У Х В А Л А
Іменем України
01 грудня 2017 року слідчий суддя Шевченківського районного суду м.Києва ОСОБА_1 , секретар ОСОБА_2 , за участю слідчого ОСОБА_3 , розглянувши клопотання старшого слідчого в ОВС 3 відділу 1 управління досудового розслідування Головного слідчого управління СБ України ОСОБА_3 , погоджене з прокурором у кримінальному провадженні ОСОБА_4 , про арешт майна в кримінальному провадженні № 0014098 від 17.12.2014 року, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191; ч. 3 ст. 209; ч. 2 ст. 205; ст.356; ч. 1 ст. 357; ч. 2 ст. 364-1; ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 366 КК України,
ВСТАНОВИВ:
30 листопада 2017 року до Шевченківського районного суду м. Києва надійшло клопотання старшого слідчого в ОВС 3 відділу 1 управління досудового розслідування Головного слідчого управління СБ України ОСОБА_3 , погоджене з прокурором у кримінальному провадженні ОСОБА_4 , в кримінальному провадженні № 0014098 від 17.12.2014 року, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191; ч. 3 ст. 209; ч. 2 ст. 205; ст.356; ч. 1 ст. 357; ч. 2 ст. 364-1; ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 366 КК України про арешт на об`єкт нерухомого майна, незалежно від того за ким він зареєстрований, а саме: приміщення салону-перукарні та комп`ютерного залу, загальною площею 41,5 кв.м., що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , власником якого, станом на 15.11.2017 року ОСОБА_5 та заборонити розпорядження вказаним майном, а також проведення щодо нього будь-яких реєстраційних дій органами Державної реєстраційної служби, оскільки незастосування цих дій може призвести до зникнення, втрати або пошкодження цього майна або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.

Клопотання мотивоване тим, що Наказом Публічного акціонерного товариства «БГ Банк» (далі ПАТ «БГ Банк», Банк) від 30.10.2014 року № 01/026-05ос, на підставі протоколу Спостережної ради Банку від 30.10.2014 року № 117, ОСОБА_6 призначено на посаду тимчасово виконуючого обов`язки (далі - т.в.о.) Голови Правління ПАТ «БГ Банк» (, м. Київ, вул. Дегтярівська, 48), який є правонаступником усіх прав та зобов`язань ПАТ «Банк Перший».

Наказом ПАТ «БГ Банк» від 31.10.2014 року № 01/027-01ос, на підставі протоколу Спостережної ради Банку від 30.10.2014 року № 120, ОСОБА_7 призначено на посаду Заступника Голови Правління, члена Правління Банку.

03.11.2014 року на засіданні Правління ПАТ «БГ Банк» за участю ОСОБА_6 та ОСОБА_7 було прийнято рішення, викладені в протоколі засідання Правління Банку від 03.11.2014 року № 135/2/1, а саме: про надання згоди на укладання між Банком та ТОВ «Фінансова компанія «Марко Поло» () Договору про відступлення права вимоги до Боржників Банку на суму 235 285 863,95 грн. за ціною 23 528 586,389 грн.; про надання згоди на укладання із ТОВ «Фінансова компанія «Марко Поло» Договору про відступлення права вимоги за договорами іпотеки та застави на суму 446 588 756,02 грн., що забезпечують кредитні договори; про надання доручення Заступнику Голови Правління Банку ОСОБА_7 на укладання зазначених договорів, їх підписання, додатків до них та всіх інших необхідних документів, що пов`язані з укладанням та/або підписанням таких договорів.

Також, того ж дня рішенням Кредитного комітету ПАТ «БГ Банк», викладеному в протоколі засідання Кредитного комітету № 307/1, одностайно було прийнято рішення про проведення часткової інвентаризації та перевірки Кредитних справ Банку на відповідність Положенням про кредитування в ПАТ «БГ Банк», вимогам кредитним продуктів, що діяли в період з 2005 по 2014 роки, а також Положенням Національного банку України та діючому законодавству України. Цим же рішенням на ОСОБА_7 було покладено відповідальність за передачу кредитних справ для проведення інвентаризації та перевірки.

Для реалізації рішення Кредитного комітету Банку, рішенням Правління ПАТ «БГ Банк», викладеним в протоколі засідання Правління № 142, підписаному ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , було зобов`язано співробітників Відділення № 1 Київської дирекції ПАТ «БГ Банк» передати оригінали Кредитних справ, в яких містяться кредитні договори з додатками до них, договори забезпечення (договори застави, іпотеки, поруки), документи, що підтверджують розмір заборгованості, сплати боргу та інші розрахунки.

12.11.2014 року з каси Відділення № 1, на підставі 800 (восьмисот) позабалансових ордерів, особисто ОСОБА_7 було видано оригінали Кредитних справ, які у подальшому використовувались для вчинення заволодіння майном Банку.

Продовжуючи свої протиправні дії, 14.11.2014 року ОСОБА_7 , зловживаючи наданими йому повноваженнями, з метою одержання неправомірної вигоди суб`єктом господарювання ТОВ «Фінансова компанія «Марко Поло», всупереч інтересам юридичної особи ПАТ «БГ Банк», уклав Договір про відступлення прав вимоги із ТОВ «Фінансова компанія «Марко Поло», який було посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_8 та зареєстровано в реєстрі за № 1025.

