Дата документу 02.02.2018
Справа № 334/5771/17
Провадження № 1-кп/334/220/18
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 лютого 2018 року Ленінський районний суд м. Запоріжжя

у складі: головуючого судді - ОСОБА_1

при секретарі - ОСОБА_2

за участю прокурора - ОСОБА_3

потерпілої - ОСОБА_4

представника потерпілої - ОСОБА_5

обвинуваченого - ОСОБА_6

захисника - ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Запоріжжі кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0003049 від 11 липня 2017 року за обвинуваченням: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, працюючого водієм у ТОВ «Таксомоторна компанія», не одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , мешкаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України,
В С Т А Н О В И В :

Обвинувачений ОСОБА_6 11 липня 2017 року, приблизно о 13 годині 30 хвилин, керуючи мікроавтобусом «БАЗ 2215» реєстраційний номер НОМЕР_1 реєстраційний номер на жовтому фоні НОМЕР_2 , здійснював рух по проїжджій частині пр. Металургів, з боку вул. Богдана Хмельницького в напрямку перехрестя з вул. Верхньою в м. Запоріжжі. В цей же час, у зустрічному напрямку рухався автомобіль «ВАЗ 21061» реєстраційний номер НОМЕР_3 під керуванням водія ОСОБА_8 . Рух на перехресті пр. Металургів з вул. Верхньою на момент дорожньо-транспортної пригоди регулювався світлофорним об`єктом, та на момент наближення та в`їзду на перехрестя для обох водіїв сталася поступова зміна сигналів світлофора з зеленого на жовтий, та червоний сигнал світлофору, який забороняє рух. Водій автомобіля «ВАЗ 21061» ОСОБА_8 , в`їжджаючи на перехрестя пр. Металургів з вул. Верхньою в м. Запоріжжі, діючи в порушення вимог п.п. 8.7.3.е), 10.1 Правил дорожнього руху України, де сказано: п. 8.7.3: «Сигнали світлофора мають такі значення: е) червоний сигнал, у тому числі миготливий, або два червоних миготливих сигнали забороняють рух»; п.10.1: «Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки учасникам руху», перед зміною напрямку руху не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху та не зупинив керований транспортний засіб перед світлофором, а продовжив рух на заборонений сигнал світлофору та виконав маневр повороту ліворуч. Обвинувачений керуючи мікроавтобусом «БАЗ 2215» наближаючись до перехрестя пр. Металургів з вул. Верхньою в м. Запоріжжі, діючи в порушення вимог п. 8.7.3.е) Правил дорожнього руху України, де сказано: п. 8.7.3: «Сигнали світлофора мають такі значення: е) червоний сигнал, у тому числі миготливий, або два червоних миготливих сигнали забороняють рух», не зупинив керований транспортний засіб перед світлофором, а продовжив рух, виїхавши на перехрестя на заборонений сигнал світлофору. В результаті порушення вищевказаних вимог Правил дорожнього руху України водіями

ОСОБА_8 та обвинуваченим сталося зіткнення передньої правої бічної частини автомобіля 21061» з передньою частиною мікроавтобусу «БАЗ 2215». Після зіткнення, мікроавтобус «БАЗ 2215» змінив напрямок руху праворуч та зіткнувся з передньою частиною автомобіля «MITSUBISHI OUTLANDER» реєстраційний номер НОМЕР_4 під керуванням водія ОСОБА_9 , який виїжджав з вул. Верхньої та зупинився перед світлофором. В ході дорожньо-транспортної пригоди тілесні ушкодження отримав водій автомобіля «ВАЗ 21061» ОСОБА_8 , від яких помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , та пасажир мікроавтобусу «БАЗ 2215» ОСОБА_10 . Згідно висновку судової медичної експертизи №1827 від 18 серпня 2017 року, смерть ОСОБА_8 настала від закритої внутрішньочерепної травми, що супроводжувалась садном в лобно-тім`яній з права, крововиливом в м`які тканини правої тім`яно-скроневої ділянки, крововиливами під мозкові оболонки та у речовину головного мозку, що ускладнилось набряком головного мозку. Вказані тілесні ушкодження перебувають в причинному зв`язку з настанням смерті, за ознакою небезпеки для життя кваліфікуються як тяжкі тілесні ушкодження, виникли при травмотичній дії тупого предмету незадовго до госпіталізації. Садно на передній поверхні правої гомілки до причини смерті ОСОБА_8 відношення не має, має ознаки легкого тілесного ушкодження, виникло при травматичній дії тупого предмету і до госпіталізації. Ураховуючи характер, локалізацію, механізм і давність тілесних ушкоджень, переважання внутрішніх ушкоджень над зовнішніми, однобічне розташування ушкоджень, увесь комплекс ушкоджень міг вникнути в умовах дорожньо-транспортної пригоди при находженні ОСОБА_8 в салоні автомобіля. Згідно висновку судової медичної експертизи №1991 від 10 серпня 2017 року, в ході дорожньо-транспортної пригоди пасажир мікроавтобусу «БАЗ 2215» ОСОБА_10 в ході дорожньо-транспортної пригоди отримала тілесні ушкодження у вигляді рани в лівій тім`яно-скроневій ділянці, які кваліфікується як легкі тілесні ушкодження, які викликали короткочасний розлад здоров`я. Згідно висновку судової інженерно-транспортної експертизи за експертною спеціальністю дослідження обставин і механізму дорожньо-транспортних пригод № 9-503 від 29 серпня 2017 року, дії обвинуваченого та ОСОБА_8 не відповідали вимогам п. 8.7.3. е) Правил дорожнього руху України, що з технічної точки зору знаходиться в причинному зв`язку з подією дорожньо-транспортної пригоди. Також дії водія ОСОБА_8 не відповідали вимогам п. 10.1 Правил дорожнього руху

