Справа № 367/7062/16-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/270/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 54 21.03.2017

УХВАЛА
Іменем України
21 березня 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю прокурора: ОСОБА_5 ,

при секретарі: ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника - адвоката ОСОБА_8 , на вирок Ірпінського міського суду Київської області від 06 січня 2017 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Яготин Київської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, останній раз
19.10.2015 р. Яготинським районним судом Київської області за ч. 1 ст. 309, ст. 71 КК України до 2 років 6 місяців обмеження волі,-
визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 390 КК України та призначено йому покарання у виді 1 (одного) року позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.71КК України, за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за попереднім вироком Яготинського районного суду Київські області від 19.10.2015, ОСОБА_7 визначено остаточне покарання у виді 1 (одного) року 05 (п`яти) місяців позбавлення волі.

В С Т А Н О В И Л А :
Згідно вироку суду, ОСОБА_7 , будучи засудженим 19.10.2015 р. Яготинським районним судом Київські області за ч. 1 ст. 309, ст. 71 КК України до 2 років 6 місяців обмеження волі, відбуваючи покарання у вигляді обмеження волі в Ірпінському виправному центрі №132 (далі ІВЦ-132), що знаходиться за адресою: Київська область, смт. Коцюбинське, вул. Залізнична 1, будучи письмово ознайомленим із межами ІВЦ-132, порядком і умовами відбування покарання у вигляді обмеження волі та попередженим про кримінальну відповідальність згідно ч. 1 ст. 390 КК України за вчинення самовільного залишення меж установи чи контрагентського об`єкту, 25.07.2016 р. приблизно о 22 год 00 хв (точний час досудовим розслідуванням не встановлено), з метою ухилення від відбування покарання подолав паркан виправної установи та направився пішки до м. Києва, чим самовільно залишив встановлені межі ІВЦ-132, порушивши режим та умови відбування покарання.
25.07.2016 р. о 23 год. 00 хв., під час проведення оперативних заходів по розшуку засудженого співробітниками ІВЦ-132, ОСОБА_7 було виявлено біля магазину «Новус» за адресою: м. Київ, вул. Академіка Палладіна, 7-а, поблизу станції метро «Академмістечко» та доставлено до ІВЦ-132 для подальшого відбування покарання.

Своїми діями ОСОБА_7 скоїв злочин, передбачений ч. 1 ст. 390 КК України, а саме: самовільне залишення місця обмеження волі, вчинене особою, засудженою до обмеження волі.
Не погоджуючись з вироком, обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник адвокат ОСОБА_8 в апеляційних скаргах, не оспорюючи доведеність вини у вчиненні інкримінованого ОСОБА_7 кримінального правопорушення та правильність кваліфікації його дії, просять вирок суду змінити та пом`якшити призначене покарання.
В обґрунтуванні вказують, що ОСОБА_7 свою вину у вчиненому кримінальному правопорушенні визнав повністю, щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину, вважають призначене покарання занадто суворим та таким, що не відповідає особі обвинуваченого.
Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який підтримав судове рішення, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Оскільки, встановлені судом першої інстанції фактичні обставини справи та правильність кваліфікації дій ОСОБА_7 учасниками судового розгляду у апеляційному порядку не оскаржуються, тому колегією суддів вони не перевіряються.

Доводи обвинуваченого та його захисника про пом`якшення покарання є необґрунтованими.

Так, при призначенні покарання, відповідно до вимог ст. 65 КК України, судом першої інстанції було враховано ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого, його щире каяття, повне визнання своєї вини та ставлення до вчиненого.

Таким чином, суд врахував всі обставини вчинення злочину, та призначив покарання, яке за своїм видом та розміром відповідає тяжкості скоєного, особі винного, та дійшов обґрунтованого висновку, що виправлення обвинуваченого не можливе без ізоляції його від суспільства.

Доводи ОСОБА_7 та його захисника про те, що судом першої інстанції при призначенні покарання не було враховано дані про особу обвинуваченого не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження.

На думку колегії суддів, призначене обвинуваченому покарання за своїм видом та розміром відповідає тяжкості скоєного злочину, особі обвинуваченого і є необхідним та достатнім для його виправлення і попередження нових злочинів, а тому підстав для задоволення апеляційних скарг немає.

Порушень матеріального чи процесуального права при розгляді справи та ухваленні вироку, які б давали підстави для зміни чи скасування вироку колегія суддів не знаходить.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :
Вирок Ірпінського міського суду Київської області від 06 січня 2017 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін.

На ухвалу може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 3-х місяців з дня її проголошення, а засудженим, в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Судді: