Справа № 294/907/17
Провадження № 1-кп/282/53/17
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 листопада 2017 рокусмт.Любар

Любарський районний суд Житомирської області в складі

Головуючого судді: ОСОБА_1

при секретарі судових засідань: ОСОБА_2

за участю прокурора: ОСОБА_3

обвинуваченого: ОСОБА_4

захисника: ОСОБА_5

потерпілої: ОСОБА_6

законного представника потерпілої: ОСОБА_7

представника потерпілої: ОСОБА_8

розглянувши у підготовчому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000040від 29.01.2017 року по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 156, ч.1 ст.125 КК України,-

В С Т А Н О В И В:
В провадженні Любарського районного суду Житомирської області знаходяться матеріали кримінального провадження з обвинувальним актом № 0000040від 29.01.2017 року по обвинуваченню ОСОБА_4 , у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 156, ч. 1 ст.125 КК України.

Кримінальне провадження підсудне Любарському районному суду Житомирської області.

Підстав для прийняття рішень по справі, передбачених пп.1-4 ч. 3 ст. 314 КПК України, а саме: затвердження або відмовлення в затвердженні угоди, закриття провадження, повернення обвинувального акту, направлення обвинувального акту до відповідного суду для визначення підсудності немає.

Обвинувальний акт складено відповідно до вимог КПК України.

У підготовчому судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження строку тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 . Однак документально підтвердити наявність перерахованих ним ризиків передбачених ст. 177 КПК України суду не зміг.

Захисник обвинуваченого у підготовчому судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання та просив замінити запобіжний захід у виді тримання під вартою на домашній арешт, оскільки його підзахисний уже протягом 10 місяців перебуває під вартою і на даний час вважає, що ризики про які заявляє прокурор відсутні.

Обвинувачений у підготовчому судовому засіданні підтримав позицію свого захисника.

Потерпіла її законний представник та представник у підготовчому судовому засіданні просили задовольнити клопотання прокурора.

Вислухавши пояснення сторін, розглянувши та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

Ухвалою суду від 28 вересня 2017 року обвинуваченому ОСОБА_4 продовжено строк тримання під вартою на 60 днів до 27 листопада 2017 року.

Відповідно до ч. 4 ст. 176 КПК України запобіжні заходи застосовуються під час досудового розслідування - слідчим суддею за клопотанням слідчого, погодженим з прокурором, або за клопотанням прокурора, а під час судового провадження - судом за клопотанням прокурора. Відповідно до ч. 1 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

При вирішенні клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу, суд враховує вимоги ст. 29 Конституції України, ст. 9 Загальної Декларації прав людини, ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, за змістом яких обмеження права особи на свободу й особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках, за встановленою процедурою, а також той факт, що взяття під варту є найбільш суворим запобіжним заходом.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу. Ризики, які були підставою для обрання запобіжного заходу в даному кримінальному провадженні не зникли. Судом досліджено питання щодо зменшення ризиків, які існували на момент обрання обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, - однак доказів, які б підтверджували вказані обставини, на даний час стороною обвинувачення суду не надано і не зазначено про існування таких доказів.

Так, ОСОБА_4 будучи раніше судимим, - обвинувачується в скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 156, ч. 1 ст. 125 КК України, які відповідно до ст. 12 КК України відносяться до злочинів невеликої та середньої тяжкості.

Разом з тим, при вирішенні клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого суд враховує засаду верховенства права, закріплену в ст. 8 КПК, та практику Європейського суду з прав людини, яка у відповідності до вимог ч. 2 зазначеної статті підлягає обов`язковому застосуванню під час кримінального провадження. Так, в рішенні у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» Європейського суду з прав людини зазначив, що питання про те, чи є тривалість тримання під вартою розумною, не можна вирішувати абстрактно. Наявність підстав для залишення обвинуваченого під вартою слід оцінювати в кожній справі з урахуванням її особливостей. З рішень ЄСПЛ у справах «Слоєв проти України», «Фельдман проти України» вбачається, що обґрунтування будь-якого періоду позбавлення свободи незалежно від того, наскільки коротким він є повинно бути переконливо доведено держаними органами. При цьому, доцільність продовження строків тримання під вартою ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту. Відповідно кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстава для подальшого втручання у право особи на свободу. При цьому, ані тяжкість обвинувачення, ані серйозність покарання не є доказом наявності цих ризиків. У рішенні ЄСПЛ у справі «Калашников проти Росії» сформульовано принцип, що у кожному випадку, коли вирішується питання щодо тримання під вартою або звільнення діє презумпція на користь звільнення. Розподіл тягаря доведення надає суду можливість вирішити питання про звільнення обвинуваченої особи, якщо обвинувачення не надало доказів, достатніх, щоб переконати суд у необхідності тримання під вартою. Якщо обвинувачення не впоралося з тягарем доведення, презумпція на користь звільнення стає достатньою підставою для звільнення, яка не потребує додаткового обґрунтування. Крім того, відповідно до статті 9 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права (ратифікований Українською РСР 19 жовтня 1973 року), утримання під вартою осіб, які чекають судового розгляду, не повинно бути загальним правилом, та їх звільнення може здійснюватися в залежності від надання гарантій явки в суд.

