Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/1698/18
Провадження 1-кс/711/601/18
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 березня 2018 року слідчий суддя Придніпровського районного суду м. Черкаси ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , адвоката ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Черкаси скаргу адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_5 на рішення і бездіяльність слідчого ,-
ВСТАНОВИВ:
Захисник підозрюваного ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_3 , звернувся до суду зі скаргою на постанову слідчого прокуратури Черкаської області ОСОБА_4 від 15.02.2018 про відмову в задоволенні клопотання про проведення слідчих дій (допит свідка) в рамках кримінального провадження № 0001998..

В обґрунтування скарги зазначено, що 08.02.2018 ним захисником ОСОБА_5 , на ім`я слідчого прокуратури Черкаської області ОСОБА_4 надіслано клопотання № 07-02-КЛ-5/2018 від 07.02.2018 про допит в якості свідка заступника Генерального прокурора України ОСОБА_6 про його особисту роль у виготовленні, підписанні і використанні листа № 001-775 від 31.03.2017 з вимогою зареєструвати та розслідувати справу проти ОСОБА_5 , виконаного нібито ОСОБА_7 .
Проте, 22.02.2018 він отримав повідомлення слідчого прокуратури Черкаської області ОСОБА_4 за № 17-667 вих-18 від 16.02.2018 про відмову в задоволенні даного клопотання та копію відповідної постанови від 15.02.2018.
Не погоджуючись з правомірністю дій та законністю винесеної постанови захисник звернувся до слідчого судді з даною скаргою.
В судовому засіданні захисник ОСОБА_5 - адвокат ОСОБА_3 , підтримав скаргу та наполягав на її задоволенні. Пояснив, що неврахування показань такого свідка є порушенням права на захист ОСОБА_5 від необґрунтованого обвинувачення, що в подальшому матиме суттєві негативні наслідки для держави.
Слідчий в судовому засіданні заперечував проти задоволення скарги адвоката ОСОБА_3 , вважаючи, що постанова слідчого від 15.02.2018 є законною та обґрунтованою, а в допиті свідка заступника генерального прокурора ОСОБА_6 відсутня потреба.
Заслухавши пояснення захисника та слідчого, дослідивши надані слідчому судді докази в обґрунтування доводів скарги, вважаю, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
В судовому засіданні встановлено, що слідчим підрозділом прокуратури Черкаської області здійснюється досудове розслідування по кримінальному провадженню №0001998.
08.02.2018. захисник підозрюваного звернувся до слідчого в ОВС слідчого відділу прокуратури Черкаської області ОСОБА_4 з клопотанням в рамках кримінального провадження № 0001998, в якому просив допитати за його участі в якості свідка заступника генерального прокурора ОСОБА_6 , про його особисту роль у виготовленні, підписанні та використанні листа № 001-755 від 31.03.2017р., що міститься в матеріалах кримінального провадження, з вимогою зареєструвати та розслідувати справу проти ОСОБА_5 , виконану нібито Київським міським головою ОСОБА_7 ..
За наслідками розгляду такого клопотання слідчим ОСОБА_4 винесено постанову від 15.02.2018р., якою відмовлено у задоволенні клопотання.
Не погоджуючись з таким рішенням слідчого захисник звернувся зі скаргою до слідчого судді.
Даючи оцінку діям слідчого вважаю за необхідне звернути увагу на наступне.
Відповідно до положень ст.223 КПК України слідчі дії є діями, спрямованими на отримання (збирання) доказів або перевірку вже отриманих доказів у конкретному кримінальному провадженні, а підставами для проведення слідчої (розшукової) дії є наявність достатніх відомостей, що вказують на можливість досягнення її мети.
З аналізу положень норм ст.9, 223 КПК України вбачається, що необхідність проведення слідчих дій визначається саме прокурором або слідчим. Натомість, з огляду на принцип змагальності кримінального провадження (ст.22 КПК України), положення кримінально-процесуального закону надають стороні захисту право ініціювати певні слідчі дії з метою сприяння повному та всебічному встановленню обставин під час досудового розслідування по кримінальному провадженню. Проте, потреба у проведенні слідчих дій за ініціативою сторони захисту визначається в кожному конкретному випадку з огляду на можливість досягнення мети задля якої проводиться зазначена слідча дія (ч.2 ст.223 КПК України). Зазначене свідчить про право прокурора або слідчого з огляду на результативність слідчої дії визначати необхідність її проведення в той чи інший час досудового розслідування, щоб запобігти марному витрачанню часу на проведення дій, які не мають значення для кримінального провадження взагалі або матимуть значення, але за умови їх проведення після встановлення інших обставин кримінального провадження.
