УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26.03.2018 року м. Житомир

Богунський районний суд м. Житомира в складі:

головуючого судді - ОСОБА_1

секретар судового засідання ОСОБА_2

розглянувши у підготовчому судовому засіданні клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру у кримінальному провадженні №0001312 стосовно ОСОБА_3 ,

з участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

ВСТАНОВИВ:
22.12.2017 року до суду надійшло клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру стосовно ОСОБА_3 у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР 20.02.2016 за №0001312.

В підготовчому судовому засіданні прокурор просив призначити судовий розгляд на підставі вказаного клопотання.

Захисник ОСОБА_5 заявила клопотання про повернення клопотання відносно ОСОБА_3 прокурору, оскільки воно не відповідає вимогам КПК України, зокрема, не містить позицію щодо можливості забезпечення участі особи під час судового провадження за станом здоров`я.

Особа, відносно якої внесено клопотання, - ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлявся належним чином, у відповідності до ч. 2 ст. 506 КПК України судом прийнято рішення про проведення підготовчого судового засідання без його участі.

Вивчивши зміст клопотання про застосування відносно ОСОБА_3 примусових заходів медичного характеру, з`ясувавши в учасників судового провадження їх думку щодо можливості призначення судового розгляду, суд приходить до наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 292 КПК України клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру має відповідати вимогам ст. 291 цього Кодексу, тобто відповідати вимогам, які ставляться до обвинувального акта, а також містити інформацію про примусовий захід медичного характеру, який пропонується застосувати, та позицію щодо можливості забезпечення участі особи під час судового провадження за станом здоров`я.

Зі змісту клопотання вбачається, що прокурор просить прийняти рішення про застосування до ОСОБА_3 примусових заходів медичного характеру у виді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку, однак клопотання не містить позицію щодо можливості забезпечення участі особи під час судового провадження за станом здоров`я, що є порушенням права особи, стосовно якої внесено клопотання.

Крім того, у відповідності до п. 5 ч. 2 ст. 291, ч. 1 ст. 505 КПК України таке клопотання повинно містити виклад фактичних обставин суспільно небезпечного діяння або кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію вчиненого кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність.

В клопотанні зазначено, що своїми діями, які виразилися в умисному пошкодженні чужого майна, шляхом підпалу, ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 194 КК України, тобто визначив правову кваліфікацію вчиненого суспільно небезпечного діяння, як кримінальне правопорушення.

В той же час, в самому клопотанні зазначено, що відповідно до висновку судово - психіатричної експертизи №371-2017 від 07.11.2017 року ОСОБА_3 на даний час страждає на шизофренію, параноїдну форму, безперервний тип перебігу, помірно виражений змішаний (дисоціативно-психопатоподібний) тип дефекту, параноїчний синдром. Ступінь наявних у ОСОБА_3 психічних розладів у сфері мислення, емоцій, критики на даний час настільки виражена, що позбавляє його здатності усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. ОСОБА_3 даним захворюванням страждав і в період часу, до якого відноситься інкриміновані йому протиправні вчинки, що позбавляє його здатності на той період усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, а тому він потребує застосування примусових заходів медичного характеру шляхом надання амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку.

Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування» №7 від 03.06.2005 року, розглядаючи справи про застосування примусових заходів медичного характеру суди повинні враховувати, що такі заходи, як надання амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку, госпіталізація до психіатричного закладу зі звичайним, посиленим або суворим наглядом, передбачені ст. 94 КК України, можуть застосовуватися до осіб, які вчинили суспільно небезпечні діяння (злочини) в стані неосудності (обмеженої осудності) або вчинили злочини в стані осудності чи обмеженої осудності, але до постановлення вироку або під час відбування покарання захворіли на психічну хворобу, що позбавляє їх можливості усвідомлювати свої дії (бездіяльність) чи керувати ними.

Тобто, у випадку встановлення під час досудового розслідування, що особа вчинила суспільно небезпечне діяння, передбачене законом України про кримінальну відповідальність, у стані неосудності, то воно має кваліфікуватися як суспільно небезпечне діяння, а не як кримінальне правопорушення.

Проте, дії ОСОБА_3 , відносно якого внесено клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру, кваліфіковані як вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 194 КК України.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру прокурору, якщо воно не відповідає вимогам цього Кодексу.

Керуючись ст. ст. 291, 292, 314, 505 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:
Клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру у кримінальному провадженні №0001312 стосовно ОСОБА_3 повернути прокурору.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Житомирської області через Богунський районний суд м. Житомира протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1