Єдиний унікальний номер 236/239/17
Номер провадження 11-кп/775/974/2017

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення апеляційного суду Донецької області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бахмут Донецької області кримінальне провадження № 0000019 від 06.01.2017 року за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Краснолиманського міського суду Донецької області від 19 вересня 2017 року відносно ОСОБА_7 за ст. 185 ч. 2 ч. 3 КК України, -

встановила:

Вироком Краснолиманського міського суду Донецької області від 19 вересня 2017 року

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Просянка Куп`янського району Харківської області, українця, гр-на України, з неповною середньою освітою, не одруженого, не працюючого, не судимого, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживав за адресою: АДРЕСА_2 ,

визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.185, ч.2 ст.185 КК України та призначено покарання: за ст.185 ч.2 КК України у виді 1 (одного) року позбавлення волі; за ст.185 ч.3 КК України у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання призначених покарань призначено остаточне покарання у вигляді 3 (трьох) років 10 (десяти) днів позбавлення волі.

На підставі ч.5 ст.72 КК України у строк відбування покарання зараховано строк попереднього ув`язнення з 04.04.2017 р. по 20.06.2017 р. включно, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі; з 21.06.2017 з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Відповідно до вироку суду, 02.01.2017 р., приблизно о 07 годині, ОСОБА_7 проходячи біля домоволодіння АДРЕСА_3 , де побачив, що в будинку відсутнє світло. ОСОБА_7 переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, вирішив таємно викрасти чуже майно.

Діючи умисно, з корисливих мотивів, ОСОБА_7 через вхідну хвіртку проник на територію вказаного домоволодіння, де з приміщення літньої кухні, в яку проник через незачинені двері, таємно викрав металеве ліжко вартістю 411.11грн, чим спричинив потерпілому ОСОБА_8 матеріальну шкоду на зазначену суму.

Після чого ОСОБА_7 з місця події зник, викраденим розпорядився на власний розсуд.

Продовжуючи злочинну діяльність, 02.01.2017 р., приблизно о 23 годині, ОСОБА_7 прийшов до домоволодіння АДРЕСА_4 , та достовірно знаючи, що в насосній ямі на території даного домоволодіння знаходиться водяний електричний насос, вирішив його викрасти.

ОСОБА_7 , діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, через незачинену хвіртку проник на територію вказаного домоволодіння, відкрив металеву кришку насосної ями та, шляхом демонтажу, відрізавши ножем приєднаний до насосу пластиковий шланг, таємно викрав водяний електричний насос марки КАМА вартістю 689,17 грн, чим спричинив потерпілому ОСОБА_9 матеріальну шкоду на зазначену суму.

ОСОБА_7 з місця події зник, викраденим розпорядився на власний розсуд.

ОСОБА_7 з жовтня місяця 2016 року проживав на квартирі в домоволодінні інваліда 2групи ОСОБА_10 за адресою: АДРЕСА_2 .

ОСОБА_7 , достовірно знаючи, що в гаражі, який розташований на подвір`ї вказаного домоволодіння, знаходиться господарчий інвентар, а саме: топор, залізний клин, кувалда, колеса від інвалідного візка, вирішив викрасти зазначені речі.

05.01.2017 р., приблизно о 07 годині, ОСОБА_7 , ключем, який йому довіряв ОСОБА_10 , відчинив двері гаража, та з корисливих мотивів, умисно, повторно, таємно викрав чуже майно: топор, залізний клин, кувалду, колеса від інвалідного візка, на загальну суму 494.18 грн, чим спричинив матеріальну шкоду потерпілому ОСОБА_10 .

ОСОБА_7 з місця події зник, викраденим розпорядився на власний розсуд.

Не погодившись із вироком суду обвинувачений ОСОБА_11 подав апеляційну скаргу в якій просить вирок суду скасувати, справу направити на новий судовий розгляд. Зазначає, що, на його думку, судом першої інстанції не в повній мірі досліджено докази у справі та обставини злочину, що потягло за собою ухвалення обвинувального вироку. Вказує, що крадіжки він не скоював, а викрадене майно брав для виконання господарських робіт та на прохання свідка ОСОБА_12 та за згодою потерпілих.

Заслухавши доповідача, думку захисника ОСОБА_6 , яка підтримала доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 , просила скасувати вирок суду, думку прокурора, який заперечував проти апеляційної скарги в частині оскарження ним винуватості, просив змінити вирок в частині призначеного покарання, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Суд, встановивши фактичні обставини по справі, дійшов до правильного висновку про об`єм та доведеність провини обвинуваченого ОСОБА_7 , кваліфікації його дій, призначив йому законне та справедливе покарання.

Висновки суду підтверджені перевіреними в ході судового розгляду та наведеними у вироку доказами.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, обвинувачений ОСОБА_7 під час розгляду справи провину у скоєнні інкримінованих кримінальних правопорушень визнав частково та наполягав, що не визнає себе винним у вчиненні крадіжок з домоволодіння ОСОБА_10 , оскільки майно, яке зазначено у вироку: металеве ліжко та сокира, залізний клин, кувалду, колеса від інвалідного візка, він брав та віддавав під залог грошей, з дозволу потерпілого ОСОБА_10 та свідка ОСОБА_12 , яка фактично є власницею металевого ліжка.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про те, що до показань обвинуваченого, що металевим ліжком, колесами від інвалідного візка та іншими інструментами він заволодів, нібито, за згодою власника, слід ставитись критично. Суд правильно розцінив ці твердження як спосіб уникнути відповідальності за вчинене, оскільки ці доводи повністю спростовуються показами зазначених осіб та встановлені судом шляхом аналізу усіх обставин та сукупністю досліджених у судовому засіданні доказів, які не суперечать один одному.

