Справа № 357/7116/16-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/1265/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 19 30.11.2017

ВИРОК
Іменем України

30 листопада 2017 року Колегія суддів судової палати з кримінальних справ Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_3 ,

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5

при секретарі ОСОБА_6

з участю прокурора ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за апеляційною скаргою заступника прокурора Київської області на вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 03.08.2016 року, яким :

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Білої Церкви, Київської області, українця, громадянина України, з повною середньою освітою, неодруженого, не працюючого, судимого 11.03.2016 року Білоцерківським міськрайонним судом Київської області за ст. 15 ч. 2, 185 ч. 1 КК України до 200 годин громадських робіт, жителя АДРЕСА_1 , засуджено за ст. 186 ч. 2 КК України до 4 років позбавлення волі; за ст. 125 ч. 2 КК України до 6 місяців арешту. На підставі ст. 70 ч. 1 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено покарання у вигляді 4 років позбавлення волі. В силу ст. 71 ч. 1 КК України повністю приєднано до призначеного обвинуваченому покарання невідбуте покарання у вигляді 200 годин громадських робіт за вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 11.03.2016 року, з розрахунку один день позбавлення волі за вісім годин громадських робіт, і остаточно призначено до відбування покарання у вигляді 4 років 25 днів позбавлення волі.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь потерпілої ОСОБА_9 18 043 грн., на користь потерпілої ОСОБА_10 - 13 178 грн. і на користь потерпілого ОСОБА_11 - 2 000 грн. в рахунок відшкодування збитків.

Вироком також вирішено питання про речові докази та процесуальні витрати по справі.

Колегія суддів, -

В С Т А Н О В И Л А :
Згідно вироку суду, ОСОБА_8 визнано винним та засуджено за вчинення злочинів за наступних обставин.

Так 23.02.2016 року, близько 03 години 40 хвилин, ОСОБА_8 , перебуваючи у ОСОБА_12 в його квартирі АДРЕСА_2 , під час суперечки, яка виникла між ним та ОСОБА_12 у приміщені кухні на ґрунті раптово виниклих неприязних стосунків, штовхнув останнього коліном правої ноги і той упав на підлогу та в силу того, що перебував у стані алкогольного сп`яніння, не міг підвестись. Після цього ОСОБА_8 пройшов до кімнати та, побачивши на столику телевізор, марки «Samsung 32R82» чорного кольору, вартістю 2872 грн., належний ОСОБА_12 , відкрито викрав його і, усвідомлюючи, що потерпілий спостерігає за його діями та не реагуючи на його крик, покинув місце скоєння злочину, спричинивши ОСОБА_12 майнову шкоду в сумі 2872 грн..

03.05.2016 року, близько 21 години 45 хвилин, ОСОБА_8 , проходячи неподалік ЗОШ № 7, що на б-рі Олександрійському, 40 у м. Білій Церкві, Київської області, побачив ОСОБА_9 , котра прямувала тротуаром, і, помітивши на шиї останньої золотий ланцюжок зі срібним хрестиком, вирішив відкрито заволодіти ним. Реалізуючи свій намір ОСОБА_8 підбіг до ОСОБА_9 ззаду і, схопивши ланцюжок з хрестиком правою рукою, відкрито зірвав його з шиї потерпілої та втік з викраденим з місця події, заподіявши останній майнову шкоди в сумі 4960 грн. 32 коп..

12.05.2016 року, близько 19 години, ОСОБА_8 , проходячи разом з невстановленою слідством особою поряд з буд. АДРЕСА_3 , побачив потерпілу ОСОБА_10 , котра йшла йому назустріч, і, помітивши у неї на шиї золотий ланцюжок із золотим кулоном, вирішив повторно відкрито заволодіти ним. Реалізуючи свій намір ОСОБА_8 , дочекавшись доки ОСОБА_10 підійшла ближче, підбіг до неї та, схопивши правою рукою за ланцюжок, зірвав його з шиї потерпілої і, відкрито заволодівши ним, втік з викраденим ланцюжком та кулоном з місця події, спричинивши ОСОБА_10 майнову шкоду в сумі 13178 грн..

