Справа №591/6518/16-к Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/788/755/17 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Умисне вбивство
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 грудня 2017 року колегія суддів з розгляду справ та матеріалів кримінального судочинства Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченої- ОСОБА_8 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Суми матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 , що діє в інтересах обвинуваченої ОСОБА_8 , на вирок Зарічного районного суду м. Суми від 20 липня 2017 року, відносно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Суми, українки, громадянки України, не заміжньої, не працюючої, із середньою спеціальною освітою, зареєстрованої та фактично проживаючої в АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:
До Апеляційного суду Сумської області надійшла апеляційна скарга захисника ОСОБА_7 в якій він просив вирок суду скасувати у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи і не вірним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та постановити новий вирок, яким ОСОБА_8 визнати винною у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст. 118 КК України, тобто у вчиненні нею умисного вбивства при перевищенні меж необхідної оборони, та призначити їй покарання у межах санкції вказаної статті закону.

Даним вироком ОСОБА_8 визнано винною у вчинені кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України і призначено покарання у виді 8 років позбавлення волі.

Строк відбуття покарання ОСОБА_8 визначено рахувати з дня її фактичного затримання.

Зараховано ОСОБА_8 у строк покарання строк попереднього ув`язнення терміном 1 день 09.09.2016 року, з розрахунку, що один день попереднього ув`язнення відповідає двом дням позбавлення волі.

Скасовано накладений ухвалою слідчого судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 09.09.2016 року арешт на окреме майно ОСОБА_8 .

Долю речових доказів визначено у відповідності до ст. 100 КПК України.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги захисник ОСОБА_7 стверджує про невірну кваліфікацію дій обвинуваченої ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 115 КК України, вважає, що суд при винесенні вироку не з`ясував форми вини, мотиву та мети вчинення обвинуваченою злочину, при цьому наголошує, що ОСОБА_8 не мала на меті вчинити навмисне вбивство ОСОБА_9 , оскільки мала з ним близькі стосунки, часто проживала з ним разом та вела спільне господарство. Вбивство вона вчинила випадково, йому передувала спровокована потерпілим ОСОБА_9 сварка, а потім застосування відносно обвинуваченої з боку потерпілого фізичного насильства, що виразилось у нанесенні ОСОБА_8 потерпілим ОСОБА_9 ударів руками та ногами, що підтверджується наявним в матеріалах справи висновком судово-медичної експертизи. Виключно з метою самозахисту вона дістала зі своєї сумки столовий ніж та тримаючи його в правій руці зробила рух ножем в сторону ОСОБА_9 , при цьому маючи на меті його налякати і зупинити його подальше насильство, яке вона не мала можливості відвернути, однак той наблизився до неї на відстань витягнутої руки в результаті чого удар прийшовся йому в область черевної порожнини від якого він впав на землю, а через деякий час помер. Не розуміючи того, що удар був смертельним ОСОБА_8 в пориві гніву, за спричинені їй тілесні ушкодження, нанесла лежачому потерпілому ОСОБА_9 ще два удари ногою по тулубу вимагаючи щоб той піднімався, та зрозумівши що ОСОБА_9 отримав тілесні ушкодження ОСОБА_8 відразу викликала швидку та знаходилась біля ОСОБА_9 до самого її приїзду, намагаючись допомогти останньому. Тому, за твердженнями апелянта, в діях обвинуваченої є склад злочину передбачений ст. 118 КК України та аж ніяк не ч. 1 ст. 115 КК України.

На підтвердження вказаних обставин, за словами захисника, виступають пояснення свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , які підтвердили факт наявності спровокованого потерпілим конфлікту між ним та обвинуваченою, факт сварки на дитячому майданчику між ними, більше того, свідок ОСОБА_12 зазначала те, що бачила як ОСОБА_9 наніс ОСОБА_8 удар рукою в область її голови, а потім ногою в область нижньої частини тулубу. Однак судом вказано протилежне, що відповідно до пояснень свідка ОСОБА_12 ініціатором конфлікту була ОСОБА_8 , саме вона почала бійку, нанесла удар ножем потерпілому, який ніби то захищався і не завдавав їй жодних ушкоджень. Такі висновки, за словами захисника, не відповідають фактичним обставинам справи та наявному в матеріалах провадження висновку судово-медичної експертизи, щодо наявних у ОСОБА_8 тілесних ушкоджень. Не виступають на підтвердження вини ОСОБА_8 і викладені у вироку пояснення свідка ОСОБА_11 , оскільки та вказувала, що сварка була спровокована саме потерпілим ОСОБА_9 , самих подій на дитячому майданчику вона не бачила, підійшла туди вже коли останній лежав без ознак життя, а обвинувачена була біля нього, вона ( ОСОБА_8 ) викликала швидку допомогу та була там до приїзду поліцейських.

