Провадження №1-кс/193/41/17
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
У Х В А Л А
10 березня 2017 року сел.Софіївка

Софіївський районний суд Дніпропетровської області в складі:

слідчого судді: ОСОБА_1

при секретарі: ОСОБА_2

за участю прокурора: ОСОБА_3

представника скаржника: ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в сел. Софіївка скаргу ОСОБА_5 на бездіяльність працівників Софіївського відділення поліції ГУНП в Дніпропетровській області, яка полягає у невнесенні відомостей про вчинення кримінального правопорушення у ЄРДР,-

У С Т А Н О В И В :

09 березня 2017 року до Софіївського районного суду Дніпропетровської області звернувся скаржник із вищевказаною скаргою. В обгрунтування скарги вказує, що 11 січня 2011 року Софіївським районним судом Дніпропетровської області було розглянуто цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 , про стягнення заборгованості та постановлено рішення про стягнення з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 всього 79 тисяч 140 гривен з урахуванням трьох процентів річних та судового збору .
Зазначає, що вказані кошти ОСОБА_6 не повернув. В обгрунтування поданої скарги вказує на те, що родич ОСОБА_6 працює в державній виконавчій службі Софіївського районного управління юстиції і цей факт став перепоною у виконанні рішень судів. Таким чином, на думку скаржника дії ОСОБА_6 були завчасно заплановані і він мав намір обманути його і не повертати грошові кошти.
В 2011 році Софіївським ВДВС РУЮ на підставі виконавчого листа по вище наведеній справі було відкрито виконавче провадження щодо стягнення з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 коштів у розмірі 79140 грн..
Скаржник вказує, що задля унеможливлення стягнення заборгованості за рахунок майна боржника ОСОБА_6 при сприянні посадових осіб державної виконавчої служби, які не наклали вчасно арешт на майно боржника і не виконали інших значимих дій для виконання рішення суду, маючи намір на продовження шахрайських дій, ОСОБА_6 розлучився із своєю дружиною та розділив все майно порівно, щоб унеможливити реалізацію майна яке належить йому на праві приватного права власності.
На думку скаржника, продовжуючи шахрайські дії, ОСОБА_6 прийняв також всі міри для того, щоб державна виконавча служба максимально затягнула невиконання рішення суду, що підтверджено виконавчим листом, повернутим стягувачу 22.09.2014 року без виконання. Стверджує, що ОСОБА_5 повідомили, що ОСОБА_6 не здійснено жодних дій, спрямованих на сплату заборгованості, а навпаки, усіма можливими способами блокується виконавче провадження.

Вважає, що в діях ОСОБА_6 є склад злочину, передбачений ст. 190 КК України - заволодіння чужим майном, або придбання права на майно шляхом обману чи зловживання довірою (шахрайство), в зв`язку з тим, що він зловживаючи його довірою і тим, що він був знайомим, заволодів шахрайським шляхом моїми грошовими коштами, з самого початку маючи намір їх не повертати.
По даному факту скаржником була подана заява про кримінальне правопорушення. Зазначає, що при поданні заяви скаржник не був опитаний, показів не надавав. Потім був викликаний для дачі показів , але знову ж таки не опитали, так як працівник поліції, який мав опитати, переніс допит на іншу дату, оскільки виїхав на виклик. В подальшому ніяких процесуальних дій працівниками поліції не було виконано.
Посилається на те, що на його вимоги була видана формальна відписка , про те, що в діях сторін вбачаються цивільно- правові відносини і запропоновано звернутися до суду.
Вважає, що працівники Софіївського відділу поліції проявили повну бездіяльність не внісши відомості по його заяві про вчинення кримінального правопорушення, передбачене ст. 190 КК України до єдиного реєстру досудових розслідувань, такі дії поліції спрямовані на необгрунтоване перекладення своїх службових обов`язків на суд, а також грубо порушують норми КПК України, що суперечить вимогам чинного законодавства, чим порушуються процесуальні права скаржника, передбачені КПК України.
Просить суд визнати незаконною бездіяльність працівників Софіївського відділення поліції ГУНП в Дніпропетровській області та зобов`язати службових осіб Софіївського відділення поліції ГУНП в Дніпропетровській області внести відомості до ЄРДР на підставі його заяви про вчинення кримінального правопорушення та провести необхідні слідчі дії.
Представник скаржника ОСОБА_4 у судовому засіданні скаргу підтримав в повному обсязі, просить її задовольнити.
Прокурор ОСОБА_3 у судовому засіданні проти задоволення скарги заперечує, мотивуючи це тим, що по вказаним цивільним правовідносинам є рішення Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 11.01.2011 року про стягнення за договором позики з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 всього 79 тисяч 140 гривен з урахуванням трьох процентів річних та судового збору, вказане рішення ніким не скасовано і є чинним. Стверджує, що посилання скаржника на зловживання з боку ВДВС Софіївського РУЮ є необгрунтованими, оскільки на протязі 3-х років здійснення виконавчого провадження скаржник жодного разу не оскаржив дії чи бездіяльність державного виконавця по виконанню зазначеного рішення суду, а подав заяву про вчинення кримінального правопорушення тільки в кінці 2016 року, в той час як постанова про повернення виконавчого документа стягувачеві була прийнята державним виконавцем 22.09.2014 року. Просить суд в задоволенні зазначеної скарги відмовити.
Заслухавши пояснення скаржника, прокурора, дослідивши матеріали скарги, вважаю, що скарга ОСОБА_5 на бездіяльність працівників Софіївського ВП ГУНП в Дніпропетровській області задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Слідчим суддею встановлено, що 21.11.2016 року до Софіївського ВП звернувся ОСОБА_5 з заявою про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 190 КК України . Вказана заява зареєстрована в журналі ЄО Софіївського ВП за № 2995 від 21.11.2016 року (а.с. 3). Однак в результаті перевірки вказаної заяви підстав для внесення до ЄРДР не виявлено та рекомендовано звернутись ОСОБА_5 до суду в цивільно-правовому порядку.
За результатами перевірки поданої заяви прийнято рішення щодо роз`яснення ОСОБА_5 про його звернення у приватному порядку в суд, що підтверджено висновком від 21.12.2016 року. Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до заочного рішення Софіївського районного суду від 11 січня 2011 року стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_5 кошти у розмірі 79140 гривень. На підставі виконавчого листа головним державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Софіївського РУЮ відкрито виконавче провадження, однак 22.09.2014 року постановою державного виконавця повернуто виконавче провадження стягувачеві, у зв`язку з відсутністю у ОСОБА_6 майна, на яке може бути звернуто стягнення . Крім того, у рамках перевірки поданої заяви було опитано ОСОБА_6 , що підтверджено поясненнями від 21.12.2016 року, відібраними інспектором Софіївського відділення поліції ОСОБА_8 .
Відповідно до ст.55 Конституції України, права і свободи громадянина України захищаються судом. Суть такого захисту полягає в тому, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади.
Право на оскарження дій чи бездіяльності слідчого, прокурора на досудовому слідстві регламентовано ст.303 КПК України.
Системний аналіз положень ст.ст. 214, 303 КПК України, свідчить про те, що предметом судового контролю слідчого судді може бути лише бездіяльність слідчого чи прокурора щодо невнесення відомостей до ЄРДР після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, тобто саме заява чи повідомлення про кримінальне правопорушення є передумовою для внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР та для початку досудового розслідування в кримінальному провадженні, однак вказана заява чи повідомлення повинні містити достатні дані про наявність ознак кримінально-караного діяння.
Якщо у внесенні відомостей до ЄРДР відмовив слідчий чи прокурор, то при написанні скарги зазначається саме цей слідчий чи прокурор.
Зі змісту вказаних статей вбачається, що якщо особа, яка заявляла про злочин, отримала лист, підписаний дільничним інспектором міліції чи начальником або заступником начальника міліції, то оскаржити їх відмову в порядку, визначеному нормами чинного КПК України не представляється можливим, оскільки зазначений у скарзі суб`єкт оскарження не є суб`єктом, який є відповідальним за прийняття та реєстрацію поданої заяви.
Згідно ч.1 ст.214 КПК України зобов`язують слідчого, прокурора невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати розслідування тільки заяву або повідомлення, які містять ознаки кримінального правопорушення, а не будь-які інші.
Судом враховується, що положення ст.214 КПК України перебувають у взаємозв`язку з ч.1 ст.2 КК України, згідно з якою підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом, і саме тому фактичні дані, які вказують на ознаки складу злочину - кримінального правопорушення, мають бути критерієм внесення його до Єдиного реєстру досудових розслідувань.
Зазначені положення кримінального процесуального закону та закону про кримінальну відповідальність свідчать про те, що реєстрації в Єдиному реєстрі досудових розслідувань підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, а лише ті з них, які містять достатні відомості про кримінальне правопорушення.
До того ж, підставами вважати заяву чи повідомлення саме про кримінальне правопорушення є наявність в таких заявах або повідомленнях об`єктивних даних, які дійсно свідчать про ознаки конкретного кримінального правопорушення. Такими даними є фактичне існування доказів, що підтверджують реальність конкретної події кримінального правопорушення. Якщо у заявах чи повідомленнях таких даних немає, то вони не можуть вважатися такими, які мають бути обов`язково внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань.
Судом встановлено, що в заяві про вчинення кримінального правопорушення заявником вказано про незаконні дії посадових осіб державної виконавчої служби, які не наклали вчасно арешт на майно боржника і не виконали інших значимих дій для виконання рішення суду, а також на шахрайські дії ОСОБА_6 .. В той же час вбачається, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази оскарження дій чи бездіяльності державного виконавця по виконанню зазначеного рішення суду, у випадку, якщо стягувач вбачав зловживання чи шахрайські дії з боку ВДВС Софіївського РУЮ.
Незважаючи на те, що ОСОБА_5 вважає заяву від 21.11.2016 ркоу повідомленням про вчинення ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ст. 190 КК України, остання за своїм змістом не містить фактичних даних, які вказують на ознаки складу вищезазначеного злочину, оскільки в даній заяві не наведено формальних ознак кримінальних правопорушень, які ОСОБА_5 вважає вчиненими, а вбачаються цивільно правові відносини між скаржником та ОСОБА_6 .. При цьому скаржником в поданій заяві наводяться виключно власні міркування та припущення щодо вчинення, як на його думку, кримінального правопорушення, а тому така заява, з огляду на її зміст, в даному випадку не є підставою для внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань.
Зважаючи на викладене, слідчий суддя приходить висновку, що працівники Софіївського відділення ВП ГУНП в Дніпропетровській області, не встановивши підстав для виконання дій, передбачених ч.1 ст.214 КПК України, надали обгрунтовану відповідь заявнику, а відтак у задоволенні скарги ОСОБА_5 на бездіяльність працівників Софіївського ВП ГУНП в Дніпропетровській області, яка полягає у невнесенні відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань за його заявою від 21.11.2016 року щодо неправомірних, на його думку, дій працівників Софіївського відділення ВП ГУНП в Дніпропетровській області слід відмовити.
Виходячи із вищевикладеного, керуючись 303-307 КПК України, суд -

У Х В А Л И В:
В задоволенні скарги ОСОБА_5 на бездіяльність працівників Софіївського відділення поліції ГУНП в Дніпропетровській області, яка полягає у невнесенні відомостей про вчинення кримінального правопорушення у ЄРДР відмовити .

Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: