Справа № 345/3457/16-к
Провадження № 11-кп/779/473/2017
Категорія ч.2 ст.240 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 жовтня 2017 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого-судді: ОСОБА_3 ,

суддів: ОСОБА_4 , ОСОБА_5

з участю:

секретаря с/з ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

потерпілого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою прокурора Калуської місцевої прокуратури ОСОБА_10 на вирок Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 25 жовтня 2016 року щодо ОСОБА_8 обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.240 КК України, -

в с т а н о в и л а :

Вказаним вироком ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Добровляни Калуського району Івано-Франківської області, житель АДРЕСА_1 , середня освіта, не працює, на утриманні має одну неповнолітню дитину, українець, громадянин України, раніше не судимий
визнаний винуватим у вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст. 240 КК України та призначено йому покарання у виді штрафу розміром чотирьохсот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 6 800 гривень.

Речовий доказ - автомобіль марки «Камаз 4310», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ухвалено повернути власнику ОСОБА_8 ..

Стягнуто з ОСОБА_8 в дохід держави 1 320,60 грн. за проведення експертизи.

Згідно вироку суду, 02 вересня 2016 року, близько 09.00 год., ОСОБА_8 з метою незаконного видобування корисних копалин піщано-гравійної сировини-гравію, використовуючи автомобіль марки «Камаз 4310», д.н.з. НОМЕР_1 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу належить йому, приїхав на берег річки Лімниця, що між населеними пунктами с. Добровляни та с. Підмихайля Калуського району ІваноФранківської області.

Перебуваючи в даному місці, ОСОБА_8 за допомогою маніпулятора марки «АТLАS 110.1», встановленого на згаданому автомобілі, здійснив незаконне видобування корисних копалин загальнодержавного значення з русла річки Лімниця, що між населеними пунктами с. Добровляни та с. Підмихайля Калуського району, а саме піщано-гравійної сировини гравію, який відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 12.12.1994 №827 «Про затвердження переліків корисних копалин загальнодержавного та місцевого значення» відноситься до корисних копалин загальнодержавного значення, та без наявності відповідних дозвільних документів навантажив дану сировину на кузов автомобіля марки «Камаз 4310», д.н.з. НОМЕР_1 , в кількості 8,225 м.куб., чим здійснив незаконне видобування корисних копалин загальнодержавного значення.

В суді першої інстанції, обвинувачений ОСОБА_8 свою вину визнав, повністю та послідовно підтвердив обставини вчинення ним злочину, щиро розкаявся та просив суворо не карати.

Не оспорюючи доведеність вини та правильність кваліфікації дій обвинуваченого, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій посилається на невідповідність призначеного судом покарання особі обвинуваченого, та тяжкості злочину, внаслідок м`якості.

Крім того, прокурор вказує на істотне порушення судом вимог кримінально-процесуального закону в частині вирішення питання про повернення речового доказу, автомобіля «Камаз 4310», д.н.з. НОМЕР_1 . Зокрема, прокурор вважає, що таке питання повинно було вирішуватись у відповідності з ч.1 п.9 ст. 100 КПК України.

З цих підстав, вирок суду першої інстанції, прокурор просив скасувати та ухвалити новий вирок , яким призначити ОСОБА_8 покарання у виді штрафу розміром 700 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 11 900 грн., а речовий доказ, автомобіль марки «Камаз 4310», д.н.з. НОМЕР_1 , конфіскувати в дохід держави.

В суді апеляційної інстанції, прокурор доводи апеляційної скарги підтримав та просив про її задоволення.

Обвинувачений доводи апеляційної скарги заперечив, вирок суду першої інстанції просив залишити без зміни.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи захисника, думку прокурора, дослідивши письмові матеріали провадження, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення частково, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 404 КК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Оскільки висновки суду про доведеність вини обвинуваченого у вчиненні злочину, який йому інкримінується, а також правильність кваліфікації дій обвинуваченого прокурором не оскаржуються, то вирок суду, в цій частині судом апеляційної інстанції не переглядається.

Як вбачається з матеріалів провадження, ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05.09.2017 року, скасовано ухвалу Апеляційного суду Івано-Франківської області від 12.01.2017 року про залишення вироку Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 25 жовтня 2016 щодо ОСОБА_8 обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.240 КК України без зміни, а справу направлено на новий апеляційний розгляд. При цьому колегія суддів касаційної інстанції, вказала на помилковість висновку суду апеляційної інстанції про неможливість конфіскації речового доказу автомобіля марки «Камаз 4310», д.н.з. НОМЕР_1 .

Відповідно до ч.2 ст. 439 КПК України вказівки суду, який розглянув справу в касаційному порядку, є обов`язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Зберігання речових доказів і документів та вирішення питання про спеціальну конфіскацію регулюється ст.100 КПК України. Так, згідно п.п.1 п.9 ст. 100 КПК України гроші, цінності та інше майно, які підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та/або зберегли на собі його сліди, конфіскуються, крім випадків, коли власник (законний володілець) не знав і не міг знати про їх незаконне використання. У такому разі зазначені гроші, цінності та інше майно повертаються власнику (законному володільцю).

Як вбачається з матеріалів провадження, постановою слідчого від 02 вересня 2016 року (а.с. 35) автомобіль марки «Камаз 4310», вантажний самоскид, зеленого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , на якому встановлений маніпулятор із ковшем марки : «ATLAS 110.1» зареєстрований на ОСОБА_8 , визнано речовим доказом у кримінальному провадження № 0001191.

Постановою слідчого від 05.09.2016 року на вказаний транспортний засіб накладено арешт, оскільки на ньому збереглися сліди вчинення кримінального правопорушення.

Вироком Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 25 жовтня 2016 року встановлено, що ОСОБА_8 вчинив кримінальне правопорушення, використовуючи саме свій транспортний засіб марки «Камаз 4310», д.н.з. НОМЕР_1 , на якому був встановлений маніпулятор із ковшем, шляхом завантаження на нього корисних копалин загальнодержавного значення.

Враховуючи вищевикладене, а також вказівки суду касаційної інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що вирок суду першої інстанції в частині вирішення питання про повернення речового доказу, необхідно скасувати та ухвалити в цій частині новий вирок.

Що стосується посилання прокурора на м`якість призначеного обвинуваченому покарання, то колегія суддів вважає, що такі є безпідставними.

Суд при призначенні покарання ОСОБА_8 врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу обвинуваченого, раніше не судимий.

Враховуючи положення ст. ст. 50, 65 КК України, обставини, що пом`якшують покарання, а також те, що згідно обвинувального акту матеріальної шкоди злочином не завдано, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції обґрунтовано, призначив покарання у виді штрафу в межах розміру визначеному санкцією відповідної статті. А тому, вирок в цій частині є законним та обґрунтованим, підстав для його скасування в цій частині не вбачається.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 418, 420 КПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу прокурора Калуської місцевої прокуратури ОСОБА_10 задовольнити частково.

Вирок Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 25 жовтня 2016 року щодо ОСОБА_8 обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.240 КК України в частині вирішення питання про повернення речового доказу скасувати та ухвалити в цій частині новий вирок.

Речовий доказ, автомобіль марки «Камаз 4310», вантажний самоскид, зеленого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , зареєстрований на ОСОБА_8 з маніпулятором марки «АТLАS 110.1» конфіскувати в дохід держави.

В решті вирок залишити без зміни.

Вирок може бути оскаржено у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуючий ОСОБА_3

Судді ОСОБА_4

ОСОБА_5

Згідно з оригіналом

Суддя ОСОБА_3