Ухвала іменем україни 23 травня 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,
засудженого ОСОБА_6 ,
переглянула в судовому засіданні вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 13 липня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Хмельницької області від 16 листопада 2016 року за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_6 .

Вказаним вироком, залишеним без зміни апеляційним судом, засуджено:
ОСОБА_6 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Черкаси, громадянина України, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , такого, що немає судимості,

за ч. 2 ст. 345 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 1 рік та покладено на нього обов`язки, передбачені пунктами 2, 3, 4 ч. 1 ст. 76 КК.
Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 у рахунок відшкодування моральноїшкоди 20 000 грн., в решті позову відмовлено.

За вироком суду ОСОБА_6 визнано винним у тому, що він, 21 червня 2014 року, приблизно о 18.40 год., перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, та знаходячись при виїзді з м. Хмельницького на узбіччі Старокостянтинівського шосе, неподалік від перехрестя з вул. Озерною м. Хмельницького, вчинив суперечку із ОСОБА_7 , який на той час перебував на посаді заступника начальника відділення ДАІ з обслуговування м. Хмельницького УДАІ УМВС України в Хмельницькій області, та виконував свої службові обов`язки по виявленню та припиненню адміністративних правопорушень. Під час даної суперечки ОСОБА_8 , усвідомлюючи, що ОСОБА_9 є працівником правоохоронного органу та виконує свої обов`язки по виявленню та припиненню адміністративних правопорушень, будучи обуреним цим, намагався вирвати з рук ОСОБА_9 його службове посвідчення. Не виконавши задумане, ОСОБА_8 наніс правою рукою умисний удар по лівій боковій поверхні шиї ОСОБА_9 , від якого останній дещо ухилився, проте ОСОБА_8 , схопивши шию потерпілого, стиснув її пальцями, внаслідок чого спричинив останньому тілесні ушкодження у вигляді крововиливу м`яких тканин лівої бокової поверхні нижньої третини шиї, які за своїм характером відносяться до легких тілесних ушкоджень.

У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_6 порушує питання про скасування судових рішень через істотні порушення судами вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та просить призначити новий розгляд у суді першоїінстанції. На обґрунтування своїх вимог засуджений зазначає про невідповідність висновків судів першої та апеляційної інстанцій фактичним обставинам справи, про порушення апеляційним судом його права на захист. Стверджує, що в судовому засіданні від 19 жовтня 2016 року ним було заявлено клопотання про залучення захисника, проте апеляційний суд проігнорував заявлене клопотання. Крім того, зазначає, що ЗУ «Про міліцію» втратив чинність на момент розгляду справи у 2016 році, а тому посилання на нього у судових рішеннях не є правильним. Вважає, що суди не виконали вказівки ВССУ та ухвалили судові рішення в порушення вимог ч. 2 ст. 439 КПК.
На касаційну скаргу засудженого від прокуроранадійшли заперечення, в яких він просить скаргу залишити без задоволення, а судові рішення без зміни.
Заслухавши доповідь судді, пояснення засудженого, який підтримав доводи своєї касаційної скарги та просив її задовольнити, пояснення прокурора, який просив скаргу засудженогозалишити без задоволення, а судові рішення без зміни, перевіривши матеріали кримінального провадження й обговоривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга засудженого не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до вимог ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення й особі засудженого.
Згідно ст. 434 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального й процесуального права при ухваленні судових рішень у тій частині, в якій їх було оскаржено.
Відповідно до вимог ст. 433 КПК України до компетенції касаційного суду не відноситься перевірка обставин, зазначених у статтях 410, 411 КПК України щодо неповноти судового розгляду справи, невідповідності висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам справи. У зв`язку з наведеним, доводи засудженого в цій частині у касаційному порядку перегляду не підлягають.
Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Свій висновок щодо доведеності вини засудженого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК, суд першої інстанції належним чином вмотивував дослідженими під час судового розгляду доказами, які були оцінені відповідно до закону та в їх сукупності правильно визнані судом достатніми та взаємозв`язаними для ухвалення обвинувального вироку щодо ОСОБА_6 . Кваліфікація дій засудженого за ч. 2 ст. 345 КК є правильною. Вирок відповідає вимогам статей 370, 373-374 КПК України, є законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Зокрема, суд першої інстанції правильно обґрунтував своє рішення у цій частині показаннями: потерпілого ОСОБА_7 , який підтвердив факт умисного заподіяння засудженим йому, як працівникові правоохоронного органу, легких тілесних ушкоджень у зв`язку з виконанням ним службових обов`язків за обставин викладених у вироку; свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , які підтвердили показання потерпілого ОСОБА_7 , та факт спричинення ОСОБА_6 , за вказаних обставин, тілесних ушкоджень потерпілому, як працівникові правоохоронного органу, у зв`язку з виконанням ним службових обов`язків; протоколом огляду місця події та відеозаписом з місця події, якими зафіксовано обстановку вчиненого правопорушення; протоколом огляду предмету; висновком експерта № 708 від 27.06.2014 року про те, що у потерпілого ОСОБА_7 виявлені легкі тілесні ушкодження в області лівої бокової поверхні нижньої третини шиї; показаннями експерта ОСОБА_13 , який підтвердив механізм утворення тілесних ушкоджень у потерпілого; постановою Хмельницького міськрайонного суду від 13.08.2014 року, яка свідчить про перебування ОСОБА_6 під час конфлікту з потерпілим, у стані алкогольного сп`яніння; висновком службової перевірки про те, що потерпілий ОСОБА_7 отримав тілесні ушкодження, під час проходження служби в органах внутрішніх справ, під час виконання службових обов`язків; витягом з наказу № 65 від 01.04.2014 року, який підтверджує, що на час вчинення правопорушення потерпілий перебував на посаді заступника начальника відділення ДАІ з обслуговування м. Хмельницького УДАІ УМВС України в Хмельницькій області та посадовою інструкцією.

Суд належним чином дослідив ці та інші докази по справі, детально виклав їх зміст у вироку і дав їм правильну оцінку. Зазначені докази у справі узгоджуються між собою, не містять суперечностей і не викликають сумнівів щодо їх достовірності, а тому суд правильно обґрунтував ними обвинувачення засудженому та правильно, визнавши його винуватим, кваліфікував дії за ч. 2 ст. 345 КК України. При цьому суд правильно, з наведенням відповідних аргументів, відхилив доводи засудженого про непричетність до спричинення потерпілому тілесних ушкоджень, про неправильне застосування закону України «Про міліцію» та про неправомірне заволодіння потерпілим ключами від автомобіля засудженого.
З таким висновком погоджується колегія суддів, оскільки показання потерпілого ОСОБА_7 за даним фактом, свідків, зазначених у вироку, не спростовані матеріалами провадження, вони не визивають сумнівів щодо правдивості, а тому суд обґрунтовано поклав їх в основу обвинувального вироку. Не спростовані наведені обставини і доводами касаційної скарги.
Що стосується доводів засудженого про порушення апеляційним судом його права на захист, то вони не знайшли свого підтвердження, оскільки відповідно до технічного носія інформації, на якому зафіксовано судове провадження в суді апеляційної інстанції, та журналу судового засідання апеляційним судом було задоволено клопотання засудженого та надано можливість укласти угоду з захисником, проте у наступному судовому засіданні ОСОБА_6 повідомив, що послуг захисника вже не потребує, свої інтереси буде захищати самостійно.
Твердження засудженого про невідповідність судових рішень вимогам ч. 2 ст. 439 КПК є безпідставними, як і посилання на те, що ЗУ «Про міліцію» втратив чинність на момент розгляду справи, оскільки даний закон був чинним на час вчинення засудженим кримінального правопорушення.
Апеляційний суд, переглядаючи кримінальне провадження щодо ОСОБА_6 , перевірив всі доводи його апеляції, які за своїм змістом аналогічні до касаційної скарги, і правильно визнав їх необґрунтованими, навівши в ухвалі мотиви такого рішення.
Розгляд справи в суді апеляційної інстанції провадився у передбаченому законом порядку.
Зміст ухвали цього суду відповідає вимогам ст. 419 КПК.
Отже, підстав вважати ОСОБА_6 необґрунтовано засудженим, колегія суддів не вбачає.
Покарання засудженому призначено у відповідності до вимог статей 50, 65 КК та за своїм видом і розміром є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.
Істотних порушень кримінального процесуального закону чи неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які відповідно до ст. 438 КПК були б підставами для зміни чи скасування судових рішень, не встановлено, а тому у задоволенні касаційної скарги засудженого ОСОБА_6 слід відмовити.
Керуючись статтями 433436 КПК, п. 6 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 13 липня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Хмельницької області від 16 листопада 2016 року щодо ОСОБА_6 без зміни.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3