Справа № 350/685/16-к
Провадження № 11-кп/779/142/2017
Категорія ч.1 ст.121 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 березня 2017 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

та його захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9

потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_11

представника потерпілих адвоката ОСОБА_12

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000048 за апеляційними скаргами начальника Рожнятівського відділу Калуської місцевої прокуратури ОСОБА_13 , потерпілих ОСОБА_11 та ОСОБА_10 , захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на вирок Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 25 січня 2017 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та житель АДРЕСА_1 ,

визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, -

в с т а н о в и л а :

За вироком суду ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України і призначено покарання у виді позбавлення волі строком 6 (шість) років.

Запобіжний захід у виді тримання під вартою, обраний щодо обвинуваченого ОСОБА_7 , до вступу вироку в законну силу залишено без змін, а строк відбування покарання визначено обчислювати з 18 години 08 лютого 2016 року.

Час перебування ОСОБА_7 під вартою з 08 лютого 2016 року по день набрання вироком законної сили зараховано йому в строк покарання, відповідно до вимог ч. 5 ст. 72 КК, з розрахунку, що один день попереднього ув`язнення відповідає двом дням позбавлення волі.

Задоволено частково позов ОСОБА_10 та ОСОБА_11 до ОСОБА_7 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_10 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 5645 грн. 35 коп., 60000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди та 3000 грн. витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги адвоката.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_11 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 5545 грн. 25 коп., 60000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди та 3000 грн. витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги адвоката.

Задоволено позов прокурора Рожнятівського відділу Калуської місцевої прокуратури та стягнуто з ОСОБА_7 на користь Комунального закладу «Центральна районна лікарня Калуської міської і районної рад Івано-Франківської області» 12062 грн. 25 коп. затрачених витрат на стаціонарне лікування потерпілих.

Стягнуто з ОСОБА_7 в дохід держави 527 гривень 67 копійок витрат за проведення експертиз.

Вирішено питання про речові докази в порядку передбаченому ст. 100 КПК України.

Судом першої інстанції встановлено, що обвинувачений ОСОБА_7 заподіяв умисне тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.

Злочин вчинено за таких обставин.

08 лютого 2016 року, приблизно о 16.00 год., обвинувачений ОСОБА_7 , знаходячись на подвір`ї власного господарства по АДРЕСА_1 , під час конфлікту із ОСОБА_10 і ОСОБА_11 , який виник на побутовому ґрунті, у результаті виниклої особистої неприязні, умисно, з метою спричинення тяжких тілесних ушкоджень, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій і передбачаючи їх наслідки, та свідомо бажаючи їх настання, металевим предметом, схожим на лом, наніс декілька ударів ОСОБА_10 по голові, яка є життєво важливим органом, заподіявши йому тілесні ушкодження у вигляді відкритої черепно-мозкової травми з забоєм головного мозку тяжкого ступеня, крововиливами над твердою мозковою оболонкою, під тверду та м`яку мозкові оболонки, речовину головного мозку, м`які покрови голови, переломами кісток основи черепа та склепіння черепа, вдавленого перелому лобної кістки зліва з забійними ранами та синцями в ділянці голови, які згідно висновку судово-медичної експертизи відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, які є небезпечними для життя в момент заподіяння.

Після цього ОСОБА_7 , продовжуючи свої протиправні дії, умисно, з метою спричинення тяжких тілесних ушкоджень, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх наслідки та свідомо бажаючи їх настання, тим самим металевим предметом наніс три удари по голові потерпілому ОСОБА_11 , заподівши йому тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепно-мозкової травми з вдавленим уламковим переломом скронево-тім`яної кістки зліва, забоєм головного мозку середнього ступеня тяжкості, раною, забоєм м`яких тканин з травматичним набряком та синцем тім`яно-скроневої ділянки зліва, забоєм м`яких тканин з травматичним набряком та садном скроневої ділянки справа, що викликало необхідність проведення операції (резекційна трепанація черепа в лівій скронево-тім`яній ділянці, ліквідація вдавленого перелому скронево-тім`яної кістки зліва), які згідно висновку судово-медичної експертизи відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, які є небезпечними для життя в момент заподіяння.