Так, запобіжний захід в виді тримання ОСОБА_4 під вартою в межах даного кримінального провадження було застосовано 01 лютого 2017 року, тобто строк попереднього ув`язнення обвинуваченого наразі складає майже 10 місяців. В судовому засіданні прокурором не вказано про існування нових ризиків кримінального провадження, не наведено виключних підстав для продовження обвинуваченому терміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, виходячи з вищенаведених позицій Європейського суду з прав людини.

Крім того, відповідно до вимог Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод заарештована особа має право на перегляд матеріально-правових і процесуальних умов затримання, а, рішення суду про продовження строку тримання під вартою, не може базуватись на первісних підставах, що слугували для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання заявника під вартою; і суд має з`ясувати можливість застосування до заявника будь-яких альтернативних запобіжних заходів замість тримання під вартою (рішення ЄСПЛ у справі "Третьяков проти України").

Згідно ст. 176 КПК України у кримінальному провадженні можуть бути застосовані такі запобіжні заходи як особисте зобов`язання, особиста порука, застава, домашній арешт, тримання під вартою, при цьому їх наведено в порядку зростання ступеню суворості. На переконання суду запобігти встановленим ризикам кримінального провадження, а саме прийняття обвинуваченим спроб ухилення обвинуваченого від судового слідства зможе запобіжний захід в виді цілодобового домашнього арешту, який може бути застосований в розумінні ст. 181 КПК України, а ризик впливу на свідків, - в спосіб покладання на обвинуваченого обов`язків на підставі ч. 5 ст. 194 КПК України.

В розумінні ч. 6 ст. 181 КПК України строк дії ухвали суду про тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців.

Згідно ч. 5 ст. 202 КПК України у разі постановлення слідчим суддею, судом ухвали про відмову у продовженні строку тримання під вартою, про скасування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на інший запобіжний захід, про звільнення особи з-під варти у випадку, передбаченому частиною третьою статті 206 цього Кодексу, або у випадку закінчення строку дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою підозрюваний, обвинувачений повинен бути негайно звільнений.

Враховуючи викладене, беручи до уваги, що в даній справі є достатньо підстав для її розгляду в судовому засіданні, вислухавши думку учасників процесу щодо можливості призначення справи до судового розгляду, суд вважає за можливе призначити справу до судового розгляду у відкритому судовому засіданні, який здійснювати за участю прокурора, обвинуваченого, захисника, потерпілої, законного представника потерпілої, представника потерпілої та свідків згідно реєстру матеріалів досудового розслідування.

Керуючись вимогами ст. ст. 177, 181, 194, 201, 202, 314 КПК України, ст. 29 Конституції України, ст. ст. 5, 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», суд, -

ПОСТАНОВИВ:
Судовий розгляд на підставі обвинувального акту відносно ОСОБА_4 за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 156, ч.1 ст.125 КК України призначити у відкритому судовому засіданні на 27 грудня 2017 року о 13 годині 30 хвилин в залі № 1 Любарського районного суду Житомирської області за адресою: смт. Любар, вул. Незалежності, 36.

В судове засідання викликати прокурора, обвинуваченого, захисника, потерпілу, законного представника потерпілої, представника потерпілої та свідків згідно реєстру матеріалів досудового розслідування.

В задоволенні клопотання прокурора про продовження дії запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , - відмовити.

Змінити обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю та жителю АДРЕСА_1 запобіжний захід у виді тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт на строк 2 (два) місяці, без застосування електронних засобів контролю, а саме: до 21 січня 2017 року, звільнивши його негайно з під варти із зали суду та доставити обвинуваченого ОСОБА_4 із зали суду за місцем його проживання: АДРЕСА_1 .

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 наступні обов`язки:

1) прибувати за викликом до Любарського районного суду Житомирської області за першою вимогою;

2) цілодобово не залишати місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 без дозволу суду.

Роз`яснити обвинуваченому, що відповідно до ч. 5 ст.181 КПК України, працівники національної поліції з метою контролю за його поведінкою мають право з`являтися в житло, під арештом в якому він перебуває, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань, використати електронні засоби контролю.

Зобов`язати Чуднівське ВП Бердичівського ВП ГУНП в Житомирській області поставити на облік ОСОБА_4 , і повідомити про це суду.
Копію ухвали для виконання направити до Чуднівського ВП Бердичівського ВП ГУНП в Житомирській області.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1