Дата документу Справа № 314/5469/16-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження №11-кп/778/234/17 Головуючий в 1-й інстанції
Єдиний унікальний №314/5469/16-к ОСОБА_1
Категорія: ст.81 КК України Доповідач у 2-й інстанції
ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області в складі:

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6

розглянула в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні провадження за апеляційною скаргою (з урахуванням доповнень) засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Вільнянського районного суду Запорізької області від 18 серпня 2016 року відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Нововасилівка Приазовського району Запорізької області, громадянина України, з середньою-спеціальною освітою, не працюючого, не одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 25.04.2002 року Приазовським районним судом Запорізької області за ч.3 ст.185 КК України до 3 років позбавлення волі з випробуванням 1 рік;

- 29.12.2005 року Приазовським районним судом Запорізької області за ч.1 ст.164, ч.2 ст.164 КК України до 120 годин громадських робіт;

- 24.02.2010 року Приазовським районним судом Запорізької області за ч.2 ст.185 КК України до 2 років позбавлення волі з випробуванням 1 рік;

- 27.07.2011 року Приазовським районним судом Запорізької області за ч.2 ст.185 КК України до 2 років позбавлення волі. Звільнений 29.12.2012р. Бердянською ВК Запорізької області №77, ухвалою Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 21.12.2012р. умовно-достроково на 8 місяців 5 днів;

- 19.06.2014 року Приазовським районним судом Запорізької області за ч.2 ст.15 ч.2 ст.185 КК України до 1 року обмеження волі з випробуванням 1 рік;

- 12.08.2014 року Приазовським районним судом Запорізької області за ч.2 ст.185 ч.3 ст.185 КК України до 3 років позбавлення волі з випробуванням 1 рік і 6 місяців;

- 13.11.2014 року Мелітопольським міськрайонним судом Запорізької області за ч.2 ст.185, ч.3 ст.185, ч.4 ст.70, ч.1 ст.71 КК України до 3 років 3 місяців позбавлення волі;

- ухвалою Вільнянського районного суду Запорізької області від 04.05.2016 року у строк відбування покарання ОСОБА_7 зараховано час попереднього ув`язнення з 01.09.2014 року по 16.12.2014 року, із розрахунку 1 день попереднього ув`язнення відповідає 2 дням позбавлення волі.
Початок строку: 01.09.2014 року. Кінець строку: 17.08.2017 року.
встановила:
Цією ухвалою відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про вирішення питання щодо його умовно-дострокового звільнення.

В апеляційній скарзі (з урахуванням доповнень) засуджений ОСОБА_7 просить скасувати вказану ухвалу суду та вирішити питання про його умовно-дострокове звільнення.

В судовому засіданні апеляційної інстанції: прокурор заперечував проти апеляційної скарги та просив відмовити в її задоволенні.

Вислухавши доповідача, прокурора, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як зазначено в ухвалі, до Вільнянського районного суду Запорізької області від засудженою ОСОБА_7 , який відбуває покарання у Кам`янській виправній колонії управління Державної пенітенціарної служби України в Запорізькій області (№ 101), надійшло клопотання про вирішення питання щодо його умовно-дострокового звільнення.

Суд відмовив у задоволенні клопотання, мотивуючи тим, що засуджений ОСОБА_7 до теперішнього часу не проявив себе як такий, що довів свое виправлення та перевиховання, а встановлені у судовому засіданні дані у своїй сукупності не можуть свідчити, на погляд суду, про його виправлення та перевиховання.

Залишаючи апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 без задоволення, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ст. 81 КК України умовно-достроковому звільненню від відбування покарання підлягають особи, які сумлінною поведінкою та ставленням до праці довели своє виправлення та відбули частину покарання, призначеного залежно від тяжкості вчиненого ними злочину.

Згідно з ч. 1 ст. 6 КВК України, виправлення засудженого - процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Відповідно до роз`яснень п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року № 2 "Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким" рішення про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого та доведеності того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. При цьому суд має ретельно з`ясувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправної установи, а також його наміри щодо залучення до суспільно корисної праці.

