Справа № 504/73/18
Провадження № 1-кс/504/153/18

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

про арешт майна

30.01.2018 смт. Доброслав

Комінтернівський районний суд Одеської області у складі:

Слідчого судді ОСОБА_1 ,

секретаря ОСОБА_2 ,

за участі прокурора ОСОБА_3 ,
іншого власника- ОСОБА_4 ,
слідчого СВ Лиманського ВП ГУ НП в Одеській області - ОСОБА_5 , -

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду № 4, смт. Доброслав, клопотання слідчого слідчого відділу Лиманського ВП ГУ НП в Одеській області лейтенанта поліції ОСОБА_6 від 08 січня 2018 року, погодженого того ж дня прокурором Комінтернівської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_3 , про арешт майна в межах кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000034 від 07.01.2018 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 290 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

08 січня 2018 року слідчий СВ Лиманського ВП ГУ НП в Одеській області ОСОБА_6 , подав до Комінтернівського районного суду Одеської області клопотання, яке в порядку ст. 199 ч. 1 КПК України погоджено прокурором Комінтернівської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_3 , про арешт майна в межах кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000034 від 07.01.2018 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 290 КК України.

Подане клопотання обгрунтоване тим, що 07.01.2018 року до черговох частини Лиманського ВП ГУ НП в Одеській області надійшов рапорт від інспектора ГРПП ВОДГК УПД ГУНП в Одеській області про те, що ним 07.01.2018 року о 09.30 год. на посту охорони громадського порядку, що розташований на 21 км автошляху Одеса-Мелітополь-Новоазовськ, що в межах Олександрівської сільської ради Лиманського району Одеської області, було зупинено автомобіль Мітсубіші Сігма, державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_4 . При перевірці ідентифікаційних номерів, нанесених безпосередньо на кузові транспортного засобу зі сторони моторного відсіку, виявлено їх невідповідність із ідентичністю нанесення в заводських умовах. Кім того виявлено невідповідність наявному кольору кузова транспортного засобу (темно- зелений перламутр) та вказаного кольору у свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу (чорний).

07.01.2018 року в період з 11.10.год. по 11.40 год проведеним огляом місця події проведено вилучення вказаного транспортного засобу та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 у ОСОБА_4 .

В судовому засіданні прокурор та слідчий підтримали дане клопотання.

Інший власник майна ОСОБА_4 в судовому засіданні не погодився з доводами слідчого, проте пояснив суду, що дійсно деякі розбіжності в ідентифікаційних номерах автомобіля існують, однак раніше на це він не звертав увагу, і при купівлі автомобіля експертизу вузлів та агрегатів не проводив.

ОСОБА_4 , на переконання слідчого судді, підпадає під термін «інший власник майна» виходячи з наступного:

Відповідно до пункту 1.10. Правил дорожнього руху, затверджених Постановою КМ України від 10.10.2001 року № 1306 (далі- Правила), власник транспортного засобу - фізична або юридична особа, яка володіє майновими правами на транспортний засіб, що підтверджується відповідними документами.
За змістом п.22 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Кечко проти України», яке набуло статусу остаточного за обставин, викладених у статті 44 § 2 Конвенції, поняття власності, яке міститься в першій частині статті 1 Протоколу № 1, має автономне значення, яке не обмежене власністю на фізичні речі і не залежить від формальної класифікації в національному законодавстві: деякі інші права та інтереси що становлять майно, можуть також розглядатись як майнові права, і, таким чином, як власність в цілях вказаного положення.

Таким чином, суд переконаний, що фактично володіючи, та керуючи транспортним засобом автомобілем Мітсубіші Сігма, державний номерний знак НОМЕР_1 , на підставі реєстраційного свідоцтва НОМЕР_2 , водій ОСОБА_4 відповідає вимогам терміну «інший власник», що визначений правилами ч. 1 ст. 172 КПК України.

Дослідивши матеріали справи, слідчий суддя дійшов до наступного:

Положенням ст. 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі обєктивно зясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Положеннями ст.ст. 2, 7 КПК України визначені завдання кримінального судочинства, відповідно до яких, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться: верховенство права, недоторканність права власності, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя, забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності.
Одним із методів державної реакції на порушення, що носять кримінально-правовий характер, є заходи забезпечення кримінального провадження, передбачені ст. 131 КПК України, які виступають важливим елементом механізму здійснення завдань кримінального провадження при розслідуванні злочинів.
Відповідно до положень ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.
При розгляді клопотання про накладення арешту на майно в порядку ст. ст. 170-173 КПК України, для прийняття законного, обґрунтованого та справедливого рішення, слідчий суддя повинен зясувати правову підставу для арешту майна, яка має бути викладена у клопотанні слідчого у кримінальному провадженні та відповідати вимогам закону.
Вказана норма узгоджується зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже субєкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження, в тому числі і при вирішення питання про накладення арешту на майно, слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб; умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.
За змістом ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове позбавлення підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно-небезпечне діяння, можливості відчужувати певне його майно.
Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Відповідно до статті 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Документи є речовими доказами, якщо вони містять ознаки, зазначені в частині першій цієї статті.

Перевіряючи правову підставу для арешту майна, слідчий суддя звертає увагу, що надане слідчим реєстраційне свідоцтво АТС № 030999 на автомобіль Мітсубіші Сігма, державний номерний знак НОМЕР_1 , містить відомості про колір автомобіля (чорний), який відрізняється від кольору автомобіля, який фактично встановлений протоколом огляду місця події (огляду даного автомобіля (темно зелений колір).

За змістом протоколу огляду місця події від 07.01.2018 року, у відповідному місці кузову у підкапотному просторі автомобіля Мітсубіші Сігма, державний номерний знак НОМЕР_1 містяться сліди зовнішнього впливу на ідентифікаційні номерни кузову даного автомобіля.

Отже, слідчий суддя дійшов переконливого висновку, що вищевказаний автомобіль у взаємозв`язку із реєстраційним свідоцтвом, реєстраційне свідоцтво на цей же автомобіль містять в собі сліди вчинення кримінального правопорушення, а також можуть містити інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, відтак, відповідають визначеним у положенні ст. 98 КПК України критеріям.

Слідчий суддя вважає, що матеріали справи містять достатньо доказів, які вказують на ознаки вчинення кримінального правопорушення, зокрема, реєстраційне свідоцтво на транспортний засіб, пояснення громадянина ОСОБА_4 , протокол огляду місця події (у присутності понятих), витяг з бази АІС «Автомобіль», рапорт працівника поліції.

Відповідно до п.п. «в», п. 2.9 Правил водієві забороняється керувати транспортним засобом, не зареєстрованим в уповноваженому органі МВС, а також без номерного знака або з номерним знаком, що не належить цьому транспортному засобу.
Одже, кримінальним провадженням підлягає перевірці належність ідентифікаційних номерів (знаків) даному автомобілю, законність реєстрації даного автомобіля, належність реєстраційних документів даному автомобілю, факт можливої підробки реєстраційних документів, у взаємозв`язку із необхідною ідентифікацією номерів кузову автомобіля.

Слідчий суддя дійшов до переконання, що правові підстави арешту повністю співвідносяться з встановленими обставинами даного кримінального правопорушення.

Слідчий суддя вважає, що реєстраційні та дозвільні документи на вищевказаний автомобіль, і сам автомобіль, мають повне відношення до предмету доказування в рамках кримінального провадження, і не вжиття заходів забезпечення кримінального провадження може привести до унеможливлення або суттєвого ускладнення встановлення істини по справі.

Обираючи відповідне забезпечення кримінального провадження, та вирішуючи питання про спосіб його виконання, слідчий суддя враховує, що заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Слідчий суддя враховує, що ОСОБА_4 не є первинним власником даного транспортного засобу, придбав вказаний транспортний засіб у місті Івано-Франківськ у невідомої раніше особи ОСОБА_7 , в зв`язку із чим слідчий суддя переконаний, що існуються всі підстави побоюватись що незастосування певної заборони, або певного обмеження щодо даного майна, цілком ймовірно, призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, перетворення, і т.п. цього майна, що відповідає критерію речовий доказ по даному кримінальному провадженню.

Слідчий суддя вважає, що арешт та заборона розпорядження вказаними речами є розумним та співмірним обмеженням права власності безпосередньому завданню кримінального провадження, і є необхідним у демократичному суспільстві, є доцільним саме на цій стадії досудового розслідування, а наслідки застосованого заходу забезпечення кримінального провадження, на переконання суду, не виглядають надмірним тягарем для власника арештованого майна.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 93, 98, 170-173, 309, 369, 372 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:

Колопотання слідчого слідчого відділу Лиманського ВП ГУ НП в Одеській області майора поліції ОСОБА_6 про арешт майна задовольнити.

Накласти арешт на речі, які вилучені в ході огляду місця події, в межах кримінального провадження № 0000034 від 07.01.2018 року, а саме:

Автомобіль Мітсубіші Сігма, державний номерний знак НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_3 який належить ОСОБА_7 , мешканцю АДРЕСА_1 , на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 від 18.09.2007 року;

Свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 від 18.09.2007 року;

Заборонити розпорядження автомобілем Мітсубіші Сігма, державний номерний знак НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_3 який належить ОСОБА_7 , мешканцю АДРЕСА_1 , а також свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 від 18.09.2007 року.

Роз`яснити, що арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому у застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Ухвала слідчого судді виконується негайно слідчим, прокурором.

Ухвала слідчого судді про арешт майна або відмова у ньому можуть бути оскаржені в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області протягом 5 (п`яти) днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1