Справа №590/45/18
Провадження №1-м/590/2/18
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 квітня 2018 року Ямпільський районний суд

Сумської області

В складі: головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2

за участю: прокурора ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в с-щі Ямпіль Сумської області клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку Російської Федерації у відповідність із законодавством України відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Ямпіль, Ямпільського району, Сумської області, українця, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, не одруженого, не працюючого, останнє відоме місце проживання в Україні якого: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, засудженого вироком Тракторозаводського районного суду м. Волгоград, Російської Федерації від 29.06.2016 року за скоєння злочинів, передбачених ч.3 ст.30, п. «г» ч.4 ст.228.1; п. « г» ч.4 ст. 228.1 КК РФ, -

ВСТАНОВИВ:
15.01.2018 року до Ямпільського районного суду Сумської області надійшло клопотання Міністерства юстиції України про приведення у відповідність із законодавством України вироку Тракторозаводського районного суду м. Волгоград Російської Федерації від 29.06.2016 року по справі № 1-102/2016.

Вказаним вироком засуджено ОСОБА_4 за скоєння злочинів, передбачених ч.3 ст.30, п. «г» ч.4 ст.228.1; п. «г» ч.4 ст. 228.1 КК РФ, з застосуванням ч.3 ст.69 КК РФ за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання призначених покарань призначено остаточне покарання у виді 12 років позбавлення волі з відбуванням покарання у виправній колонії суворого режиму. Вирок набрав законної сили 12.07.2016 року.

ОСОБА_4 на теперішній час відбуває кримінальне покарання у виді позбавлення волі у Федеральній казенній установі «Виправна колонія № 19» Управління Федеральної служби виконання покарань Росії по Волгоградській області.

Засуджений звернувся з заявою про прийняття його для подальшого відбування покарання в Україну, громадянином якої він є.

Згідно з вироком Тракторозаводського районного суду м. Волгоград Російської Федерації від 29.06.2016 року по справі № 1-102/2016, ОСОБА_4 визнано винним у скоєнні сукупності злочинів, його діяння кваліфіковано:

- за ч.3 ст. 30, п. «г» ч.4 ст. 228.1 КК РФ як замах на незаконний збут наркотичних засобів, вчинений з використанням інформаційно-телекомунікаційних мереж (враховуючи мережу «Інтернет»), группою осіб за попередньою змовою у великому розмірі;

- за п. «г» ч.4 ст. 228.1 КК РФ як незаконний збут наркотичних засобів, вчинений з використанням інформаційно-телекомунікаційних мереж (враховуючи мережу «Інтернет»), группою осіб за попередньою змовою у великому розмірі;

Зазначені у вироку діяння є також кримінально караними відповідно до закону України про кримінальну відповідальність.

24.11.2017 року наказом Міністерства юстиції України № 3761/5 було прийнято рішення про прийняття в Україну засудженого вироком російського суду ОСОБА_4 відповідно до ст. 606 КПК України, ст.3 Конвенції про передачу засуджених осіб 1983 року та на підставі запиту Міністерства юстиції Російської Федерації від 31.10.2017 року за №06-135454/17.

15.01.2018 року Міністерство юстиції України відповідно до ч.1 ст.610 КПК України звернулось з клопотанням про приведення вироку іноземного суду у відповідність із законодавством України від 29.06.2016 року до суду за останнім відомим місцем проживання ОСОБА_4 в Україні. Представник Міністерства ОСОБА_5 просить задовольнити клопотання та визначити статті, частити статей КК України, якими передбачена кримінальна відповідальність за правопорушення, щодо скоєння яких визнано винним ОСОБА_4 іноземним судом; визначити строк позбавлення волі, що підлягає відбуванню засудженим ОСОБА_4 ; Також представник Міністерства просила здійснювати розгляд вказаного клопотання в судовому засіданні без її участі, яка згідно із ч.1 ст.610 КПК України не є обов`язковою.

До клопотання Міністерством юстиції України додані копія вироку Тракторозаводського районного суду м. Волгограда Російської Федерації від 29.06.2016 року відносно ОСОБА_4 разом з документом, що підтверджує набрання ним законної сили; текст статей КК Російської Федерації, на якому ґрунтується вирок; довідка про тривалість відбутої частини строку покарання; заява засудженого ОСОБА_4 про згоду на передачу його для відбування покарання в Україні; інформація про стан здоров`я і характеристика засудженого, протокол опитування засудженого, довідки Державної міграційної служби України, копії паспорту засудженого, що відповідає ч.2 ст.610 КПК України.

Клопотання подане на розгляд до належного суду в межах строку тривалості відбування засудженим покарання у виді позбавлення волі.

В судове засідання представник Міністерства юстиції України не з`явився. Про час, місце та дату розгляду клопотання був повідомлений належним чином. За змістом клопотання просить суд розглянути клопотання в судовому засіданні без його участі, яка не є обов`язковою відповідно до ч.1 ст.610 КПК України.

В судовому засіданні прокурор заперечив проти задоволення клопотання Міністерства юстиції України щодо приведення вироку суду Російської Федерації стосовно ОСОБА_4 у відповідність із законодавством України, обґрунтовуючи свою позицію тим, що відповідно до чинного законодавства України наркотичні засоби, за замах на незаконний збут яких та за збут яких гр-н України ОСОБА_4 був засуджений вироком Тракторозаводського районного суду м. Волгограда РФ, а саме: речовина, що містить в своєму складі похідне метилового ефіру 3-метил-2- (1-пентил-1Н-індазол-3-карбоксамідо) бутанової кислоти; речовина, в своєму складі похідне N-метілефедрону, - не включені до Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.05.2000 року №770 зі змінами. Таким чином, на час вчинення ОСОБА_4 замаху на збут та збуту наркотичних засобів на території Російської Федерації вказані речовини не були визнані на території України речовинами, обіг яких обмежений чи заборонений. Тому у випадку, коли б ОСОБА_4 здійснював збут вказаних речовин на території України, в його діях був би відсутній склад кримінального правопорушення. Враховуючи викладене, прокурор просив у задоволенні клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку суду Російської Федерації стосовно ОСОБА_4 у відповідність із законодавством України відмовити.

Заслухавши думку прокурора, дослідивши матеріали клопотання, з урахуванням отриманих на запит суду листів Державної служби України з лікарських засобів та контролю за наркотиками (Держлікслужба), суд вважає, що клопотання не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Пунктом «b» частини 1 статті 9 Європейської конвенції про передачу засуджених осіб визначено, що компетентні органи держави виконання вироку визнають вирок і таким чином замінюють міру покарання, призначену в державі визначення вироку, мірою покарання, передбаченою законодавством держави виконання вироку за такий самий злочин, згідно з положеннями статті 11 Конвенції.

Пунктами а), d) ст.11 Конвенції про передачу засуджених осіб встановлено, що при заміні вироку мають враховуватися зроблені щодо фактів висновки, які ясно викладені або припускаються в рішенні, ухваленому державою винесення вироку, а також не може посилюватися кримінальне покарання засудженої особи.

Крім того, умови передачі засуджених осіб і їх прийняття для відбування покарання визначені у ст.606 КПК України, а порядок розгляду судом питання про приведення вироку суду іноземної держави у відповідність із законодавством України регламентований положеннями ст.610 КПК України, відповідно до яких під час розгляду клопотання Міністерства юстиції України суд визначає статті (частини статей) закону України про кримінальну відповідальність, якими передбачена відповідальність за кримінальне правопорушення, вчинене засудженим громадянином України, і строк позбавлення волі, визначений на підставі вироку суду іноземної держави. При призначені строку покарання у виді позбавлення волі, що підлягає відбуванню на підставі вироку суду іноземної держави, суд дотримується тривалості призначеного таким вироком покарання, крім випадків, визначених у ч.4 ст.610 КПК України. При цьому суд, як це визначено у ч.3 ст.603 КПК України, не перевіряє фактичні обставини, встановлені вироком суду іноземної держави, та не вирішує питання щодо винуватості особи.

Нормами ст.606 КПК України визначаються умови передачі засуджених осіб для відбування покарання в Україні: якщо ця особа є громадянином держави виконання вироку; якщо вирок набрав законної сили; якщо на час отримання запиту про передачу засуджений має відбувати покарання упродовж як найменш шести місяців або якщо йому ухвалено вирок до ув`язнення на невизначений строк; якщо на передачу згоден засуджений або з урахуванням його віку або фізичного чи психічного стану на це згоден законний представник засудженого; якщо кримінальне правопорушення, внаслідок вчинення якого було ухвалено вирок, є злочином згідно із законодавством держави виконання вироку або було б злочином у разі вчинення на її території, за вчинення якого може бути призначено покарання у виді позбавлення волі; якщо відшкодовано майнову шкоду, завдану кримінальним правопорушенням, а в разі наявності - також процесуальні витрати; якщо держава ухвалення вироку і держава виконання вироку згодні на передачу засудженого.

За змістом ч.1ст.602 КПК України вирок суду іноземної держави може бути визнаний і виконаний на території України у випадках і в обсязі, передбачених міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Відповідно до ч.3 ст.603 КПК України при розгляді клопотання Міністерства юстиції України про виконання вироку суду іноземної держави суд встановлює, чи дотримані умови, передбачені міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або цією главою (Глава 46 КПК України). При цьому суд не перевіряє фактичні обставини, встановлені вироком суду іноземної держави, та не вирішує питання щодо винуватості особи.

