УКРАЇНА
Апеляційний суд Житомирської області
Категорія ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 190 КК України Доповідач ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 травня 2017 року колегія суддів Судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Житомирської області в складі:
головуючого судді: ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
секретаря: ОСОБА_5
прокурора: ОСОБА_6
обвинуваченого: ОСОБА_7

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та проживаючого в АДРЕСА_1 , раніше судимого,
- за ч. 2 ст. 190 КК України на 3 (три) роки обмеження волі.
- за ч. 2 ст. 186 КК України на 4 (чотири) роки позбавлення волі.
Відповідно до ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом часткового складення остаточно визначено ОСОБА_7 покарання 4 (чотири) роки 6 (шість) місяців позбавлення волі.
Строк відбуття покарання ОСОБА_7 рахувати з 20 лютого 2017 року.
Запобіжний захід ОСОБА_7 залишено тримання під вартою до набрання вироком законної сили.
Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України ОСОБА_7 зараховано у строк відбуття покарання час попереднього ув`язнення з розрахунку один день ув`язнення за два дні позбавлення волі до набрання вироком законної сили.
Цивільні позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_7 на користь потерпілої ОСОБА_8 3400 (три тисячі чотириста) грн. матеріальної шкоди.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь потерпілої ОСОБА_9 2000 (дві тисячі) грн. матеріальної шкоди.
в с т а н о в и л а:
Згідно вироку, 25 серпня 2016 року близько 20 год. у ОСОБА_7 , який перебував на території стадіону ЗОШ № 28, по вулиці Маршала Рибалка, 17, в м. Житомирі, виник з корисливих мотивів злочинний умисел, направлений на повторне відкрите викрадення чужого майна, яке належить ОСОБА_8 , а саме мобільного телефону марки «IРhоnе 4S», в корпусі білого кольору, який знаходився в її жіночій сумці, що лежала на лаві. Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_7 , дочекавшись поки ОСОБА_8 відійде на безпечну відстань від свої сумки, із вказаної сумки відкрито викрав мобільний телефон марки «IРhоnе 4S», в корпусі білого кольору, та утримуючи його при собі з місця вчинення злочину втік, розпорядившись в подальшому викраденим майном на власний розсуд, завдавши потерпілій матеріальної шкоди на суму 2680 грн. 00 коп.
10 листопада 2016 року близько 16 год. у ОСОБА_7 , який знаходився поблизу будинку № 3 по вул. Рильського в м. Житомирі, виник з корисливих мотивів злочинний умисел, направлений на повторне заволодіння чужим майном шляхом обману, а саме: мобільним телефоном торгівельної марки «Lenovo», моделі «А2010», який належить раніше незнайомій йому ОСОБА_9 . Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_7 попросив ОСОБА_9 надати вказаний мобільний телефон для здійснення термінового телефонного дзвінка, при цьому повідомив останній неправдиві відомості про те, що поверне мобільний телефон після закінчення розмови, хоча наміру повертати його власниці не мав.
В свою чергу, ОСОБА_9 , будучи помилково впевненою в правильності та добросовісності дій ОСОБА_7 , не здогадуючись про його злочинні наміри, добровільно надала останньому належний їй мобільний телефон торгівельної марки «Lenovo», моделі «А2010», для нібито здійснення телефонного дзвінка. Отримавши у вказаний спосіб дане майно, ОСОБА_7 місце вчинення злочину залишив та в подальшому розпорядився ним на власний розсуд, спричинивши ОСОБА_9 матеріальної шкоди на суму 2000 грн.
Своїми умисними діями, які виразились у відкритому викраденні чужого майна (грабіж), вчиненому повторно, ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 186 КК України.
Своїми умисними діями, які виразились в заволодінні чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчиненому повторно, ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 190 КК України.
Обвинувачений ОСОБА_7 в апеляційній скарзі вважає, що судом першої інстанції при встановленні обставин вчинення ним кримінального правопорушення по епізоду заволодіння мобільним телефоном марки «IРhоnе 4S» 25 серпня 2016 року взяті до уваги лише показання потерпілої ОСОБА_8 , без врахування його показань, а тому дії його по цьому епізоду невірно кваліфіковані за 2 ст. 186 КК України.
Вважає, що його дії по даному епізоду необхідно кваліфікувати за ч. 2 ст. 185 КК України.