У відповідності до положень вказаного правочину, ПАТ «БГ Банк» на підставі Договору відступлення права вимоги (Договору купівлі-продажу кредитного портфелю) від 12.11.2014 року, також підписаного ОСОБА_7 , передав та відступив Новому Іпотекодержателю ТОВ «Фінансова компанія «Марко Поло» сукупність прав, належних Первісному Іпотекодержателю за Договорами забезпечення, включаючи, але не обмежуючись, правом звернення стягнення на майно, загальною вартістю 446 588 756,02 грн.

За положеннями п. 5.3 цього Договору ТОВ «Фінансова компанія «Марко Поло» зобов`язано сплатити ПАТ «БГ Банк» 23 528 586,39 грн. протягом 3 (трьох) років з дня укладання договору, що до сьогодні не виконано.

27.11.2014 року на підставі постанови Правління Національного банку України (далі - НБУ) від 27.11.2014 року № 745 «Про внесення ПАТ «БГ Банк» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення № 131 про запровадження з 28.11.2014 тимчасової адміністрації та призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в ПАТ «БГ Банк».

26.02.2015 року постановою Правління НБУ № 134 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «БГ Банк», рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 27.02.2015 № 43 почато процедуру ліквідації Банку та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію.

Однак, 05.06.2015 року ТОВ «Фінансова компанія «Марко Поло» укладає Договір про відступлення права вимоги із ПАТ «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Солід» (), від імені та в інтересах і за рахунок якого на підставі Договору про управління активами № 1-КІФ від 01.06.2012 року діє ТОВ «Компанія по управлінню активами «Домініон-Капітал» (), який було посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_9 та зареєстровано в реєстрі за № 1007, предметом якого було право вимоги до Боржників за переліком, відповідно до Договорів про відступлення права вимоги від 12.11.2014 року і 14.11.2014 року.

У подальшому, 14.07.2015 року між ПАТ «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Солід» і ТОВ «Факторингова компанія «Агро Фактор» () укладений Договір про відступлення права вимоги, який було посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_9 та зареєстровано в реєстрі за № 1205, яким знову передано право вимоги до Боржників за переліком, відповідно до Договорів про відступлення права вимоги від 12.11.2014 року і 14.11.2014 року, укладених за ПАТ «БГ Банк».

Проте, 02.12.2015 року Рішенням Київського апеляційного господарського суду прийнято рішення про визнання недійсним Договорів про відступлення права вимоги від 12.11.2014 року і 14.11.2014 року, укладених між ПАТ «БГ Банк» і ТОВ «Фінансова компанія «Марко Поло», та зобов`язано ТОВ «Фінансова компанія «Марко Поло» повернути ПАТ «БГ Банк» оригінали всіх документів, які зазначені в Акті прийому-передачі документації (додаток № 2 до Договору від 12.11.2014).

Постановою Вищого господарського суду України від 16.03.2016 року Рішення Київського апеляційного господарського суду залишено без змін.

В ході досудового слідства встановлено, що предметом Договорів про відступлення права вимоги від 12.11.2014 року і 14.11.2014 року було право вимоги за Кредитним договором № KF-0329 від 30.08.2007 року укладеними між ВАТ «Універсальний Банк Розвитку та Партнерства» (правонаступником якого є ПАТ «БГ Банк») і громадянкою України ОСОБА_10 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 .

30.08.2007 року, в якості забезпечення вищевказаного кредитного договору, між ВАТ «Універсальний Банк Розвитку та Партнерства» і громадянкою України ОСОБА_10 укладений договір іпотеки, посвідчений 30.08.2007 року приватним нотаріусом Яворського районного нотаріального округу Львівської області ОСОБА_11 , зареєстрований в реєстрі за № 1960, та договори про внесення змін і доповнень до цього договору.

Предметом договору іпотеки є приміщення салону-перукарні та комп`ютерного залу, загальною площею 41,5 кв.м., що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав № 103919154 від 15.11.2017 року, вищевказаний об`єкт нерухомості на теперішній час перебуває у власності ОСОБА_5 .

Вищевказане приміщення під час проведення досудового слідства визнане речовим доказом, оскільки встановлено, що воно отримано юридичними особами внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

З метою збереження речових доказів та заборони розпорядження майном, оскільки існують обставини, які підтверджують, що незастосування заборони призведе до перетворення та передачі цього майна, що унеможливить відшкодування шкоди завданої злочином, необхідно накласти арешт на приміщення, власником якого на теперішній час є громадянин України ОСОБА_5 є необхідність у накладенні арешту на зазначене нерухоме майно.

Крім того, є необхідність розглянути дане клопотання без участі власника майна, з метою забезпечення виконання ухвали суду про арешт майна, у зв`язку з наявною можливістю вчинення дій, спрямованих на відчуження майна або ж його пошкодження.

Слідчий у судовому засіданні клопотання підтримав з мотивів наведених у ньому та просив задовольнити його.

