АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД М. КИЄВА
Справа №11-кп/796/852/2017 Головуючий в І інстанції ОСОБА_1
Категорія: ч. 1 ст. 125 КК України Суддя - доповідач ОСОБА_2
Ухвала

Іменем України

11 травня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря

судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою потерпілого ОСОБА_6 на ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 26 січня 2017 року відносно ОСОБА_7 ,

за участю учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 , потерпілого ОСОБА_6

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 26 січня 2017 року ОСОБА_7 звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України на підставі ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків притягнення до кримінальної відповідальності, кримінальне провадження відносно нього закрито.

Згідно обвинувального акту, 24.09.2014 року близько 14 години біля другого під`їзду будинку АДРЕСА_1 між ОСОБА_7 та ОСОБА_6 на побутовому грунті виник конфлікт, під час якого в обвинуваченого виник злочинний умисел, спрямований на спричинення тілесних ушкоджень потерпілого. В ході реалізації свого умислу ОСОБА_7 усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, наніс ОСОБА_6 один удар рукою зібраною у кулак в область лівого ока, спричинивши останньому тілесні ушкодження, що відносяться до легких (висновок експерта № 2692).

Органом досудового розслідування дії ОСОБА_7 кваліфіковані за ч. 1 ст. 125 КК України, як спричинення потерпілому легких тілесних ушкоджень.

В ухвалі, суд пославшись на те, що злочин, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_7 , мав місце у вересні 2014 року та на час проведення підготовчого судового засідання в суді першої інстанції пройшло більш ніж 2 роки звільнив ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності, у зв`язку з чим закрив кримінальне провадження.

На ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 26.01.017 року потерпілий ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить переглянути вказану ухвалу на відповідність нормам матеріального права та задовольнити його позов в частині відшкодування матеріальної шкоди.

В апеляційній скарзі потерпілий вказує на те, що суд приймаючи відповідне рішення, не надав належну оцінку тому, що ОСОБА_7 без жодних на те причин, без сварок і попереджень, з жорстокістю і прямим умислом наніс йому тілесні ушкодження, чим спричинив потерпілому моральні та фізичні страждання, які мають місце і до теперішнього часу.

В доповненнях до апеляційної скарги потерпілий вказує на неповноту судового розгляду по справі, зокрема, на думку потерпілого, судом першої інстанції факт не скоєння ОСОБА_7 в період з 24.09.2014 року до 24. 09.2016 року іншого злочину середньої тяжкості, тяжкого або особливо тяжкого злочину, під час постановлення ухвали не перевірено та оцінки цьому не надано. І вказана неповнота судового розгляду є підставою на думку апелянта для скасування оскаржуваної ухвали та призначення нового розгляду в суді першої інстанції.

Заслухавши суддю доповідача, доводи потерпілого, який підтримав апеляційну скаргу з доповненнями та просив їх задовольнити, думку прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги потерпілого та просила залишити ухвалу в силі, доводи обвинуваченого, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги потерпілого, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга потерпілого не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України, кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Частина третя статті 288 КПК України вказує на те, що суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної в відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до роз`яснень, даних у п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №12 « Про практику застосування судами законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності», при вирішенні питання про звільнення особи від кримінальної відповідальності суд повинен переконатися, що діяння, яке поставлено особі за провину, дійсно мало місце, що воно містить склад злочину і особа винна в його вчиненні, а також, що умови та підстави її звільнення від кримінальної відповідальності передбачені КК і лише після цього має бути постановлено відповідне судове рішення у визначеному КПК порядку. При цьому ухвалити рішення про звільнення особи від кримінальної відповідальності можна лише за наявності її згоди на закриття справи з відповідної підстави.

Згідно з вимогами п. 1 ч. 1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності у разі вчинення нею злочину невеликої тяжкості, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минуло два роки.

Матеріально правовими підставами звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності є: закінчення встановлених ч. 1 ст. 49 КК України строків, відсутність обставин, що порушують їх перебіг ( ч.ч. 2-4 ст. 49 КК України).

Процесуально правовими підставами звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінчення строків давності є: згода обвинуваченого на таке звільнення від кримінальної відповідальності.

Так, з матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_7 вчинено кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 125 КК України. Санкція вказаного Закону про кримінальну відповідальність передбачає - штраф до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадськими роботами на строк до двохсот годин, або виправними роботами на строк до одного року.
Відповідно до ч. 2 ст. 12 КК України, злочином невеликої тяжкості є злочин, за який передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років або інше, більш м`яке покарання за винятком основного покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

З наведеного вбачається, що ОСОБА_7 вчинено кримінальне правопорушення невеликої тяжкості.

Крім того, з наведених в ухвалі фактичних обставин вбачається, що кримінальне правопорушення ОСОБА_7 вчинив 24 вересня 2014 року. А відтак, станом на час розгляду кримінального провадження в суді ( 26 січня 2017 року) пройшло більше ніж два роки.

26 січня 2017 року обвинуваченим ОСОБА_7 заявлено клопотання про звільнення його від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 125 КК України на підставі ст. 49 КК України, тобто в зв`язку з закінченням строків давності.

Як з журналу судового засідання (а.п. 58-59 Т.3), так і з пояснень обвинуваченого ОСОБА_7 в суді апеляційної інстанції вбачається, що перед вирішенням даного клопотання судом була з`ясована думка всіх учасників провадження, і зокрема, обвинуваченого, який дав згоду на закриття справи з нереабілітуючих підстав.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 286 КПК України, в разі, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання. Наведена норма права кореспондується з Постановою Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №12 « Про практику застосування судами законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності».

Враховуючи наведене, судом першої інстанції, при вирішенні питання про звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України, було дотримано вимог як матеріального так і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги потерпілого ОСОБА_6 про не з`ясування судом в період з 24.09.2014 року по 24.09.2016 року щодо вчинення ним іншого злочину, спростовуються матеріалами самого кримінального провадження, в якому на а.п. 23, на я кому знаходиться в оригінал вимогу про судимість.

Згідно вимог Закону України про кримінальну відповідальність ( ч. 5 ст. 74 КК України), лише у випадку, коли особа заперечує проти закриття справи за нереабілітуючих підстав, якою і є закінчення строків давності, суд, за наявності для цього підстав, визнає особу винною, ухвалює обвинувальний вирок і звільняє її від покарання, керуючись ст.49, ч. 5 ст. 74 КК України.

Що стосується питання відшкодування ОСОБА_6 матеріальної та моральної шкоди, про що вказував потерпілий в апеляційній скарзі, то потерпілий в рамках даного кримінального провадження не заявляв цивільний позов, і тому це питання має вирішуватись в порядку цивільного судочинства.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала суду є законною та обґрунтованою, а тому не вбачає підстав для її скасування та задоволення апеляційної скарги ОСОБА_9 .

Керуючись ст. ст.376, 404, 405, 407, 408, 409, 418, КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 26 січня 2017 року, якою ОСОБА_7 звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України на підставі ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків притягнення до кримінальної відповідальності, а кримінальне провадження відносно нього закрито, - залишити без змін.

Апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення.

С у д д і:

__________ _____________ _____________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4