Провадження № 1-кп/742/126/17
Єдиний унікальний № 728/129/16
04 травня 2017 року місто Прилуки
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п.п. 4, 12 ч.2 ст.115 КК України,
ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.396 КК України, -
В С Т А Н О В И В :
Ухвалою суду від 21.04.2017 по вказаному провадженню було призначено підготовче судове засідання.
У підготовчому судовому засіданні прокурор просить призначити судовий розгляд даного провадження та продовжити строк тримання під вартою обвинувачених, подавши відповідне письмове клопотання.
Адвокат ОСОБА_8 у суді заперечує проти призначення справи до судового розгляду по обвинуваченню його підзахисних ОСОБА_11 , ОСОБА_12 за п.п. 4, 12 ч.2 ст.115 КК України, оскільки прокурором раніше вже було змінено обвинувачення на ч.2 ст.121 КК України. Також вважає відсутніми докази існування ризиків для продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, і через відсутність обґрунтованої підозри у вчиненні злочину.
Обвинувачені та адвокат ОСОБА_9 підтримали клопотання адвоката ОСОБА_8 .
Заслухавши учасників кримінального провадження, вивчивши обвинувальний акт, з доданими матеріалами, суд дійшов таких висновків.
Положення ч.3 ст.314 КПК України надають суду право у підготовчому судовому засіданні повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам кримінально-процесуального Закону.
Зокрема, п.5 ч.2 ст.291 КПК України вимагає, щоб в обвинувальному акті були зазначені виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правова кваліфікація кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
Згідно ч.1 ст.337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.
Тобто, межі судового розгляду визначаються виходячи із висунутого (зміненого) обвинувачення відповідно до обвинувального акта.
Статтею 458 КПК України встановлено, що висновки Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 445 цього Кодексу, є обов`язковим для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності відповідну норму права, та для всіх судів загальної юрисдикції, які зобов`язані привести свою судову практику у відповідність із судовим рішенням Верховного Суду України.
Верховний Суд України у своїй постанові № 5-328кс16 від 24 листопада 2016 року, виклав правову позицію стосовно питання про повернення обвинувального акту прокурору, з підстав відсутності формулювання обвинувачення відповідно до п.5 ч.2 ст.291 КПК України.
Вказаною постановою зазначено, що суду належить встановити, чи має таке недотримання вимог кримінального процесуального закону наслідок у вигляді істотного впливу на права учасників кримінального провадження щодо забезпечення права на справедливий суд.
Мотивуючи вказаний висновок, Судова палата у кримінальних справах Верховного Суду України врахувала нижчезазначене.
У міжнародних джерелах права, зокрема в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), йдеться про те, що однією із гарантій права на справедливий суд, відповідно до пункту "а" частини третьої ст.6, є негайна і детальна поінформованість зрозумілою для обвинуваченого мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього.
Практика Європейського суду з прав людини (справа «Девеер проти Бельгії» від 27 лютого 1980 року) орієнтує, що обвинуваченням визнається офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про наявність припущення про вчинення особою кримінально-караного правопорушення й при цьому стосується змісту, а не формального поняття обвинувачення, оскільки в контексті ст.6 Конвенції, Європейський суд покликаний убачати, що приховано за зовнішньою стороною справи, та досліджувати реалії розглядуваної справи.
Крім цього, Верховний Суд в постанові посилається на рішення Європейського суду у справі «Маттоціа проти Італії» від 25 липня 2000 року, що відображає послідовну рекомендацію цієї міжнародної установи про пріоритетність неформального розуміння поняття «обвинувачення» національними судами.
Цією ж постановою Верховний Суд звертає увагу, що важливим є виклад саме фактичних обставин кримінального правопорушення, бо правильне їх відображення має суттєве значення не тільки для аргументації висновку слідчого, але і для дослідження обставин вчиненого кримінального правопорушення в суді та для реалізації права на захист.
З огляду на забезпечення, встановленого у ст.20 КПК України, права на захист, як засади кримінального провадження, обвинувачений має право знати у вчиненні якого злочину його обвинувачують, у зв`язку з чим, викладення фактичних обставин кримінального правопорушення, формулювання обвинувачення та правова кваліфікація з посиланням на закон про кримінальну відповідальність має бути чітким, зрозумілим, не повинні містити протирічь, неточностей та неоднозначного тлумачення. Виконання вказаних положень забезпечує особі можливість ефективно захищатись від пред`явленого обвинувачення.
