Ухвала
іменем україни

14 вересня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних
і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі ОСОБА_4 ,

розглянувши в судовому засіданні кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0004917 від
26 вересня 2016 року щодо

ОСОБА_5 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця

м. Біла Церква, громадянина України,

зареєстрованого та проживаючого за адресою:

АДРЕСА_1 ,

за ст. 186 ч. 2 КК України,

за касаційною скаргою захисника засудженого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 на вирок Апеляційного суду Київської області від 08 лютого 2017 року щодо ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,
захисника засудженого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и л а :

у касаційній скарзі захисник просить скасувати вирок суду апеляційної інстанції щодо ОСОБА_5 та призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції. Вказує на невідповідність призначеного апеляційним судом покарання тяжкості вчиненого ОСОБА_5 злочину та особі засудженого внаслідок суворості. Вважає, що апеляційний суд не дав належної оцінки даним про особу засудженого та обставинам, що пом`якшують покарання.

Вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 23 листопада 2016 року ОСОБА_5 засуджено за ст. 186 ч. 2 КК України із застосуванням ст. 69 КК України до покарання у виді арешту на строк 5 місяців.

На підставі ст.ст. 71 ч. 1, 72 КК України до призначеного покарання за цим вироком ОСОБА_5 повністю приєднано невідбуту частину покарання за вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 02 серпня 2016 року та остаточно призначено покарання у виді арешту на строк 5 місяців 10 днів.

На підставі ст. 72 ч. 5 КК України ОСОБА_5 зараховано у строк відбуття покарання період його попереднього ув`язнення з 26 вересня 2016 року по 23 листопада 2016 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні арешту.

Строк відбуття покарання вказано рахувати з 26 вересня 2016 року.

До набрання вироком законної сили ОСОБА_5 залишено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_8 15 803 грн. 49 коп. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди.

Вироком суду ОСОБА_5 визнано винуватим і засуджено за вчинення кримінального правопорушення за наступних обставин.

Так, 26 вересня 2016 року приблизно о 14 годині 15 хвилин ОСОБА_5 у стані алкогольного сп`яніння поблизу будинку № 113 по бульвару Олександрійському в м. Біла Церква Київської області умисно, з корисливих мотивів, повторно, підбігши до потерпілої ОСОБА_8 схопив правою рукою належні їй золоті ланцюжки, які знаходилися у неї на шиї, а ОСОБА_8 відреагувала на такі дії ОСОБА_5 , схопившись за золоті ланцюжки, таким чином перешкоджаючи останньому заволодіти ними та в подальшому відштовхнула його, прибравши руки ОСОБА_5 . В цей час ОСОБА_5 , побачивши на руці потерпілої золотий ланцюжок вагою близько 13 г із золотим кулоном вагою 2 г, який шляхом ривка умисно, повторно, з корисливих мотивів відкрито викрав зірвав з її руки та з місця вчинення злочину зник із викраденим майном, яким розпорядився на власний розсуд, чим спричинив потерпілій матеріальну шкоду на суму 20 803 грн. 49 коп.

Вироком Апеляційного суду Київської області від 08 лютого 2017 року зазначений вирок місцевого суду щодо ОСОБА_5 в частині призначеного йому покарання скасовано та ухвалено новий вирок, яким ОСОБА_5 призначено за ст. 186 ч. 2 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки. На підставі ст.ст. 71 , 72 КК України до призначеного покарання за цим вироком ОСОБА_5 повністю приєднано невідбуту частину покарання за вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 02 серпня 2016 року та остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 10 днів.

На підставі ст. 72 ч. 5 КК України ОСОБА_5 зараховано у строк відбуття покарання період його попереднього ув`язнення з 23 листопада 2016 року по 08 лютого 2017 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Строк відбуття покарання вказано рахувати з 26 вересня 2016 року.

В решті вирок суду першої інстанції залишено без зміни.