З урахуванням викладеного, суд при вирішенні клопотання Міністерства юстиції України зазначає, що відповідно до Закону України «Про приєднання України до Європейської конвенції про передачу засуджених осіб, 1983 рік» від 22.09.1995 року, вказана Конвенція набрала чинності для України з 01.01.1996 року та відповідно до ст.19 Закону України «Про міжнародні договори України» є частиною національного законодавства і застосовується у порядку, передбаченому для норм національного законодавства.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_4 звернувся із заявою про передачу його в Україну для подальшого відбування покарання (а.с. 18).

З матеріалів провадження вбачається, що вироком Тракторозаводського районного суду м. Волгоград РФ від 29.06.2016 року ОСОБА_4 , який є громадянином України і зареєстрований АДРЕСА_1 , визнано винним і засуджено за вчинення злочину, передбаченого ч.3 ст. 30, п. «г» ч.4 ст. 228.1 КК РФ як замах на незаконний збут наркотичних засобів, вчинений з використанням інформаційно-телекомунікаційних мереж (враховуючи мережу «Інтернет»), группою осіб за попередньою змовою у великому розмірі; та за п. «г» ч.4 ст. 228.1 КК РФ як незаконний збут наркотичних засобів, вчинений з використанням інформаційно-телекомунікаційних мереж (враховуючи мережу «Інтернет»), группою осіб за попередньою змовою у великому розмірі, з застосуванням ч.3 ст.69 КК РФ за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання призначених покарань призначено остаточне покарання у виді 12 років позбавлення волі з відбуванням покарання у виправній колонії суворого режиму. Строк покарання визначено рахувати з моменту ухвалення вироку, зарахувавши ОСОБА_4 у строк відбування покарання строк його перебування під вартою з 10.09.2015 року по 28.06.2016 року включно ( а.с.4-12).

Вирок набрав законної сили 12.07.2016 року (а.с 13).

З вироку Тракторозаводського районного суду м. Волгоград РФ вбачається, що ОСОБА_4 був засуджений за замах на збут та збут таких наркотичних засобів як речовина, що містить в своєму складі похідне метилового ефіру 3-метил-2- (1-пентил-1Н-індазол-3-карбоксамідо) бутанової кислоти та речовина, що в своєму складі містить похідне N-метілефедрона. Хімічних формул вирок РФ не містить.

Вказане кримінальне правопорушення, за яке ОСОБА_4 був засуджений, останній вчинив на території Російської Федерації в 2015 році.

Відповідно до законодавства України належність певної речовини до наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів на території України визначається Постановою Кабінету Міністрів України від 6 травня 2000 року № 770 (із змінами від 26.12.2014 року № 712) «Про затвердження переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів» (далі - Постанова КМУ №770).

Згідно з Переліком наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, затвердженим Постановою КМУ №770, похідне метилового ефіру 3-метил-2- (1-пентил-1Н-індазол-3-карбоксамідо) бутанової кислоти та похідне N-метілефедрона - у вказаному Переліку відсутні.

В зв`язку з тим, що вирок Тракторозаводського районного суду м. Волгоград РФ, яким засуджено ОСОБА_4 не містить конкретної формули похідного N-метілефедрона, із його змісту не можна зрозуміти, який саме засіб чи речовина розглядається як похідне N-метилефедрону, не назначено назви - хімічної за класифікацією IUPAC, без наявності такої конкретної інформації про вказану речовину суд позбавлений можливості самостійно визначити чи включена дана речовина до Переліку.

На запит суду чи відносяться речовини, визначені у вироку Тракторозаводського районного суду м. Волгоград від 29.06.2016 року , а саме:

- наркотичний засіб-суміш, що містить похідне N-метілефедрона;

- наркотичний засіб-суміш, що містить похідне метилового ефіру 3-метил-2-(1-пентил-1Н-індазол-3-карбоксамідо) бутанової кислоти до наркотичних засобів, психотропних речовин та прекурсорів, обіг яких на території України обмежений чи заборонений, Державною службою України з лікарських засобів та контролю за наркотиками (Держлікслужба) листом надано роз`яснення, із змісту якого можна дійти висновку, що похідне N-метилефедрон, похідне метилового ефіру 3-метил-2-(1-пентил-1Н-індазол-3-карбоксамідо) бутанової кислоти це є загальні назви сполук і можуть включати декілька речовин , що є похідними N-метилефедрон та метилового ефіру 3-метил-2-(1-пентил-1Н-індазол-3-карбоксамідо) бутанової кислоти, у разі надходження інформації щодо того, який саме речовини розглядаються як похідне N-метилефедрону та метилового ефіру 3-метил-2-(1-пентил-1Н-індазол-3-карбоксамідо) бутанової кислоти із зазначенням їх назв, у тому числі хімічних згідно з класифікацією IUPAC Держлікслужба надасть інформацію, сформовану на принципах повноти дослідження (а.с.77).

