АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 11-кп/790/1018/17 Головуючий І-ої інстанції
Справа № 646/5112/16-к ОСОБА_1
Категорія: ч.2 ст.366, ч.4 ст.191, ч.3 ст.15, Доповідач: ОСОБА_2
п.п.6,9 ч.2 ст.115 КК України

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
1 червня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Харківської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_3 ,

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

при секретарі ОСОБА_6 ,

за участю: прокурора ОСОБА_7 ,

захисника адвоката ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_9 за апеляційними скаргами заступника прокурора Харківської області ОСОБА_10 , прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_11 та обвинуваченого на вирок Червонозаводського районного суду м.Харкова від 15 листопада 2016 року,-
В С Т А Н О В И Л А :
Зазначеним вироком
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м.Харкова, громадянин України, українець,з вищою освітою, неодружений, працюючий на посаді старшого спеціаліста з ОКР ПАТ «Альфа Банк», зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , не судимий, -
визнаний винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.366, ч.4 ст.191, ч.3 ст.15, п.п.6,9 ч.2 ст.115 КК України та йому призначено покарання:
- за ч.2 ст.366 КК України 3 роки позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських функцій строком на 3 роки та зі штрафом у розмірі 500 неоподаткованих мінімумів доходів громадян - у сумі 8500грн. в дохід держави;
- за ч.4 ст.191 КК України 6 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських функцій строком на 3 роки;
- за ч.3 ст.15, п.п. 6 і 9 ч.2 ст.115 КК України 11 років позбавлення волі з конфіскацією у власність держави всього майна, яке є власністю засудженого.
На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначено ОСОБА_9 остаточне покарання у виді позбавленні волі на строк 11 років з конфіскацією у власність держави всього майна, яке є власністю засудженого, з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських функцій строком на 3 роки та зі штрафом у розмірі 500 неоподаткованих мінімумів доходів громадян - у сумі 8500грн. в дохід держави.
Початок строку відбування покарання ОСОБА_9 постановлено обчислювати з 01 березня 2016 року.
Зараховано ОСОБА_9 на підставі ч.5 ст.72 КК України, в строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 01 березня 2016 року по 15 листопада 2016 року, включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Запобіжний захід відносно ОСОБА_9 тримання під вартою, до набрання вироком законної сили залишено без зміни.
Постановлено стягнути з ОСОБА_9 :
- на користь ПАТ "Альфа-Банк" на відшкодування завданої злочином матеріальної шкоди 231254,88 грн.;
- на користь держави судові витрати в сумі 4731,35 грн.
Долю речових доказів вирішено в порядку ст.100 КПК України.
Як встановив суд, наказом директора з управління персоналом публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» (далі Банк) №2532-К від 30.07.2012 ОСОБА_9 прийнятий на роботу на посаду спеціаліста групи забезпечення продажів в Харківському регіоні відділу забезпечення продажів Управління продажів продуктів споживчого кредитування. В подальшому наказом начальника відділу кадрів від 17.06.2014 №2634-К ОСОБА_9 переведений на посаду спеціаліста з операційно-касової роботи ПАТ «Альфа-Банк» Відділення «Харківського №1», та наказом від 01.09.2015 №3316-К - на посаду старшого спеціаліста з операційно-касової роботи ПАТ «Альфа-Банк» Відділення «Харківського №1», на якій фактично працював до 19.02.2016.
В період часу з 25 серпня 2015 року по 16 листопада 2015 року ОСОБА_9 , працюючи на посадах спеціаліста та старшого спеціаліста з операційно-касової роботи Відділення «Харківського №1» ПАТ «Альфа-Банк», відповідно до службових повноважень і обов`язків здійснюючи адміністративно-господарські функції, будучи службовою особою, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою особистого незаконного збагачення, шляхом зловживання своїм службовим становищем, маючи доступ до банківської інформації та рахунків клієнтів банку, маючи повноваження на проведення банківських операцій по обслуговуванню клієнтів, в тому числі: укладання депозитних та кредитних договорів, проведення операцій по рахунках клієнтів, реалізуючи виниклий у нього злочинний умисел на незаконне заволодіння чужим майном грошовими коштами клієнтки банку ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , розміщеними нею на рахунках у вказаному відділенні банку на загальну суму 200 000 грн., з використанням службового підроблення, знаходячись на своєму робочому місці у приміщенні ПАТ «Альфа-Банк» Відділення Харківське №1 за адресою м. Харків, вул. Полтавський Шлях, будинок №14, провівши ряд банківських операцій та оформивши відповідні завідомо неправдиві документи, незаконно заволодів та розпорядився грошовими коштами клієнтки банку ОСОБА_12 , розміщеними на рахунках Банку, за наступних обставин.
Так, ОСОБА_12 25 лютого 2015 року укладено з ПАТ «Альфа Банк» угоду №ДФЛ-489125/49 на розміщення вкладу, згідно з якою вона розмістила власні кошти у сумі 200000 грн. на депозитному рахунку ПАТ «Альфа Банк» № НОМЕР_1 , згідно з умовами якої Банк щомісячно нараховує проценти в розмірі 23,75% річних на суму вкладу та щомісячно перераховує їх на рахунок вкладника № НОМЕР_2 .
ОСОБА_9 з метою реалізації вищевказаного злочинного умислу на заволодіння чужими грошовими коштами - коштами клієнтки банку ОСОБА_12 на загальну суму 200 000 грн., у період з 25 серпня 2015 року по 16 листопада 2015 року, не повідомляючи клієнтку банку ОСОБА_12 про відкриття на її ім`я у зазначеному відділенні банку рахунків № НОМЕР_3 , № НОМЕР_4 , № НОМЕР_5 , а також карткового рахунку № НОМЕР_6 , та без згоди останньої на проведення від її імені вказаних операцій, не повідомивши ОСОБА_12 про оформлення документів щодо зазначених операцій та без фактичного підписання нею відповідних офіційних документів щодо вказаних операцій, реалізуючи свій єдиний злочинний умисел, підробив офіційні документи від імені ОСОБА_12 , а також від імені старшого спеціаліста з операційно-касової роботи цього ж відділення банку ОСОБА_13 , а саме:
- заяву від імені ОСОБА_12 , датовану 25.08.2015, про повернення вкладу в повному розмірі 200 тис. грн. за Угодою на розміщення вкладу «Альфа-Депозит» №ДФЛ489125/49 від 25.02.2015 (депозитний рахунок № НОМЕР_1 );
- заяву від імені ОСОБА_12 №880796, датовану 25.08.2015, на видачу готівки в сумі 170000 грн.;
- оферту, датовану 25.08.2015 №ДФЛ-555797/49 від імені ОСОБА_12 на укладення угоди на розміщення вкладу в сумі 170 тис. грн.;
- акцепт оферти, датований 25.08.2015 №ДФЛ-555797/49 на укладення угоди на розміщення вкладу у сумі 170 тис. грн. на рахунок № НОМЕР_3 ;
- оферту від імені ОСОБА_12 на укладання угоди на обслуговування платіжних карток, датований 26.08.2015;
- акцепт вищевказаної оферти від імені ОСОБА_12 , датовану 26.08.2015, на укладання угоди на обслуговування платіжних карток;
- заяву на відкриття поточних рахунків та картки зі зразками підписів ОСОБА_12 , датовану 26.08.2015;
- заяву від імені ОСОБА_12 №1940175 від 31.08.2015 про зняття готівкових коштів на суму 30 тис. грн. з її поточного рахунку № НОМЕР_2 ;
- заяву на переказ готівки №22064 від 25.09.2015 від імені ОСОБА_12 про зарахування на її поточний рахунок № НОМЕР_2 грошових коштів у сумі 562 грн.;
- меморіального ордеру №276963 від 05.10.2015 про перерахування коштів в сумі 167126 грн. з рахунку № НОМЕР_3 на рахунок № НОМЕР_2 , що відкриті на ім`я ОСОБА_12 ;
- оферту від 05.10.2015 №ДФЛ-568790/49 від імені ОСОБА_12 на укладення угоди на розміщення вкладу в сумі 100 тис. грн.;
- акцепт зазначеної оферти, датованої 05.10.2015 №ДФЛ-568790/49 на укладення угоди на розміщення вкладу у сумі 100 тис. грн. на рахунку ОСОБА_12 № НОМЕР_4 ;
- платіжне доручення №705157 від 05.10.2015 від імені ОСОБА_12 про перерахування коштів у сумі 100 тис. грн. з рахунку № НОМЕР_2 на рахунок № НОМЕР_4 у ПАТ «Альфа Банк», що відкриті на ім`я ОСОБА_12 ;
- заяву від імені ОСОБА_12 №708139 від 05.10.2015 про видачу готівки в сумі 47 тис. грн. з поточного рахунку № НОМЕР_2 ;
- заяву від імені ОСОБА_12 №22274 від 06.10.2015 про видачу готівки на суму 20600 грн. з поточного рахунку № НОМЕР_2 ;