Варто звернути увагу, що з огляду на зміст принципу змагальності та порядок збирання доказів в кримінальному провадженні, сторона захисту не позбавлена можливості самостійно отримувати докази, які має намір використати для спростування обвинувачення. Частиною третьою статті 93 КПК України передбачено право сторони захисту на самостійне збирання доказів, зокрема, і шляхом отримання від фізичних осіб відомостей. Таке право сторони захисту може бути реалізоване шляхом отримання від фізичних осіб пояснень (ч.8 ст.95 КПК України). Такі докази можуть зберігатись у сторони захисту і мають бути надані стороні обвинувачення лише під час відкриття матеріалів кримінального провадження в порядку, передбаченому ст.290 КПК України.
Показання свідків, які сторона захисту має намір використати в обґрунтування невинуватості у пред`явленому обвинуваченні, не обов`язково мають фіксуватись шляхом здійснення допиту таких свідків стороною обвинувачення. В контексті судового розгляду кримінального провадження (судом або слідчим суддею) такі показання мають доказове значення виключно у випадках, якщо вони були надані свідком у судовому засіданні (ч.4 ст.95 КПК України). Отже про наявність та намір використати в якості доказів показання свідків стороні захисту достатньо лише повідомити сторону обвинувачення під час відкриття матеріалів кримінального провадження. Сприйняття та оцінка такого доказу є обов`язком суду, а для сторони обвинувачення це є правом.
При цьому слід звернути увагу, що функція підтримання державного обвинувачення належить виключно прокурору. З огляду на зміст презумпції невинуватості та мету і завдання кримінального провадження сторона обвинувачення має право не досліджувати запропоновані стороною захисту докази, якщо на думку обвинувачення такі докази не мають значення для кримінального провадження (обставин, що підлягають доказуванню) і не впливають на правомірність процесуального рішення прокурора за наслідками закінчення досудового розслідування. Натомість в такому випадку саме на сторону обвинувачення покладається ризик об`єктивної неправомірності прийнятого процесуального рішення (обвинувального висновку, постанови про закриття кримінального провадження т.і.) без врахування таких доказів, якщо внаслідок здійснення судового контролю буде встановлено, що такі докази мають істотне значення для кримінального провадження і спростовують правомірність висунутого обвинувачення, або іншого процесуального рішення прокурора за наслідками досудового розслідування. Діюче кримінальне-процесуальне законодавство не пов`язує ознаку допустимості доказів з фактом їх дослідження органом досудового розслідування, а отже будь-які докази можуть бути використані стороною захисту на будь-якій стадії кримінального провадження під час здійснення судового контролю, коли доводи обвинувачення оцінюються судом (слідчим суддею) на предмет об`єктивності висунутої підозри чи обвинувачення. Визначальною умовою є обізнаність сторони обвинувачення про наявність таких доказів.
За таких обставин доводи захисника, що внаслідок відмови у задоволенні його клопотання про допит свідків, сторона обвинувачення обмежує право підозрюваного на захист та ефективний засіб юридичного захисту є необґрунтованими, оскільки це не позбавляє сторону захисту на використання судового способу захисту і права на справедливий суд, гарантованого ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Також слід зауважити, що потреба допиту обумовлена правовою оцінкою сторони захисту обставин кримінального провадження, але кожна сторона самостійно оцінює такі обставини і потім відстоює об`єктивність такої оцінки перед судом.
Отже, відмова слідчого у здійсненні допиту в якості свідків певних фізичних осіб в даному випадку не є обмеженням права на захист, оскільки внаслідок такої відмови показання свідка не втрачають ознак доказу і можуть бути використані стороною захисту під час судового розгляду кримінального провадження, якщо такий доказ було відкрито стороні обвинувачення.
За таких обставин, висновки слідчого про відсутність необхідності здійснення ним допиту свідка ОСОБА_6 через недоцільність проведення такої слідчої дії на даній стадії кримінального провадження в даному випадку є правомірними.
Отже, зважаючи на вищезазначені факти, слідчий суддя приходить до висновку, що постанова слідчого від 15.02.2018 про відмову у задоволенні клопотання сторони захисту є такою, що за своїм змістом відповідає положенням ст.ст.110, 220 КПК України, винесена з врахуванням змісту засад кримінального провадження та з дотриманням належної правової процедури, а тому підстави для її скасування відсутні.
З урахуванням вищевикладеного, керуючись ст.ст. 303,304, 307, ч. 2 ст. 376 КПК України, слідчий суддя
ухвалив:
У скарзі адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_5 на рішення і бездіяльність слідчого відмовити.
Повний текст ухвали виготовлено 28.03.2018.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Слідчий суддя: ОСОБА_1