Окрім цього ОСОБА_8 19.04.2016 року, близько 22 години 40 хвилин, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, зустрівши на зупинці громадського транспорту, що на вул. Ярослава Мудрого у м. Білій Церкві, ОСОБА_11 , на ґрунті існуючих протягом тривалого відрізку часу неприязних відносин умисно наніс останньому удар скляною пляшкою по голові справа, після чого намагався нанести потерпілому ще один удар скляною пляшкою по голові справа, але той, захищаючись, прикрив голову правою рукою і удар прийшовся по вказаній руці потерпілого. Своїми діями ОСОБА_8 заподіяв ОСОБА_11 легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, у виді рани на голові справа та синця на правій кисті.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок скасувати у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_8 засудити за ч.2 ст.186 КК України на 5 років позбавлення волі, на підставі ч.4 ст. 70 КК України призначити покарання за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначеним за вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 11.03.2016 року у вигляді 5 років позбавлення волі, засудити за ч.2 ст.125 КК України на 1 рік обмеження волі. Ні підставі ч.1 ст.71 КК України за сукупністю невідбутої частини покарання за попереднім вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 11.03.2016 року та новим вироком обвинуваченому призначити остаточне покарання у виді 5 років 4 місяці позбавлення волі. Обґрунтовуючи своїх вимоги, зазначає, що суд всупереч вимогам ч.4 ст.70, ст.71 та абз. 6 п.25 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» безпідставно не призначив покарання ОСОБА_8 за сукупністю злочинів на підставі ч.4 ст.70 КК України за епізодом відкритого викрадення чужого майна у ОСОБА_12 , вчиненого 23.02.2016 року, за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України та не визначив остаточне покарання з урахуванням попереднього вироку Білоцерківського міськрайонного суду від 11.03.2016 року. Судом не було враховано, що ОСОБА_8 вчинив злочин на ґрунті наркоманії, наніс легкі тілесні ушкодження, які спричинили короткочасний розлад здоров`я потерпілого ОСОБА_11 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, обвинувачений вчинив ряд корисливих тяжких злочинів проти власності та злочин проти життя та здоров`я особи, що значно підвищує суспільну небезпечність вчиненого, після засудження скоював нові злочини, що вказує на його небажання виправитися та вести законослухняний спосіб життя, а також те, що обвинувачений усвідомлював протиправність та суспільну небезпеку вчинених ним діянь, знаючи про невідворотність покарання, свідомо порушив закон про кримінальну відповідальність. Судом не враховано, що ОСОБА_8 не працює, характеризується посередньо, збитки потерпілим не відшкодував.

Ухвалою колегії суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12.10.2017 року ухвалу Апеляційного суду Київської області від 15.11.2017 року, якою вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 03.08.2016 року щодо ОСОБА_8 залишено без змін, - скасовано і справу направлено на новий апеляційний розгляд.

Заслухавши суддю доповідача, пояснення прокурора, який підтримав подану апеляційну скаргу, обвинуваченого, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги, надавши учасникам кримінального провадження можливість виступити в судових дебатах та обвинуваченому з останнім словом, перевіривши матеріали справи та дослідивши дані про особу обвинуваченого, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає до задоволення частково, виходячи з наступного.

Винність ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, при обставинах викладених у вироку суду, колегією суддів не перевіряється, оскільки фактичні обставини справи в суді першої інстанції учасниками судового провадження не оспорювалися, стосовно них, відповідно до вимог ст.349 КПК України, докази в судовому засіданні не досліджувались і вони в апеляційній скарзі не оскаржуються.

Дії ОСОБА_8 судом першої інстанції вірно кваліфіковані за ч. 2 ст. 186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна грабіж, вчинений повторно та за ч. 2 ст. 125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Згідно з положеннями ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, з урахуванням тяжкості злочину, обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. При цьому враховуються ступінь тяжкості вчиненого злочину, особа винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

У відповідності до ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

Колегією суддів вважає, що суд першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_8 не повністю дотримався зазначених положень закону України про кримінальну відповідальність, що призвело до невідповідності призначеного йому покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості.
Так, суд першої інстанції дослідивши зібрані у справі докази, давши їм належну оцінку та врахувавши характер і ступінь суспільної небезпеки скоєних злочинів, пом`якшуючі та обтяжуючі покарання обставини, особу обвинуваченого. Зокрема, те, що ОСОБА_8 повністю визнав себе винуватим, щиросердно розкаявся у вчиненому та активно сприяв розкриттю злочинів. Наведені обставини суд визнав такими, що пом`якшують відповідальність обвинуваченого. Те, що ОСОБА_8 раніше судимий за ст. 15, 185 ч. 1 КК України, а тому по відношенню до скоєного ним злочину, передбаченого ст. 125 ч. 2 КК України, має місце рецидив злочинів, що суд визнав обставиною, що обтяжує відповідальність. Крім того, судом враховано, що злочин, передбачений ст. 125 ч. 2 КК України останній скоїв у стані алкогольного сп`яніння. За місцем проживання обвинувачений характеризуються формально посередньо. З врахуванням того, що дані злочини обвинувачений скоїв, не відбувши покарання за попереднім вироком суду, суд вирішив, що виправлення ОСОБА_8 можливе лише в умовах ізоляції від суспільства та призначив мінімальне покарання за ч.2 ст. 186 КК України у вигляді 4 років позбавлення волі.

