Номер провадження: 11-кп/785/979/17
Номер справи місцевого суду: 511/754/16-к
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09.10.2017 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретарів с/з ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора Роздільнянської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_7 на вирок Роздільнянського районного суду Одеської області від 01 червня 2017 року у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР за №0000079 від 21 січня 2013 року, яким
ОСОБА_9 , що народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Роздільна Одеської області, громадянин України, не працює, одружений, має на утриманні неповнолітню доньку, з середньою освітою, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.185 КК України,
ВСТАНОВИВ:
Вироком Роздільнянського районного суду Одеської області від 01 червня 2017 року ОСОБА_9 визнаний невинуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.185 КК України та виправданий у пред`явленому йому обвинуваченні.

Цивільний позов потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_11 залишений без розгляду.

Вирішено питання стосовно речових доказів у кримінальному провадженні.

Органом досудового розслідування ОСОБА_9 обвинувачувався в тому, що в період з 10 жовтня 2012 року по 20 жовтня 2012 року, перебуваючи в домоволодінні по АДРЕСА_2 , за запрошенням орендаря вказаної будівлі ОСОБА_12 , де в альтанці, біля будинку, разом з іншими запрошеними особами вживав алкогольні напої. При цьому, всі особи, що на час вчинення злочину перебували в гостях у ОСОБА_12 , мали вільний доступ до приміщення будинку, у зв`язку із находженням у ньому санвузлу.

Перебуваючи у вищевказаний період часу за вказаною адресою, ОСОБА_9 зайшов до приміщення будинку, та побачивши у приміщенні веранди речі, запаковані у коробки, у ОСОБА_9 виник намір на скоєння крадіжки цих речей.

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на викрадення чужого майна, ОСОБА_9 , скориставшись тим, що його ніхто не бачить, з корисливих мотивів, таємно викрав з приміщення веранди домоволодіння речі, а саме: кавоварку «Арчелік» вартістю 800 грн., термос металічний вартістю 400 грн., набір свердел «Бош» вартістю 350 грн., дві турецькі шапки вартістю 80 грн., які належать потерпілій ОСОБА_11 .

Після вчинення злочину ОСОБА_9 з місця вчинення злочину зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд.

Своїми діями обвинувачений ОСОБА_9 завдав потерпілій ОСОБА_11 матеріальної шкоди на загальну суму 3630 грн.

Вироком Роздільнянського районного суду Одеської області від 01 червня 2017 року ОСОБА_9 був виправданий у пред`явленому йому обвинуваченні за ч.1 ст.185 КК України у зв`язку з відсутністю в його діях складу інкримінованого злочину.

Не погодившись з вироком суду прокурор Роздільнянської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду скасувати та призначити новий судовий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції в іншому складі суду.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що суд допустив неповноту судового розгляду, не встановив, яким чином викрадені речі опинились за місцем мешкання обвинуваченого. Крім того, на думку прокурора, висновки суду не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та суд допустив істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, не оцінив докази у кримінальному провадженні з точки зору їх допустимості та достовірності.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора ОСОБА_7 , який підтримав доводи своєї апеляційної скарги, думку захисника ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_9 , які заперечували проти її задоволення та просили вирок суду залишити без змін, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи наведені в апеляційній скарзі, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Частиною 3 ст.404 КПК України передбачено, що за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

Прокурор ОСОБА_7 у своїй апеляційній скарзі не погоджуючись з висновком суду про невинуватість ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого йому злочину, наполягав на тому, що висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, у зв`язку з чим просив суд апеляційної інстанції скасувати виправдувальний вирок та призначити новий розгляді кримінального провадження в суді першої інстанції.

Апеляційний суд вважає такі вимоги апеляційної скарги прокурора такими, що суперечать вимогам кримінального процесуального закону.

Так, підстави для призначення нового розгляду в суді першої інстанції визначені в ч. 1 ст.415 КПК України, відповідно до якої суд апеляційної інстанції скасовує вирок чи ухвалу суду і призначає новий розгляд у суді першої інстанції, якщо:
1) встановлено порушення, передбачені пунктами 2, 3, 4, 5, 6, 7 частини другої статті 412 цього Кодексу;
2) в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід на підставі обставин, які очевидно викликали сумнів у неупередженості судді, і заяву про його відвід визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованою;
3) судове рішення ухвалено чи підписано не тим складом суду, який здійснював судовий розгляд.
В свою чергу прокурор у своїй апеляційній скарзі не навів жодної обставини, яка відповідно до вимог ч.1 ст.415 КПК України могла б стати підставою для призначення нового розгляду в суді першої інстанції. Такі обставини не були встановлені й під час апеляційного розгляду.

Проте, відповідно до положень п.2 ч.1 ст.409 КПК України підставою для скасування судового рішення судом апеляційної інстанції є невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження.

Положеннями пункту 3 ч.1 ст.407 КПК України передбачено, що за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок повністю або частково та ухвалити новий вирок.

Для перевірки відповідності висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, апеляційний суд має перевірити обставини, встановлені під час кримінального провадження за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями. Відповідно до ч.3 ст. 404 КПК України таке повторне дослідження фактичних обставин може бути здійснено апеляційним судом на підставі відповідного клопотання учасників судового провадження.

