№566/1204/16-к
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 березня 2018 року смт. Млинів Рівненської області
Млинівський районний суд Рівненської області
в складі головуючої - судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
з участю прокурора ОСОБА_3 ,
захисника обвинуваченої ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 ,
обвинуваченої ОСОБА_4 ,
потерпілої ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Млинів Рівненської області обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000491, яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 13 листопада 2016 року відносно

ОСОБА_7 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , українки, громадянки України, уродженки с.Карпилівка, Радивилівського району Рівненської області, проживаючої без реєстрації в АДРЕСА_1 , з загальною базовою середньою освітою, не одруженої, на утриманні неповнолітніх дітей, непрацездатних осіб не має, не депутата, раніше судимої:
-вироком Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 22 листопада 2005 року за ч.3 ст.185, ч.2 ст.15 ч.3 ст.185, ст.70 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі.
На підставі ч.4 ст.70 КК України ОСОБА_4 остаточно засуджено до 3 років 6 місяців позбавлення волі.
На підставі ст.104 КК України ОСОБА_4 від призначеного судом покарання звільнена з іспитовим строком 2 роки;
-вироком Радивилівського районного суду Рівненської області від 19 травня 2006 року за ч.3 ст.185 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі.
На підставі ст.71 КК України частково приєднано 6 місяців позбавлення волі по вироку Дубенського міськрайсуду Рівненської області від 22 листопада 2005 року і остаточно ОСОБА_4 засуджена до 4 років позбавлення волі.
Постановою Мелітопольського міського суду Запорізької області від 20 травня 2009 року ОСОБА_4 умовно-достроково звільнена на 9 місяців та 6 днів;
- вироком Радивилівського районного суду Рівненської області від 08 грудня 2010 року за ч.3 ст.185 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі з відбуттям міри покарання в кримінально-виконавчій установі.
Ухвалою колегії суддів судової палати по розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Апеляційного суду Рівненської області від 15 лютого 2011 року вирок Радивилівського районного суду Рівненської області від 08 грудня 2010 року залишено без змін.

Звільнена з місць позбавлення волі після відбуття міри покарання 27 лютого 2015 року.

Судимості не зняті та непогашені у встановленому законом порядку.

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України,-

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_8 , 11 листопада 2016 року близько 20 години, перебувала у приміщенні житлового будинку ОСОБА_6 , що за адресою по АДРЕСА_2 , де у неї виник умисел на викрадення чужого майна.

Реалізуючи свій злочинний намір, ОСОБА_4 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, переконавшись, що її неправомірні дії не будуть помічені власниками та іншими сторонніми особами, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення за рахунок чужого майна, умисно, повторно, таємно викрала грошові кошти в сумі 1600 гривень, які знаходилися у дивані в одній із кімнат житлового будинку.

У подальшому ОСОБА_4 покинула приміщення житлового будинку ОСОБА_6 і отримала реальну змогу розпорядитися викраденим майном.

В результаті вчиненого кримінального правопорушення ОСОБА_4 заподіяла потерпілій ОСОБА_6 матеріальну шкоду на суму 1600, грн.

Суд, на підставі п.3 ст. 349 КПК України, з врахуванням думки учасників судового провадження визнав недоцільним дослідження доказів в кримінальному провадженні щодо обвинувачення ОСОБА_9 щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, при цьому з`ясувавши, чи правильно розуміють учасники кримінального провадження зміст цих обставин та чи не має сумнівів у добровільності їх позиції, і роз`яснивши їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, а тому обмежився допитом обвинуваченої ОСОБА_9 , а також дослідженням письмових доказів, що характеризують особу обвинуваченої.