Згідно обвинувального акта (зі зміненим обвинуваченням), погодженого 25.02.2016 ОСОБА_16 , як керівником Бахмацької місцевої прокуратури, ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 обвинувачуються за ч.2 ст.121 КК України, а ОСОБА_14 за ч.1 ст.396 КК України, але вже як заздалегідь не обіцяне приховування тяжкого злочину (т.5 а.п. 27-29).
У підготовчому судовому засіданні прокурори знову обвинувачують ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п.п. 4, 12 ч.2 ст.115 КК України, що також вбачається із клопотань про продовження строку тримання під вартою.
Тобто, при наявності в матеріалах кримінального провадження погодженого 25.02.2016 керівником Бахмацької місцевої прокуратури зміненого обвинувачення, яке не скасоване, не відмінене, не змінене, тобто є чинним, не можна зрозуміти на якій підставі, прокурор знову підтримує висунуте первинне обвинувачення, викладене в обвинувальному акті від 14.01.2016.
У суді адвокат ОСОБА_8 висловлює позицію щодо незрозумілості від якого обвинувачення, за якими статтями кримінального кодексу, (а для ОСОБА_14 - диспозицією статті 396 ч.1 КК України) мають захищатися обвинувачені, та щоб захист також мав можливість для ефективного захисту від конкретного обвинувачення.
В обох обвинувальних актах слідчим, прокурором не викладено формулювання обвинувачення, а лише зазначені фактичні обставини кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правова кваліфікація кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність.
Вказані недоліки фактично унеможливлюють здійснення судового розгляду, оскільки згідно з вимогами п.13 ч.1 ст.3 та ч.1 ст.337 КПК України такий проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення (твердження про вчинення особою діяння, передбаченого КК України, висунуте в порядку, передбаченому КПК України), і лише в межах висунутого (зміненого) обвинувачення відповідно до обвинувального акта.
Завданням кримінального провадження є, зокрема, охорона прав і законних інтересів всіх учасників провадження, а також забезпечення швидкого і повного судового розгляду з тим, щоб, зокрема, до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура, у тому числі під час формулювання обвинувачення, знати суть якого є беззастережним правом обвинуваченого. Недотримання цих принципів суперечить засадам кримінального провадження, визначеним ст. 7 КПК України, а тому є неприпустимим.
За таких обставин, суд приходить до висновку, що у відповідності до вимог п.3 ч.3 ст.314 КПК України матеріали кримінального провадження з обвинувальними актами підлягають поверненню прокурору для усунення виявлених недоліків, які порушують право на захист обвинувачених.
У той же час, суд вважає за необхідне вирішити питання щодо запобіжних заходів, які застосовані до обвинувачених ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 у виді тримання під вартою, строк дії якого закінчується 12 травня 2017 року.
Прокурор клопоче про продовження вказаним обвинуваченим запобіжного заходу у виді тримання під вартою, проти чого заперечують обвинувачені та адвокати.
Оцінюючи в сукупності всі обставини, передбачені ст.178 КПК України та ризики, які були підставою для обрання (продовження) запобіжних заходів кожному з обвинувачених, суд вважає за необхідне продовжити запобіжний захід обвинуваченим: ОСОБА_12 , ОСОБА_17 , ОСОБА_13 у виді тримання під вартою до 07 червня 2017 року у з?язку з тим, що дані особи обвинувачуються як мінімум в тяжкому злочині за який передбачено покарання у виді позбавлення волі від 7 років, усвідомлюючи вид та міру покарання, можуть переховуватися від суду, перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні, незаконно впливати на свідків, потерпілу, що свідчить про неможливість запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України шляхом застосування більш м?яких запобіжних заходів.
З наведених вище обставин, суд вважає, що клопотання адвоката ОСОБА_8 про зміну запобіжного заходу обвинуваченим ОСОБА_12 та ОСОБА_11 задоволенню не підлягає.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 291, 314 КПК України, ст.ст. 5, 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, ст.3 Конституції України, -
та ОСОБА_14 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.396 КК України - повернути керівнику Бахмацької місцевої прокуратури Чернігівської області внаслідок невідповідності обвинувального акта вимогам ст.291 КПК України для їх усунення.
Запобіжний захід у виді тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 продовжити до 07 червня 2017 року.
Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_14 не обирати.
Копію ухвали направити учасникам судового провадження, начальнику Чернігівського СІЗО № 31.
Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Чернігівської області через Прилуцький міськрайонний суд протягом семи днів з дня її проголошення.

Головуючий суддя: ОСОБА_18
Судді:

ОСОБА_19