Враховуючи те, що майно, на яке слідчий просить накласти арешт не було тимчасово вилучене, то розгляд клопотання в силу ч. 2 ст. 172 КПК України можливо здійснити без повідомлення власника майна.

Слідчий суддя, вивчивши клопотання про арешт майна та додані до нього копії матеріалів кримінального провадження, вислухавши пояснення слідчого, прийшов до висновку про відмову в задоволенні клопотання, виходячи з наступного.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Частиною 2 ст. 170 КПК України регламентовано, що арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів (п. 1); спеціальної конфіскації (п. 2); конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи (п. 3); відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди (п. 4).

Згідно з вимогами ч. 6 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження

Зі змісту клопотання та доданих до нього копій матеріалів кримінального провадження № 0014098 від 17.12.2014 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191; ч. 3 ст. 209; ч. 2 ст. 205; ст.356; ч. 1 ст. 357; ч. 2 ст. 364-1; ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 366 КК України.

При цьому слідчий в клопотанні порушує питання про накладення арешту на об`єкт нерухомого майна, а саме: майно, приміщення салону-перукарні та комп`ютерного залу, загальною площею 41,5 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 , на праві власності належать ОСОБА_5 , з метою збереження речових доказів та забезпечення відшкодування шкоди завданої злочином.

Чинним кримінальним процесуальним кодексом України передбачено, що арешт на майно з метою збереження речових доказів можливий, коли існує сукупність розумних підстав і підозр вважати, що таке майно є доказом злочину.
Аналіз наданих в розпорядження слідчого судді матеріалів, свідчить про те, що слідчим не доведено правових підстав для арешту майна, можливість використання її як доказу в кримінальному провадженні, в межах якого подано клопотання, а так само, розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження та наслідки арешту майна для третіх осіб.

Так, в розпорядження слідчого судді не надано даних на підтвердження подачі цивільного позову в межах кримінального провадження № 0014098, повідомлення особи про підозру, а тому таке посилання слідчого є необґрунтованим.

При цьому, згідно з даними, що містяться у відомостях з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, приміщення салону-перукарні та комп`ютерного залу, загальною площею 41,5 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 , на праві власності належать ОСОБА_5 .

Разом з тим, в матеріалах клопотання відсутні дані, які б свідчили про безпосередню причетність ОСОБА_5 або його співучасті до вчинення розслідуваного кримінального правопорушення, а також ОСОБА_5 не є підозрюваним у даному кримінальному провадженні, а відтак не входить до кола осіб, на майно яких в силу вимог ч. 6 ст. 170 КПК України може бути накладений арешт з метою забезпечення відшкодування шкоди завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов).

Слід також звернути увагу на те, що статтею 1 Першого протоколу до Європейської конвенції гарантовано право на вільне володіння своїм майном, яке звичайно називається правом на власність.

Тлумачення положень ст. 1 Першого протоколу до Конвенції при застосуванні її до вилучення майна під час кримінального провадження, надано Європейським судом з прав людини, зокрема, у Рішенні від 23 січня 2014 року у справі ««EAST/WEST ALLIANCE LIMITED» проти України»:

«…1. Суд наголошує на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції» від 22 вересня 1994 року, Series AN 296-A, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, п. п. 49 62 від 10 травня 2007 року).

2. Суд також нагадує, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див. рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», п. п. 69 і 73, Series AN 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див. рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», п. 50, Series AN 98)…».

Таким чином, враховуючи положення Кримінального процесуального кодексу України, практику Європейського суду з прав людини, на переконання слідчого судді, накладення арешту на згадане вище нерухоме майно, власником якого є ОСОБА_5 стосовно якого не здійснюється кримінальне провадження № 0014098 від 17.12.2014 року, за умови індивідуальної відповідальності особи за вчинення злочину, призведене в даному випадку до порушення справедливого балансу між інтересами власника ОСОБА_12 , гарантованими йому законом, і завданнями цього кримінального провадження.

Приймаючи до уваги вищевикладене, відсутність правових підстав для застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна, слідчий суддя вважає за необхідне відмовити у задоволенні вказаного клопотання слідчого.

Керуючись вимогами ст. ст. 131, 132, 170-173, 309, 395 КПК України, слідчий суддя
УХВАЛИВ:
Відмовити старшому слідчому в ОВС 3 відділу 1 управління досудового розслідування Головного слідчого управління СБ України ОСОБА_3 , погоджене з прокурором у кримінальному провадженні ОСОБА_4 , у задоволенні клопотання в кримінальному провадженні № 0014098 від 17.12.2014 року, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191; ч. 3 ст. 209; ч. 2 ст. 205; ст.356; ч. 1 ст. 357; ч. 2 ст. 364-1; ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 366 КК України про арешт нерухомого майна: приміщення салону-перукарні та комп`ютерного залу, загальною площею 41,5 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 , власником якого, є ОСОБА_5 .

На ухвалу слідчого судді безпосередньо до Апеляційного суду м. Києва протягом п`яти днів з дня її оголошення може бути подана апеляційна скарга. Якщо ухвалу суду постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Слідчий суддя