На думку колегії суддів, призначене судом першої інстанції покарання обвинуваченому ОСОБА_8 за ч.2 ст. 186 КК України є м`яким, оскільки останній скоїв злочин через 2 місяці після засудження за попереднім вироком, що свідчить про його небажання стати на шлях виправлення. При цьому ОСОБА_8 пояснив, що злочини, передбачені ч. 2 ст. 186 КК України він вчиняв в зв`язку з тим, що йому потрібні були гроші на наркотичні засоби.

Вказані обставини не були враховані судом першої інстанції при призначенні ОСОБА_8 покарання, а тому, враховуючи сукупність наведених обставин, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги прокурора щодо м`якості призначеного ОСОБА_8 покарання.

Так, при призначенні покарання ОСОБА_8 колегія суддів враховує ступінь тяжкості вчинених ним злочинів, дані про особу обвинуваченого, який раніше судимий, злочин, передбачений ст. 125 ч. 2 КК України, скоїв у стані алкогольного сп`яніння, за місцем проживання характеризуються формально посередньо, скоїв злочини, не відбувши покарання за попереднім вироком суду, не працює, збитки потерпілим не відшкодував. Обставинами, що пом`якшують покарання, колегія суддів вважає визнання ним вини, щире каяття та активне сприяння розкриттю злочинів. Обставинами, що обтяжують покарання колегія суддів визнає рецидив злочину та вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.

На підставі наведеного, колегія суддів знаходить за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_8 покарання в межах санкції ч. 2 ст. 186 КК України, але не в мінімальних межах.

Саме таке покарання, на думку колегії суддів, буде відповідати вимогам кримінального закону і є необхідним та достатнім для досягнення його мети.

Щодо доводів прокурора про неправильне призначення судом першої інстанції остаточного покарання, колегія суддів вважає ці твердження прокурора не обґрунтованими. Судом ОСОБА_8 визнаний винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 186 КК України та ч. 2 ст. 125 КК України. Саме за вчинення вказаних злочинів суд і призначив покарання ОСОБА_8 та застосував ч. 1 ст. 70 КК України, призначивши покарання за сукупністю злочинів. В подальшому суд застосував ст. 71 КК України та призначив покарання за сукупністю вироків. Колегія суддів зазначає, що покарання призначається за вчинені злочини. В даному випадку наявна сукупність злочинів ч. 2 ст. 186 та ч. 2 ст. 125 КК України. Призначення покарання за окремим епізодом що підпадає під загальну кваліфікацію ч. 2 ст. 186 КК України є в даному випадку не вірним. Враховуючи зазначене, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню частково, а вирок суду першої інстанції в частині призначеного ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 186 КК України покарання підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового вироку.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 420 КПК України, колегія суддів , -

У Х В А Л И Л А :
Апеляційну скаргу заступника прокурора Київської області задовольнити частково.

Вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 03.08.2016 року щодо ОСОБА_8 в частині призначеного йому покарання за ч. 2 ст. 186 КК України, скасувати.

Ухвалити в цій частині новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 покарання за ч.2 ст. 185 КК України у вигляді 5 років позбавлення волі, за ч.2 ст. 125 КК України покарання у вигляд 6 місяців арешту.

На підставі ст. 70 ч. 1 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити покарання у вигляді 5 років позбавлення волі.

На підставі ст. 71 ч. 1 КК України повністю приєднати до призначеного обвинуваченому покарання невідбуте покарання у вигляді 200 годин громадських робіт за вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 11.03.2016 року, з розрахунку один день позбавлення волі за вісім годин громадських робіт, і остаточно призначити до відбування покарання у вигляді 5 років 25 днів позбавлення волі.

В решті вирок суду залишити без змін.

Вирок може бути оскаржено в касаційному порядку протягом трьох місяців з моменту його проголошення, обвинуваченим у той же строк з моменту отримання копії вироку.

С У Д Д І :