Дата документу 23.01.2017 Справа № 554/300/17
Справа № 554/300/16-к
Провадження № 1-кс/554/629/2017

У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 січня 2017 року м. Полтава
Слідчий суддя Октябрського районного суду міста Полтави ОСОБА_1 ,
при секретарі - ОСОБА_2 ,
за участю слідчого ОСОБА_3
прокурора - ОСОБА_4
володільця майна ОСОБА_5
захисника ОСОБА_6
В С Т А Н О В И В:
Слідчий звернувся до суду з клопотанням про арешт вилученого майна, в обґрунтування якого посилається на наступне.
Досудовим розслідуванням встановлено, що в період часу з 13:00 години 16.01.2017 року по 07:25 годину 17.01.2017 року (точного часу досудовим розслідуванням не встановлено) ОСОБА_7 за попередньою змовою з ОСОБА_5 перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, діючи, умисно, з метою заволодіння чужим майном, шляхом пошкодження замка на ролетах на вхідних дверях до магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 », проникли до магазину, звідки таємно викрали товар (одяг) вартістю зі слів потерпілої 200 000 гривень (матеріальний збиток встановлюється).
16.01.2017 у ході безпосереднього переслідування ОСОБА_7 , після вчинення кримінального правопорушення, було встановлено, що останній перебуває за адресою: АДРЕСА_2 .
Відповідно до ч. 3 ст. 233 КПК України слідчий, прокурор має право до постановлення ухвали увійти до житла чи іншого володіння особи лише у невідкладних випадках пов`язаних із рятуванням життя людей та майна чи безпосереднім переслідуванням осіб, які підозрюються у вчинені злочину. У такому випадку прокурор, слідчий за погодженням з прокурором забовязаний невідкладно після вчинення таких дій звернутися з клопотанням про проведення обшуку до слідчого судді.
Відповідно до положення ч.1 ст. 234 КПК України, обшук проводиться з метою виявлення та фіксації відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення, відшукання знаряддя кримінального правопорушення або майна, яке було здобуте у результаті його вчинення, а також встановлення місцезнаходження розшукуваних осіб.
На підставі викладеного, у зв`язку з безпосереднім переслідування злочинця, слідчим СВ Полтавського ВП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_8 було прийнято рішення проникнути до житла за адресою: АДРЕСА_2 . Водночас, слідчим отримано письмовий дозвіл на проведення огляду квартири від ОСОБА_9 , яка на законних підставах володіє нею володіє.
Під час проведення огляду за адресою АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_10 , виявлено та вилучено:
-кофту спортивну, чорного кольору із написом на емблемі, розміру «м»;
-спортивні штани, сірого кольору із блакитними втавками та блакитними шнурками, розмір «L»;
-джинси чоловічі, синього кольору із написом «Ciness Premsum» та пояс шкіряний чорного кольору;
-куртка чоловіча, чорного кольору з написом «DNA New York», розмір «S»;
-мобільний телефон «Motorolla C 650», ІМЕІ: НОМЕР_1 з сім-картою «МТС»
-мобільний телефон «Stell 2001», ІМЕІ: НОМЕР_2 , з сім картою «Life»;
За результатами проведеного огляду складений протокол, а також проведено вилучення вказаних речей.
В ході допиту потерпіла ОСОБА_11 повідомила, що по вул. І. Мазепи в м. Полтава має магазин «Єлена» з продажу виробів з шкіри та хутра. Так, 16.01.2017 року близько 13:00 год. зачинила магазин та пішла у справах. 17.01.2017 року близько 07:25 год. працівники охорони повідомили проте, що магазин відчинений. Приїхавши до магазину виявила, що замки на ролетах пошкоджені, відчинивши їх виявила крадіжку товару, серед якого були жіночі та чоловічі куртки в кількості близько 80 штук.
Відповідно до ч.1 ст.167 КПК України тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення.
Тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони: підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди.
Вбачається, що вилучені засобу зв`язку могли використовуватися підозрюваними ОСОБА_7 та ОСОБА_5 для спілкування під час вчиненні кримінального правопорушення. Крім того, вилучений одяг міг зберегти сліди вчинення кримінального правопорушення.
Таким чином, враховуючи вказані обставини, є обґрунтовані підстави вважати, що виявлені та вилучені під час огляду речі можуть бути доказами вчинення кримінального правопорушення.
Слідчий в судовому засіданні підтримав заявлене клопотання та прохав його задовольнити.
Прокурор підтримав клопотання слідчого та просив задовольнити його в повному обсязі.
Володілець майна просить відмовити в задоволенні клопотання з огляду на те, що дані речі не відносяться до даного кримінального провадження.
Представник володільця майна в судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання та прохав суд відмовити у задоволенні клопотання про накладення арешту.
Дослідивши матеріали справи, приходжу до наступного.
Згідно п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна. Відповідно до ч. 5 ст. 132 КПК України, під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Згідно вимог п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.
За змістом ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 цього Кодексу, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.
Згідно ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Відповідно до ч.2 ст.173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу).
Згідно ч. 11 ст. 170 КПК України, заборона на використання майна, а також заборона розпоряджатися таким майном можуть бути застосовані лише у випадках, коли їх незастосування може призвести до зникнення, втрати або пошкодження відповідного майна або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.
Слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу (ч. 1 ст. 173 КПК України).
Слідчим доведено, що вищевказане майно, має значення для забезпечення даного кримінального провадження, за існування розумних підозр вважати, що це майно є доказом злочину, за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.
На виконання вимог ч.1 ст.173 КПК України слідчий довів необхідність арешту майна, а також наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.170 КПК України.
На даному етапі досудового розслідування його потреби виправдовують втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.
Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 117, 131, 132, 167, 170-173, 175, 309 КПК України, -
Клопотання слідчого СВ Полтавського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Полтавській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_3 - задовольнити.
Накласти арешт на майно виявлене та вилучене в ході огляду місця події 17.01.2017 року, за адресою: АДРЕСА_2 , а саме: кофта спортивна, чорного кольору із написом на емблемі, розміру «м»; спортивні штани, сірого кольору із блакитними втавками та блакитними шнурками, розмір «L»; джинси чоловічі, синього кольору із написом «Ciness Premsum» та пояс шкіряний чорного кольору; куртка чоловіча, чорного кольору з написом «DNA New York», розмір «S»; мобільний телефон «Motorolla C 650», ІМЕІ: НОМЕР_1 з сім-картою «МТС»; мобільний телефон «Stell 2001», ІМЕІ: НОМЕР_2 , з сім картою «Life»; мобільний телефон «Nokia 6300», ІМЕІ: НОМЕР_3 з сім-картою білого кольору.
Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Полтавської області на протязі 5 днів з моменту проголошення.
Слідчий суддя ОСОБА_1