Інші учасники кримінального провадження прокурор, обвинувачена та потерпіла, апеляційні скарги на судове рішення не подавали.

Як встановив суд першої інстанції, ОСОБА_8 08 вересня 2016 року близько 23 год. 40 хв. перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, на дитячому майданчику розташованому у дворі будинку АДРЕСА_2 , на грунті раптово виниклих особистих неприязних відносин зі своїм співмешканцем ОСОБА_9 , скориставшись тим, що останній перебував у стані алкогольного сп`яніння, дістала зі своєї сумки ніж та діючи умисно, протиправно, усвідомлюючи наслідки своїх дій у виді настання смерті, тримаючи ніж у правій руці, нанесла ним потерпілому ОСОБА_9 один удар в область передньої брючної стінки, в результаті чого той отримав тяжкі тілесні ушкодження, які відповідно до висновку експерта, перебувають у прямому причинному зв`язку з настанням його смерті.

Не зупиняючись на скоєному, ОСОБА_8 нанесла ОСОБА_9 ще два удари правою ногою в область голови, чим спричинила, відповідно до висновку експерта № 811/525 від 28.10.2016 року, йому легкі тілесні ушкодження які не перебувають у причинному зв`язку з настанням його смерті.

Заслухавши доповідь судді, доводи обвинуваченої ОСОБА_8 та її захисника ОСОБА_7 на підтримку вимог апеляційної скарги, які просили вирок суду скасувати та ухвалити новий, яким ОСОБА_8 визнати винною у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст. 118 КК України, думку прокурора, яка заперечила проти задоволення вимог апеляційної скарги захисника, просила вирок суду залишити без зміни, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.

Основні доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 та позиції обвинуваченої ОСОБА_8 , висловленої в ході апеляційного розгляду, зводяться до незгоди з кваліфікацією дій ОСОБА_8 за ч.1 ст.115 КК України оскільки вважають, що дії останньої необхідно кваліфікувати виключно за ст. 118 КК України, як умисне вбивство при перевищенні меж необхідної оборони.

Так, захисник наголошує, що 08 версня 2016 року вбивство потерпілого ОСОБА_9 обвинуваченою ОСОБА_8 відбулося за обставин захисту останньої від заподіяння їй тілесних ушкоджень з його боку, яким передувала спровокована потерпілим сварка. Вбивати ОСОБА_8 потерпілого не хотіла, прагнула його виключно налякати наявним у неї ножем, щоб той припинив завдавати тілесні ушкодження руками та ногами в область голови та нижньої частини її живота. Відповідно до доводів апеляційної скарги захисника обвинувачена не мала можливості відвернути наслідки у виді заподіяння ОСОБА_9 смерті через його фізичні переваги над нею. А нанесення ОСОБА_8 тілесних ушкоджень ногами по тулубу потерпілого ОСОБА_9 , захисник пояснює поривом гніву обвинуваченої за нанесені їй тілесні ушкодження від яких та відчувала сильний фізичний біль та її необізнаністю про те, що завданий нею удар ОСОБА_9 був смертельним, а сама вона нібито вважала, що останній вдає із себе мертвого. Тому, за твердженнями апелянта, в діях обвинуваченої вбачається склад злочину передбачений ст. 118 КК України.

Сама обвинувачена ОСОБА_8 в ході судового розгляду справи своєї вини в інкримінованому злочині передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України не визнавала, та наголошувала на тому, що вбивство потерпілого ОСОБА_9 відбулося виключно випадково, вона була вимушена захищатися від його насильницьких дій та не мала можливості добровільно покинути місце події, а тому в ході апеляційного розгляду справи підтримала доводи апеляційної скарги захисника та вважала, що її дії необхідно кваліфікувати виключно за ст. 118 КК України, як умисне вбивство при перевищенні меж необхідної оборони.