Суд першої інстанції, зробив повний аналіз показів потерпілих, свідків, письмових доказів, про що ретельно зазначив у вироку, та обґрунтовано дійшов до висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_7 у скоєнні інкримінованих йому кримінальних правопорушень підтверджується сукупністю зібраних під час досудового розслідування та дослідженими в судовому засіданні доказами.

Допитаний в судовому засіданні під присягою потерпілий ОСОБА_10 , підтвердив, що на початку січня 2017 року він дізнався, що з гаража пропали сокира, залізний клин, кувалда, колеса від інвалідного візка, зазначивши, що дозволу на розпорядження зазначеними речами він ОСОБА_7 не давав.

Потерпілий ОСОБА_8 та свідок ОСОБА_12 під присягою також підтвердили, що з домоволодіння, яке їм належить, на початку січня 2017 року пропало металеве ліжко, а також, що вони будь-кому, в тому числі і ОСОБА_7 , не надавали дозвіл на користування та розпорядження зазначеним металевим ліжком.

Потерпілий ОСОБА_9 в судовому засіданні підтвердив факт зникнення з насосної ями на території його домоволодіння водяного електричного насосу.

Свідок ОСОБА_13 в судовому засіданні підтвердив, що на початку січня 2017 року до нього, за місцем проживання приходив ОСОБА_7 та приносив металеві вироби: ліжко, сокиру, залізний клин, кувалду, колеса від інвалідного візка, за які він останньому надавав гроші. ОСОБА_7 розповідав, що це його речі, що гроші йому потрібні для придбання продуктів харчування, та він їх через деякий час викупить.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано критично поставився до тверджень обвинуваченого ОСОБА_7 в тій частині, що він, нібито, не вчиняв крадіжки з домоволодіння ОСОБА_8 та ОСОБА_10 , а речі брав з дозволу потерпілого ОСОБА_10 та свідка ОСОБА_12 , оскільки ці доводи обвинуваченого спростовується поясненнями зазначених осіб у судовому засіданні під присягою. Сумнівів в правдивості показів потерпілого та свідків не вбачається.

Згідно зі ст. 65 КК України покарання призначається з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Колегія суддів вважає, що покарання призначено обвинуваченому ОСОБА_7 на підставі вимог ст. 65 КК України, з урахуванням ступеню тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, даних про особу обвинуваченого, обставин, що обтяжують та пом`якшують покарання. Суд врахував, що він раніше не судимий, під наглядом у лікаря психіатра, на диспансерному обліку в протитуберкульозному диспансері та у лікаря нарколога не перебуває, за місцем проживання характеризується посередньо, є працездатною за віком особою, суспільно корисною діяльністю не займається, не одружений, а також те, що тяжких наслідків у результаті його протиправних дій не настало.

Згідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 24.10.2003року Про практику призначення судами кримінального покарання покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених. Покарання повинно бути призначено необхідне та достатнє для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

З урахуванням обставин справи, вартості викраденого, особи обвинуваченого, його ставлення до вчиненого правопорушення та наслідків, які настали в результаті його вчинення, суд правильно дійшов до висновку, що обвинуваченому ОСОБА_7 слід обрати покарання у вигляді позбавлення волі, оскільки саме таке покарання є справедливим, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Як убачається з вироку, ці вимоги кримінального закону судом враховані в повній мірі.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України при сукупності злочинів суд, призначивши покарання /основне і додаткове/ за кожний злочин окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.

Суд першої інстанції обґрунтовано призначив покарання обвинуваченому ОСОБА_7 за кожний злочин у мінімальному розмірі санкції кожної статті: за ч. 2 ст. 185 КК України у виді одного року позбавлення волі; за ч. 3 ст. 185 КК Україні у виді трьох років позбавлення волі. Між тим, в частині призначення йому остаточного покарання на підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом часткового складання призначених покарань призначив остаточне покарання у вигляді 3 років 10 днів, чим допустив порушення вимог ст. 73 КК України.

Відповідно до ст. 73 КК України строки покарання обчислюються відповідно в роках, місяцях та годинах.

Як вбачається з вироку та матеріалів кримінального провадження ОСОБА_7 раніш не судимий, за обидва злочини йому призначено покарання одного виду у вигляді позбавлення волі, тобто заміна призначеного покарання із одного виду на інший не відбувалась. Колегія суддів вважає, що призначення покарання як зазначено у вироку суду, за наступних обставин є помилковим.

Згідно до ч. 2 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого або особи, щодо якої вирішувалося питання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру.

На думку колегії суддів вирок суду необхідно змінити в частині остаточно призначеного покарання, змінивши принцип призначення остаточного покарання та на підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим вважати ОСОБА_7 засудженим до остаточного покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі, таким чином, частково задовольнити апеляційну скаргу та пом`якшити призначене йому покарання.

В іншій частині вирок суду залишити без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Краснолиманського міського суду Донецької області від 19 вересня 2017 року щодо ОСОБА_7 змінити в частині остаточно призначеного покарання.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим вважати ОСОБА_7 засудженим до остаточного покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

В іншій частині вирок суду залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення безпосередньо, а обвинуваченим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді: