Справа № 369/7744/16-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/401/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 35 06.04.2017

УХВАЛА
Іменем України
06 квітня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

секретаря судових засідань ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27 січня 2017 року, яким
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Боярка, Києво-Святошинського району, Київської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

- визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.289 КК України,
ВСТАНОВИЛА:
Вироком Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27 січня 2017 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.289 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років без конфіскації майна; остаточне покарання ОСОБА_6 визначено на підставі ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання до призначеного покарання невідбутої частини покарання за попереднім вироком Києво-Святошинського районного суду Київської області від 04 вересня 2014 року у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років 3 (три) місяці без конфіскації майна.

За вироком суду, ОСОБА_6 визнано винуватим у незаконному заволодінні транспортним засобом, вчиненому повторно, за наступних обставин.

01 червня 2016 року, приблизно о 12 годині 00 хвилин, ОСОБА_6 , будучи раніше судимим вироком Києво-Святошинського районного суду Київської області від 04 вересня 2014 року за вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст.289 КК України до позбавлення волі на строк 4 роки та на підставі ст.75 КК України звільненим від відбуваання покарання з випробуванням та іспитовим строком тривалістю 2 роки, маючи умисел на заволодіння транспортним засобом, шляхом вільного доступу проник на територію домоволодіння АДРЕСА_1 , де повторно незаконно заволодів належним гр. ОСОБА_9 мопедом марки «Kanuni-mq50T» з об`ємом двигуна 50 см куб., чорного кольору, номер рами НОМЕР_1 , 2005 року випуску, вартістю 7542 гривні.

Не погоджуючись з вироком суду, обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27 січня 2017 року, ухвалений відносно нього змінити та пом`якшити йому покарання до 4 (чотирьох) років 3 (трьох) місяців позбавлення волі. Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, обвинувачений зазначає, що суд першої інстанції при призначенні йому остаточного покарання за сукупністю вироків, невірно застосував принцип складання покарань за кожним з вироків, внаслідок чого призначив йому покарання з порушенням вимог ст. 71 КК України.

Заслухавши доповідь судді, доводи обвинуваченого та захисника, які підтримали подану апеляційну скаргу, доводи прокурора, який заперечував проти поданої апеляційної скарги, вважаючи вирок суду першої інстанції законним та обґрунтованим, провівши судові дебати, вислухавши останнє слово обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_6 у незаконному заволодінні транспортним засобом, вчиненому повторно, тобто у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.289 КК України обґрунтовані, відповідають фактичним обставинам справи і підтверджені наявними у справі доказами в їх сукупності, які не оспорювались також і обвинуваченим та досліджувались за згодою учасників судового провадження в порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України, а тому, згідно із ч.2 ст. 394 КПК України, апеляційному оскарженню не підлягають і самим обвинуваченим не оскаржуються.

Згідно із ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. При цьому враховуються ступінь тяжкості вчиненого злочину, особа винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
У відповідності до ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Суд першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_6 повністю дотримався вимог вищезазначених норм кримінального закону. Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином, особу винного, який раніше судимий за вчинення аналогічного злочину, характеризується посередньо. Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_6 , відповідно до ст. 66 КК України судом першої інстанції визнано та враховано щире каяття обвинуваченого у вчиненому злочині, обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого, відповідно до ст. 67 КК України, місцевим судом не встановлено. Крім того, суд першої інстанції обґрунтовано врахував ту обставину, що ОСОБА_6 вчинив злочин під час іспитового строку, встановленого йому попереднім вироком, що свідчить про стійке небажання обвинуваченого стати на шлях виправлення.
Таким чином, з урахуванням наведених вище обставин, колегія суддів приходить до висновку про те, що призначене обвинуваченому ОСОБА_6 судом першої інстанції покарання в мінімальних межах санкції ч.2 ст.289 КК України за своїм видом і розміром є необхідним та достатнім для його виправлення, а також запобігання вчиненню нових злочинів, тобто для досягнення мети, передбаченої ст. 50 КК України. Всупереч доводам апеляційної скарги, суд першої інстанції правильно визначив остаточне покарання обвинуваченому на підставі ст.71 КК України, за сукупністю вироків, з урахуванням вимог частини четвертої зазначеної статті кримінального закону, яка визначає, що остаточне покарання за сукупністю вироків має бути більшим від покарання, призначеного за новий злочин, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком. Саме таке остаточне покарання визначене обвинуваченому ОСОБА_6 вироком Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27 січня 2017 року.
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про законність, обґрунтованість та вмотивованість ухваленого судом вироку щодо ОСОБА_6 , а також про безпідставність доводів апеляційної скарги обвинуваченого.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -
УХВАЛИЛА:
Вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27 січня 2017 року, ухвалений відносно ОСОБА_6 залишити без змін.
Судді:

_________________ ___________________ __________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4