УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
м. Київ "30" жовтня 2017 р.
Слідчий суддя Дніпровського районного суду ОСОБА_1 при секретарі ОСОБА_2 , за участю слідчого ОСОБА_3 розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання слідчого СВ Дніпровського УП ГУ Національної поліції у м. Києві ОСОБА_3 про арешт майна, -
Клопотання погоджено прокурором Київської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_4 .
Клопотання мотивоване тим, що колишня дружина ОСОБА_5 , - ОСОБА_6 незаконно заволоділа належним ОСОБА_5 автомобілем марки «Toyоta» моделі «Prado» 2007 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 .
Допитаний в якості потерпілого ОСОБА_5 повідомив, що 27.08.1993 року він одружився з ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та вона змінила своє прізвище на ОСОБА_8 .
27.08.2009 шлюб між ОСОБА_6 , та ОСОБА_5 розірвано, та останні в судовому порядку розпочали процес розподілу майна.
При цьому, згідно ухвали Дніпровського районного суду міста Києва від 26.05.2010 у справі №2-508/1-10, позов ОСОБА_5 до ОСОБА_6 задоволено частково, а саме: за ОСОБА_5 визнано право власності на автомобіль марки «Toyota» моделі «Prado», 2007 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 . Вказане рішення суду в апеляційному порядку ніким не оскаржувалося та воно набрало законної сили, що підтверджується належно завіреними копіями вищевказаної цивільної справи отриманої на підставі ухвали Дніпровського районного суду міста Києва.
Після набрання рішення суду у справі №2-508/1-10, законної сили, даний автомобіль перебував у ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , в спільному користуванні до 13.10.2012 року.
Також встановлено що ОСОБА_5 вищевказаний автомобіль, купував в березні місяці 2007 року, як новий в автосалоні, в кредит, який він оформив на себе. В подальшому вказаний кредит він виплатив повністю 20.01.2008 року.
При цьому, у свідоцтві про реєстрацію вказаного автомобіля, по спільній домовленості ОСОБА_5 з ОСОБА_6 , як власника було вказано останню.
У вересні місяці 2012 року ОСОБА_5 потрапив у ДТП на вказаному автомобілі, після чого його ремонтом по домовленості займалася ОСОБА_6 , та два ключі від нього та свідоцтво про реєстрацію, залишалися у ОСОБА_6 , після його ремонту вона користувалася ним.
Також, в 2016 році ОСОБА_5 стало відомо, що належний йому автомобіль «Toyota» моделі «Prado», 2007 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , знято з обліку ОСОБА_6 , та в подальшому перереєстровано на нового власника ОСОБА_9 , який на даний час являється чоловіком ОСОБА_6 .
На даний автомобіль перебуває у їх власності на нових д.н.з. НОМЕР_3 .
Згідно з реєстраційних карток ТЗ автоматизованої системи НАІС, встановлено, що по автомобілю марки «Toyota» моделі «Prado», 2007 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 було проведено наступні операції:
-20.10.2012 зняття вказаного автомобіля з реалізації ОСОБА_6 та присвоєнням транзитних номерів НОМЕР_4 ,
-20.10.2012 вторинна реєстрація транспортного засобу придбаного в торгівельній організації, на підставі довідки рахунку серії НОМЕР_5 від 20.10.2012 року виданої ТОВ «Автокорпорація» та присвоєнням д.н.з. НОМЕР_3 із зазначенням власника вказаного автомобіля ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Таким чином, ОСОБА_6 , будучи ознайомленою, з ухвалою суду у справі №2-508/1-10, що підтверджується належно завіреними копіями вказаної справи, про визнання за ОСОБА_5 права власності на вищевказаний автомобіль, та не оскаржуючи вказану ухвалу, незаконно його перереєструвала на нового власника, тобто незаконно ним розпорядилася, що підтверджується реєстраційними картками ТЗ автоматизованої системи НАІС.
27.09.2017 СВ Дніпровського УП ГУНП у м. Києві відповідно до ч.1 ст. 98 КПК України, винесено постанову про визнання речовими доказами транспортного засобу автомобіля марки - «Toyota» моделі «Prado», 2007 року випуску, д.н.з. НОМЕР_3 , номер кузова НОМЕР_2 , свідоцтва про реєстрацію на вказаний автомобіль серії НОМЕР_6 , ключів від нього, як об`єкту кримінально протиправних дій.
В судовому засіданні слідчий клопотання підтримав повністю, посилаючись на викладені в ньому обставини, просив задовольнити.
Так, статтею 170 КПК України передбачено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні.
Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
У випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України.
Відповідно до ч.1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Згідно ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.
Згідно ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Крім того, у справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 р.) ЄСПЛ встановив, що для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий і надмірний тягар для особи».
Як вбачається із матеріалів клопотання, постановою слідчого СВ Дніпровського управління поліції ГУ Національної поліції у м. Києві від 27.09.2017 року автомобіль марки ««Toyota» моделі «Prado», 2007 року випуску, д.н.з. НОМЕР_3 , номер кузова НОМЕР_2 , свідоцтва про реєстрацію на вказаний автомобіль серії НОМЕР_6 , ключі від нього визнано речовим доказом.
З огляду на зазначені вимоги закону слідчий суддя приходить до висновку про те, що майно, яке зазначене в клопотанні слідчого, та на яке він просить накласти арешт, відповідають критеріям речових доказів у вказаному кримінальному провадженні.
Також слідчий суддя вважає, що в даному випадку таке обмеження права власності є розумним та співмірним завданням кримінального провадження.
Слідчий суддя, заслухавши пояснення слідчого, вивчивши клопотання та докази, якими обґрунтовано клопотання, дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення клопотання про арешт майна.
Враховуючи викладене, з метою досягнення дієвості кримінального провадження, керуючись ст.ст. 98, 100, 167, 168, 170 КПК України, -
Накласти арешт із забороною використання, розпорядження, відчуження, з метою забезпечення в тому числі й збереження речових доказів, а саме транспортний засіб автомобіль марки - «Toyota» моделі «Prado», 2007 року випуску, д.н.з. НОМЕР_3 , номер кузова НОМЕР_2 , свідоцтва про реєстрацію на вказаний автомобіль серії НОМЕР_6 , ключів від нього.
Ухвала про арешт майна виконується негайно.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п`яти днів з моменту її проголошення.

Слідчий суддя