Справа № 464/5759/16-к
пр.№ 1-кп/464/287/16
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
13.12.2016 року

Сихівський районний суд м.Львова

в складі :головуючого-судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Львові кримінальне провадження №0001820 відносно:

В р у б л е в с ь к и й ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м.Кореновськ Краснодарського краю Російської Федерації, росіянин, громадянин України, мешканець АДРЕСА_1 , з середньою освітою, одружений, має на утриманні неповнолітню дочку ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , раніше судимий: 04.04.2000р. Подільським районним судом м.Києва за ст.ст.142 ч.1, 44 КК України до 1 року позбавлення волі з конфіскацією майна, 13.05.2003р. Апеляційним судом м.Києва за п.6 ч.2 ст.115, ч.4 ст.187, 70 КК України до 15 років позбавлення волі з конфіскацією майна, покарання не відбуте, -

у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст.391 КК України, -

в с т а н о в и в :
ОСОБА_5 , будучи засудженим вироком Апеляційного суду м.Києва від 13 травня 2003 року за п.6 ч.2 ст.115, ч.4 ст.187, 70 КК України до 15 років позбавлення волі, з 30 липня 2014 року відбуваючи покаранння в Львівській виправній колонії УДПтС України у Львівській області №48, що по вулиці Хуторівка,2 у м.Львова, будучи підданим 13 травня 2015 року стягненню у виді переведення на 3 місяці у приміщення камерного типу за порушення вимог режиму відбування покарання, продовжив умисно систематично порушувати встановлений режим відбування покарання та не виконував законних вимог адміністрації установи, у зв`язку з чим до нього застосовувались заходи стягнення, зокрема: 10 червня 2015 року за порушення розпорядку дня в приміщенні камерного типу - оголошено сувору догану, 15 липня 2015 року за порушення розпорядку дня в приміщенні камерного типу та за перекриття оглядового вічка у приміщенні камерного типу - двічі оголошено сувору догану; 26 серпня 2015 року за самовільно залишене спальне місце - оголошено сувору догану, 16 грудня 2015 року за невиконання команди «Підйом» - оголошено сувору догану, 06 квітня 2016 року за невиконання команди «Підйом» - оголошено сувору догану. Крім цього, 17 квітня 2016 року за відмову засудженого ОСОБА_5 від проведення обшуку та нетактовну поведінку повторно переведено на 1 місяць в приміщення камерного типу. В подальшому, 08 червня 2016 року за перешкоджання проведенню обшуку та вилучений мобільний телефон засудженому ОСОБА_5 оголошено сувору догану. Окрім цього, засуджений ОСОБА_5 07 червня 2016 року о 07.10год. та 07 червня 2016 року о 07.55год. перебуваючи в дільниці посиленого контролю, будучи згідно графіку чергувань черговим по камері, та будучи забезпеченим належним інвентарем, в категоричній формі відмовився від виконання законної вимоги працівника адміністрації начальника відділення дільниці посиленого контролю ОСОБА_8 про здійснення вологого прибирання, за що 15 червня 2016 року засудженому ОСОБА_5 оголошено сувору догану.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 винним себе в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні не визнав та пояснив, що накладені на нього стягнення пов`язані з упередженим ставленням до нього працівників адміністрації установи, в основному його притягали до дисциплінарної відповідальності за надумані порушення. Ствердив, що загалом він не відмовлявся здійснити вологе прибирання, а лише не хотів прибирати в присутності інших осіб, оскільки це принижує його честь та гідність. Зазначає про відсутність його вини у самовільній зміні спального місця, оскільки йому сказали йти в одне місце, а документи передали в інше, вважає, що в таких порушеннях вина сама адміністрації установи. Щодо невиконання команди «Підйом», то в дільниці посиленого контролю відсутній дзвінок, який би подавав таку команду, а через зачинені двері усну команду працівника адміністрації установи він міг просто не чути. Щодо перешкоджання проведенню обшуку, вважає, що про такий його повинні попередити. Окрім цього, стверджує про відсутність належних доказів його відмови від проведення обшуку чи нетактовної поведінки. Щодо вилученого в нього мобільного телефону, то в матеріалах справи відсутня будь-яка інформація про його подальшу долю. А відтак, вважає, що стягнення накладені на нього неправомірно.

Незважаючи на не визнання своєї вини обвинуваченим ОСОБА_5 , його вина у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ст.391 КК України, стверджується наступними зібраними та дослідженими в ході судового слідства належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами:
- даними в судовому засіданні показами свідка ОСОБА_9 - начальника відділення дільниці посиленого контролюЛьвівської виправної колонії УДПтС України у Львівській області №48, який показав, що 07 червня 2015 року він запропонував засудженому ОСОБА_5 здійснити вологе чергове прибирання, однак останній в категоричній формі відмовився прибирати в його присутності та присутності інших працівників установи, які повинні здійснювати контроль за таким прибиранням;
- даними в судовому засіданні показами свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 працівників Львівської виправної колонії УДПтС України у Львівській області №48, які показали суду, що 07 червня 2016 року засудженому ОСОБА_5 було запропоновано здійснити вологе прибирання, однак він відмовився прибирати в їхній присутності. Також їм відомо про невиконання засудженим ОСОБА_5 команди «Підйом», перешкоджання проведенню обшуку, вилучення у нього мобільного телефону;
- вироком Апеляційного суду м.Києва від 13 травня 2003 року, яким ОСОБА_5 засуджено за п.6 ч.2 ст.115, ч.4 ст.187, 70 КК України до 15 років позбавлення волі з конфіскацією майна

а.с.208-216

- даними телеграми до ГУНП у Львівській області №1 від 07.06.2016р. про порушення засудженим режиму утримання

а.с.83

- попередженням про доведення до відома вимог Кримінально-виконавчого кодексу України та Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань засудженому ОСОБА_5

а.с.85-87

- матеріалами застосування до засудженого ОСОБА_5 дисципінарного стягнення, як переведення в приміщення камерного типу

а.с.100-110

- постановою про накладення на засудженого ОСОБА_5 дисциплінарного стягнення за №357 від 10 червня 2015 року, з відповідними додатками

а.с.111-116

- постановою про накладення на засудженого ОСОБА_5 дисциплінарного стягнення за №404 від 15 липня 2015 року, з відповідними додатками

а.с.117-128

- постановою про накладення на засудженого ОСОБА_5 дисциплінарного стягнення за №486 від 26 серпня 2015 року, з відповідними додатками

а.с.129-135

- матеріалами про переведення засудженого ОСОБА_5 з дільниці ресоціалізації до дільниці посиленого контролю від 23 вересня 2015 року

а.с.136-143

- постановою про накладення на засудженого ОСОБА_5 дисциплінарного стягнення за №776 від 16 грудня 2015 року, з відповідними додатками

а.с.144-150

- матеріалами про переведення засудженого ОСОБА_5 з дільниці посиленого контролю до дільниці ресоціалізації від 23 березня 2016 року

а.с.151-159

- постановою про накладення на засудженого ОСОБА_5 дисциплінарного стягнення за №218 від 06 квітня 2016 року, з відповідними додатками

а.с.160-164

- матеріалами про застосування до засудженого ОСОБА_5 дисциплінарного стягнення, як переведення в приміщення камерного типу від 17 квітня 2016 року

а.с.165-176

- матеріалами про переведення засудженого ОСОБА_5 з дільниці ресоціалізації до дільниці посиленого контролю від 17 травня 2016 року

а.с.177-186

- постановою про накладення на засудженого ОСОБА_5 дисциплінарного стягнення за №347 від 08 червня 2016 року, з відповідними додатками

а.с.187-195

- постановою про накладення на засудженого ОСОБА_5 дисциплінарного стягнення за №356 від 15 червня 2016 року, з відповідними додатками

а.с.196-207

Допитані за клопотанням сторони захисту свідки ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 показали суду, що відбувають покарання у Львівській виправній колонії №48, виконували обов`язки старшого днювального у відділеннях де відбував покарання засуджений ОСОБА_5 , якого можуть охарактеризувати лише з позитивної сторони. Свідками жодних порушень вимог режиму утримання зі сторони ОСОБА_5 вони не були. Щодо самовільної зміни свого спального місця, то вини ОСОБА_5 в такому немає, оскільки часто буває так, що адміністрація установи каже засудженому йти в одне місце, а по документах направляє в інше. Вважають, що накладення на ОСОБА_5 дисциплінарних стягнень спричинено упередженим ставленням адміністрації установи до нього.

Дослідивши всебічно, повно й неупереджено в судовому засіданні обставини кримінального правопорушення, та оцінивши кожен доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд вважає, що надані стороною обвинувачення докази на підтвердження обставин кримінального правопорушення, є належними, допустимими та достовірними, і в своїй сукупності є достатніми для прийняття рішення про вину обвинуваченого у вчинені кримінального правопорушення за пред`явленим обвинуваченням.

Суд не враховує в якості доказів показання свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , оскільки дані особи не були свідками обставин вчинення інкримінованого кримінального правопорушення. Показання даних свідків в частині упередженого ставлення працівників адміністрації колонії до обвинуваченого, суд також не враховує, оскільки дані покази є голослівними та нічим не підтверджені.

Суд розцінює невизнання вини обвинуваченим, як намагання ОСОБА_5 ухилитись від покарання за вчинене кримінальне правопорушення, оскільки під час судового розгляду достовірно встановлено факт умисної злісної непокори обвинуваченого законній вимозі представника адміністрації Львівської виправної колонії №48 та протидії адміністрації у законному здійсненні її функцій, а також факт перебування протягом року до вчинення зазначених порушень в приміщенні камерного типу.