Також, вказує, що суд не взяв до уваги, те що він вину визнав частково.
Просить вирок суду щодо нього змінити, перекваліфікувати його дії по епізоду викрадення майна у ОСОБА_8 на ч.2 ст. 185 КК України та призначити йому остаточне покарання 4 (чотири) роки 6 (шість) місяців обмеження волі.
Заслухавши доповідача, пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 , який підтримав апеляційну скаргу, прокурора, який заперечив щодо задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали провадження відповідно до вимог ст. 404 КПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Проаналізувавши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про доведеність вини ОСОБА_7 у відкритому викраденні чужого майна (грабіж), вчиненому повторно, обґрунтувавши це належним чином у вироку з посиланням на докази та надавши їм відповідну оцінку.
Так, допитана в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_8 пояснила, що вона з дитиною перебувала на майданчику школи, поряд з нею була її знайома, яка в цей же день і познайомила її з ОСОБА_7 . При собі вона мала сумку з дитячими речами, в яку поклала мобільний телефон, яким користувалася. Коли, вона відійшла за дитиною та залишила сумку на лавці то побачила, що ОСОБА_7 щось став в ній шукати. Відразу підійшовши вона виявила відсутність телефону, попросила, щоб ОСОБА_7 його повернув, але він пішов та на її звернення не реагував. На даний час телефон їй не повернуто.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 не заперечував, що коли з землі біля речей потерпілої підняв телефон, то не повернув його потерпілій, хоч вона і просила про це.
Будь-яких сумнівів щодо належності та допустимості доказів, які суд поклав в обґрунтування вироку колегія суддів не вбачає, а показання обвинуваченого про те, що потерпіла ОСОБА_8 його оговорює вважає надуманими з метою применшення своєї вини.
На думку колегії суддів, вказані докази в своїй сукупності підтверджують правильність висновків суду та спростовують доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 .
За таких обставин, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України та правильно кваліфікував його дії.
Висновки суду щодо епізоду заволодіння майном ОСОБА_9 , а також кваліфікація дій ОСОБА_7 , в апеляційній скарзі не оспорюється та не викликає сумніву в колегії суддів.
Покарання ОСОБА_7 на думку колегії суддів, призначено з дотриманням положень ст. 65 КК України.
Судом були враховано тяжкість вчиненого кримінального правопорушення та наслідки, обставини що пом`якшують та обтяжують його покарання, дані про особу обвинуваченого, який посередньо характеризується за місцем проживання, в тому числі і ті на які посилається обвинувачений.
Підстав вважати призначене ОСОБА_7 покарання явно несправедливим через його суворість колегія суддів не вбачає.
Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження суд першої інстанції при ухваленні вироку щодо ОСОБА_7 не вказав з якого часу слід рахувати йому строк попереднього ув`язнення.
Відповідно до протоколу затримання особи ОСОБА_7 був затриманий 12.11.2016 року. (а.п. 89-92)
15.11.2016 року ухвалою Богунського районного суду м. Житомира до ОСОБА_7 було застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою. (а.п. 93)
За таких обставин, колегія суддів, враховуючи, вимоги ст. 72 КК України вважає за необхідне зарахувати ОСОБА_7 в строк відбуття покарання час попереднього ув`язнення з 12.11.2016 року по 10.05.2017 року з розрахунку 1 (один) день попереднього ув`язнення за 2 (два) дні позбавлення волі.
Враховуючи, що суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційної скарги якщо це не погіршує становища обвинуваченого, з метою усунення суперечностей та сумнівів при виконанні вироку, колегія суддів вважає, що вирок суду щодо ОСОБА_7 підлягає зміні.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які давали б підстави для скасування вироку суду першої інстанції колегія суддів не знаходить.
На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів,-
п о с т а н о в и л а :
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Вирок Богунського районного суду м. Житомира від 20 лютого 2017 року щодо ОСОБА_7 в порядку ч. 2 ст. 404 КПК України - змінити.
Зарахувати ОСОБА_7 в строк відбуття покарання час попереднього ув`язнення з 12.11.2016 року по 10.05.2017 року з розрахунку 1 (один) день попереднього ув`язнення за 2 (два) дні позбавлення волі.
В решті вирок залишити без змін.
Касаційна скарга на судове рішення може бути подана до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який утримується під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.
Судді: