Ухвала
Іменем України
19 березня 2018 року

м. Київ

Справа № 164/2236/17

Провадження № 51- 4783 ск18
Верховний Суд колегією Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на ухвалу Апеляційного суду Волинської області від 12 грудня 2017 року,
встановив:

До Касаційного кримінального суду Верховного Суду надійшла касаційна скарга засудженого ОСОБА_4 на ухвалу Апеляційного суду Волинської області від 12 грудня 2017 року, із вимогою про її скасування та з проханням, відповідно до вимог ч.5 ст.72 КК України зарахувати йому строк попереднього ув`язнення з розрахунку один день за два дні позбавлення волі, у зв`язку з тим, що він в період з 11 травня по 1 серпня 2016 року, на підставі ухвали Ленінського районного суду м. Харкова від 12 квітня 2016 року, ознайомлювався з матеріалами кримінального провадження. Крім того, засуджений ОСОБА_4 просить розглянути касаційну скаргу без його участі.

Ухвалою Меневицького районного суду Волинської області від 11 жовтня 2017 року відмовлено у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_5 в інтересах засудженого ОСОБА_4 , про зарахування останньому в строк відбуття покарання за вироком Ленінського районного суду м. Харкова від 6 січня 2016 року строк попереднього ув`язнення в період з 6 січня по 22 березня 20016 року, з 11 травня по 1 серпня 2016 року, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Ухвалою Апеляційного суду Волинської області від 12 грудня 2017 року ухвалу суду першої інстанції скасовано. Постановлено нову ухвалу, якою частково задоволено клопотання захисника ОСОБА_5 в інтересах засудженого ОСОБА_4 та зараховано засудженому ОСОБА_4 строк попереднього ув`язнення з 6 січня по 6 лютого 2016 року включно, у строк відбуття покарання за вироком Ленінського районного суду м. Харкова від 6 січня 2016 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. В іншій частині клопотання відмовлено.

Суд, перевіривши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, дійшов висновку про те, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.
Однією з основних засад судочинства, які закріплено в Конституції України, є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8 частини 2 статті 129).

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово наголошував, що держава має право встановлювати певні обмеження права осіб на доступ до суду, такі обмеження мають переслідувати легітимну мету, не порушувати саму сутність цього права, а між цією метою і запровадженими заходами має існувати пропорційне співвідношення (пункт 57 Рішення у справі «Ашингдейн проти Сполученого Королівства» від 28 травня 1985 року, пункт 96 Рішення у справі «Кромбах проти Франції» від 13 лютого 2001 року).
При цьому, у Рішенні Європейського суду з прав людини від 28 березня 2006 року у справі «Мельник проти України» (заява №23436/03) зазначено, що спосіб, у який ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також повинні бути взяті до уваги норми внутрішнього законодавства.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 424 КПК України (далі КПК) ухвали суду апеляційної інстанції можуть бути оскаржені в касаційному порядку, якщо вони перешкоджають подальшому кримінальному провадженню, крім випадків, передбачених цим законом.

Також положеннями Розділу VIII «Виконання судових рішень» КПК передбачено, що питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом. За наслідками розгляду клопотання (подання) суд постановляє ухвалу, яка може бути оскаржена в апеляційному порядку. В судових засіданнях з вирішення питань виконання вироку не з`ясовуються питання щодо факту вчинення злочину, наявності достатньої сукупності доказів, кримінально-правової кваліфікації дій засудженого тощо вони вже з`ясовані на попередніх стадіях кримінального провадження, а тому рішення суду, ухвалені на стадії виконання вироку, не можуть перешкоджати «подальшому провадженню».
Така позиція Суду узгоджується з правовим висновком, який міститься в постанові Верховного Суду України від 9 лютого 2017 року (справа №5 - 458кс (15)16 ).
Отже, судові рішення, ухвалені на стадії виконання вироку, не можуть перешкоджати подальшому кримінальному провадженню. Тому, перегляд у касаційному порядку оскаржуваного судового рішення щодо засудженого ОСОБА_4 , яке стосується вирішення питань, які виникають під час виконання вироків, чинним кримінальним процесуальним законодавством не передбачено.
Згідно із п. 1 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в касаційному порядку.
Керуючись ст. 428 КПК України, Суд
постановив:
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 на ухвалу Апеляційного суду Волинської області від 12 грудня 2017 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_6 ОСОБА_2 ОСОБА_3