Номер провадження: 11-кп/785/653/17
Номер справи місцевого суду: 500/6014/16-к
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16.11.2017 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

з участю прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі в залі суду апеляційну скаргу прокурора на вирок Ізмаїльського районного суду Одеської області, від 01 березня 2017 року,
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Ізмаїл Одеської області, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, неодруженого, не працюючого, який зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 , проживає АДРЕСА_2 , судимого 03 квітня 1994 року Ізмаїльським міським судом Одеської області за ст. 140 ч. 2 КК України до 2 років позбавлення волі; 07 квітня 1997 року Ізмаїльським міським судом Одеської області за ст.ст. 17-140 ч. 3, 140 ч. 2, 42 КК України до 4 років позбавлення волі; 16 липня 2001 року Ізмаїльським міським судом Одеської області за ст.ст. 141 ч. 2, 142 ч. 1, 42 КК України до 3 років 3 місяців позбавлення волі; 06 квітня 2005 року Ізмаїльським міськрайонний судом Одеської області за ст.ст. 395, 121 ч. 1, 186 ч. 2, 185 ч. 2, 70КК України до 6 років позбавлення волі; 24 травня 2013 року Приморським районним судом міста Одеси за ст.ст. 186 ч. 2, 190 ч. 2, 185 ч. 2 КК України до 4 років позбавлення волі,

засуджений за ст. 185 ч. 2 КК України до 3 років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 3 роки, з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України,
ВСТАНОВИВ:
Зазначеним вироком судом ОСОБА_7 засуджений за те, що 07 липня 2016 року , повторно, таємно викрав з будинку АДРЕСА_3 майно потерпілої ОСОБА_8 на загальну суму 700 грн.
21 жовтня 2016 року ОСОБА_7 повторно, таємно викрав з будинку АДРЕСА_4 майно потерпілого ОСОБА_9 на загальну суму 900 грн.
В апеляційній скарзі прокурорне оскаржуючи встановлені у вироку суду обставини справи та кваліфікацію дій обвинуваченого, просить вирок суду скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки, без застосування ст.ст.75, 76 КК України, у зв`язку з неправильним застосуванням судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність та з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

В обґрунтування неправильного застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність прокурор зазначив, що при звільненні ОСОБА_7 від відбування суд не дав належної оцінки тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особі обвинуваченого, який не одноразово судимий, нові злочини вчинив під час непогашеної судимості. Суд безпівдставно не визнав обставиною, що обтяжує покарання рецидив злочину, оскільки ОСОБА_7 06.04.2005 року засуджений за умисний злочин, зазначена судимість не знята та не погашена.

В обґрунтування невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого прокурора зазначив, що призначене судом покарання не є достатнім для виправлення ОСОБА_7 та попередження нових злочинів.
Заслухавши доповідача, прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, обвинуваченого, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Так, відповідно ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.
Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Вина обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 185 ч. 2 КК України, як таємне викрадання чужого майна (крадіжка) вчинене повторно, встановлена судом першої інстанції на підставі показань обвинуваченого ОСОБА_7 , який послідовно, в повному обсязі визнавав пред`явлене обвинувачення, в зв`язку з чим суд першої інстанції визнав недоцільним дослідження інших доказів щодо обставин кримінального провадження, які ніким не оспорювалися, та розглянув кримінальне провадження у спрощеному порядку, передбаченому ст. 349 ч. 3 КПК України.

В апеляційній скарзі прокурор не оспорює встановлені судом фактичні обставини кримінального правопорушення, доведеність вини та кваліфікація дій обвинуваченого у вироку суду, просить вирок суду скасувати в частині призначеного покарання та застосування ст. 75 КК України щодо звільнення від його відбування з випробуванням, в зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок його м`якості та неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, та постановити в цій частині новий вирок.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 65 КК України, яка передбачає загальні засади призначення покарання, суд призначає покарання в межах, установлених у санкції статті Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин; відповідно до положень Загальної частини КК України; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Суд першої інстанції при визначенні виду та міри покарання обвинуваченому, відповідно до вимог ст.65 КК України, врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особу обвинуваченого.

Зокрема, згідно ст. 66 ч. 1 КК України, суд визнав обставинами, що пом`якшують покарання, визнання вини та щире каяття.
Згідно ст. 67 КК України, визнав обставину, що пом`якшує покарання, вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння.

Таким чином, суд 1-ї інстанції, з урахуванням вимог ст. 65 КК України, прийшов до обґрунтованого висновку, що обвинуваченому необхідно призначити покарання у вигляді позбавлення волі, у межі санкції ст. 185 ч. 2 КК України, та призначив обвинуваченому покарання у вигляді 3 років позбавлення волі, яке відповідає тяжкості та обставинам вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги щодо неправильного застосування судом закону України про кримінальну відповідальність, призначення покарання, яке не відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок його м`якості, не можуть бути прийняті до уваги з урахуванням наведених обставин.

