Справа № 381/3533/16-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/199/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 18 16.02.2017

УХВАЛА
Іменем України
16 лютого 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

секретаря судових засідань ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 на вирок Фастівського міськрайонного суду Київської області від 05 грудня 2016 року, яким

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Фастів, Київської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

- визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України,
ВСТАНОВИЛА:
Вироком Фастівського міськрайонного суду Київської області від 05 грудня 2016 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки; остаточне покарання ОСОБА_6 визначено на підставі ст.71 КК України, за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання до призначеного покарання невідбутої частини покарання за попереднім вироком Фастівського міськрайонного суду Київської області від 25 травня 2016 року, у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки 1 (один) місяць.

За вироком суду, ОСОБА_6 визнано винуватим у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненому повторно, за наступних обставин.

23 серпня 2016 року, приблизно о 18 годині 40 хвилин, ОСОБА_6 , перебуваючи в приміщенні магазину «Мобілочка» по вул. Соборній, 65, в м. Фастів, Київської області, побачив на стійці продавця мобільний телефон марки «LG K5 X220», після чого у нього виник умисел на незаконне заволодіння вказаним телефоном з метою особистого збагачення. Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_6 , переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, таємно від оточуючих взяв зі стійки продавця мобільний телефон марки «LG K5 X220» та поклавши його до своєї сумки покинув приміщення магазину, заподіявши таким чином магазину «Мобілочка» майнову шкоду на суму 2 859 гривень.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого, не оспорюючи фактичні обставини провадження та кваліфікацію дій ОСОБА_6 , просить вирок Фастівського міськрайонного суду Київської області від 05 грудня 2016 року, ухвалений відносно ОСОБА_6 змінити та пом`якшити призначене обвинуваченому покарання. Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги захисник посилається на те, що суд першої інстанції при призначенні покарання його підзахисному, хоча і врахував обставини, що його пом`якшують, проте призначив покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості вчиненого ОСОБА_6 злочину і особі винного, та за своїм розміром є явно несправедливим внаслідок суворості. При цьому, на думку захисника, судом першої інстанції не достатньо враховано тих обставин, що ОСОБА_6 вчинив злочин будучи неповнолітнім, завдану шкоду відшкодував у повному обсязі, навчається в 11 класі вечірньої школи, характеризується посередньо, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, що суттєво знижує суспільну небезпеку вчиненого злочину. Таким чином, на переконання захисника, вказані обставини дають підстави для призначення його підзахисному більш м`якого покарання, ніж передбачено законом.

Заслухавши доповідь судді, доводи захисника та обвинуваченого, які підтримали подану апеляційну скаргу та просили її задовольнити, доводи прокурора, який заперечував проти поданої апеляційної скарги, вважаючи вирок суду першої інстанції законним та обґрунтованим, провівши судові дебати, заслухавши останнє слово обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_6 у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненому повторно, тобто у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України обґрунтовані, відповідають фактичним обставинам провадження і підтверджені наявними у справі доказами у їх сукупності, які ніким не оспорюються, в тому числі і обвинуваченим та його захисником.

У відповідності до ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Згідно із ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. При цьому, враховуються ступінь тяжкості вчиненого злочину, особа винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Всупереч доводам апеляційної скарги захисника, суд першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_6 повністю дотримався вимог вищезазначених норм кримінального закону. Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості та характер вчиненого ним злочину, який відповідно до ст. 12 КК України, є злочином середньої тяжкості, особу винного, який характеризується за місцем навчання та проживання посередньо, раніше судимий. Обставинами, які відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання ОСОБА_6 , судом першої інстанції визнано та враховано щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, та вчинення ним злочину у неповнолітньому віці. Обставин, які б обтяжували покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , відповідно до ст. 67 КК України, судом першої інстанції не встановлено.
Колегія суддів звертає увагу на той факт, що ОСОБА_6 вчинив новий злочин під час іспитового строку, встановленого вироком Фастівського міськрайонного суду Київської області від 25 травня 2016 року, яким він був засуджений за вчинення злочинів, передбачених ч.1 ст.186, ч.2 ст.186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки, та звільнений від його відбування з випробуванням на підставі ст.104 КК України, що свідчить про його стійке небажання стати на шлях виправлення та виключає можливість призначення обвинуваченому більш м?якого покарання за ч.2 ст.185 КК України, чи застосуванні більш м`якого виду покарання на підставі ст.69 КК України, як того просить захисник у своїй апеляційній скарзі.
Відповідно до ч.4 ст.71 КК України, остаточне покарання за сукупністю вироків, крім випадків, коли воно визначається шляхом поглинення одного покарання іншим, призначеним у максимальному розмірі, має бути більшим від покарання, призначеного за новий злочин, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком. Таким чином, судом першої інстанції правильно застосовано положення ст.71 КК України при ухваленні оскаржуваного вироку.
Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку про те, що призначене обвинуваченому ОСОБА_6 судом першої інстанції остаточне покарання за сукупністю вироків за своїм видом і розміром є необхідним та достатнім для його виправлення, а також запобігання вчиненню нових злочинів, тобто для досягнення мети, передбаченої ст. 50 КК України.
За таких обставин колегія суддів приходить до висновку про законність, обґрунтованість та вмотивованість ухваленого судом вироку щодо ОСОБА_6 , а також про безпідставність доводів апеляційної скарги захисника з приводу суворості призначеного судом покарання.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -
УХВАЛИЛА:
Вирок Фастівського міськрайонного суду Київської області від 05 грудня 2016 року, ухвалений відносно ОСОБА_6 залишити без змін.
Судді:

__________________ __________________ __________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4