Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 11-кп/781/387/17 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 286 (215) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14.06.2017 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому кримінальне провадження № 0000055 за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 , захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на вирок Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 21 лютого 2017 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Новоукраїнка, Кіровоградської області, громадянина України, із повною загальною середньою освітою, вдівця, працюючого автогрейдеристом в філії «Новоукраїнський автодор», зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , малолітніх дітей, неповнолітніх дітей та осіб похилого віку на утриманні немаючого, раніше не судимого,
засуджено:

- за ч. 2 ст. 286 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки з позбавленням права керувати транспортним засобом на строк 3 (три) роки;

- за ч. 1 ст. 135 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 1 (один) рік.

На підставі ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш судовим, остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки з позбавленням права керувати транспортним засобом на строк 3 (три) роки.

Зараховано в строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення з 21 лютого 2017 року до дня набрання вироком законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Вирішено питання про цивільні позови, судові витрати та речові докази у провадженні

за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_6

захисника адвоката ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_7

в режимі відеоконференції: потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

представника потерпілих адвоката ОСОБА_11

ВСТАНОВИЛА:
Згідно з вироком суду першої інстанції ОСОБА_7 визнано винним у тому, що він вчинив порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого, за наступних обставин.

16.05.2016, близько 19 години 00 хвилин, ОСОБА_7 , порушивши вимоги п. 2.9 (а) Правил дорожнього руху України (далі - ПДР України) (п. 2.9. Водієві забороняється: а) керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння...), та перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, що підтверджується висновком експерта № 1759 від 23.05.16, (2,38 г/дм3), керував автомобілем ВАЗ-2101, реєстраційний номер НОМЕР_1 , в якому на задньому пасажирському сидінні знаходився пасажир ОСОБА_9 , який також перебував в стані алкогольного сп`яніння (1,72 г/дм3), рухався в світлу пору доби по ґрунтовій дорозі по вул. Іщенка в с. Новоподимка Новоукраїнського району Кіровоградської області, в напрямку с. Фурманівка Новоукраїнського району Кіровоградської області. Ігноруючи вимоги п.п. 1.5, 2.3 (б, д) ПДР України (п. 1.5. Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків; п. 2.3. Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну...., технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі; д) не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху), проявив особисту неуважність і безпечність до забезпечення елементарних вимог безпеки, чим позбавив себе можливості вірно оцінювати дорожню обстановку та безпечно керувати автомобілем, порушивши вимоги п. 12.1 ПДР України (п. 12.1 під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним), не обрав безпечної швидкості руху, щоб мати можливість постійно контролювати рух транспортного засобу, під час руху по ґрунтовій дорозі, допустив виїзд автомобіля за межі проїзної частині з подальшим частковим падінням автомобіля в яму, від чого виникла розгерметизація паливної системи та в подальшому автомобіль загорівся й повністю згорів на місці.

У результаті дорожньо-транспортної пригоди: пасажир автомобіля ВАЗ-2101, реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 загинув.

Згідно висновку судово-медичної експертизи № 464 від 24.05.2016 року, при дослідженні трупу ОСОБА_9 виявлено виражене обвугленя в результаті впливу термічного фактора, що в даному випадку призвели до його смерті. Будь-яких інших тілесних ушкоджень не встановлено.

Крім того, вироком суду ОСОБА_7 визнано винним у тому, що він вчинив завідоме залишення без допомоги особи, яка, перебуває в небезпечному для життя стані, коли він ( ОСОБА_7 ) сам поставив потерпілого в небезпечний для життя стан, за наступних обставин.

16.05.2016, близько 19 години 00 хвилин, ОСОБА_7 , порушивши вимоги п. 2.9 (а) Правил дорожнього руху України (далі - ПДР України) допустив виїзд автомобіля за межі проїзної частини з подальшим частковим падінням автомобіля в яму.

В результаті падіння автомобіля в яму виникла розгерметизація паливної системи та в подальшому автомобіль загорівся, проте, ОСОБА_7 вийшов з автомобіля, залишивши потерпілого в небезпеці. У результаті дорожньо-транспортної пригоди: пасажир автомобіля ВАЗ-2101, реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 загинув.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок районного суду скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 135, ч. 2 ст. 286 КК України та призначити покарання: за ч. 1 ст. 135 КК України 1 рік позбавлення волі, ч. 2 ст. 286 КК України 5 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортним засобом на строк 3 роки. На підставі ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортним засобом на строк 3 роки.

Свої доводи апелянт мотивує тим, що при призначенні покарання, судом належним чином не враховано, що ОСОБА_7 вину у вчиненні кримінального правопорушення фактично не визнав, збитки не відшкодував, при цьому у стані алкогольного сп`яніння вчинив два злочини, один із яких є тяжкий.