України, що з технічної точки зору знаходиться в причинному зв`язку з подією дорожньо-

транспортної пригоди. Технічна можливість уникнути пригоди обвинуваченого залежала від виконання ним п. 8.7.3 е) Правил дорожнього руху України. Технічна можливість уникнути пригоди водія ОСОБА_8 залежала від виконання ним 8.7.3. е), 10.1 Правил дорожнього руху України.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 , після роз`яснення йому судом суті обвинувачення, свою провину у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України визнав повністю. В ході судового розгляду кримінального провадження надав суду показання, які є послідовними, і повністю підтверджують обставини вчинення злочину, що викладені в обвинувальному акті, погодився на скорочений порядок судового розгляду, без дослідження будь-яких доказів, крім його особистого допиту щодо тих обставин, які ніким, у тому числі і ним не оспорюються та вивчення матеріалів кримінального провадження, які характеризують його особу, пояснивши, що рішення його є добровільним, наслідки, передбачені ч.3 ст.349 КПК України йому зрозумілі. У вчиненому щиро кається, просить суд не застосовувати до нього сурову міру кримінального покарання.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_6 , повністю визнав свою винність у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, та у відповідності до ч.3 ст.349 КПК України при дослідженні доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, з`ясувавши правильне розуміння обвинуваченим та іншими учасниками судового провадження змісту цих обставин, встановивши чи не має сумніву у добровільності їх позицій, роз`яснивши, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити фактичні обставини справи в апеляційному порядку, суд користуючись правом, наданим ч.3 ст.349 КПК України і відсутністю заперечень учасників судового провадження, вважає достатнім обмежитись допитом обвинуваченого та дослідженням матеріалів кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_6 .

Показання обвинуваченого ОСОБА_6 , надані ним під час судового розгляду про обставини вчинення вищезазначеного кримінального правопорушення з визнанням у повному обсязі своєї винності у висунутому обвинуваченні, з точки зору належності, допустимості, суд вважає достовірними та об`єктивними, оскільки вони є логічними, детальними, послідовними та достатніми в сукупності з іншими зібраними доказами, з точки зору взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Таким чином, суд допитавши обвинуваченого та дослідивши матеріали, що характеризують особу обвинуваченого, в їх сукупності, вважає, що винність обвинуваченого ОСОБА_6 , у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України при обставинах, викладених в обвинувальному акті, повністю доведеною.

Дії обвинуваченого ОСОБА_6 , суд кваліфікує за ч.2 ст.286 КК України, оскільки він своїми необережними діями вчинив кримінальне правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України є тяжким злочином, що виразилося у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , у відповідності до ст.65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання обвинуваченого.

Обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_6 , відповідно до ст.66 КК України, судом визнаються, як щире каяття та активне сприяння у розкритті злочину.

Обставини, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_6 , відповідно до ст.67 КК України, судом не встановлено.

Так відповідно до ст.50 КК України покарання є заходом примусу і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого та має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів, як засудженим, так і іншими особами.

Обираючи міру покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , суд враховує також і те, що він раніше не судимий, вчинив кримінальне правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України є тяжким, його вік, по місцю проживання характеризується виключно позитивно, визнав свою винність у судовому засіданні, враховує обставини, які пом`якшують його покарання і відсутність обставин, які обтяжують його покарання, вчинив необережне кримінальне правопорушення, працює не офіційно, одружений, має на утриманні малолітню дитину сина ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 за таких обставин, суд, з врахуванням встановлених обставин справи та особи винуватого вважає, що йому слід призначити покарання за ч.2 ст.286 КК України не в максимальних межах, встановлених у санкції статті за якою ОСОБА_6 , притягується до відповідальності.

Крім того, при призначенні покарання обвинуваченому, суд, відповідно до вимог п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України за №14 від 23 грудня 2005 року (з наступними змінами) «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», враховує не тільки наслідки, що настали, а характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину.

Також, відповідно до вимог п.5 ч.3 ст.56 КПК України, суд враховує думку потерпілої, висловлені щодо призначення покарання обвинуваченому, яка вважає, що покарання повинно бути призначене з випробувальним терміном, оскільки, на її переконання, обвинувачений усвідомив свою протиправну поведінку та суспільну небезпечність злочину, частково компенсував витрати, має впевненість, що він з часом відшкодує шкоду у повному обсязі.

Суду не надано посвідчення водія, що видане ОСОБА_6 , однак в судовому засіданні обвинувачений не заперечував, що право керування транспортними засобами має, тому суд на підставі ч.1 ст.55 КК України, ч.2 ст.286 КК України застосовує додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, що узгоджується з роз`ясненнями

Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 «Про практику застосування судами України

законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» від 23 грудня 2005 року.

Зазначений вид і міра кримінального покарання на думку суду є справедливою, необхідною і цілком достатньою для виправлення ОСОБА_6 , та попередження вчинення нових злочинів.

Крім того враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, суд дійшов до висновку про можливість виправлення ОСОБА_6 без відбування основного покарання, на підставі ст. 75 КК України, поклавши на нього обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.

Цивільний позов у справі, який впродовж судового розгляду було уточнено належить задовольнити повністю так як він повністю доводиться матеріалами справи та визнає обвинувачений.

Відповідно ч. 4 ст. 174 КПК України, суд, одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна.

Питання щодо речових доказів вирішити у відповідності зі ст.100 КПК України.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.314-318, 349, 368, 370, 373-376, 392, 393, 395 КПК України, ст.ст. 50, 51, 60, 65-67, 395 КК України, суд

ЗАСУДИВ:

ОСОБА_6 визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України.

ОСОБА_6 призначити покарання за ч.2 ст.286 КК України у вигляді 5 (п`яти) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

ОСОБА_6 на підставі ст. 75 КК України звільнити від відбування основного покарання у вигляді позбавлення волі, якщо він протягом 3 (трьох) років іспитового строку не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього обов`язки.

У відповідності до ст. 76 КК України на ОСОБА_6 покласти наступні обов`язки: не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи, періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

Стягнути ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 в рахунок відшкодування майнової шкоди 5606 (п`ять тисяч шістсот шість) гривень 66 копійок, в рахунок придбання ліків та лікування 1456 (одна тисяча чотириста п`ятдесят шість) гривень 66 копійок, в рахунок витрат на правову допомогу 3000 (три тисячі гривень), в рахунок моральної шкоди 50000 (п`ятдесят тисяч) гривень.

Арешт накладений ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя 12 липня 2017 року на мікроавтобус «БАЗ 2215», державний номерний знак НОМЕР_1 скасувати.

Речові докази:

- автомобіль «Mitsubishi Outlander», державний номерний знак НОМЕР_5 , який по даному кримінальному провадженню визнано речовим доказом та відповідно до гарантійної розписки передано на відповідальне зберігання ОСОБА_9 залишити законному власнику за належністю.

- мікроавтобус «БАЗ 2215», державний номерний знак НОМЕР_1 , який по даному кримінальному провадженню визнано речовим доказом та відповідно до гарантійної розписки передано на відповідальне зберігання ОСОБА_12 залишити законному власнику за належністю.

- автомобіль «ВАЗ-21061», державний номерний знак НОМЕР_3 , який по даному кримінальному провадженню визнано речовим доказом та відповідно до гарантійної розписки передано на відповідальне зберігання ОСОБА_13 залишити законному власнику за належністю.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо

таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на вирок може бути подана до апеляційного суду Запорізької області через Ленінський районний суд м. Запоріжжя протягом 30 діб з дня його проголошення, а засудженим, який перебуває під вартою, - в той же строк з моменту вручення йому копії вироку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Учасникам судового провадження, які не були присутніми в судовому засіданні, надіслати копію судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя: ОСОБА_1