З вказаними доводами як захисника ОСОБА_7 так і обвинуваченої ОСОБА_8 колегія суддів погодитись не може, оскільки вони повністю спростовуються як фактичними обставинами встановленими в суді першої інстанції, так і матеріалами кримінального провадження.

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема звукозапису судового засідання та змісту вироку суду, така ж позиція обвинуваченої та її захисника була і в суді першої інстанції. При цьому колегія суддів першої інстанції детально перевірила версію обвинуваченої, та її захисника про те, що ОСОБА_8 не наносила умисно удар ножем, не мала умислу на вбивство та діяла в стані оборони.

Перевіривши таку версію, суд першої інстанції у вироку мотивовано виклав свої висновки щодо кожного доводу обвинуваченої та захисника і з такими висновками погоджується колегія суддів апеляційного суду.

Так, ключовим питанням кваліфікації злочину, пов`язаного з умисним позбавленням життя особи чи перевищення меж необхідної оборони для суду у кожному випадку є конкретні обставини справи, наявність чи відсутність акту суспільно небезпечного посягання й акту захисту, їх співвідношення, відповідність чи невідповідність захисту небезпечності посягання.

Згідно тлумачення статей 115 і 118 КК та судової практики умисне вбивство з об`єктивної сторони характеризується дією або бездіяльністю у вигляді протиправного посягання на життя людини, наслідками у вигляді смерті та причинним зв`язком між зазначеними діяннями та наслідками, а з суб`єктивної сторони - умисною формою вини (прямим або непрямим умислом), коли винний усвідомлює, що може заподіяти смерть особі, передбачає такі наслідки і бажає або свідомо припускає їх настання.

Такі самі ознаки об`єктивної та суб`єктивної сторін характерні й для умисного вбивства, вчиненого при перевищенні меж необхідної оборони.

Проте, на відміну від умисного вбивства, передбаченого статтею 115 КК, обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони злочину, передбаченого статтею 118 КК, є мотив діяння захист винною особою охоронюваних законом прав та інтересів від суспільно небезпечного посягання.

Крім того, об`єктивна сторона злочину, передбаченого статтею 118 КК, характеризується ще й наявністю такої обов`язкової ознаки, як обставини вчинення злочину - умисне вбивство має вчинятися за обставин необхідної оборони. Потерпілим же від цього злочину може бути лише особа, яка вчинила суспільно небезпечне посягання.

Так, в ході судового розгляду справи місцевим судом було встановлено, зокрема сама обвинувачена ОСОБА_8 вказала на те, що смерть потерпілого ОСОБА_9 була спричинена в результаті її дій ножем, який вона вийняла зі своєї сумочки та ніби то захищалася від нападу з боку потерпілого ОСОБА_9 , який в той час завдавав їй ударів руками та ногами в область голови та живота. Крім цього, як обвинувачена ОСОБА_8 так і свідки ОСОБА_12 та ОСОБА_11 вказали, що крім обвинуваченої і потерпілого в момент заподіяння останньому тілесних ушкоджень, що спричинили його смерть, на дитячому майданчику поруч з будинком № 19 по ул. Гамалія в м. Сумах, нікого не було, що виключає можливість нанесення таких ушкоджень потерпілому ОСОБА_9 , іншою, строньою особою, аніж ОСОБА_8 . Також, свідок ОСОБА_12 в ході судового розгляду справи пояснювала, що бачила як ОСОБА_8 здійснила рух рукою, характерний для нанесення ударів ножем, після якого ОСОБА_9 впав та в подальшому помер, а тому, висновок суду першої інстанції про відсутність будь-яких сумнівів про те, що саме ОСОБА_8 нанесла ОСОБА_9 удар ножем, колегія суддів вважає виправданими.

Також, обвинувачена не заперечила і факт нанесення нею потерпілому ударів ногою, коли той вже перебував в лежачому положенні на землі, пояснюючи це своїм не усвідомленням заподіяних наслідків та припущенні того, що ОСОБА_9 лише видає із себе мертвого. В доводах апеляційної скарги захисника вказані факти теж не оспорюються, однак нанесення ударів потерпілому ногою пояснюється, як не усвідомленням заподіяних наслідків, так і гнівом обвинуваченої за нанесені їй тілесні ушкодження.