Зазначає, що діями обвинуваченого внаслідок порушення ним правил безпеки дорожнього руху та в подальшому залишені потерпілого у небезпеці спричинено смерть останнього.

Також наголошує на тому, що районним судом не взято до уваги, що потерпілі у судовому засіданні неодноразово заявляли, що не вибачають ОСОБА_7 .

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 , посилаючись на невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок суворості, просить вирок суду першої інстанції змінити. ОСОБА_7 вважати засудженим: за ч. 2 ст. 286 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки без позбавленням права керувати транспортними засобами; за ч. 1 ст. 135 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 1 (один) рік. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки без позбавленням права керувати транспортними засобами. На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням із іспитовим строком тривалістю 2 (два) роки. В іншій частині вирок суду залишити без змін.

В обґрунтування вимог зазначає, що судом першої інстанції при призначенні покарання не прийнято до уваги, що вчинене ОСОБА_7 кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 286 КК України скоєне останнім з необережності. Також захист стверджує, що судом належним чином не враховано дані про особу обвинуваченого ОСОБА_7 , зокрема те, що обвинувачений є людиною похилого віку, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, на обліках у лікарів психіатра та лікаря нарколога не перебуває має постійне місце проживання та міцні соціальні зв`язки, виключно позитивно характеризується як за місцем проживання так і роботи, на утримання має доньку ОСОБА_12 , малолітню онуку ОСОБА_13 і матір похилого віку ОСОБА_14 та перебуваючи на свободі має готовність відшкодувати завдану шкоду потерпілим.

Вказує на те, що його підзахисний давав правдиві показання щодо подій, які мали місце під час ДТП, активно сприяв розкриттю злочину та не перешкоджав у встановленні істини у провадженні, щиро розкається у скоєному, що на думку апелянта, свідчить про наявність обставин, які пом`якшують покарання - щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину.

Також, на апеляційну скаргу прокурора захисником ОСОБА_8 подано письмові заперечення, в яких наводячи доводи щодо безпідставності апеляційної скарги прокурора, просить залишити її без задоволення.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 та в його інтересах захисника адвоката ОСОБА_8 , які підтримали доводи апеляційної скарги захисника, проти апеляційної скарги прокурора заперечили, думку прокурора, який підтримав свою апеляційну скаргу, при цьому заперечив проти задоволення апеляційної скарги захисника, а також думку потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та їх представника адвоката ОСОБА_11 , які підтримали апеляційну скаргу прокурора, заперечивши проти задоволення апеляційної скарги захисника ОСОБА_8 , перевіривши матеріали кримінального провадження, зваживши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Перевіркою матеріалів кримінального провадження встановлено, що висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених за ч. 2 ст. 286, ч. 1 ст. 135 КК України відповідають фактичним обставинам кримінального провадження і підтверджуються детально наведеними у вироку доказами, які суд всебічно, повно і об`єктивно дослідив, правильно оцінив.

Враховуючи те, що фактичні обставини кримінального провадження та кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 286, ч. 1 ст. 135 КК України прокурором та захисником в апеляційних скаргах не оспорюються, а тому відповідно до вимог ст. 404 КПК України колегія суддів судове рішення в цій частині не переглядає.

За вказаних обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень та правильно кваліфікував його дії за ч. 2 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого, а також за ч. 1 ст. 135 КК України, як завідоме залишення без допомоги особи, яка перебуває в небезпечному для життя стані, коли він сам поставив потерпілого в небезпечний для життя стан.

Доводи апеляційної скарги захисника адвоката ОСОБА_8 щодо невідповідності призначеного покарання тяжкості вчинених кримінальних кримінальних правопорушень та особі обвинуваченого ОСОБА_7 внаслідок суворості є необґрунтованими.

Відповідно до вимог статей 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а при його призначенні суд повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 3 постанови № 7 від 24.10.2003 року (зі змінами) «Про практику призначення судами кримінального покарання досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.

Як вбачається з вироку, при призначенні ОСОБА_7 покарання судом першої інстанції вищевказані вимоги кримінального закону та роз`яснень вищевказаної постанови дотримано.

При вирішенні питання про призначення ОСОБА_7 покарання районний суд в повній мірі врахував ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, які відповідно до ст. 12 КК України відносяться до злочинів невеликої тяжкості та тяжких.

Крім того, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції хоч і не вказав у своєму вироку, однак при призначенні покарання ОСОБА_7 фактично врахував те, що кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 286 КК України є тяжким злочином, вчиненим з необережності.