В апеляційних скаргах:

- захисник ОСОБА_8 , що діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 вважає вирок суду першої інстанції незаконним і таким, що підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам справи та порушенням норм кримінального процесуального закону.

В обґрунтування своїх доводів посилається на те, що суд прийшов до помилкового висновку про наявність в діях обвинуваченого складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України, оскільки обвинувачений діяв в стані необхідної оборони і не перевищив її меж, що підтверджується письмовими та речовими доказами, поясненнями обвинуваченого, незаінтересованих свідків та експертів.

Сторона захисту вказує на відсутність в діях обвинуваченого умислу на заподіяння потерпілим тілесних ушкоджень, а відповідно до роз`яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи» від 07.02.2003 року №2 питання про умисел необхідно вирішувати виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння,зокрема враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки.

Зокрема, зазначає, що в обвинуваченого та потерпілих до подій, які відбувалися 08.02.2016 року, будь-яких відносин не було. Стверджує, що ініціатором конфлікту були потерпілі, які прийшли до обвинуваченого додому з`ясовувати стосунки з ним, озброївшись цвяхотягом та металічною трубою. Як тільки обвинувачений відкрив двері, потерпілі зненацька нанесли йому удар пляшкою по голові, чим заподіяли йому тілесні ушкодження. Незважаючи на те, що потерпілі заперечили, що мали з собою пляшку, при огляді місця події в помешканні обвинуваченого не було виявлено порожніх пляшок чи будь-яких слідів можливого розпивання спиртних напоїв. Натомість потерпілий ОСОБА_11 на момент події перебував в стані алкогольного сп`яніння, що підтверджується письмовими доказами щодо вмісту алкоголю в крові потерпілого 1,8 проміле, який додано прокурором під час дослідження доказів.

Посилається на те, що під час огляду місця події у помешканні ОСОБА_7 крім розбитої пляшки, було виявлено розбиту шибку вхідних дверей будинку, що свідчить про проникнення потерпілих до будинку обвинуваченого без законних підстав.

Вважає, що суд першої інстанції безпідставно не взяв до уваги висновок експерта №42 про судову медичну експертизу ОСОБА_7 , що підтверджує факт нанесення обвинуваченому тілесних ушкоджень, а також висновок судово-психіатричної експертизи, згідно якого обвинувачений не в повній мірі усвідомлював свої дії на момент події, що свідчить про перебування обвинуваченого в стані сильного хвилювання,стресу.

Вважає, що відповідно до вимог ч.1 ст. 36 КК України та роз`яснень постанови Пленуму ВСУ №1 від 26.04.2002 року «Про судову практику у справах про необхідну оборону» в діях ОСОБА_7 мала місце необхідна оборона від протиправних посягань з боку потерпілих, а тому, в силу вимог ч.5 ст.36 КК України, її підзахисний не може бути притягнутий до кримінальної відповідальності.

Вказує, що суд першої інстанції в порушення вимог ч.4 ст.95 КПК України та незважаючи на доводи сторони захисту з приводу недопустимості таких доказів, обґрунтував свої висновки даними (показаннями), що містяться в протоколах слідчих експериментів та їх відеозаписах з участю обвинуваченого, потерпілих та свідків. Крім того, звертає увагу на те, що відеозапис слідчого експерименту від 31.05.2016 року (показання обвинуваченого ОСОБА_7 на досудовому слідстві) не містить роз`яснень прав обвинуваченому та вказані відеозаписи відтворень в порядку ст.290 КПК України не відкривалися стороні захисту.

Зазначає, що суд першої інстанції взяв до уваги суперечливі показання свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , які є близькими родичами потерпілих, натомість безпідставно відхилив показання свідка ОСОБА_16 .

Сторона захисту звертає увагу на те, що під час судового розгляду було порушено право обвинуваченого на захист, зокрема, розгляд судом клопотання прокурора щодо продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою 30.09.2016 року відбувся за відсутності обвинуваченого та його захисника, за участю тільки прокурора в позапроцесуальному порядку, оскільки розгляд клопотання на цей день не призначався та в матеріалах справи відсутні повідомлення про виклик учасників судового провадження на вказану дату, наявна тільки вимога на доставку обвинуваченого, проте його не було доставлено.

Просить вирок Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області відносно ОСОБА_7 від 25.01.2017 року скасувати, а кримінальне провадження закрити за відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення. Звільнити ОСОБА_7 в залі суду з-під варти. В задоволенні цивільного позову потерпілих відмовити.

- потерпілі ОСОБА_10 та ОСОБА_11 вважають, що вирок суду першої інстанції в частині призначення ОСОБА_7 покарання не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості. Також не погоджуються з розміром, стягнутої судом в їхню користь, моральної шкоди.

Посилаються на те, що суд першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_7 не дав належної оцінки обставинам вчиненого злочину, особі обвинуваченого та призначив м`яку міру покарання обвинуваченому, який вчинив тяжкий злочин, не усвідомив наслідків вчиненого, не розкаявся, а навпаки, з метою уникнення відповідальності за скоєне, перекручував дійсні обставини справи, видумав свою версію події. Зокрема, обвинувачений у своїх поясненнях суду зазначав, що в період первинної словесної розмови із потерпілими через привідчинені ним двері, в момент, коли він повернувся і заходив у будинок, його хтось із потерпілих вдарив по голові. В той же час, ОСОБА_7 категорично заявив в суді про те, що потерпілі, коли з ним говорили, нічого в руках не мали. Крім того, обвинувачений зазначав, що вдарив потерпілих не більше одного разу та не переслідував потерпілого ОСОБА_11 . Разом з тим, згідно висновків судово-медичних експертиз, кожному із потерпілих нанесено не менше трьох ударів, а свідок ОСОБА_17 у суді ствердила про переслідування ОСОБА_7 потерпілого ОСОБА_11 .

Потерпілі вважають, що суд першої інстанції безпідставно не задоволив в повному обсязі заявлені ними позови про стягнення з ОСОБА_7 моральної шкоди. Вказують, що в своїх цивільних позовах належно обґрунтували всю глибину перенесених ними моральних страждань, оскільки вони внаслідок тілесних ушкоджень, заподіяних ОСОБА_7 стали інвалідами і не впевнені в одужанні в майбутньому. Вважають, що стягнення з ОСОБА_7 по 200000 грн. моральної шкоди є справедливим еквівалентом за перенесені ними фізичні болі та моральні страждання.

Просять змінити вирок Рожнятівського районного суду від 26.01.2017 року в частині призначеного ОСОБА_7 покарання, ухваливши в цій частині новий вирок, застосувавши більш суворе покарання обвинуваченому. Змінити вирок суду в частині стягнення з ОСОБА_7 моральної шкоди, постановивши в цій частині нове рішення про стягнення з обвинуваченого в їхню користь по 200000 грн. моральної шкоди.

- начальник Рожнятівського відділу Калуської місцевої прокуратури ОСОБА_13 не оспорюючи доведеність вини та кваліфікації діяння обвинуваченого, вважає вирок суду першої інстанції незаконним та таким, що підлягає скасуванню з підстав невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.