Обвинувачена ОСОБА_8 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, визнала повністю, і дала показання про те, що потерпіла ОСОБА_6 являється дружиною її рідного брата. Вона, обвинувачена, прийшла до них в гості, однак не пам`ятає коли це було. Вона прожила в сім`ї ОСОБА_6 десь пару днів. Перебуваючи в будинку, вона, обвинувачена, бачила, куди ОСОБА_6 ховала гроші. Вона, обвинувачена, взяла гроші в сумі 1600 грн. з-під матрацу і пішла в село Козин, де гроші витратила на продукти харчування. Чому вона так вчинила, вона, обвинувачена, пояснити не може.

На даний час гроші в сумі 1600 гривень вона, обвинувачена, ОСОБА_6 не повернула.

У вчиненому щиро розкаюється і просить суд її суворо не карати.

Потерпіла ОСОБА_6 дала суду показання про те, що вона являється дружиною рідного брата ОСОБА_4 . ОСОБА_4 прийшла в гості до них і прожила в них в с.Боратин Радивилівського району Рівненської області декілька днів. ОСОБА_4 бачила, куди вона, потерпіла, ховала гроші. В той час, коли вона пішла «класти» дітей спати, ОСОБА_4 вкрала гроші в сумі 1600 гривень. Це були «дитячі» гроші і на даний час гроші в сумі 1600 гривень ОСОБА_4 їй не повернула.

На суворій мірі покарання вона не наполягає і просить суд обрати ОСОБА_4 міру покарання не пов`язану з позбавленням волі.

Дії обвинуваченої ОСОБА_9 слід кваліфікувати за ч. 2 ст. 185 КК України, як умисні, що виразились в таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненому повторно.

При призначенні покарання обвинуваченій ОСОБА_10 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченою кримінального правопорушення, особу обвинуваченої, яка за місцем проживання характеризується негативно, та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

До обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_9 суд відносить щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину .

Обставиною, що обтяжує покарання ОСОБА_9 є рецидив злочинів.
Санкція ч. 2 ст. 185 КК України, передбачає міру покарання у виді арешту на строк від трьох до шести місяців або обмеження волі на строк до п`яти років або позбавлення волі на той самий строк.

У відповідності до ч.4 ст. 12 КК України кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 185 КК України, в якому обвинувачується ОСОБА_8 є злочином середньої тяжкості.

Вирішуючи питання про призначення покарання обвинуваченій ОСОБА_10 , суд враховуючи дані про особу обвинуваченої, яка будучи неоднарозово судимою, належних висновків не зробила і продовжила вчиняти нові злочини, наявність пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обвинувачуваної обставин та характеризуючі дані про особу обвинуваченої, вважає, що виправлення ОСОБА_9 неможливе без ізоляції засудженої, так як саме таке покарання, на думку суду, буде необхідне й достатнє для виправлення ОСОБА_9 та попередження вчинення нею нових злочинів.

Цивільний позов в даному кримінальному провадженні не заявлявся.

Постановою про визнання та приєднання речових доказів від 13 листопада 2016 року речовим доказом визнано зарядний пристрій марки «Econom» та спортивні штани синього кольору, які було вилучено і передано, під розписку, на зберігання обвинуваченій ОСОБА_4

(а. с. 26-27 кримінального провадження № 0000491)
У відповідності до вимог ч. 9 ст. 100 КПК України питання про долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішуються судом при ухваленні судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Такі докази і документи повинні зберігатися до набрання рішенням законної сили.
Ухвалою Млинівського районного суду Рівненської області від 14 лютого 2017 року ОСОБА_10 обрано запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання строком на 60 днів.
На момент постановлення вироку Млинівським районним судом, 28 березня 2018 року, строк дії ухвали від 14 лютого 2017 року про обрання ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання закінчився, а будь-який інший запобіжний захід відносно ОСОБА_4 не обирався.
У відповідності до ст.203 КПК України ухвала про застосування запобіжного заходу припиняє свою дію після закінчення строку дії ухвали про обрання запобіжного заходу, ухвалення виправдувального вироку чи закриття кримінального провадження в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Що ж стосується обрання заходу забезпечення кримінального провадження відносно ОСОБА_9 до вступу вироку в законну силу, то суд вважає, що підстав для його обрання немає, так як у відповідності до ст.29 Конституції та ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод обмеження права людини на свободу й особисту недоторканність можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. Ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як за вмотивованим рішенням суду і на підставах та в порядку, встановлених законом.
Статтею 7 КПК України передбачено, що зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам, до яких, зокрема, належить і принцип законності. Законність це суспільно-політичний режим, що виражається в пануванні права й закону в суспільному житті, неухильному дотриманні приписів правових норм усіма учасниками суспільних відносин, послідовній боротьбі з правопорушеннями й свавіллям у діяльності посадових осіб, у забезпеченні порядку й організованості в суспільстві.

