У Х В А Л А

16.01.2017 року місто Ужгород

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 з участю представника заявника (власника майна) ОСОБА_3 розглянувши клопотання адвоката ОСОБА_3 , представника та захистника ОСОБА_4 про скасування арешту майна, накладеного відповідно до Ухвали ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 05.10.2017 року (справа 308/9755/17),-

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_3 звернулась до суду в інтересах ОСОБА_4 з клопотанням про скасування арешту майна, накладеного відповідно до Ухвали ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 05.10.2017 року (справа 308/9755/17).

Клопотання мотивовано тим, що у провадженні органу досудового розслідування Слідчого управління Головного управління Національної поліції у Закарпатській області знаходяться матеріали кримінального провадження №0000161 від 01.08.2017р., за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 189 КК України. Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 05.10.2017р. накладено арешт на вилучені в ході проведення обшуку за місцем проживання громадянина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , майно потерпілого ОСОБА_4 , Вказаною ухвалою слідчого судді накладено арешт на майно потерпілого ОСОБА_4 , а саме грошові кошти та транспортний засіб із забороною, відповідно, використання і розпорядження, та із забороною розпорядження, вказаним майном.

Відповідно до листа старшого слідчого в ОВС Слідчого управління Головного управління Національної поліції у Закарпатській області капітана поліції ОСОБА_6 , за №6675/106/7 - 2017 від 20.12.2017р., в ході досудового розслідування проведено авто - товарознавчу експертизу автомобіля Хюндай Сантафе 2008 року випуску, чорного кольору, державний номерний знак НОМЕР_1 ;

- грошові кошти в сумі 3000 євро, що вилучені в ході проведення обшуку в ОСОБА_5 , останній отримав від ОСОБА_4 ;

- повернути грошові кошти володільцю, тобто ОСОБА_4 , є неможливим, оскільки у даному кримінальному провадженню на них накладено арешт із забороною використання та розпорядження. Оскільки дане майно є власністю потерпілого ОСОБА_4 , до нього не може бути застосовано спеціальну конфіскацію у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскацію у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної винагороди, можливої конфіскації майна. Крім того, відсутні докази, що існує потреба у подальшому застосуванні арешту.

Із урахуванням викладеного, враховуючи розумність та співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, беручи до уваги, що слідчі та процесуальні дії із транспортним засобом та грошовими коштами проведені, потерпілий ОСОБА_4 не може вже тривалий час володіти своїм майном, а також те, що до цього майна не може бути застосована конфіскація,заявник вважає, що є достатня наявність правових підстав для скасування арешту, накладеного на майно, оскільки потреба в подальшому застосуванні такого арешту відпала повністю.

В судовому засіданні адвокат ОСОБА_3 клопотання підтримала та просила суд таке задовільнити.

Інші учасники процесу в судове засідання не з"явились.

Заслухавши позицію адвоката, вивчивши клопотання , дослідивши докази подані до такого , оцінивши належність та допустимість всіх доказів в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків.

Так, судом встановлено , що у провадженні органу досудового розслідування Слідчого управління Головного управління Національної поліції у Закарпатській області знаходяться матеріали кримінального провадження №0000161 від 01.08.2017р., за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 189 КК України. Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 05.10.2017р. накладено арешт на вилучені в ході проведення обшуку за місцем проживання громадянина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , майно потерпілого ОСОБА_4 , а саме:

- грошові кошти у сумі 3 000 євро, а саме 06 шість купюр номіналом 100 євро кожна за серійними номерами: N6; S1; S8; S1; X2; V6 та 48 (сорок вісім) купюр номіналом 50 євро кожна серійними номерами: V1; S; P4; S3; S1; EB; EB; EB; X5; S7; S1; X7; X26; UB; UB; EB; SE; X4; X4; WA; X2; X8; X2; X1; P2; X4; S2; P4; X2; X195; X4; P7; Z4; S5; X6; PB; X5; S7; EB; P7; X6; S7; WA; S5; S9; X6; X9; Z1; - транспортний засіб Хюндай Сантафе 2008 року випуску, чорного кольору, державний номерний знак НОМЕР_1 ;

- свідоцтво серії НОМЕР_2 про реєстрацію транспортного засобу Хюндай Сантафе, державний номерний знак НОМЕР_1 , видане Рахівським ВРЕР УДАІ УМВС України на ім`я ОСОБА_4 .

Вказаною ухвалою слідчого судді накладено арешт на описане вище майно потерпілого ОСОБА_4 , із забороною, відповідно, використання і розпорядження, та із забороною розпорядження, вказаним майном.

Відповідно до листа старшого слідчого в ОВС Слідчого управління Головного управління Національної поліції у Закарпатській області капітана поліції ОСОБА_6 , за №6675/106/7 - 2017 від 20.12.2017р., що є відповіддю на адвокатський запит за №56 від 18.12.2017р.