На підставі викладеного суд приходить до висновку, що коли засудженим ОСОБА_4 було вчинено замах на збут та збут (2015 рік) на території Російської Федерації наркотичних засобів: речовини, що містить в своєму складі похідне метилового ефіру 3-метил-2- (1-пентил-1Н-індазол-3-карбоксамідо) бутанової кислоти та речовини, що в своєму складі містить похідне N-метілефедрона, вказані речовини не були віднесені до наркотичних засобів, психотропних речовин та прекурсорів, обіг яких на території України обмежений чи заборонений.

За змістом ст.2 КК України підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом.

Відповідно ч.ч. 1, 3, 4 ст.3 КК України законодавство України про кримінальну відповідальність становить Кримінальний кодекс України, який ґрунтується на Конституції України та загальновизнаних принципах і нормах міжнародного права. Злочинність діяння, а також його караність та інші кримінально-правові наслідки визначаються тільки цим Кодексом. Застосування закону про кримінальну відповідальність за аналогією заборонено.

Відповідно до ч.ч.2,3 ст.4 КК України передбачено, що злочинність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння. Часом вчинення злочину визнається час вчинення особою передбаченої законом про кримінальну відповідальність дії або бездіяльності.

Згідно з ч.4 ст.10 КК України виконання в Україні вироку іноземного суду чи міжнародної судової установи можливо, якщо діяння, внаслідок вчинення якого було ухвалено вирок, згідно з цим Кодексом визнається злочином або було б злочином у разі його вчинення на території України.

За змістом п.«е» ч.1 ст.3 Конвенції про передачу засуджених осіб від 21.03.1983 року (01.01.1996 року дата набрання чинності для України), засуджену особу може бути передано за цією Конвенцією тільки за таких умов, зокрема, якщо дія або бездіяльність, на підставі якої було винесено вирок, є кримінальним злочином згідно із законодавством держави виконання вироку або була б кримінальним злочином у разі вчинення на її території.

На підставі викладеного, з урахуванням того, що на час вчинення ОСОБА_4 за попередньою змовою групою осіб замаху на збут наркотичних засобів у великих розмірах та збуту за попередньою змовою групою осіб наркотичних засобів у великих розмірах речовини, що містить в своєму складі похідне метилового ефіру 3-метил-2- (1-пентил-1Н-індазол-3-карбоксамідо) бутанової кислоти та речовини, що в своєму складі містить похідне N-метілефедрона, на території Російської Федерації, вказані речовини не були визнані на території України речовинами, обіг яких обмежений чи заборонений, суд приходить до висновку про те, що у разі вчинення ОСОБА_4 спроби збуту даної речовини та збуту даної речовини в 2015 році на території України, його дії не містили б складу кримінального правопорушення у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів, кримінальна відповідальність за які передбачена КК України.

Виходячи з викладеного, клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку суду Російської Федерації стосовно ОСОБА_4 , яким останній був визнаний винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 30, п. «г» ч.4 ст. 228.1 КК РФ як замах на незаконний збут наркотичних засобів, вчинений з використанням інформаційно-телекомунікаційних мереж (враховуючи мережу «Інтернет»), группою осіб за попередньою змовою у великому розмірі та п. «г» ч.4 ст. 228.1 КК РФ як незаконний збут наркотичних засобів, вчинений з використанням інформаційно-телекомунікаційних мереж (враховуючи мережу «Інтернет»), группою осіб за попередньою змовою у великому розмірі, у відповідність із законодавством України не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 9-12 Конвенції "Про передачу засуджених осіб" 1983 року, ст.ст.369, 372, 392, 610 КПК України, суд
УХВАЛИВ:
В задоволенні клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку Тракторозаводського районного суду м. Волгоград Російської Федерації від 29.06.2016 року відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Ямпіль, Ямпільського району, Сумської області, українця, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, не одруженого, не працюючого, раніше не судимого, останнє відоме місце проживання в Україні якого: АДРЕСА_1 - відмовити.

Копію ухвали надіслати Міністерству юстиції України.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Сумської області через Ямпільський районний суд Сумської області протягом семи днів з дня її оголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя Ямпільського районного суду

Сумської області ОСОБА_1