Колегія суддів також погоджується і з висновками суду першої інстанції в частині того, що в діях обвинуваченої ОСОБА_8 наявний саме склад злочину передбачений ч. 1 ст. 115 КК України, тобто умисне заподіяння смерті іншій людині, а не як на тому наголошють захисник та сама обвинувачена, про те, що остання не мала наміру вбивати потерпілого та була вимушена захищатись від його протиправних дій по відношенню до себе і її дії необхідно кваліфікувати виключно за ст. 118 КК України, як умисне вбивство при перевищенні меж необхідної оборони, виходячи з наступного.

Так, суд першої інстанції дав вірну оцінку поясненням обвинуваченої ОСОБА_8 в частині того, що коли вона йшла від квартири ОСОБА_9 останній наздогнав її, покликав та почав наносити удари та обгрунтовано спростував їх у своєму рішенні, оскільки як вбачається з матеріалів кримінального провадження, зокрема звукозапису судового засідання за 23.02.2017 року, що був предметом дослідження апеляційним судом при вивченні матеріалів кримінального провадження, допитані в ході судового розгляду справи свідки ОСОБА_11 та ОСОБА_12 чітко вказали на те, що в день вбивства потерпілого ОСОБА_9 , вони у вечірній час, разом сиділи на лавках біля підїзду № 4 будинку АДРЕСА_2 , спілкувалися, згодом до них підійшла ОСОБА_8 , яка була в збудженому стані та з ознаками алкогольного сп`яніння, завела розмову з ОСОБА_11 , згодом вони побачили як з того самого напрямку, що йшла до цього ОСОБА_8 , вийшов ОСОБА_9 , він прямував до підїзду № 3 вказаного будинку, де проживала ОСОБА_8 , на що та, із застосуванням нецензурної лексики, покликала останнього до себе, той підійшов, присів до них, закурив, був спокійний та ввічливий. В цей час ОСОБА_8 вела себе агресивно, почала сперечатися з ОСОБА_11 , ОСОБА_9 втрутився в їх розмову зауваживши на незрозумілій позиції ОСОБА_8 , на що та згодом піднялася з лавки та покликала ОСОБА_9 в сторону, на дитячий майданчик, що знаходився поруч з вказаним будинком, мотивуючи це проханням підти попити води, той погодився, вони відійшли від свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 на відстань близько 10 15 м. де почали сперечатися, при цьому ОСОБА_8 займала домінуючу позицію в конфлікті, махала в сторону потерпілого ОСОБА_9 руками з вказівкою щоб той підійшов до неї, на що той держачи свої руки при собі, відходив, за словами свідка ОСОБА_12 , ніби захищався, ОСОБА_8 він не бив, лише на її агресію махнув раз ногою в її сторону, однак навіть не достав до неї, в процесі їхньої сварки ОСОБА_9 намагався відходити від ОСОБА_8 , на що та, як зауважила свідок ОСОБА_12 , вдарила ОСОБА_9 в область його живота рукою з предметом схожим на ніж, потім різко відірвала руку, а ОСОБА_9 в цей час стояв перед нею, а потім відразу впав на землю та перебував в лежачому стані, тоді ОСОБА_8 почала наносити в область голови потерпілого ОСОБА_9 удари ногою, однак той не рухався.

Про те, що ОСОБА_8 належала активна роль у спілкуванні з ОСОБА_9 , свідчать ті обставини що вона вела себе збуджено та образливо, під час конфлікту ОСОБА_8 не кликала на допомогу коли з її слів ОСОБА_9 наносив їй удари, свідки ОСОБА_12 та ОСОБА_11 не чули звуків від ударів, хоча знаходились поряд.

Також, після того як ОСОБА_9 впав на землю ОСОБА_8 не покликала на допомогу, хоча згідно висновку експертизи кілька хвилин ОСОБА_9 ще залишався живий, а продовжила наносити удари в область його голови, коли підійшли сусідки намагалася закрити собою тіло ОСОБА_9 , а в подальшому викинула ніж в кущі та пішла додому, коли приїхала швидка допомога заперечувала свою причетність до смерті ОСОБА_9 , пояснюючи тим, що вона ніби то проходили мимо та побачила тіло чоловіка і викликала швидку допомогу, що в судовому засіданні підтвердили свідки ОСОБА_12 та ОСОБА_11 .