- в ході досудового розслідування проведено авто - товарознавчу експертизу автомобіля Хюндай Сантафе 2008 року випуску, чорного кольору, державний номерний знак НОМЕР_1 ;

- грошові кошти в сумі 3000 євро, що вилучені в ході проведення обшуку в ОСОБА_5 , останній отримав від ОСОБА_4 ;

- повернути грошові кошти володільцю, тобто ОСОБА_4 , є неможливим, оскільки у даному кримінальному провадженню на них накладено арешт із забороною використання та розпорядження. Разом з тим, судом встановлено , що ОСОБА_4 є потерпілим у даному кримінальному правопорушенні, тобто, у розумінні ст. 55 КПК України, фізичною особою у кримінальному провадженні, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди .

Окрім того , ОСОБА_4 є власником автомобіля Хюндай Сантафе 2008 року випуску, чорного кольору, державний номерний знак НОМЕР_1 , доказом чого є арештоване свідоцтво серії НОМЕР_2 про реєстрацію транспортного засобу Хюндай Сантафе, державний номерний знак НОМЕР_1 , видане Рахівським ВРЕР УДАІ УМВС України на ім`я ОСОБА_4 , а також власником грошових коштів в сумі 3000 євро. Також із вказаним вище майном, проведені всі необхідні процесуальні та слідчі дії, в тому числі й авто - товарознавча експертиза, висновок якої долучено до матеріалів кримінального провадження. Оскільки вказане майно є власністю потерпілого ОСОБА_4 , до нього не може бути застосовано спеціальну конфіскацію у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскацію у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної винагороди, можливої конфіскації майна.

Відповідно до абзацу 2 частини 1 статті 174 КПК України, арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України, завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів, спеціальної конфіскації, конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально - правового характеру щодо юридичної особи, відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно з Конституцією України та Законом України «Про міжнародні договори і угоди», чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України є частиною національного законодавства України і підлягає застосуванню поряд з національним законодавством України.

До основних стандартів у сфері правового регулювання відносин власності належить Загальна декларація прав людини (1948 р.) та Європейська конвенція про захист прав людини та основних свобод (1950 р.), учасником яких є Україна.

Статтею 1 Протоколу №1 (1952р.) до Конвенції встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Ст.1 Першого Протоколу до Європейської конвенції з прав людини забороняє будь-яке невиправдане втручання державних органів.

Практика ЄСПЛ визначає, що стаття 1 Протоколу 1, яка спрямована на захист особи (юридичної особи) від будь - якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу вживати необхідні заходи, спрямовані на захист права власності (рішення по справі «Броньовський (Broniowski) проти Польші» від 22.06.2004р.).

У відповідності до практики Європейського Суду з прав людини, в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52). Тобто, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A N 98). Крім того, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (рішення у справі «Агосі проти Сполученого Королівства» від 24 жовтня 1988 року «Agosi v. UK»). Іншими словами, заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.

Таким чином, беручи до уваги, що слідчі та процесуальні дії із транспортним засобом та грошовими коштами проведені, враховуючи розумність та співмірність обмеження права власності та те, що , потерпілий ОСОБА_4 не може вже тривалий час володіти своїм майном, оскільки також потреба в подальшому застосуванні арешту відпала повністю, а до цього майна не може бути застосована конфіскація, в суду відсутні докази, що існує потреба у подальшому застосуванні арешту та наявні достатньо правових підстав для скасування арешту, накладеного на майно ОСОБА_4 .

На підставі наведеного , керуючись вимогами ст.ст. 170,174 КпКУ,-

УХВАЛИВ

Клопотання адвоката ОСОБА_3 , представника та захистника ОСОБА_4 про скасування арешту майна, накладеного відповідно до Ухвали ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 05.10.2017 року (справа 308/9755/17) - задоволити.

Арешт, накладений на майно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 05.10.2017р., що було вилучено в ході проведення обшуку за місцем проживання громадянина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , із забороною використання та розпорядження вказаним майном, а саме: грошові кошти у сумі 3 000 євро, а саме 06 шість купюр номіналом 100 євро кожна за серійними номерами: N6; S1; S8; S1; X2; V6 та 48 (сорок вісім) купюр номіналом 50 євро кожна серійними номерами: V1; S; P4; S3; S1; EB; EB; EB; X5; S7; S1; X7; X26; UB; UB; EB; SE; X4; X4; WA; X2; X8; X2; X1; P2; X4; S2; P4; X2; X195; X4; P7; Z4; S5; X6; PB; X5; S7; EB; P7; X6; S7; WA; S5; S9; X6; X9; Z1, - скасувати повністю та повернути дане майно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , для розпорядження та використання.

Арешт, накладений на майно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 05.10.2017р., що було вилучено в ході проведення обшуку за місцем проживання громадянина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , із забороною розпорядження вказаним майном, а саме: транспортний засіб Хюндай Сантафе 2008 року випуску, чорного кольору, державний номерний знак НОМЕР_1 та свідоцтво серії НОМЕР_2 про реєстрацію транспортного засобу Хюндай Сантафе, державний номерний знак НОМЕР_1 , видане Рахівським ВРЕР УДАІ УМВС України на ім`я ОСОБА_4 , скасувати повністю та повернути вказане майно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , для розпорядження ним.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1