У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 січня2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Зміївського районного суду Харківської області від 30 травня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 11 жовтня 2016 року,

встановила:

вироком Зміївського районного суду Харківської області від 30 травня 2016 року
ОСОБА_4 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
громадянин України, уродженець
та мешканець

АДРЕСА_1 ,
такий, що судимості не мав,
засуджений за:
- частиною 3 статті 15, частиною 1 статті 186 КК України на 2 роки позбавлення волі,
- частиною 2 статті 186 КК України на 4 роки позбавлення волі,

На підставі статті 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_5 за сукупністю злочинів остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 11 жовтня 2016 року вирок Зміївського районного суду Харківської області від 30 травня 2016 року залишено без зміни.
Зі змісту касаційної скарги вбачається, що засуджений не погоджується з постановленими у кримінальному провадженні судовими рішеннями.

Відповідно до вимог частин 2, 3 статті 427 КПК України у касаційній скарзі, окрім іншого, наводяться обґрунтування вимог щодо незаконності чи необґрунтованості судових рішень з урахуванням підстав для їх скасування або зміни судом касаційної інстанції, визначених у статті 438 КПК України, а також зазначаються вимоги до суду касаційної інстанції, які б узгоджувалися зі статтею 436 КПК України та застереження засудженого щодо участі в касаційному розгляді

Однак, вказаних вимог кримінального процесуального закону засуджений не дотримався.

Так, відповідно до частини 1 статті 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Як убачається зі змісту касаційної скарги засуджений фактично просить надати доказам у кримінальному провадженні іншу оцінку, ніж їм дано судами першої та апеляційної інстанцій, тобто посилається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, що згідно зі статтею 438 КПК України не є предметом перевірки у касаційному порядку.

Крім того, засуджений, не звернув уваги, що відповідно до статті 438 КПК України підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є :

-істотне порушення вимог кримінального процесуального закону,
-неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність,
-невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
Однак, зміст касаційної скарги засудженого зводиться до вільних показань, щодо порушення його права на захист, однак такі доводи нічим невмотивовані, так, засудженим не зазначено, які саме порушення його прав і свобод, були на його думку допущенні судами першої та апеляційної інстанцій при розгляді кримінального провадження.

Тобто, у касаційній скарзі засуджений має вказати на конкретні порушення закону, що є підставами для скасування або зміни судових рішень, які, на його думку, допущені судами першої та апеляційної інстанції при їх постановленні, навести конкретні докази і аргументи в обґрунтування кожної позиції.

До того ж, суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право:
-залишити судове рішення без змін, а касаційну скаргу без задоволення;

-скасувати судове рішення та призначити новий розгляд у суді першої чи апеляційної інстанції;

-скасувати судове рішення і закрити кримінальне провадження

-змінити судове рішення.

Однак засуджений не конкретизує свої вимоги до суду касаційної інстанції у відповідності до статті 436 КК України, що позбавляє касаційну інстанцію визначитись з предметом розгляду у касаційному провадженні.
Окрім вказаного, згідно з частиною 5 статті 427 КПК України до касаційної скарги додаються належним чином оформлені та засвідчені копії судових рішень, які оскаржуються, як це передбачено пунктами 13.6, 13.7 Інструкції з діловодства у місцевих загальних судах, апеляційних судах областей, апеляційних судах міст Києва та Севастополя, апеляційному суді Автономної Республіки Крим та Вищому спеціалізованому суді України з розгляду цивільних і кримінальних справ, затвердженої наказом № 173 Державної судової адміністрації України від 17 грудня 2013 року.

Тобто копія судового рішення, яка складається з кількох аркушів, повинна бути прошнурована нитками на п`ять проколів, підписана відповідальним працівником (особою) суду та суддею, скріплених відбитком гербової печатки суду, а на зворотному боці останнього аркуша скріплена підписом судді, працівника апарату суду, засвідчена відбитком гербової печатки суду, із зазначенням кількості зшитих аркушів.
Проте, засуджений долучив до касаційної скарги копії судових рішень, які належним чином не оформлені та не засвідчені.
Таким чином, недодержання засудженим вимог, передбачених статтею 427 КПК України, є підставою для залишення його касаційної скарги без руху.

На підставі викладеного та керуючись частиною 1 статті 429 КПК України, колегія суддів
постановила:

касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Зміївського районного суду Харківської області від 30 травня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 11 жовтня 2016 року щодо нього,залишити без руху, надавши йому п`ятнадцятиденний строк для усунення недоліків з дня отримання ним ухвали.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

___________________________________ ________________________________ _____________________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3