Положеннями ст.374 КПК України чітко регламентовано зміст вироку, що є найважливішим актом правосуддя. Однією з умов прийняття законного та обгрунтованого рішення є неухильне дотримання визначених законом вимог до його форми й змісту.

Як убачається із приписів абз.3 п.1 ч.4 ст.374 КПК України, у разі постановлення виправдувального вироку суд у резолютивній частині вправі застерегти щодо заходів забезпечення його виконання, зокрема рішення стосовно дії запобіжного заходу до набрання вироком законної сили.

У разі визнання особи винною згідно з абз.10 п.2 ч.4 ст.374 КПК України у резолютивній частині також зазначається рішення щодо заходів забезпечення, але без будь-яких посилань на набрання ним законної сили. Тобто в цьому випадку повинні діяти загальні норми, що містяться у стст.197, 203, 331 КПК.

Питання порядку вступу вироку в силу регулюється положеннями ст.532 КПК України. Відповідно до цієї статті вирок або ухвала суду першої інстанції, ухвала слідчого судді, якщо інше не передбачено цим кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не було подано. У разі ж оскарження вердикту, якщо він не скасований, він набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Згідно з Правилами внутрішнього розпорядку слідчих ізоляторів Державної кримінально-виконавчої служби України, затвердженими наказом Міністерства юстиції від 18.03.2013 року №460/5, підставою для приймання та тримання в СІЗО засуджених, які не перебували під вартою, є вирок, що набрав законної сили.

При обранні запобіжного заходу у виді позбавлення волі до вступу вироку у законну силу автоматично порушується право на захист особи, стосовно якої обирається запобіжний захід, так як обвинувачений позбавлений можливості надати пояснення із цього приводу, що вочевидь не узгоджується з принципами змагальності та диспозитивності (ст.ст.22, 26 КПК ).

Європейський суд з прав людини п.24 рішення у справі «Чанєв проти України» від 9 січня 2015 року зазначив, що «слово «законний» і словосполучення «відповідно до процедури, встановленої законом» у п.1 ст.5 конвенції за своєю суттю відсилають до національного законодавства та встановлюють зобов`язання забезпечувати дотримання його матеріально-правових і процесуальних норм».

Таким чином, дотримуючись принципу законності та вимог ст.374 КПК України, суд вважає недоцільним до набрання вироком законної сили, обирати ОСОБА_10 запобіжний захід у виді тримання під вартою, який до цього часу їй не був обраний.

На підставі наведенного,
керуючись ст. ст.349, 368-370, 373, 374, 392, 395 КПК України
с у д ,-
ЗАСУДИВ :
РЕПИЦЬКУ СВІТЛАНУ СТЕПАНІВНУ визнати винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України і призначити їй міру покарання у виді 3 (трьох) місяців арешту.

Речові докази по справі:
- зарядний пристрій марки «Econom» та спортивні штани синього кольору які було вилучено і передано, під розписку, на зберігання обвинуваченій ОСОБА_4 залишити ОСОБА_4 .
Згідно до ст. 532 КПК України, вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Рівненської області через Млинівський районний суд Рівненської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя Млинівського райсуду ОСОБА_1