Справа № 308/9591/17
А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д З А К А Р П А Т С Ь К О Ї О Б Л А С Т І
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и

22.11.2017 м. Ужгород
Апеляційний суд Закарпатської області в складі суддів:
ОСОБА_1 / головуючої /
ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретаря судових засідань ОСОБА_4
представника апелянта - адвоката ОСОБА_6 ,
Накладаючи арешт на земельну ділянку слідчий суддя свій висновок обґрунтував тим, що така відповідає критеріям зазначеним у ст. 98 КПК України, є речовим доказом у кримінальному провадженні, а тому з метою її збереження, як речового доказу та запобіганню ризиків, передбачених ч. 1 ст. 170 КПК України підлягає арешту.
В апеляційній скарзі ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу слідчого судді, постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту на майно. Апелянта вважає, що при розгляді клопотання слідчий суддя належним чином не врахував вимоги пунктів 5, 6 ч. 2 та ч. 4 ст. 173 КПК України. Вказує, що накладення арешту на спірну земельну ділянку призведе до обмеження підприємницької діяльності та обмежить доступ до розташованого на ній об`єкту нерухомого майна, який належить йому та гр. ОСОБА_9 на праві приватної власності. Просить врахувати, що ні він, ні ОСОБА_9 не являються підозрюваним чи обвинуваченим у кримінальному провадженні, в рамках якого заявлено клопотання про арешт майна, у зв`язку з чим просить відмовити у накалденні арешту на земельну ділянку.
Апелянт також просить поновити строк апеляційного оскарження ухвали слідчого судді, оскільки така винесена у його відсутності, а її копію він отримав лише 26.10.2017.
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення представника власника майна, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити в повному обсязі, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив залишити ухвалу слідчого судді без змін, перевіривши та обговоривши доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд приходить до наступних висновків.
Згідно з вимогами ст. 395 КПК України, ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її проголошення, а у випадку якщо ухвалу суду було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.
Враховуючи, що ухвалу слідчим суддею було постановлено без виклику власника майна апеляційний суд вважає, що строк на апеляційне оскарження в силу ч.2 ст. 395 КПК України ОСОБА_7 не пропущено .
При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.
Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.
Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно. Будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.
У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку - арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість у тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.
Однак, зазначених вимог закону слідчий та слідчий суддя в повній мірі не дотрималися.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.
Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення:
1) збереження речових доказів;
2) спеціальної конфіскації;
3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;
4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Як вбачається з матеріалів судового провадження, клопотання слідчого заявлене в рамках кримінального провадження за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України, а саме за фактом підробки документів посадовими особами Ужгородської міської ради, внаслідок чого було, на думку органу досудового слідства, незаконно передано в оренду земельну ділянку, яка наразі перебуває у користуванні ОСОБА_9 та ОСОБА_7 .
Встановлено, що досудове розслідування у даному кримінальному провадженні триває понад рік, проте, за вказаний період будь-кому з осіб підозра не вручена, доказів, які б підтверджували обставини кримінального правопорушення, про які вказував слідчий, не здобуто, жодних слідчих дій, спрямованих для висунення підозри, не проведено, немає і відомостей про те, що земельна ділянка протипрпавним шляхом була надана громадянам у користування.
З матеріалів наданих суду адвокатом ОСОБА_6 , убачається, що земельна ділянка була надана гр. ОСОБА_7 та ОСОБА_9 у спосіб передбачений законом, тобто на підставі рішення Ужгородської міської ради від 22.12.2016 за № 529 , в оренду строком на 5-ть років для житлової та комерційної забудови. З цією метою виготовлена необхідна документація, пов`язана з використанням земельної ділянки. Відповідно з ч. 10 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», акти органів місцевого самоврядування з мотивів їх невідповідності Конституції або Законам України визнаються незаконними в судовому порядку. Жодних відомостей про оспорювання в судовому порядку незаконності передачі земельної діянки Ужгородською міською радою сторона обвинувачення не подала.
За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що слідчим та прокурором не доведено необхідність накладення арешту на земельну ділянку, не вказано, у який спосіб та для з`ясування яких обставин, що мають значення у даному кримінальному провадженні можливе використання у якості речового доказу земельної ділянки.
Вказане свідчить про відсутність правових підстав для накладення арешту на земельну ділянку з метою забезпечення збереження речових доказів, на які посилається орган досудового розслідування та слідчий суддя в оскаржуваній ухвалі, оскільки слідчим не надано доказів на підтвердження вказаних обставин, а за наявними матеріалами дане твердження вважається передчасним та таким, що ґрунтується на припущеннях.
Окрім того, апеляційний суд звертає увагу, що стороною обвинувачення також не доведено належними та допустимими доказами необхідність накладення арешту на земельну ділянку із забороною фактичного її використання, що є надмірним втручанням в права та інтереси власника майна та є невиправданим на даному етапі досудового розслідування і порушить співрозмірність між інтересами власника та користувачів майна, гарантованими законом і завданнями кримінального провадження, запровадженого за ознаками ч.1 ст. 366 КК України.
З наведених підстав апеляційна скарга підлягає задоволенню, оскаржувана постанова скасуванню як необгрунтована, а в клопотанні слідчого слід відмовити, у зв`язку з відсутністю правових підстав для арешту земельної ділянки.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 422 КПК України, апеляційний суд ,
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу ОСОБА_7 задовольнити.
Ухвала касаційному оскарженню не підлягає.
Судді: