Справа № 738/378/17 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/795/570/2017
Категорія - в порядку виконання вироку. Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
26 червня 2017 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернігівської області в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника-адвоката ОСОБА_7

Розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові апеляційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Менського районного суду Чернігівської області від 29 березня 2017 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Цією ухвалою відмовлено в задоволенні клопотання захисника адвоката ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_8 про зарахування в строк покарання терміну попереднього ув`язнення,

Приймаючи рішення про відмову в проведенні зарахування суд послався на ст. 1 Закону України «Про попереднє ув`язнення», яке розпочинається з моменту взяття особи під варту і закінчується днем набрання вироком законної сили, що таке зарахування засудженому ОСОБА_8 було проведене вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 08 червня 2016 року. Строк після набрання вироком законної сили і до відправки засудженого у виправну колонію для відбування покарання з 21 листопада 2016 року по 22 лютого 2017 року за кримінальним законом не відноситься до попереднього ув`язнення, а відповідно за правилами ч. 5ст. 72 КК України, в подвійному розмірі зарахуванню не підлягає.

В апеляційній скарзі захисник засудженого ОСОБА_8 - адвокат ОСОБА_7 просить ухвалу суду скасувати та постановити нову, якою зарахувати у строк попереднього ув`язнення ОСОБА_8 строк його тримання під вартою з 21.11.2016 року по 22.02.2017 року, до загального строку призначеного засудженому основного покарання.

Мотивує тим, що відповідно до ст. 87 КВК України особи, засуджені до позбавлення волі, повинні направлятись для відбування покарання не пізніше десятиденного строку з дня набрання вироком законної сили або з дня надходження із суду розпорядження про виконання вироку, який набрав законної сили. Вказує, що дійсно не підлягає зарахуванню у строк попереднього ув`язнення термін слідування під вартою засудженої особи із слідчого ізолятора до установи виконання покарань,але звертає увагу, що сам термін «слідування» означає дію, це активне переміщення з одного місця в інше.

У даному випадку, з моменту набрання вироком законної сили і до моменту направлення засудженого до визначеної виправної установи, ОСОБА_8 три місяці перебував під вартою в місцях попереднього ув`язнення, з іншим режимом умов тримання, з іншим обсягом прав, отже з 21.11.2016 року по 22.02.2017 року тримання ОСОБА_8 в слідчому ізоляторі необхідно рахувати як попереднє ув`язнення та належить зарахувати в строк відбуття покарання відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України.

Заслухавши доповідача, захисника засудженого адвоката ОСОБА_7 , який підтримав доводи апеляційної скарги, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення.

Стаття 72 Кримінального Кодексу України визначає правила складання покарань та зарахування строку попереднього ув`язнення. В частині 5 названого закону прямо зазначено про зарахування особі засудженій до позбавлення волі терміну попереднього ув`язнення в строк відбування покарання.

При цьому, ст. 1 Закону України «Про попереднє ув`язнення» від 30 червня 1993 року № 3352-XII, визначає попереднє ув`язнення, як запобіжний захід, який у випадках, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, застосовується до підозрюваного та обвинуваченого, вирок щодо якого не набрав законної сили.

Закон України „Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання , прийнятий 26 листопада 2015 року, втратив чинність з 21 червня 2017 року, законодавець скасував пільгове зарахування терміну попереднього ув`язнення в строк відбування покарання, повернувшись до попередньої редакції закону.

Вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 08 червня 2016 року ОСОБА_8 визнаний винним та засуджений за ч. 2 ст. 289 КК України, із застосуванням положень ст. 69 КК України, до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки. У строк відбування покарання ОСОБА_8 зарахований термін попереднього ув`язнення в період з 23 лютого 2016 року по 20 травня 2016 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

До вступу вироку в законну силу, до ОСОБА_8 був застосований запобіжний захід у виді домашнього арешту.

13 жовтня 2016 року ухвалою апеляційного суду м. Києва вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_8 був залишений без змін, відповідно вирок набрав законної сили.

З довідки начальника Печерського УП ГУНП у м. Києві вбачається, що ОСОБА_8 був затриманий 21 листопада 2016 року та поміщений до слідчого ізолятору після набрання вироком суду законної сили.

Термін, який просить зарахувати захисник в строк попереднього ув`язнення: з 21 листопада 2016 року по 22 лютого 2017 року, є часом після набрання вироком законної сили і поміщення засудженого в слідчий ізолятор до відправки в колонію.

Та обставина, що під час виконання вироку суду засуджений ОСОБА_8 більше десяти днів перебував в умовах слідчого ізолятору та лише через три місяці був направлений у місця позбавлення волі, не може бути підставою для подвійного зарахування цього часу в строк відбування покарання.

Час перебування засудженого в слідчому ізоляторі до відправки в установу відбування покарання, не охоплюється поняттям попереднього ув`язнення, яке закінчилося в день набрання вироком законної сили.

Доводи захисту, що умови тримання засудженого в слідчому ізоляторі такі ж самі, як і під час попереднього ув`язнення, є намаганням розширити застосування пільгового обчислення строку відбування покарання, яке законодавцем на день апеляційного розгляду вже скасоване, як неефективне, та таке, що перешкоджає розгляду кримінальних справ в розумні строки.

Попереднє ув`язнення визначається не умовами тримання в слідчому ізоляторі, а стадіями кримінального провадження, обрання підозрюваному запобіжного заходу у виді взяття під варту і до набрання вироком законної сили. Якщо засуджені особи залишаються відбувати покарання в слідчих ізоляторах, строк відбування покарання їм зараховується в звичайному, а не в подвійному розмірі.

Отже, коли засуджений очікує відправки у виправну установу в умовах слідчого ізолятора, це не є правовою підставою для подвійного зарахування часу очікуваання в строк відбування покарання.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 404-405, 407, 539 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Менського районного суду Чернігівської області від 29 березня 2017 року про відмову в задоволенні клопотання захисника адвоката ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_8 , без змін.

Ухвала є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_9 ОСОБА_10 ОСОБА_11