Справа № 461/4169/16-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/783/681/17 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючої - судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу обвинуваченої у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185, ч.3 ст.15, ч.2 ст.185 КК України, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м.Винники Львівської області, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , на вирок Галицького районного суду м.Львова від 26 квітня 2017 року відносно неї,
з участю прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченої ОСОБА_6 ,

її захисника адвоката ОСОБА_8 ,

в с т а н о в и л а:
вищевказаним вироком ОСОБА_6 визнано винною у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.185 та ч.3 ст15, ч.2 ст.185 КК України, та призначено покарання: за ч.3 ст.15, ч.2 ст.185 КК України однин рік позбавлення волі; за ч.2 ст.185 КК України один рік два місяці позбавлення волі.
На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено ОСОБА_6 покарання у виді одного року двох місяців позбавлення волі.
На підставі ч.1 ст.71 КК України за сукупністю вироків до призначеного обвинуваченій покарання за цим вироком частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Галицького районного суду м.Львова від 20.05.2016 року та остаточно призначено ОСОБА_6 покарання у виді одного року трьох місяців позбавлення волі.
Строк відбування покарання ОСОБА_6 рахується з дня приведення вироку до виконання.
Вирішено питання з речовими доказами.
Згідно з вироком, ОСОБА_6 визнано винною у тому, що 27.05.2016 року, приблизно о 15 год. 00 хв., вона, перебуваючи в приміщенні магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 » ФОП ОСОБА_9 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою протиправного збагачення, таємно викрала куртку марки «Active», вартістю 679,00 грн. та шорти «Плавання і біг», вартістю 192,00 грн., чим спричинила ФОП ОСОБА_9 матеріальну шкоду на загальну суму 871,00 грн.
Умисні дії ОСОБА_6 кваліфіковані як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.185 КК України.
Окрім цього, 29.05.2016 року, приблизно о 14.00 год., ОСОБА_6 , перебуваючи в приміщенні магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 » ФОП ОСОБА_9 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою протиправного збагачення, намагалась таємно викрасти шкарпетки марки «Nur Die», вартістю 30,00 грн., комплект жіночої спортивної білизни марки «Tchibo», вартістю 159,00 грн., комплект жіночої спортивної білизни марки «Tchibo», вартістю 188,00 грн., комбідрес, вартістю 360,00 грн., велофутболку марки «Tchibo», вартістю 231,00 грн., спортивний топ марки «Tchibo», вартістю 223,00 грн., однак свій злочинний умисел до кінця не довела з причин, що не залежали від її волі, оскільки її дії були викриті працівниками магазину.
Умисні дії ОСОБА_6 кваліфіковані як незакінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст.15, ч.2 ст.185 КК України.
Не погоджуючись із даним вироком, обвинувачена ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу, зі змісту якої вбачається, що така не погоджується із рішенням суду першої інстанції в частині призначеного покарання. Просить вирок Галицького районного суду м.Львова від 26 квітня 2017 року відносно неї скасувати та змінити покарання.
В обґрунтування своїх апеляційних вимог обвинувачена покликається на те, що призначене судом покарання не відповідає ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі винної. Зокрема, при призначенні покарання, на її переконання, судом не враховано щире каяття, визнання вини у вчиненому, а також те, що на її утриманні перебуває неповнолітня дитина, так як вже два роки не проживає з чоловіком.
Окрім цього, апелянт звертає увагу на те, що, приймаючи її відмову від захисника, суд першої інстанції не роз`яснив їй право на безоплатного захисника та не врахував її майновий стан.
Заслухавши доповідача, обвинувачену та її захисника на підтримання поданої апеляційної скарги, прокурора, який вважає рішення суду законним й обґрунтованим, прослухавши звукозаписи на технічних носіях, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи скарги, колегія суддів вважає, що така не підлягає до задоволення.
У суді апеляційної інстанції обвинувачена ОСОБА_6 та її захисник уточнили апеляційні вимоги та просять застосувати положення ст.75 КК України.
Згідно зі ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення в межах апеляційної скарги.
Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення та правильність кваліфікації її діянь за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та підтверджуються наявними в ньому доказами, що ніким не оспорюється.
Відповідно до ст.50 КК України покарання як захід примусу, має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчинення ним та іншими особами нових злочинів.

Відповідно до загальних засад призначення покарання, визначених ст.65 КК України, особі, яка вчинила злочин, зокрема, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, поряд з тим враховуються не лише наявність та кількість обставин, що обтяжують й пом`якшують покарання, а й ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, при цьомузначну роль відіграють дані про особу обвинуваченого, його поведінку, зокрема й наявність судимостей.

На переконання колегії суддів апеляційного суду, суд першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_6 в повній мірі дотримався вимог закону України про кримінальну відповідальність, відповідно до вимог ст.ст. 65-67 КК України врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу обвинувачену, яка на обліку у наркологічному та психоневрологічному диспансерах не перебуває, за місцем проживання характеризується позитивно, має середньо-спеціальну освіту, раніше судима, не працює, заміжня, має на утриманні дитину, відсутність обставин, що обтяжують покарання, та наявність обставин, що пом`якшують покарання - щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.
З огляду на те, що ОСОБА_6 не вперше притягується до кримінальної відповідальності за вчинення корисливих злочинів, будучи усвідомленою про наявність відносно неї вироку Галицького районного суду м.Львова від 20 травня 2016 року, яким визнано її винною у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.15, ч.1 ст.185, ч.2 ст.15, ч.2 ст.185 КК України до позбавлення волі строком на 1 рік 2 місяці із застосуванням ст.75 КК України, та який на час вчинення нею інкримінованих у цього кримінальному провадженні злочинів не набрав законної сили, не усвідомила протиправний характер своєї поведінки, на шлях виправлення не стала та вже 27.05. та 29.05.2016 року продовжила вчиняти злочинні дії, відтак колегія суддів апеляційного суду погоджується із висновком місцевого суду про неможливість виправлення ОСОБА_6 без ізоляції від суспільства.
Згідно з представлених у судовому засіданні апеляційного суду документів, зокрема акта обстеження матеріально-побутових умов, як на підставу необхідності застосування до обвинуваченої ОСОБА_6 положень ст.75 КК України, остання фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , та здійснює догляд за неповнолітнім сином ОСОБА_10 , 2013 року народження, та за бабусею ОСОБА_11 , 1955 року народження.
Поряд з тим, як встановлено апеляційним судом, обвинувачена ОСОБА_6 на неодноразові виклики до суду у судові засідання не з`являлася, до такої застосовувався привід, який не було виконано у зв`язку із відсутністю останньої за місцем її проживання, як наслідок відповідно до ухвали Галицького районного суду м.Львова від 08 серпня 2016 року останню було оголошено в розшук.
Таким чином, наявними у матеріалах справи доказами стверджується, що ОСОБА_6 протягом тривалого часу не проживала за місцем свого проживання, про що не заперечила сама обвинувачена, чим спростовуються доводи апелянта в цій частині.
З огляду на те, що ані судом першої інстанції, ані апеляційним судом не встановлено обставин для пом`якшення ОСОБА_6 покарання, а визнання вини, щире розкаяння та наявність неповнолітньої дитини це обставини, які були враховані місцевим судом при призначенні покарання, відтак вимоги апеляційної скарги в цій частині не підлягають до задоволення.

Обране ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі, із урахуванням положень ч.1 ст.70 та ч.1 ст.71 КК України, строком на один рік три місяці за своїм видом та мірою відповідає основним засадам призначення покарання.

Не заслуговують на увагу й покликання апелянта на порушення судом першої інстанції вимог кримінального процесуального закону в частині нероз`яснення права особи на захисника за рахунок держави.

Стаття 59 Конституції України проголошує право кожного на правову допомогу та вільний вибір захисника своїх прав, а ст. 63 закріплює право на захист підозрюваного, обвинуваченого чи підсудного.
Відповідно до ч.1, ч.2 ст. 20 КПК України обвинувачений має право на захист, яке полягає у наданні йому можливості надати усні або письмові пояснення з приводу обвинувачення, право збирати і подавати докази, брати участь у кримінальному провадженні, користуватись правовою допомогою захисника, а також реалізовувати інші процесуальні права, передбачені КПК України. Суд зобов`язаний роз`яснити обвинуваченому, засудженому його права та забезпечити право на кваліфіковану правову допомогу з боку обраного ним або призначеного захисника.
Статтями 342-348 КПК України визначено процедуру судового розгляду. Так, особам, які беруть участь у судовому розгляді вручається пам`ятка про їх права та обов`язки, передбачені цим Кодексом. Після ознайомлення обвинуваченого та інших осіб, які беруть участь у судовому розгляді, з пам`яткою головуючий з`ясовує, чи зрозумілі їм їх права та обов`язки і у разі необхідності роз`яснює їх.
Так, відповідно до ч.1 ст.49 КПК України, слідчий, прокурор, слідчий суддя чи суд зобов`язані забезпечити участь захисника у кримінальному провадженні у випадках, зокрема, якщо: відповідно до вимог статті 52 цього Кодексу участь захисника є обов`язковою, а підозрюваний, обвинувачений не залучив захисника;підозрюваний, обвинувачений заявив клопотання про залучення захисника, але за відсутністю коштів чи з інших об`єктивних причин не може його залучити самостійно;слідчий, прокурор, слідчий суддя чи суд вирішить, що обставини кримінального провадження вимагають участі захисника, а підозрюваний, обвинувачений не залучив його.
Як вбачається із матеріалів судового провадження (а.с.п.67, 80-83) та запису носія технічної інформації судового засіданнявід 26 квітня 2017 року, головуючий у справі суддя, після оголошення складу суду та роз`яснення права відводу, запитала в обвинуваченої ОСОБА_6 чи ознайомилася вона з пам`яткою про права та обов`язки (а.с.п.67), де серед прав обвинуваченого, зокрема, у п.3) зазначено право на отримання правової допомоги захисника за рахунок держави у випадках, передбачених КПК та/або законом, що регулює надання безоплатної правової допомоги, в тому числі у зв`язку з відсутністю коштів на її оплату. Також суддя з`ясувала, чи зрозумілий зміст обвинуваченій такої пам`ятки та роз`яснила останній про її право на захист. Зі змістом вказаної пам`ятки ОСОБА_6 була ознайомлена, про що свідчить проставлений нею підпис, права такій були зрозумілі та скористатися правом на захист остання відмовилася.

Ураховуючи вищенаведене, колегія суддів апеляційного суду приходить до переконання, що оскаржуваний вирок суду першої інстанції є законним й обґрунтованим, а отже підстав для його зміни чи скасування та для задоволення вимог апеляційної скарги не вбачається.
Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів
постановила:
вирок Галицького районного суду м.Львова від 26 квітня 2017 року відносноОСОБА_6 залишити без змін, її апеляційну скаргу без задоволення.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її оголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її оголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4