Суд критично відноситься до невизнання обвинуваченим ОСОБА_5 вини у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення та розцінює це як один із способів захисту від пред`явленого обвинувачення та його бажання уникнути відповідальності.

Посилання сторони захисту на те, що непокора, яка вчинена ОСОБА_5 не відноситься до категорії злісних є безпідставними, оскільки як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 16 своєї постанови № 2 від 26 березня 1993 року з послідуючими змінами - під злісною непокорою вимогам адміністрації виправно-трудової установи, слід розуміти відкриту відмову засудженого від виконання конкретних законних вимог представника адміністрації виправно-трудової установи, який в силу свого посадового становища мав право пред`явити таку вимогу, а засуджений був зобов`язаний і міг її виконати, але умисно не виконав (наприклад, відмова від роботи без поважних причин, невиконання вимог про припинення порушення режиму відбування покарання, неодноразовість безпричинної відмови засудженого від виконання законних вимог адміністрації, демонстративність, зухвалість такої відмови). Під час судового розгляду достовірно встановлено показаннями свідків, які узгоджуються між собою та з письмовими доказами, що обвинуваченому була пред`явлена представником адміністрації установи виконання покарань законна вимога про здійснення вологого прибирання, і обвинувачений без поважних причин відкрито відмовився від виконання даної вимоги.

Інші доводи сторони захисту в частині недоведеності вини обвинуваченого спростовуються дослідженими під час судового розгляду доказами і зводяться до непогодження обвинуваченого з умовами тримання в місцях позбавлення волі. Окрім цього, слід зазначити, що жодна із постанов про накладення дисциплінарного стягнення обвинуваченим ОСОБА_5 не оскаржена.

Дії ОСОБА_5 вірно кваліфіковано за ст.391 КК України, так як він, відбуваючи покарання у виді позбавлення волі, будучи підданим протягом року стягненню у виді переведення до приміщення камерного типу за порушення вимог режиму відбування покарання, вчинив злісну непокору законним вимогам адміністрації установи виконання покарань та іншу протидію адміністрації у законному здійсненні її функцій.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення середньої тяжкості, рецидив злочинів, особу обвинуваченого, який одружений, має малолітню дочку, не працевлаштований, раніше судимий, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, за місцем відбування покарання характеризується негативно,про що свідчить накладення за час відбування покарання 56 стягнень та відсутність заохочень, хронічними захворюваннями не страждає, та реалізуючи принцип законності, справедливості та індивідуалізації покарання, вважає за необхідне призначити обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі в межах санкції статті кримінального закону. Таке покарання буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого, цілком відповідатиме тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі винного.
Оскільки ОСОБА_5 на даний час відбуває покарання за вироком Апеляційного суду м.Києва від 13 травня 2003 року, призначаючи остаточне покарання за сукупністю вироків в порядку передбаченому ч.1 ст.71 КК України, до покарання призначеного за цим вироком йому слід частково приєднати невідбуте покарання за попереднім вироком строком 1 (один) місяць позбавлення волі.

При цьому враховуючи, що ОСОБА_5 ухвалою Сихівського районного суду м.Львова від 22 липня 2016 року тимчасово був переведений до Львівського слідчого ізолятора УДПтС України у Львівській області для участі в даному судовому провадженні (а.с.8-9), у відповідності до ч.5 ст.72 КК України в строк відбування покарання у виді позбавлення воліобвинуваченому, слід зарахувати строк його попереднього ув`язнення, а саме починаючи з 03 серпня 2016 (а.с. 15) по день набрання вироком суду законної сили, з розрахунку одному дню попереднього ув`язнення відповідає два дні позбавлення волі.

Керуючись ст.ст.373, 374 КПК України, с у д , -

у х в а л и в :
ОСОБА_5 визнати винним за ст.391 КК України та призначити йому покарання 1 /один/ рік позбавлення волі.

На підставі ст.71 КК України за сукупністю вироків частково приєднати невідбуте покарання за вироком Апеляційного суду м.Києва від 13 травня 2003 року та остаточно ОСОБА_5 визначити покарання 1 /один/ рік 1 /один/ місяць позбавлення волі.

На підставі ч.5 ст.72 КК України, зарахувати ОСОБА_5 у строк відбування покарання у виді позбавлення волі строк попереднього ув`язнення з 03 серпня 2016 року по день набрання вироком суду законної сили, з розрахунку одному дню попереднього ув`язнення відповідає два дні позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_5 рахувати з 03 серпня 2016 року.

Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Львівської області через Сихівський районний суд м.Львова протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційним судом.

Відповідно до ч.6 ст.376 КПК України копію вироку після його проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору, інші учасники судового провадження копію вироку мають право отримати в суді.

Головуючий
Оригінал виготовлено в одному екземплярі.