Характеризуючи особу обвинуваченого ОСОБА_7 , судом першої інстанції враховано те, що останній за місцем проживання та роботи характеризується позитивно, є вдівцем, на утриманні малолітніх дітей, неповнолітніх дітей та осіб похилого віку немає, проживає разом із повнолітньою донькою, яка не працює та малолітньою онукою, офіційно працює, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, за медичною допомогою не звертався, не є інвалідом, є фізично здоровою особою.

Обставин, які б пом`якшували покарання не встановлено. Обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_7 судом першої інстанції визнано вчинення злочину особою, яка перебуває в стані алкогольного сп`яніння.

З урахуванням наведеного, суд правильно дійшов висновку, що виправлення ОСОБА_7 попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень можливе лише в умовах ізоляції від суспільства та призначив йому покарання в межах санкцій частини статей, за якими його визнано винним, із застосуванням положень ст. 70 КК України, що є справедливим, необхідним і достатнім для його виправлення та запобігання вчиненню ним нових злочинів.

Крім того, врахувавши і те, що обвинувачений керував транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, районний суд правильно застосував до нього за ч. 2 ст. 286 КК України і додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на строк 3 роки. Тому, вимоги апеляції захисника ОСОБА_8 стосовно незастосування до його підзахисного за ч. 2 ст. 286 КК України додаткового покарання є неприйнятними.

Безпідставними колегія суддів також визнає доводи сторони захисту про те, що ОСОБА_7 давав правдиві показання щодо подій, які мали місце під час ДТП, щиро розкаються у скоєному, що на думку апелянта, свідчить про наявність обставини, яка пом`якшує покарання - щире каяття, виходячи з наступного.

Щире каяття характерне тим, що засноване на критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки через, зокрема, визнання своєї вини та готовності підлягати кримінальній відповідальності.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, допитаний в ході судового слідства судом першої інстанції ОСОБА_7 свою вину у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень не визнав, обравши позицію, відповідно до якої у вчиненні ДТП винна і особа, яка загинула, шкоду, заподіяну кримінальними правопорушеннями потерпілим не відшкодував, а тому вказані обставини, на думку колегії суддів, не можуть свідчити про його щире каяття у вчиненні кримінальних правопорушень.

Також не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_8 про те, що судом не враховано пом`якшуючу покарання обставину - активне сприяння розкриттю злочину, оскільки сприяння розкриттю злочину здійснюється добровільно у будь-якій формі, зокрема повідомлення правоохоронним органам або суду фактів, надання доказів, іншої інформації, яка має сприяти розкриттю злочину. Крім того, колегією суддів встановлено, що в наданому до суду прокурором обвинувальному акті у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР № 0000055 від 17.05.2016 року стосовно ОСОБА_7 відомості про вказану обставину, що пом`якшує покарання органом досудового розслідування не зазначено.

Не знайшли свого підтвердження і доводи захисника ОСОБА_8 щодо неналежного врахування судом першої інстанції даних про особу обвинуваченого ОСОБА_7 , оскільки як вбачається з вироку суду першої інстанції, вказані обставини, на які є посилання в апеляційній скарзі захисника, були враховані районним судом.

Виходячи з конкретних обставин кримінального провадження, а також те, що внаслідок порушення обвинуваченим правил безпеки дорожнього руху настала смерть потерпілого, вчинення кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння, ставлення до скоєного самого ОСОБА_7 , який у суді першої інстанції заперечував свою винуватість, не відшкодував потерпілим завдану злочинами шкоду, думку потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_15 , які в суді наполягали на призначенні обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі, колегія суддів вважає справедливим призначення покарання обвинуваченому у виді позбавлення волі з його реальним відбуттям.

З огляду на викладене, повністю спростовуються доводи апеляції захисника, що ОСОБА_7 , як особа не представляє суспільної небезпеки.

Таким чином, доводи захисту, які викладені в апеляційній скарзі не можуть бути підставами для застосування до ОСОБА_7 положень ст. 75 КК та звільнення його від відбування покарання з випробуванням.

Перевіркою доводів апеляційної скарги прокурора встановлено, що останній в апеляції просить призначити ОСОБА_7 остаточне покарання у виді позбавлення волі на один рік більше від того строку, який визначений судом першої інстанції, мотивуючи свої вимоги обставинами, які були належним чином враховані при призначенні покарання районним судом, а тому колегія суддів вважає непереконливими доводи прокурора щодо невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, у зв`язку з чим не вбачає підстав для задоволення його апеляційної скарги.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які є підставою для скасування рішення суду першої інстанції, під час апеляційного розгляду колегією суддів не встановлено.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 та захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419 КПК України колегія суддів.

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 та захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Вирок Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 21 лютого 2017 року стосовно ОСОБА_7 залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з моменту її проголошення, а обвинуваченим в той же строк з моменту отримання її копії.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4