АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа № 637/1380/16-к Головуючий суддя І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/790/813/18 Суддя доповідач ОСОБА_2
Категорія: Незаконне заволодіння транпортним засобом
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Харківської області у складі:
головуючого - судді ОСОБА_2 ,
суддів - ОСОБА_3 і ОСОБА_4 ,
секретар - ОСОБА_5 ,
за участю: прокурора - ОСОБА_6 ,
обвинуваченого - ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Харкові кримінальне провадження № 637/1380/16-к за обвинуваченням ОСОБА_7 у злочині, передбаченому ст.289 ч.2 КК України,
за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_8 на вирок Шевченківського районного суду Харківської області від 2 листопада 2017 року,
У С Т А Н О В И Л А:
Вироком Шевченківського районного суду Харківської області від 2 листопада 2017 року ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Мостове Шевченківського району Харківської області, неодруженого, з середньою освітою, не працює, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , судимого :
- 3 вересня 1997 року за ч. 1 ст. 140 КК України на 1 рік виправних робіт з утриманням 20 % заробітної плати в дохід держави;
- 18 грудня 1997 року за ч. 2 ст. 140 КК України на 1 рік 10місяців позбавлення волі;
- 24 березня 1998 року за п. «а» ст. 241, ч. 3 ст. 81, ч. 2 ст. 140, ч. 1 ст. 215-3 КК України на 4 роки 6 місяців позбавлення волі;
- 16 травня 2001 року за ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 186, ст. 304, ст. 15, ст. 304, ч. 3 ст. 186 КК України на 7 років позбавлення волі з конфіскацією всього особистого майна;
- 21 вересня 2010 року за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України на 4роки позбавлення волі, 19 серпня 2014 року звільнився із місць позбавлення волі за відбуттям терміну покарання,
визнано винним і засуджено за ч.2 ст. 289 КК України на 5 років позбавлення волі без конфіскації майна. На підставі ст. 75 КК України звільнено від призначеного покарання з випробуванням, з іспитовим строком 3 роки. Відповідно до ч. 1 ст. 76 КК України на ОСОБА_7 покладено обов`язки:періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання. Захід забезпечення кримінального провадження арешт тимчасово вилученого майна накладеного відповідно до ухвали слідчого судді від 25 листопада 2016 року скасовано. Стягнуто з обвинуваченого на користь держави судові витрати в сумі 351,84 грн. Вирішено долю речових доказів.
З цим судовим рішенням не погодився прокурор який подав апеляційну скаргу де просить вирок районного суду в частині призначеного покарання скасувати у зв`язку з неправильним застосуванням кримінального закону , а саме необґрунтованим застосуванням ст.75 КК України, що потягло за собою невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.
Заслухавши доповідь судді, думки прокурора і обвинуваченого, дослідивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного:
Як було встановлено судом першої інстанції ОСОБА_7 15 листопада 2016 року близько 16.30 години повторно, знаходячись у стані алкогольного сп`яніння, маючи намір на незаконне заволодіння транспортним засобом, прийшов у двір домоволодіння ОСОБА_10 за адресою: АДРЕСА_1 , де викотив з двору скутер марки «Alpha-Lux», незаконно заволодів ним та з місця скоєння злочину зник, обернувши викрадене майно на свою користь, тим самим завдавши потерпілому ОСОБА_10 матеріальної шкоди у розмірі 6685.00 гривень.
Обставини події та кваліфікацію дій обвинуваченого за ч.2 ст.289 КК України як незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене повторно, ніхто не оспорює.
Разом з тим, призначаючи покарання обвинуваченому та звільняючи від його відбування з випробуванням, суд першої інстанції не дотримався вимог чч.1 та 2 ст. 65 КК України, згідно яких покарання винній особі має бути призначено у межах, встановлених у санкції статті особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, відповідно до положень загальної частини Кримінального кодексу України, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, при цьому призначене покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи яка вчинила злочин та попередження нових злочинів.
Так, суд першої інстанції послався на врахування особистих даних обвинуваченого, судимості якого не погашені, на те, що він не одружений, за місцем мешкання характеризується позитивно, на обліку у лікарів психіатра та нарколога Шевченківської ЦРЛ не перебуває, у листопаді 2016 року прошов курс лікування алкогольної залежності, офіційне не працює, матеріальні збитки відшкодував в добровільному порядку. Обставинами, що пом`якшують покарання суд визнав щире каяття, відшкодування завданої шкоди. Обставиною, що обтяжує покарання, - вчинення злочину особою, що перебувала в стані алкогольного сп`яніння, рецидив злочинів. Суд також послався нга врахування думки потерпілого, який засвідчив, що матеріальних та моральних претензій до ОСОБА_7 немає та просив не застосовувати суворого покарання, передбаченого санкцією ст. 289 КК України, досудову доповідь Шевченківського РВ з питань пробації Північно - Східного Міжрегіонального управління з питань пробації Міністерства юстиції, про можливість застосування до ОСОБА_7 покарання не пов`язаного з позбавленням волі , але з обов`язковим контролем за його поведінкою.
Разом з тим, судом фактично не враховано, що раніше обвинувачений був 5 разів судимий за умисні корисливі злочини, у т.ч. 3 рази за тяжкі злочини, знову вчинив умисний тяжкий злочин.
Згідно вимог ч.1 ст.75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
З урахуванням характеру та ступеню тяжкості злочину, особи обвинуваченого, висновок суду про можливість виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства, не ґрунтується на матеріалах справи. При цьому, суд взагалі не обговорив питання, чи можливо без ізоляції від суспільства запобігти вчиненню обвинуваченим нових злочинів, що відповідно до ч.2 ст.50 КК України є також метою покарання.
Колегія суддів вважає, що виправлення обвинуваченого, запобігання вчиненню ним нових злочинів є неможливим без ізоляції від суспільства.
Таким чином, вирок суду від 2 листопада 2017 року відповідно до вимог ст.420 КК України підлягає скасуванню в частині призначеного покарання в зв`язку з неправильним застосуванням кримінального закону, а саме - застосуванням ст.75 КК України, яка не підлягала застосуванню, що потягло за собою невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості злочину та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, тобто на підставах, зазначених у п.2 ст.413 та ст.414 КПК України
Ураховуючи позитивні дані про особу, на які послався суд першої інстанції, колегія суддів не вбачає підстав для посилення міри покарання, яку було призначено судом, про що в т.ч. просив прокурор у апеляційній скарзі.
У решті вирок суду першої інстанції відповідає вимогам закону.
Керуючись ст.ст. 407,409,420 КПК України, колегія суддів,

З А С У Д И Л А :
Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_8 задовольнити частково.
Вирок Шевченківського районного суду Харківської області від 2 листопада 2017 року щодо ОСОБА_7 в частині призначеного покарання скасувати.
Ухвалити в цій частині свій вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 289 КК України в виді позбавлення волі на 5 /П`ЯТЬ/ років без конфіскації майна.
У решті вирок суду від 2 листопада 2017 року залишити без змін.
Копію вироку апеляційного суду негайно вручити засудженому і прокурору.
Вирок апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення. На вирок може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Головуючий-суддя суддя суддя
_________________ __________________ ____________________

ОСОБА_11 ОСОБА_12 ОСОБА_13