Враховуючи вказані дії ОСОБА_8 суд першої інстанції вірно дійшов висновку про те, що її поведінка була спрямована на умисне позбавлення життя покійного ОСОБА_9 .

Також, на думку колегії суддів, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що ОСОБА_8 могла та повинна була усвідомити, що вдаривши потерпілого ножем в область розташування життєво важливих органів, вона може завдати потерпілому смерть, а тому намір ОСОБА_8 був направлений на позбавлення життя потерпілого.

Вірно встановлено судом першої інстанції і те, що факт того що ОСОБА_8 після нанесення смертельного удару не хотіла настання наслідків у вигляді смерті потерпілого, не може свідчити про відсутність її умислу на вчинення вбивства, оскільки про умисел ОСОБА_8 на вбивство свідчить здійснення ряду свідомих дії: вона достала ніж із сумки, після чого направила лезом на ОСОБА_9 та здійснила удар. Обвинувачена нанесла удар потерпілому з великою силою колюче-ріжучим предметом - ножем в життєво важливий орган. Вона повинна була розуміти, що в наслідок такого удару може настати смерть потерпілого. В період вчинення вбивства ОСОБА_8 за своїм психічним станом була осудною.

Щодо наявних у обвинуваченої ОСОБА_8 тілесних ушкоджень, відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 1145 (а.п. 131), а саме синців в правій щелеповій області діаметром 4 см., надлобковій області діаметром 5 см., множинні дрібні садна кінцівок та обличчя, які відповідно до вказаного висновку утворились в результаті дії тупих предметів та предметів з обмеженою поверхнею, які є легкими тілесними ушкодженнями, що не потягли розлад здоров`я, могли утворитись при падінні, а також при ударах руками і ногами, при цьому продемонстрований ОСОБА_8 на слідчому експерименті механізм нанесення їй нібито ОСОБА_9 тілесних ушкоджень, відповідає вказаному висновку експерта, то їх колегія суддів не вважає такими, що спростовують вину обвинуваченої ОСОБА_8 у вчиненому та не впливають на правильність правової кваліфікації інкримінованого їй злочину, оскільки суд першої інстанції вірно встановив, що утворення тілесних ушкоджень у обвинуваченої ОСОБА_8 саме в процесі конфлікту з покійним ОСОБА_9 виключений, оскільки повністю спростовується поясненнями свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_11 , які в ході судового розгляду справи надані під присягу, є логічні, послідовні та узгоджені між собою, а тому у суду відсутні підстави їм не довіряти.

За таких обставин суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, з яким погоджується і колегія суддів, що всі покази ОСОБА_8 про те, що вона на момент нанесення удару ножем в область живота ОСОБА_9 перебувала в стані необхідної оборони та перевищила її, є безпідставними і суд першої інстанції визнав їх такими, що дані вони з метою завести суд в оману, уникнути покарання за більш тяжкий злочин і є нічим іншим, як обраним способом захисту.

Тому, доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 в частині того, що дії обвинуваченої ОСОБА_8 потрібно кваліфікувати за ст. 118 КК України, як умисне вбивство при перевищенні меж необхідної оборони, не можуть заслуговувати на увагу.

Щодо доводів апеляційної скарги захисника про не встановлення судом першої інстанції при винесення вироку форми вини, мотиву та мети вбивства обвинуваченою ОСОБА_8 потерпілого ОСОБА_9 , то їх колегія суддів вважає не обґрунтованими та такими, що не відповідають дійсності по-перше судом встановлено, що вина ОСОБА_8 носить саме умисний характер, при цьому такий висновок суд зробив на підставі наявних в матеріалах справи доказах та поясненнях свідків, що були безпосередніми очевидцями події, та стали предметом оцінки суду при винесенні рішення, по друге, щодо мотиву та мети вчинення злочину, то він виходить із наявного між потерпілим та обвинуваченою конфлікту, який був спровокований саме обвинуваченою ОСОБА_8 , оскільки відповідно до пояснень свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , саме остання мала агресивну поведінку, запрошувала потерпілого відійти в сторону, та замахувалась на нього руками, а в послідуючому вдарила ножем, при цьому наявність такого конфлікту не заперчувала і сама обвинувачена ОСОБА_8 , своїх поясненнях зазначала про те, що в день вбивства потерпілого в неї були на нього образи, оскільки того дня в ході їхнього спілкування обвинувачена залишила ОСОБА_9 в компанії інших жінок, за нею він не пішов, саме через свої образи вона ходила до нього до дому за речами, оскільки інколи з ним проживала, а коли сиділа на лавці біля підїзду № 4 будинку АДРЕСА_2 , саме в образливій формі покликала ОСОБА_9 до себе, який проходив повз, про що зазначили в своїх поясненнях свідки, та згодом, коли той підійшов, він втрутився в розмову ОСОБА_8 та ОСОБА_11 , висловивши про не зрозумілу позицію обвинуваченої, на що та встала з лавки, образливо відійшла в сторону, а згодом із запитанням «Чого ти сидиш, іди сюди? ...» запросила його йти за нею, на що той погодився. Крім цього, колегія суддів звертає увагу і на емоційний стан обвинуваченої ОСОБА_8 , яка в день вчинення кримінального правопорушення, була збуджена, агресивна, як за словами свідків так і за поясненнями самої обвинуваченої ОСОБА_8 перебувала в стані алкогольного сп`яніння, між тим на підтвердження такого стану виступив і наявний в матеріалах справи висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції № 3320 (а.с. 178).

Щодо доводів апеляційної скарги захисника про невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, зокрема в частині того, що нібито свідки ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 підтвердили факт наявності на дитячому майданчику конфлікту між обвинуваченою та потерпілим, при цьому зазначили, що він був спровокований саме останнім, то їх колегія суддів вважає безпідставними та надуманими, оскільки вони спростовуються звукозаписом судового засідання за 23.02.2017 року, де свідок ОСОБА_10 в суді чітко зазначила про те, що свідком самої події вона не була, що відбувалося на дитячій площадці вона не бачила, чула лише зі своєї квартири відголоски розмови між ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_8 та якогось чоловіка, розмова їй здалася на високих тонах, однак свідок ОСОБА_10 нічого в суді не вказувала про конфлікт на дитячому майданчику та тим паче хто його спровокував. Інші свідки, ОСОБА_11 та ОСОБА_12 хоч і підтвердили наявність конфлікту на дитячому майданчику між ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , однак при цьому одноголосно пояснили, що цей конфлікт був спровокований саме обвинуваченою, вказали на її агресивну поведінку, ознаки стану алкогольного сп`яніння та те, зокрема з пояснень свідка ОСОБА_12 , що на майданчику саме обвинувачена виступала в якості домінанта конфлікта, потерпілий же відходив від неї та робив рухи на свій захист, оскільки та махала в його сторону руками, а в послідуючому і завдала смертельний для нього удар ножем.

Також, колегія суддів критично відноситься до доводів апеляційної скарги захисника в частині того, що пояснення свідка ОСОБА_11 не виступають на підтвердження вини обвинуваченої ОСОБА_8 , оскільки оскаржуване судове рішення винесено не виключно на підставі пояснень вказаного свідка, вони виступають доповнюючим доказом вини обвинуваченої, складовою для повного та всебічного встановлення фактичних обставин справи.

Таким чином, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції були правильно кваліфіковані дії ОСОБА_8 за ч.1 ст.115 КК України, як вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

Щодо призначеного обвинуваченій ОСОБА_8 виду та міри покарання то колегія суддів вказує наступне.

Так, суд першої інстанції, відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України, при призначенні покарання обвинуваченій ОСОБА_8 , врахував ступінь тяжкості та обставини вчинення злочину, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, дані про особу обвинуваченої, яка за місцем проживання має негативну характеристику, на обліках у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, відсутність пом`якшуючих покарання обставин та наявність обтяжуючої покарання обставини вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про можливість виправлення обвинуваченої виключно в умовах ізоляції від суспільства та призначив їй покарання в межах санкції ч.1 ст. 115 КК України у виді 8 років позбавлення волі з чим, за встановлених в суді апеляційної інстанції обставин, погоджується й колегія суддів.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, що тягнуть скасування чи зміну оскаржуваного вироку, при апеляційному розгляді кримінального провадження не встановлено.

З огляду на викладене, апеляційна скарга захисника ОСОБА_7 задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА :
Вирок Зарічного районного суду м. Суми від 20 липня 2017 року відносно ОСОБА_8 , залишити без з міни, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили негайно та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4 .

З оригіналом згідно,

суддя Апеляційного суду Сумської області ОСОБА_2