одеської області» та внесено відповідні відомості до державного реєстру речових прав на нерухоме майно відповіло до якого право власності на вказану вище квартиру зареєстровано за ОСОБА_6 .

У подальшому з метою створення штучного «добросовісного набувача» 04.12.2017 квартира АДРЕСА_2 нереєстрована на ОСОБА_7 на підставі договору купівлі-продажу № 2429 від 04.12.2017 посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_8 .

Відповідно до п.1.8. глави 2 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5 з метою перевірки відсутності прав малолітніх та неповнолітніх дітей, недієздатних чи обмежено дієздатних осіб на користування відчужуваними житловим будинком, квартирою, кімнатою або їх частиною нотаріус вимагає подачі йому довідки про склад сім`ї житлово-експлуатаційної організації, квартального комітету або іншого уповноваженого органу з питань реєстрації місця проживання.

Відповідно до допиту свідка - бухгалтер дільниці №7 КП «ЖКС Хмельницький» ОСОБА_9 встановлено, що у період часу з 01.11. по 13.12.2017 довідку про склад сім`ї житлово-експлуатаційної організації, квартального комітету або іншого уповноваженого органу з питань реєстрації місця проживання на проживаючих та зареєстрованих осіб у кв. АДРЕСА_2 вона не видавала та не підписувала.

Таким чином, в порушення вказаного Порядку нотаріусом вчинено нотаріальну дію за відсутності всіх необхідних документів для вивчення реєстрації права власності.

Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Відповідно до ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення

Відповідно до ч.3 ст.170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ч.1 ст.96-1 КК України спеціальна конфіскація полягає у примусовому безоплатному вилученні за рішенням суду у власність держави грошей, цінностей та іншого майна у випадках, визначених цим Кодексом, за умови вчинення умисного злочину або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу, за які передбачено основне покарання у виді позбавлення волі або штрафу понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а так само передбаченого частиною першою статті 150, статтею 154, частинами другою і третьою статті 159-1, частиною першою статті 190, статтею 192, частиною першою статей 204, 209-1, 210, частинами першою і другою статей 212, 212-1, частиною першою статей 222, 229, 239-1, 239-2, частиною другою статті 244, частиною першою статей 248, 249, частинами першою і другою статті 300, частиною першою статей 301, 302, 310, 311, 313, 318, 319, 362, статтею 363, частиною першою статей 363-1, 364-1, 365-2 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.96-2 КК України спеціальна конфіскація застосовується у разі, якщо гроші, цінності та інше майно: 1) одержані внаслідок вчинення злочину та/або є доходами від такого майна; 3) були предметом злочину, крім тих, що повертаються власнику (законному володільцю), а у разі, коли його не встановлено, - переходять у власність держави;

Завданням арешту майна є запобігання можливості його пошкодження, знищення, перетворення, відчуження.

Згідно ч.ч.2,5 ст.170 КПК України метою арешту вказаної речі для збереження речових доказів, забезпечення спеціальної конфіскації майна та майбутнього цивільного позову оскільки шкода спричинена територіальні громаді м.Одеса.

Враховуючи, що у матеріалах кримінального провадження вбачається наявність достатніх підстав вважати, що квартира АДРЕСА_2 , яка належить на праві власності ОСОБА_7 має суттєве значення для встановлення важливих обставин у кримінальному провадженні та без її арешту існує реальна загроза переоформлення на ряд інших осіб з метою штучного створення добросовісного набувача» вказаного майна, крім того вказана квартира є об`єктом кримінально протиправних дій.

Орган досудового розслідування звернувся до слідчого судді Малиновського районного суду м. Одеси з клопотанням про арешт майна, на квартиру АДРЕСА_2 , яка належить на праві власності ОСОБА_7 з забороною вчиняти будь-які реєстраційні дії.

Прокурор підтримав клопотання, та вважав, що є всі законі підстави на арешт вище зазначеного майна, та просив слідчого суддю клопотання по суті задовольнити, з підстав які викладені в ньому. Окрім того, прокурор вважав, що є всі законі підстави для розгляду клопотання без явки особи, яка є власником вказаного майна.

Вивчивши клопотання та матеріали приложені до нього, вислухавши думку прокурора, слідчий суддя вважає, що клопотання прокурора відділу прокуратури Одеської області про арешт майна необхідно задовольнити, оскільки прокурором доведена необхідність застосування арешту зазначеного майна, з наступних підстав.

Частиною 1 статті 167 КПК України, встановлено, що тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним його майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове позбавлення підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, можливості відчужувати певне його майно за ухвалою слідчого судді або суду до скасування арешту майна у встановленому КПК України порядку. Відповідно до вимог КПК України арешт майна може також передбачати заборону для особи, на майно якої накладено арешт, іншої особи, у володінні якої перебуває майно, розпоряджатися будь-яким чином таким майном та використовувати його.

При вирішені питання про арешт майна слідчий суддя враховує: правову підставу для арешту майна; достатність доказів, що вказують на вчинення особою кримінального правопорушення; можливий розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, та можливого цивільного позову; наслідки арешту майна для інших осіб; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Так, у даному випадку, враховуючи обставини злочину, слідчий суддя вважає, що є всі законі підстави вважати, що зазначена квартира на даний час є об`єктом кримінального правопорушення, та на час досудового розслідування на вказану квартиру необхідно накласти арешт, для недопущення незаконного відчуження.

Слідчий суддя вважає, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права власника майна, оскільки без застосування вказаного заходу забезпечення кримінального провадження не можливо виконати завдання кримінального провадження в частині захисту суспільства та держави від кримінальних правопорушень.

Керуючись ст. 132, 167, 168, 170, 172, 173, 175 КПК України, Слідчий суддя, -

У Х В А Л И В:

Задовольнити клопотання органу досудового розслідування про арешт майна.

Накласти арешт на майно, а саме: на квартиру АДРЕСА_2 , яка належить на праві власності ОСОБА_7 , без позбавлення права мешкання в ній.

Заборонити розпоряджатись, відчужувати вказане майно та вчиняти будь-які реєстраційні дії.

Копію ухвали надіслати слідчому, прокурору.

Виконання ухвали про арешт майна негайно доручити слідчому та прокурору.

Ухвала слідчого судді набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Апеляційна скарга, на ухвалу слідчого судді, може бути подана протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1