В обґрунтування своїх доводів посилається на те, що призначаючи покарання обвинуваченому, суд не мотивував, а тільки констатував факт врахування обмеженої осудності ОСОБА_7 як обставини, що пом`якшує його покарання. При цьому, вважає, що наявність у ОСОБА_7 психічного розладу не може давати суду підстав для визнання цієї обставини такою, що пом`якшує покарання, оскільки поєднання з цим розладом схильності обвинуваченого до агресії, його дратівливість, емоційна нестійкість не схвалюється суспільством, зокрема жителями вулиці, де проживає обвинувачений. Крім того, звертає увагу на те, що під час судового розгляду обвинувачений ніяк не співчував потерпілим, а навпаки, постійно проявляв агресію, кричав на них та свідків.

Просить вирок Рожнятівського районного суду від 25.01.2017 року щодо ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 121 КК України скасувати, ухвалити новий вирок, яким обвинуваченому призначити покарання за ч.1 ст. 121 КК України у виді позбавлення волі на строк вісім років.

Під час апеляційного розгляду:

- прокурор підтримав вимоги поданої ним апеляційної скарги, просив її задовольнити, скасувати вирок суду та ухвалити новий вирок, яким обвинуваченому призначити покарання за ч.1 ст. 121 КК України у виді позбавлення волі на строк вісім років. Заперечив з приводу поданої захисником обвинуваченого адвокатом ОСОБА_8 апеляційної скарги, просив її відхилити;

- обвинувачений ОСОБА_7 та його захисники ОСОБА_8 , ОСОБА_9 підтримали вимоги апеляційної скарги, просили її задовольнити, скасувати вирок суду, а кримінальне провадження закрити за відсутністю в діях обвинуваченого складу кримінального правопорушення, в задоволенні цивільних позовів потерпілих відмовити; просили відмовити в задоволенні апеляційних скарг прокурора та потерпілих;

- потерпілі ОСОБА_10 та ОСОБА_11 та їх представник адвокат ОСОБА_12 підтримали вимоги апеляційних скарг та просилили їх задовольнити; змінити вирок суду в частині призначеного ОСОБА_7 покарання, застосувавши більш суворе покарання обвинуваченому, а також в частині стягнення з ОСОБА_7 моральної шкоди, стягнувши з обвинуваченого в їхню користь по 200000 грн. моральної шкоди; просили відмовити в задоволенні апеляційної скарги захисника ОСОБА_8 ; підтримали доводи апеляційної скарги прокурора.

Заслухавши доповідь судді, думку учасників процесу з приводу поданих апеляційних скарг, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню, вирок суду необхідно скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції за наступних підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.

Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, тобто кожний доказ повинен бути оціненим з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

В силу ст.373 КПК України обвинувальний вирок не може ґрунтуватись на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Відповідно до вимог п.1 ч.1 ст.409 КПК України, підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неповнота судового розгляду.

Відповідно до вимог ст.374 КПК України суд першої інстанції в мотивувальній частині обвинувального вироку повинен дати аналіз всім зібраним у справі доказам щодо їх допустимості, достовірності і достатності, викласти формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, обґрунтувати свій висновок в частині доведеності вини обвинуваченого конкретними доказами, вказати які саме фактичні дані підтверджують обставини вчиненого злочину і навести мотиви за якими суд не бере до уваги окремі докази.

Однак, суд першої інстанції, обмежившись простим перерахуванням доказів, досліджених в судовому засіданні, не проаналізував їх зміст, не вказав які саме фактичні дані вони підтверджують, як співвідносяться між собою та чи достатні для прийняття відповідного процесуального рішення.

Згідно ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя . (Справа "Салов проти України")

Необхідно звернути увагу на те, що метою судочинства є не лише формальне вирішення питань, що вирішуються судом при ухваленні вироку відповідно до вимог ст.368 КПК України, а досягнення правосуддя, в зв`язку з чим суд зобов`язаний дати відповідь на аргументи сторін та вказати на доводи, що лежать в основі прийнятого ним рішення й забезпечують його правосудність.

Відсутність належної мотивації висновків суду призводить до того, що сторона позбавляється можливості обґрунтувати свою позицію під час оскарження вироку суду, а суд вищої інстанції - переглянути його.

Так, зі змісту показань обвинуваченого ОСОБА_7 в суді першої інстанції вбачається, що він не заперечує той факт , що саме він заподіяв потерпілим ОСОБА_10 та ОСОБА_11 тяжкі тілесні ушкодження, однак вважає, що діяв в межах необхідної оборони, оскільки захищався від неправомірних дій потерпілих, які будучи озброєні цвяхотягом, протиправно, з застосуванням насильства намагались вторгнутись в його житло, пошкодили вхідні двері та нанесли йому удар пляшкою по голові, чим заподіяли тілесні ушкодження.

Однак, суд першої інстанції, обмежившись простим переліком сукупності доказів, які були досліджені під час судового засідання, не проаналізувавши їх з точки зору достатності та взаємозв`язку, не вказав, які саме докази спростовують вищевказані доводи обвинуваченого ОСОБА_7 , вказують на те що обвинувачений не знаходився у стані необхідної оборони та підтверджують його винуватість у вчинені злочину.

Суд першої інстанції прийшов до висновку, що вищевказані доводи обвинуваченого ОСОБА_7 спростовуються послідовними та несуперечливими показаннями потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_11 щодо обставин вчиненого відносно них злочину.

Разом з тим, в своїх показаннях потерпілі ОСОБА_10 та ОСОБА_11 в категоричній формі заперечували факт нанесення будь-яких тілесних ушкоджень обвинуваченому ОСОБА_7 , хоча відповідно до висновку експерта №42 від 11.02.2016 року у останнього були встановлені синець та садна в ділянці голови та шиї, подряпини в ділянці шиї, грудної клітки зліва, правого передпліччя, які відносяться до легких тілесних ушкоджень.

При цьому, суд першої інстанції, в порушення вимог ст.373 КПК України, допускаючи протиріччя, ґрунтуючись на припущеннях і всупереч показанням потерпілих, які визнав правдивими, прийшов до безпідставного висновку, що вищевказані тілесні ушкодження ОСОБА_7 могли були спричинені потерпілим ОСОБА_11 у ході захисту потерпілого ОСОБА_10 від злочинних дій обвинуваченого.

Суд першої інстанції також прийшов до висновку, що пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 про те, що потерпілі ОСОБА_10 та ОСОБА_11 намагались незаконно вторгнутись в його житло та пошкодили вхідні двері спростовуються поясненнями потерпілих та свідків, оскільки скло у дверях розбилося через те, що обвинувачений різко відкривши вхідні двері, вдарив ними об стіну.

Однак, суд першої інстанції не звернув увагу на те, що з протоколу огляду місця події від 08.02.2016 року та долученої до нього фото таблиці вбачається, що під час огляду будинку за місцем проживання обвинуваченого були встановлені пошкодження на дверях у виді подряпин та розбитого скла у лівому куті та осколки скла в коридорі будинку при вході. (т.1 а.п.154-161)

Враховуючи, що осколки скла знаходяться всередині будинку, а зі змісту фототаблиці вбачається, що вхідні двері відкриваються назовні, то вказані дані дають підстави прийти до висновку, що скло на вхідних дверях не могло бути розбито за обставин, які визнані судом доведеними.

Крім того, суд першої інстанції допустив істотні протиріччя відносно знаряддя злочину, яким ймовірно були нанесені тяжкі тілесні ушкодження потерпілим ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , оскільки встановивши, що таким знаряддям є металевий предмет, схожий на лом, в подальшому прийшов до висновку, що обвинувачений ОСОБА_7 наносив удари потерпілим як цвяхотягом, який принесли потерпілі, так і ломом, який належав обвинуваченому.

Так, суд вказав на те, що ОСОБА_7 свідомо приховав лом від поліції під час огляду місця події з метою уникнути відповідальності та створити враження, що він наносив удари тільки цвяхотягом, який принесли потерпілі.

Крім того, суд послався на пояснення експерта ОСОБА_18 , яка стверджувала, що тілесні ушкодження потерпілим ОСОБА_10 та ОСОБА_11 могли бути заподіяні, як ломом так і цвяхотягом, які визнані речовими доказами.

Обґрунтовуючи доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 , суд першої інстанції також послався на висновок експерта № 49 від 10.03.2016 року, відповідно до якого на цвяхотязі знайдено мікросліди крові, видова і статева приналежність якої не встановлена. ( т.1.а.к.п.189-190), що також дає підстави вважати, що вказаний цвяхотяг міг бути використаний як знаряддя злочину.

Колегія суддів вважає, що правильне встановлення знаряддя злочину, з урахуванням обставин по даному кримінальному провадженню, є надзвичайно важливим, оскільки може вплинути не тільки на правильність кваліфікації дій обвинуваченого, а і на обґрунтованість висновку щодо наявності в його діях складу кримінального правопорушення.

Таким чином, суд першої інстанції обмежившись тільки посиланням на сукупність зібраних доказів та наведенням їх короткого змісту, не проаналізував їх щодо допустимості, достовірності та достатності, не вказав які саме фактичні дані підтверджують правильність висновку проте , що обвинувачений ОСОБА_7 не знаходився у стані необхідної оборони і винний у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України.

Крім того, суд першої інстанції послався на дані слідчих експериментів за участю обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_9 ,за участю потерпілих ОСОБА_11 , ОСОБА_10 , свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_19 .

Відповідно до вимог ст. 240 КПК України з метою перевірки і уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, слідчий, прокурор має право провести слідчий експеримент шляхом відтворення дій, обстановки, обставин певної події, проведення необхідних дослідів чи випробувань.

Разом з тим, відповідно до вимог ч.4.ст. 95 КПК України суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому ст. 225 КПК України. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них.

Посилаючись на відповідні протоколи слідчих експериментів, які фактично являють собою показання підозрюваного ОСОБА_7 , потерпілих та свідків на місці вчинення злочину, суд першої інстанції не конкретизував, які саме відомості були перевірені та уточнені під час проведення вищевказаних слідчих дій та які дані вказаних протоколів він приймає до уваги.

Враховуючи наведене, приймаючи до уваги вищевказану сукупність допущених судом першої інстанції істотних порушень кримінального процесуального закону та допущену судом неповноту судового розгляду, яка полягає у тому, що залишилися недослідженими обставини, з`ясування яких необхідно для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення по даному кримінальному провадженню, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню, а вирок суду необхідно скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Задовольняючи частково апеляційні скарги та призначаючи новий розгляд в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції, відповідно до положень ч.2 ст.415 КПК України, не вправі вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність чи недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання, а тому доводи апеляційних скарг підлягають ретельній перевірці при новому розгляді кримінального провадження в суді першої інстанції.

Міру запобіжного заходу, обрану ОСОБА_7 , колегія суддів, враховуючи положення ст.ст. 177, 178, 183 КПК України, вважає за необхідне залишити без змін, продовживши строк тримання його під вартою на шістдесят днів.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 409-412, 415, 419 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційні скарги начальника Рожнятівського відділу Калуської місцевої прокуратури ОСОБА_13 , потерпілих ОСОБА_11 та ОСОБА_10 , захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на вирок Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 25 січня 2017 року задовольнити частково.

Вирок Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 25 січня 2017 року відносно ОСОБА_7 скасувати та призначити новий розгляд кримінального провадження у Рожнятівському районному суді Івано-Франківської області.

Обрану ОСОБА_7 міру запобіжного заходу у виді тримання під вартою продовжити на шістдесят днів, тобто до 27 травня 2017 року, включно.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Головуючий підпис ОСОБА_2

Судді: підписи ОСОБА_3

ОСОБА_4

З оригіналом згідно. Суддя: ОСОБА_2