Заслухавши доповідача, доводи захисника про підтримання своєї касаційної скарги, доводи прокурора про заперечення проти касаційної скарги та законність і обґрунтованість вироку апеляційного суду, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Обґрунтованість засудження ОСОБА_5 та правильність кваліфікації його дій за ст. 186 ч. 2 КК України у касаційній скарзі не оспорюються.

Доводи касаційної скарги захисника про невідповідність призначеного апеляційним судом покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок суворості не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та не спростовують висновки апеляційного суду щодо призначеного ОСОБА_5 покарання.

При призначені ОСОБА_5 покарання апеляційний суд врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, дані про особу засудженого, обставини, що пом`якшують і обтяжують його покарання, та конкретні обставини скоєння кримінального правопорушення.

Так, апеляційний суд врахував, що злочин, у вчиненні якого ОСОБА_5 визнано винуватим і засуджено, відповідно до ст. 12 КК України є тяжким, дані про особу засудженого, який за місцем проживання та роботи характеризується позитивно, раніше судимий за вчинення злочину проти власності та, не відбувши покарання, знову вчинив аналогічний злочин, який характеризується більш високим ступенем суспільної небезпеки, оскільки заволодів майном відкрито. Щире каяття, сприяння розкриттю злочину та часткове відшкодування потерпілій завданих збитків враховано як обставини, що пом`якшують покарання, а вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння визнано обставиною, що обтяжує його.

Врахувавши, всі зазначені обставини в їх сукупності, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про необґрунтованість рішення суду першої інстанції щодо можливості застосувати положення ст. 69 КК України, зазначивши, що таке покарання не є необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_5 , погодившись із доводами апеляційної скарги прокурора, та навів у вироку переконливі мотиви цього, зазначивши, що покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень. При цьому, апеляційний суд призначив ОСОБА_5 покарання за ст. 186 ч. 2 КК України у виді позбавлення волі в мінімальних межах санкції зазначеної частини цієї статті. З такими висновками апеляційного суду погоджується і колегія суддів.
Отже, покарання засудженому ОСОБА_5 призначено апеляційним судом відповідно до вимог закону, за своїм видом та розміром є необхідним та достатнім для його виправлення і попередження нових злочинів, призначене йому покарання відповідає вимогам ст. 65 КК України.

Підстав для застосування ст. 69 КК України колегія суддів з врахуванням всіх встановлених судами обставин провадження та даних про особу засудженого не вбачає.

Суд першої інстанції розглянув кримінальне провадження в порядку, передбаченому ст. 349 ч. 3 КПК України та визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорювалися, зокрема і щодо обставини того, що на момент вчинення злочину ОСОБА_5 перебував у стані алкогольного сп`яніння. У зв`язку із таким порядком сторона захисту позбавлена можливості оскаржити цю обставину в апеляційному порядку. Проти такого порядку в суді першої інстанції не заперечували ОСОБА_5 і його захисник ОСОБА_6 , їм цим судом було роз`яснено вимоги ст. 349 ч. 3 КПК України. За таких обставин, дослідження цієї обставини відповідно до ст. 433 КПК України не може здійснюватись і касаційним судом.

Вирок суду апеляційної інстанції відповідає вимогам ст. 420 ч.ч. 1, 2 КПК України.
Істотних порушень кримінального процесуального закону, які були б підставами для скасування чи зміни судового рішення, також не виявлено.
Враховуючи викладене, колегія суддів підстав для задоволення касаційної скарги та скасування вироку апеляційного суду з підстав, зазначених у касаційній скарзі, не знаходить.

Керуючись ст.ст. 436, 438 КПК України, п. 6 Розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року № 1402-VІІІ, колегія суддів

у х в а л и л а :
вирок Апеляційного суду Київської області від 08 лютого 2017 року щодо ОСОБА_5 залишити без зміни, а касаційну скаргу його захисника адвоката ОСОБА_6 без задоволення.

Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

________________ _____________________ ___________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3