Системний аналіз Кримінального та Кримінально-виконавчого законодавства України, постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року № 2 "Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш мяким", свідчить про те, що висновок про можливість застосування умовно-дострокового звільнення засудженого повинен ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь час відбуття покарання, в тому числі й даних, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу засудженого в цілому. При цьому основним, вирішальним є не факт відбуття певної частини покарання, а виправлення засудженого. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання є заохочувальною нормою кримінального та кримінально-виконавчого законодавства, оскільки має на меті стимулювання засуджених до чіткого виконання правил внутрішнього розпорядку, дотримання вимог режиму відбування покарання, прагнення до продуктивної праці, відшкодування матеріальних збитків, нанесених злочином, каяття у скоєному злочині. Доцільність умовно-дострокового звільнення визначається тим, що засуджений за певний час перебування у місцях позбавлення або обмеження волі виправився, змінив поведінку, з огляду на що відсутня необхідність повного відбування призначеного судом строку покарання. Отже, виправлення засудженого передбачає такі зміни у його поведінці та особистості, які дають підстави вважати, що він у разі застосування цієї пільги спроможний свідомо дотримуватись соціальних норм життя та не має установок на повернення до злочинної діяльності. Оцінка ступеню виправлення повинна ґрунтуватися не лише на юридичних критеріях, але й враховувати весь комплекс педагогічних та психологічних аспектів оцінки особистості, які мають підстави вважати, що у засудженого сформувалась соціально визначена самоврегульована поведінка. Сумлінна поведінка засудженого передбачає не тільки наявність у останнього заохочень, застосованих у порядку, визначеними статтями 67, 130 КВК України, але й те, що засуджений подає позитивний приклад для поведінки інших засуджених. При цьому, під сумлінною поведінкою слід розуміти зразкове додержання засудженим вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях, безперечне виконання законних вказівок та розпоряджень адміністрації установи виконання покарань, корисну ініціативу, соціальну активність, участь у вирішенні питань організації навчання, відпочинку, побуту, вплив на виправлення інших засуджених, розвиток корисних соціальних зв`язків, відсутність порушень дисципліни. Сумлінне ставлення до праці це чесне та повне виконання засудженим своїх трудових обов`язків відповідно до статей 59, 60, 118 КВК України, покращення кількісних та якісних показників роботи, підвищення робітничої кваліфікації, бережливе ставлення до обладнання та інструментів, суворе дотримання правил техніки безпеки тощо. Сумлінне ставлення до праці передбачає прагнення засудженого до перевиконання встановлених норм виробітку або зразкового виконання робіт, участь у вирішенні питань організації праці, відшкодування збитків, заподіяних злочином, та надання матеріальної допомоги сім`ї або виплати аліментів.

Як вбачається із матеріалів справи ОСОБА_7 в установах виконання покарань знаходиться з 06 вересня 2014 року. За час утримання у Вільнянському слідчому ізоляторі управління ДПтС України в Запорізькій області (№ 11) характеризувався посередньо, вимоги режиму утримання не порушував, до дисциплінарної відповідальності не притягувався, до суспільно-корисної праці не залучався, заохочень не мав. З 09 січня 2015 року відбуває покарання у Кам`янській виправній колонії УДІІтС України в Запорізькій області (№ 101). За час відбування покарання характеризується наступним чином: дотримується встановлених законодавством норм відбування покарання, стягнень та заохочень не має.

Згідно з медичною довідкою ОСОБА_7 має діагноз: ЗЗТБ, категорія 5.1 Грижа білої лінії живота, при цьому є працездатним з працевлаштуванням, однак за весь час відбування покарання працевлаштований не був, до робіт з благоустрою місць позбавлення волі, відповідно до ч. 5 ст. 118 КВК України не залучався.

Засуджений ОСОБА_7 не приймав участі в організації виховних заходів, які провадяться в установі, зокрема, участі в реалізації програм диференційованого виховного впливу на засуджених, які, відповідно до розділу XXIV Правил внутрішнього розпорядку установи виконання покарань, спрямовані на формування та закріплення у засуджених прагнення до заняття суспільно-корисною діяльністю, сумлінного ставлення до праці, дотримання вимог законодавства та прийнятих у суспільстві правил поведінки, підвищення їх загальноосвітнього і культурного рівнів, так само, згідно наданої довідки засуджений ОСОБА_7 не приймав участі і у роботі самодіяльних організацій.

Формально ОСОБА_7 дотримувався норм, які визначають порядок, умови відбування покарання та розпорядок дня установи, однак поведінка засудженого за весь час відбування ним покарання не була стабільно позитивною та активною, а скоріше навпаки, пасивною, про що свідчить відсутність заохочень у останнього.

При вивчених обставинах на теперішній час колегія суддів не знаходить достатніх підстав для умовно - дострокового звільнення ОСОБА_7 , оскільки він до теперішнього часу не проявив себе як такий, що довів своє виправлення та перевиховання, а встановлені в судовому засіданні дані у своїй сукупності не можуть свідчити, про його виправлення та перевиховання.

При перевірці матеріалів справи колегія суддів не вбачає неправильного застосування кримінального закону та істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які є безумовною підставою для зміни або скасування оскаржуваного судового рішення.

Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

ухвалила:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Вільнянського районного суду Запорізької області від 18 серпня 2016 року про відмову в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про його умовно-дострокове звільнення від відбування покарання залишити без змін.

Ухвала Апеляційного суду Запорізької області набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4