Однак прокурор ні в своїй апеляційній скарзі ні під час апеляційного розгляду кримінального провадження не звертався до апеляційного суду з будь-якими клопотаннями про повторне дослідження обставин, встановлених під час кримінального провадження, що відповідно до вимог ч.3 ст.404 КПК України, унеможливлює таке дослідження судом апеляційної інстанції за власної ініціативи, оскільки це суперечить такій засаді кримінального провадження як диспозитивність.

Більш того, на запитання апеляційного суду про необхідність надання часу прокурору для підготовки такого клопотання, прокурор відповів, що не вважає за доцільне досліджувати обставини кримінального провадження в суді апеляційної інстанції.

Згідно із вимогами ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Системний аналіз вироку суду першої інстанції показав, що оскаржуване судове рішення повністю відповідає приписам наведеної норми кримінального процесуального закону, оскільки, ухвалюючи виправдувальний вирок стосовно ОСОБА_9 , суд першої інстанції ретельно перевірив докази, надані стороною обвинувачення та надав їм об`єктивну правову оцінку.

Так, в судовому засіданні суду першої інстанції та в апеляційному суді обвинувачений ОСОБА_9 винним себе не визнав та показав суду, що крадіжки майна потерпілої ОСОБА_11 він не вчиняв.

Покази допитаних в судовому засіданні потерпілої ОСОБА_11 , свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 жодним чином не підтверджують той факт, що до вчинення крадіжки майна потерпілої ОСОБА_11 причетний обвинувачений ОСОБА_9 .

В судовому засіданні суду першої інстанції потерпілі ОСОБА_11 та ОСОБА_10 підтвердили факт здійснення з їхнього домоволодіння крадіжки їх особистих речей, однак при цьому вказали, що свій будинок, під час відрядження, здали в найм прикордоннику ОСОБА_12 та показали, що ОСОБА_9 до початку судового розгляду взагалі ніколи не бачили і не знали.

Свідки ОСОБА_13 , ОСОБА_18 та ОСОБА_14 надали суду тільки свідчення щодо розвантаження особистих речей ОСОБА_11 з автобусу. Що стосується особи обвинуваченого ОСОБА_9 , зазначили що його не знають і ніколи не бачили.

Покази отримані від свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , та ОСОБА_17 підтверджують той факт, що всі вони, в тому числі і ОСОБА_9 , перебуваючи в буд. АДРЕСА_2 , були впевненні в тому, що господарем цього будинку є ОСОБА_12 , доступ до коробок мав кожний хто заходив до будинку.

Оцінивши сукупність доказів, наданих органом досудового розслідування, суд першої інстанції дійшов очевидного висновку про те, що докази, які б беззаперечно, без сумніву доводили вину обвинуваченого ОСОБА_9 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.185 КК України стороною обвинувачення не надано, тому суд першої інстанції правильно розтлумачив сумніви стосовно доведеності вини обвинуваченого на його користь.

Даючи оцінку письмовим та речовим доказам, апеляційний суд вважає їх неналежними доказами, оскільки ці докази також жодним чином не доводять вину ОСОБА_9 у вчиненні таємного викрадення чужого майна.

Відповідно до приписів ст.17 КПК України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь цієї особи.

Статтею 62 Конституції України передбачено, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватись на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

На думку суду апеляційної інстанції, зазначені висновки суду першої інстанції повністю відповідають фактичним обставинам справи з огляду на таке.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 373 КПК України виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що: 1) вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; 2) кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим; 3) в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.

Виправдувальний вирок також ухвалюється при встановленні судом підстав для закриття кримінального провадження, передбачених п.п. 1 та 2 ч.1 ст. 284 цього Кодексу.

Відповідно до положень п.1 ч.3 ст.374 КПК України, мотивувальна частина виправдувального вироку повинна містити формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення та мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, яким керувався суд.

Виправдовуючи ОСОБА_9 у інкримінованому йому злочині, суд першої інстанції дотримався приписів кримінального процесуального закону, зазначених в ст.ст. 373-374 КПК України і навів у вироку конкретні, беззаперечні обґрунтування мотивів, з яких суд відкинув докази обвинувачення, а тому апеляційний суд вважає, що висновки суду першої інстанції є об`єктивними і всебічними, оскільки базуються на безсторонній оцінці наданих стороною обвинувачення доказів.

Доводи прокурора, викладені в апеляційній скарзі, щодо наявності достатніх доказів вини ОСОБА_9 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 185 КК України, суд апеляційної інстанції вважає безпідставними, оскільки вони повністю спростовані висновками суду першої інстанції у виправдувальному вироку, які апеляційний суд вважає правильними і обґрунтованими.

Відповідно до приписів п.1 ст.407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити вирок або ухвалу без змін.

На підставі викладеного апеляційний суд вважає оскаржуваний вирок законним і обґрунтованим, у зв`язку з чим апеляційна скарга прокурора підлягає залишенню без задоволення, а вирок суду залишенню без змін.

Керуючись статтями 370, 376, 404, 405, 407, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,
УХВАЛИВ:
Апеляційну скаргу прокурора Роздільнянської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Роздільнянського районного суду Одеської області від 01 червня 2017 року, яким ОСОБА_9 виправдано у пред`явленому йому обвинуваченні за ч.1 ст.185 КК України залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду Одеської області набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня набрання нею законної сили.

Судді апеляційного суду

Одеської області:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3