Крім того, в апеляційний скарзі прокурор просить, після скасування вироку суду першої інстанції, призначити більш м`яке покарання у вигляді 2 років позбавлення волі, ніж призначене.

З урахуванням наведених обставини, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано, у відповідності з вимогами ст.75 КК України, звільнив ОСОБА_7 від відбування покарання з іспитовим строком, так як прийшов до обґрунтованого висновку про можливість його виправлення без відбування покарання, з урахуванням тяжкості вчиненого злочину, а також даних щодо особи обвинуваченого,а також з врахуванням обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Наведені обставини, за думкою апеляційного суду, свідчать про дійове каяття обвинуваченого, оскільки останній добровільно, своєю активною поведінкою сприяв розкриттю злочину, виявив готовність нести кримінальну відповідальність за скоєне, так як ОСОБА_7 визнав вину послідовно, в ході досудового розслідування та судового слідства, фактично вирок суду ухвалений на підставі його визнавальних показань.

Також обґрунтованість та правильність застосування судом першої інстанції ст. 75 КК України підтверджується тим, що обвинувачений після виявлення злочину 07.07.2016 року за зазначений термін не вчинив нових злочинів або правопорушень.

Доводи в апеляційній скарзі про те, що висновок суду про можливість виправлення засудженого без відбування покарання невмотивований, так як суд не оцінив та не врахував характер, ступень тяжкості вчиненого злочину та особу обвинуваченого ОСОБА_7 не можуть бути прийняті до уваги, оскільки з змісту вироку вбачається, що суд першої інстанції, при застосуванні ст. 75 ч. 1 КК України, дійшов до висновку про можливість виправлення ОСОБА_7 без відбування покарання у вигляді позбавлення волі та звільнив його від відбування покарання з випробуванням, з врахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, встановлених даних про особу обвинуваченого, які, згідно ст. 65 КК України, також були враховані при обґрунтуванні рішення про призначення покарання.

Таким чином, згідно ст. 370 КПК України, суд вмотивовував своє рішення про застосування ст. 75 ч. 1 КК України, врахував зазначені обставини, що пом`якшують покарання, оцінив та врахував характер, ступень тяжкості вчиненого злочин, особу обвинуваченого та призначив іспитовий строк терміном 3 роки, передбаченому ч. 4 ст. 75 КК України.

В апеляційній скарзі фактично не міститься доводів щодо необґрунтованості або незаконності застосування судом першої інстанції ст. 75 КК України щодо обвинуваченого, з урахуванням доказів, які містяться в матеріалах кримінального провадження, яким суд дав належну оцінку, на підставі якої прийшов до висновку, що обвинувачений може виправитися без ізоляції від суспільства. Сторона обвинувачення не була позбавлена можливості в ході досудового розслідування та судового розгляду кримінального провадження надавати протилежні докази суду.

Доводи прокурора про те, що суд безпідставно не визнав обставиною, що обтяжує покарання рецидив злочину, апеляційний суд не може прийняти до уваги, оскільки ОСОБА_7 був визнаний винним за вчинення кримінальних правопорушень, вчинених повторно.
При таких обставинах, апеляційний суд приходить до висновку про те, що доводи апеляційної скарги прокурора підтвердження не знайшли, при розгляді апеляційної скарги не встановлено обставин, які б підтверджували незаконне та неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність, в зв`язку з чим підстав, передбачених ст.ст. 413, 414 КПК України для скасування вироку суду, не вбачається, судове рішення ухвалене з врахуванням вимог кримінального та кримінального процесуального закону.

Керуючись ст.ст. 376 ч. 2 , 404, 405, 407,419 КПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:
Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення.

Вирок Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 01 березня 2017 року, яким ОСОБА_7 засуджений за ст. 185 ч.2 КК України до 3 років позбавлення волі, та на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 3 роки, з покладення обов`язків, передбачених ст. 76 КК України залишити без змін.
Запобіжних захід у вигляді тримання під вартою обраний ОСОБА_7 ухвалою апеляційного суду Одеської області від 25.10.2017 року скасувати.
Звільнити обвинуваченого ОСОБА_7 з під варти негайно, в залі суду.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом 3 місяців з моменту набрання ухвалою законної сили.

Повний текст ухвали суду буде оголошений 21.11.2017 року, о 14:00 год., в залі судового засідання апеляційного суду Одеської області.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3

(підпис) (підпис) (підпис)

Згідно з оригіналом: суддя апеляційного

суду Одеської області ОСОБА_2