Гусятинський районний суд Тернопільської області
Справа № 596/1602/17
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"07" грудня 2017 р. Гусятинський районний суд Тернопільської області
в складі: головуючого судді ОСОБА_1
з участю секретаря ОСОБА_2
прокурора ОСОБА_3 ,
засудженого ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в селищі Гусятин в режимі відеконференції клопотання про застосування ст. 4 Закону України «Про амністію у 2016 році» засудженого ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродження та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, освіта середня, не одруженого, до засудження не працюючого, раніше судимого:
1)24.04.2014 року Ружинським районним судом Житомирської області за ст.ст. 15 ч. 2, 185 ч. 3, 185 ч. 3, 70, 75 КК України до 3 років 1 місяця позбавлення волі з іспитовим строком на 1 рік 6 місяців;
2)26.06.2014 року Фастівським міськрайонним судом Київської області за ст.ст. 15 ч. 2, 185 ч. 2, 185 ч. 3, 309 ч. 1, 70 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі. Вирок від 24.04.2014 року підлягає самостійному виконанню;
3)02.10.2014 року Сквирським районним судом Київської області за ст. 185 ч. 3, 70 ч. 4 КК України до 5 років позбавлення волі. Вирок Ружинського районного суду від 24.04.2014 року підлягає самостійному виконанню;
Засудженого: 15.12.2014 року Попільнянським районним судом Житомирської області за ст.ст. 185 ч. 3 КК України до 5 років 1 місяця позбавлення волі. На підставі ст. 70 ч. 4 КК України, з урахуванням вироку Сквирського районного суду Київської області від 02.10.2014 року за сукупністю злочинів шляхом часткового складання призначених покарань остаточно призначено 5 років 2 місяці позбавлення волі.
Ухвалою Гусятинського районного суду Тернопільської області від 01.03.2016 року зараховано в строк відбування покарання за вироком Попільнянського районного суду Житомирської області від 15.12.2014 року строк попереднього ув`язнення з 29.04.2014 року по 17.03.2015 року, у відповідності до ч. 5 ст. 72 КК України з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Засуджений ОСОБА_4 подав заяву про застосування до нього ст. 4 Закону України «Про амністію у 2016 році».
Розглянувши заяву, матеріали особової справи, думку прокурора, який заперечував проти застосування до засудженого ОСОБА_4 Закону України «Про амністію у 2016 році» оскільки засуджений не є суб`єктом застосування Закону, суд вважає, що клопотання засудженого ОСОБА_4 не підлягає до задоволення з наступних підстав.
Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_4 засуджено 15.12.2014 року Попільнянським районним судом Житомирської області за ст.ст. 185 ч. З КК України до 5 років 1 місяця позбавлення волі. На підставі ст. 70 ч. 4 КК України, з урахуванням вироку Сквирського районного суду Київської області від 02.10.2014 року за сукупністю злочинів шляхом часткового складання призначених покарань остаточно призначено 5 років 2 місяці позбавлення волі.
На теперішній час засуджений ОСОБА_4 відбуває покарання в Державній установі «Копичинська виправна колонія (№ 112)», відбув більше ? частини призначеного строку покарання.
Відповідно до положень статті 4 Закону України «Про амністію в 2016 році», законом передбачено звільнити від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, осіб, зазначених у статті 1 цього Закону, засуджених за умисні злочини, за які законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше десяти років, якщо на день набрання чинності цим Законом вони відбули не менше половини призначеного строку основного покарання.
Згідно ст. 1 Закону України «Про амністію в 2016 році», звільнити від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, осіб, визнаних винними у вчиненні умисного злочину, який не є тяжким або особливо тяжким відповідно до статті 12Кримінального кодексу України, осіб, визнаних винними у вчиненні необережного злочину, який не є особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, а також осіб, кримінальні справи стосовно яких за зазначеними злочинами розглянуті судами, але вироки стосовно них не набрали законної сили: а) які на момент вчинення злочину були неповнолітніми; б) жінок, вагітних на день набрання чинності цим Законом; в) не позбавлених батьківських прав, які на день набрання чинності цим Законом мають дітей, яким не виповнилося 18 років, дітей-інвалідів та/або повнолітніх сина, дочку, визнаних інвалідами; г) яких на день набрання чинності цим Законом в установленому порядку визнано інвалідами першої, другої чи третьої групи, а також хворими на активну форму туберкульозу (диспансерні категорії 1-4), онкологічні захворювання (III, IV стадії за міжнародною класифікацією TNM), СНІД (III, IV клінічні стадії за класифікацією ВООЗ) та інші тяжкі хвороби, що перешкоджають відбуванню покарання та підпадають під визначення Переліку захворювань, які є підставою для подання до суду матеріалів про звільнення засуджених від подальшого відбування покарання, затвердженого у додатку 12 до Порядку організації надання медичної допомоги засудженим до позбавлення волі, затвердженого наказом Міністерства юстиції України, Міністерства охорони здоров`я України від 15 серпня 2014 року № 1348/5/572;ґ) які на день набрання чинності цим Законом досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування"; д) ветеранів війни (учасники бойових дій, інваліди війни та учасники війни, які підпадають під дію Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"); е) учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та потерпілих внаслідок Чорнобильської катастрофи - осіб, які підпадають під дію Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та аналогічних законів інших держав - колишніх республік СРСР; є) які на день набрання чинності цим Законом мають одного чи обох батьків, які досягли 70-річного віку або визнані інвалідами першої групи, за умови, що в цих батьків немає інших працездатних дітей.
В судовому засіданні засуджений ОСОБА_4 підтвердив, що він дійсно не підпадає під жодний з пунктів ст. 1 Закону України «Про амністію в 2016 році».
Також суд звертає увагу на те, що згідно з положеннями п. «в» ст.4 Закону України «Про застосування амністії в Україні» амністія не може бути застосована до осіб, які мають дві і більше судимості за вчинення умисних тяжких та/або особливо тяжких злочинів, крім випадків індивідуальної амністії.
Відповідно до п.п. «в», ст.9 Закону України "Про амністію у 2016 році" амністія не застосовується до осіб, які звільнені судом від відбування покарання з випробуванням і до закінчення визначеного судом іспитового строку знову вчинили умисний тяжкий або особливо тяжкий злочин.
Враховуючи вищевикладене, суд доходить до висновку про безпідставність заяви ОСОБА_4 , оскільки встановлені судом обставини виключають можливість застосування амністії до засудженого ОСОБА_4 , а тому в задоволенні заяви про застосування амністії слід відмовити.
Керуючись ст. 539 КПК України, п.п. «в», Законом України «Про амністію у 2016 році», Законом України «Про застосування амністії в Україні» від 01.10.1996 року, суд,-
В задоволенні заяви засудженого ОСОБА_4 про застосування відносно нього Закону України «Про амністію у 2016» - відмовити.
На ухвалу суду протягом семи днів з моменту її оголошення прокурор, засуджений, вправі подати апеляцію до апеляційного суду Тернопільської області.
Суддя: підпис
Суддя Гусятинського районного суду ОСОБА_1