- заяву від 15.10.2015 від імені ОСОБА_12 про дострокове повернення вкладу в сумі 100000 грн. за угодою №ДФЛ-568790/49 з рахунку № НОМЕР_4 ;
- меморіальний ордер №306495 від 15.10.2015, згідно з яким кошти ОСОБА_12 у сумі 100000 грн. перераховані з рахунку № НОМЕР_4 на рахунок № НОМЕР_2 ;
- заяву від імені ОСОБА_12 №350788 від 15.10.2015 про зняття з рахунку № НОМЕР_2 готівкових коштів в сумі 50000 грн.;
- заяву від імені ОСОБА_12 №85191 від 16.10.2015 про зняття з рахунку № НОМЕР_2 готівки в сумі 50000 грн.;
- оферту від імені ОСОБА_12 на укладення угоди на розміщення в ПАТ «Альфа Банк» вкладу №ДФЛ-572261/49 від 16.10.2015 у сумі 30000 грн.;
- акцепт зазначеної оферти, датованої 16.10.2015, №ДФЛ-572261/49 на укладення угоди на розміщення вкладу у сумі 30 тис. грн. на рахунку на ім`я ОСОБА_12 № НОМЕР_5 ;
- заяву на переказ готівки №85743 від 16.10.2015 від імені ОСОБА_12 щодо зарахування готівки в сумі 30000 грн. на рахунок № НОМЕР_5 ;
- заяву на переказ готівки №41980 від 04.11.2015 від імені ОСОБА_12 про зарахування коштів в сумі 100 грн. на картковий рахунок на ім`я ОСОБА_12 № НОМЕР_6 ;
- меморіальний ордер №390180 від 16.11.2015 про перерахування грошових коштів в сумі 30000 грн. з рахунку № НОМЕР_5 на рахунок № НОМЕР_2 ;
- заяву на видачу готівки №644951 від 16.11.2015 від імені ОСОБА_12 щодо зняття готівкових коштів в сумі 30420 грн. з рахунку № НОМЕР_2 .
Використовуючи вищевказані підроблені документи і своє службове становище, всупереч інтересам служби, з метою незаконного заволодіння грошовими коштами клієнтки банку ОСОБА_12 , а також приховання своїх злочинних дій від керівництва відділення банку, без відому та згоди клієнтки банку ОСОБА_12 незаконно провів та оформив з коштами клієнтки ОСОБА_12 ряд банківських операцій, в результаті яких відбулися такі дії:
1) 25.08.2015 повернення вкладу ОСОБА_12 в повному розмірі 200 тис. грн. за Угодою на розміщення вкладу «Альфа-Депозит» №ДФЛ489125/49 від 25.02.2015, шляхом перерахування коштів з депозитного рахунку ОСОБА_12 № НОМЕР_1 на її поточний рахунок № НОМЕР_2 ;
2) в той же день - видача готівки в сумі 170 тис. грн. з поточного рахунку ОСОБА_12 № НОМЕР_2 та одночасне оформлення угоди №ДФЛ-555797/49 від імені ОСОБА_12 на розміщення вкладу в сумі 170 тис. на незаконно без згоди і відома ОСОБА_12 відкритий на її ім`я рахунок № НОМЕР_3 та зарахування вказаної суми на цей рахунок;
3) укладення угоди від імені ОСОБА_12 на обслуговування платіжних карток, датованої 26.08.2015, з відкриттям карткового рахунку № НОМЕР_6 на її ім`я;
4) видача 31.08.2015 готівкових грошових коштів на суму 30000 грн. з поточного рахунку ОСОБА_12 № НОМЕР_2 ;
5) перерахування коштів в сумі 167126 грн. з рахунку № НОМЕР_3 на рахунок № НОМЕР_2 ;
6) укладення угоди 05.10.2015 №ДФЛ-568790/49 від імені ОСОБА_12 на розміщення вкладу в сумі 100 тис. грн. на незаконно без згоди і відома відкритий на її ім`я рахунок № НОМЕР_4 та зарахування вказаної суми на цей рахунок з поточного рахунку № НОМЕР_2 ;
7) видача 05.10.2015 готівкових грошових коштів в сумі 47000 грн. з поточного рахунку ОСОБА_12 № НОМЕР_2 , якими ОСОБА_9 заволодів та розпорядився на власний розсуд;
8) видача 06.10.2015 готівкових грошових коштів в сумі 20600 грн. з поточного рахунку ОСОБА_12 № НОМЕР_2 , якими ОСОБА_9 заволодів та розпорядився на власний розсуд;
9) повернення вкладу в сумі 100000 грн. за угодою №ДФЛ-568790/49 (розірвання угоди) з рахунку № НОМЕР_4 з одночасним перерахуванням вказаної суми на рахунок № НОМЕР_2 ;
10) видача 15.10.2015 з рахунку № НОМЕР_2 готівкових коштів в сумі 50000 грн., якими ОСОБА_9 заволодів та розпорядився на власний розсуд;
11) видача 16.10.2015 з рахунку № НОМЕР_2 готівкових грошових коштів в сумі 50000 грн., якими ОСОБА_9 заволодів та розпорядився на власний розсуд;
12) укладення угоди №ДФЛ-572261/49 від 16.10.2015 в ПАТ «Альфа Банк» на розміщення вкладу у сумі 30000 грн. з одночасним перерахуванням вказаної суми на незаконно без згоди і відома ОСОБА_12 відкритий на її ім`я рахунок № НОМЕР_5 ;
13) перерахування 16.11.2015 грошових коштів в сумі 30000 грн. з рахунку № НОМЕР_5 на рахунок № НОМЕР_2 ;
14) видача 16.11.2015 готівкових коштів в сумі 30420 грн. з рахунку № НОМЕР_2 , відкритого на ім`я ОСОБА_12 , якими ОСОБА_9 заволодів та розпорядився на власний розсуд.
Таким чином, ОСОБА_9 , будучи службовою особою, в період з 25 серпня 2015 року по 16 листопада 2015 року, шляхом зловживання своїм службовим становищем, з використанням вищевказаних складених ним завідомо неправдивих документів, незаконно заволодів та розпорядився на власний розсуд коштами клієнтки ПАТ «Альфа Банк» ОСОБА_12 на загальну суму 198 020 грн., розмір якої більш ніж в 250 разів перевищує встановлений законом неоподатковуваний мінімум доходів громадян, тобто є великим, та спричинивши тяжкі наслідки.
В подальшому, у березні 2016 року, зазначені матеріальні збитки, заподіяні ОСОБА_12 вказаними злочинними діями працівника ПАТ «Альфа Банк» ОСОБА_9 , відшкодовані Банком в повному обсязі на виконання вимоги депозитного договору вкладника ОСОБА_12 , у зв`язку з чим ПАТ «Альфа Банк» спричинено матеріальну шкоду на зазначену суму.
Крім того, ОСОБА_9 , вчинивши у період з 25.08.2015 по 16.11.2015 за вищевказаних обставин зазначені злочини, передбачені ч.4 ст.191, ч.2 ст.366 КК України, вчинив новий злочин за наступних обставин.
Керівництвом ПАТ «Альфа-Банк» з 19 лютого 2016 року ОСОБА_9 був відсторонений від виконання своїх службових обов`язків у зв`язку з проведенням перевірки за виявленим фактом здійснення ним незаконних банківських операцій, спрямованих на заволодіння коштами деяких клієнтів Банку.
ОСОБА_9 усвідомив, що у цій ситуації в ході перевірки він неминуче буде викритий у вчиненні вищевказаних злочинів, а саме незаконному заволодінні грошовими коштами клієнтки ОСОБА_12 на суму 198020 грн. та службовому підробленні. Так, ОСОБА_12 , яка щомісячно, 25 числа отримувала у відділенні банку за адресою м. Харків, вул. Полтавський Шлях, 14, відсотки зі свого депозитного рахунку, і, яку приблизно з червня 2015 року постійно обслуговував він особисто, у разі його відсутності звернеться з цього приводу до іншого відповідного працівника відділення Банку, тому вчинені ним злочини будуть виявлені, після чого він буде нести відповідальність, а крім того у нього неминуче виникнуть майнові (фінансові) зобов`язання перед ОСОБА_12 , пов`язані з необхідністю відшкодувати заподіяні матеріальні збитки на вищевказану суму, або перед ПАТ «Альфа Банк», у разі відшкодування ОСОБА_12 , як клієнтці, заподіяної неправомірними діями працівника шкоди.
У зв`язку з цим у ОСОБА_9 виник злочинний умисел на вбивство ОСОБА_12 з метою приховання раніше скоєних ним вищевказаних злочинів, а також з корисливих мотивів з метою уникнути майнових зобов`язань перед ОСОБА_12 або ПАТ «Альфа Банк».
Реалізуючи свій злочинний умисел, 25 лютого 2016 року близько 10:00 години ОСОБА_9 , володіючи інформацією про адресу мешкання останньої, та будучи обізнаним про те, що кожного місяця 25 числа ОСОБА_12 прибуває до відділення ПАТ «Альфа Банк» за адресою м. Харків, вул. Полтавський Шлях, будинок № 14, щоб отримати відсотки за свій депозитний рахунок, приїхав на автомобілі марки "ВАЗ-21099" номерний знак НОМЕР_7 , яким керував за довіреністю, до трамвайної зупинки на площі Героїв Небесної Сотні у м. Харкові, що неподалік від дому ОСОБА_12 , та став чекати, коли остання прийде на дану зупинку громадського транспорту. Коли ОСОБА_12 прийшла на зупинку ОСОБА_9 , скориставшись тим, що потерпіла знає його особисто та довіряє йому, запевнивши її, що у даному місці він знаходиться у робочих справах, запропонував ОСОБА_12 підвезти її до відділення банку, на що потерпіла погодилась та сіла на переднє пасажирське крісло його автомобілю.
Після чого ОСОБА_9 , продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, заїхав до внутрішнього двору будинку за адресою: АДРЕСА_2 , де зупинився, вийшов з автомобілю, відчинив передні пасажирські двері та маючи умисел на умисне протиправне позбавлення життя ОСОБА_12 , притиснув потерпілу до сидіння, сів на неї зверху та став наносити їй наявним у нього ножем численні удари в область життєво важливого органу голову, в різні частини, від яких остання намагалась захищатись, вихопила ніж з руки ОСОБА_9 та кинула його під автомобіль. Після цього, ОСОБА_9 , продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, взяв до рук невстановлений у ході слідства гострий предмет, який знаходився у його автомобілі, та продовжив наносити удари цим предметом ОСОБА_12 в область голови.
Однак, з причин, не залежних від його волі, ОСОБА_9 не довів свій злочинний намір до кінця, оскільки йому у цьому завадили перехожі та мешканці будинку АДРЕСА_2 , які зібрались на крики потерпілої про допомогу. У зв`язку з чим ОСОБА_9 виштовхнув ОСОБА_12 та втік з місця події на вказаному автомобілі, і таким чином з причин, що не залежали від його волі, не вчинив усіх дій, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця.
В результаті протиправних дій ОСОБА_9 потерпілій ОСОБА_12 були спричинені тілесні ушкодження: рани голови в тім`яній області розміром 2х1 см, 1,5х1,5 см, 2,5х1 см, в потиличній області 2х1 см, в лобній ділянці зліва 2,5х0,5 см, рани п`ятого пальцю лівої кисті, другого и третього пальців правої кисті, садна верхньої губи, забиття правого колінного суглоба, які згідно з висновком судово-медичної експертизи №315/А16 від 18.03.2016 відносяться до легких тілесних ушкоджень.
В апеляційній скарзі заступник прокурора Харківської області ОСОБА_10 просить:

- скасувати вирок у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості;

- перекваліфікувати дії ОСОБА_9 з ч.2 ст.366 КК України на ч.1 ст.366 КК України;

- ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_9 призначити покарання за ч.1 ст.366 КК України 3 роки обмеження волі з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих і адміністративно-господарчих функцій строком на 2 роки; за ч.4 ст.191 КК України 6 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих і адміністративно-господарчих функцій строком на 3 роки; за ч.3 ст.15, п.п.6,9 ч.2 ст.115 КК України 15 років позбавлення волі з конфіскацією у власність держави всього майна, яке є власністю обвинуваченого; на підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_9 покарання 15 років позбавлення волі з конфіскацією у власність держави всього майна, яке є власністю обвинуваченого, з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих і адміністративно-господарських функцій строком на 3 роки.

Як зазначає апелянт, судом встановлено, що обвинувачений з корисливого мотиву з метою незаконного заволодіння чужим майном вчинив службове підроблення офіційних документів, а потім, зловживаючи службовим становищем, використав їх за призначенням і таким чином реалізував злочинний намір, наслідком якого стало спричинення майнової шкоди. Виходячи з послідовності дій обвинуваченого, його задум на заволодіння чужим майном передбачав вчинення сукупності злочинів, одним з яких було службове підроблення. У часі це діяння фактично передувало зловживанню службовим становищем, кримінальна відповідальність за яке передбачена ст.191 КК України. Підроблені документи обвинувачений використав особисто як засіб вчинення іншого злочину, який за способом, місцем, часом та характером дій, метою та умислом утворював зі службовим підробленням не єдиний злочин, а сукупність злочинів. Отже, наслідки не перебували у прямому причинному зв`язку із службовим підробленням. Підроблення ОСОБА_9 документів було способом приховання вчиненого злочину привласнення чужого майна у великих розмірах, а наслідки, що проявилися, настали не в результаті службового підроблення, а тому кваліфікація дій обвинуваченого за ч.2 ст.366 КК України за ознакою спричинення тяжких наслідків є неправильною, його дії необхідно кваліфікувати за ч.1 ст.366 КК України, оскільки наслідки у вигляді заподіяння ПАТ «Альфа Банк» матеріальних збитків на суму 198020грн. настали не в результаті службового підроблення, а внаслідок зловживання ОСОБА_9 своїм службовим становищем. Також апелянт зазначає, що судом при призначенні обвинуваченому покарання не враховано, що злочин, передбачений ч.3 ст.15, п.п.6,9 ч.2 ст.115 КК України, є особливо тяжким, скоєним щодо особи похилого віку, вина обвинуваченим не визнана, матеріальні збитки не відшкодовані, а окрім того, обвинувачений припинив свої дії тільки внаслідок втручання інших осіб та активного опору потерпілої, а тому призначене йому судом покарання є надто м`яким.
В апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_11 просить скасувати вирок у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_9 покарання за ч.2 ст.366 КК України 4 роки позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських функцій строком на 3 роки та зі штрафом 750 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (12750грн.), за ч.4 ст.191 КК України 6 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських функцій строком на 3 роки, за ч.3 ст.15, п.п.6,9 ч.2 ст.115 КК України 13 років позбавлення волі з конфіскацією майна, на підставі ч.ч.1,3 ст.70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим призначити остаточне покарання 13 років позбавлення волі з конфіскацією майна, з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських функцій строком на 3 роки та зі штрафом 750 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (12750грн.). Не оспорюючи фактичні обставини вчинення злочину, прокурор вважає, що судом обвинуваченому призначено надто м`яке покарання. Просить врахувати, що ОСОБА_9 скоєно 3 злочини різного ступеню тяжкості, в тому числі особливо тяжкий умисний злочин, за який передбачено покарання від 10 до 15 років або довічне позбавлення волі з конфіскацією майна. Обставиною, яка обтяжує покарання, є вчинення ним злочину щодо особи похилого віку. Крім того, матеріальні збитки потерпілій відшкодовані установою банку, а не обвинуваченим.
В апеляційній скарзі з доповненнями обвинувачений ОСОБА_9 просить призначити йому менш суворе покарання. Зазначає, що кримінальне провадження розглянуте судом односторонньо, а вирок ґрунтується на необ`єктивних даних. Вказує, що він під час судового розгляду не оспорював факту вчинення злочинів, а лише не погоджувався з обставинами та мотивами їх вчинення. Вважає, що суд не врахував обставини, які пом`якшують покарання, а саме активне сприяння розкриттю злочинів, щире каяття у вчиненому, добровільну явку у поліцію з повинною, а також те, що він раніше не судимий, позитивно характеризується, не відмовляється від відшкодування грошових коштів, якими заволодів неправомірним шляхом. Просить врахувати те, що відповідно до ч.3 ст.68 КК України, за замах на вчинення злочину, строк та розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку санкції статті. Крім того, обвинувачений вважає, що суд допустив порушення вимог ч.ч.1,2 ст.367 КПК України, оскільки видалився у нарадчу кімнату для ухвалення вироку на декілька днів, і в цей період, на його думку, на ухвалення вироку могли вплинути різного роду фактори та обставини.
Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого та його захисника, які зазначили, що фактичні обставини кримінального провадження та правильність кваліфікації дій стороною захисту не оспорюються, просили пом`якшити призначене обвинуваченому покарання з викладених в апеляційній скарзі підстав та заперечували проти апеляційних скарг сторони обвинувачення в частині посилення покарання; прокурора ОСОБА_7 , який підтримав апеляційну скаргу заступника прокурора Харківської області ОСОБА_10 , частково підтримав апеляційну скаргу прокурора та заперечував проти апеляційної скарги обвинуваченого; дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_9 у вчиненні злочинів, передбачених ч.4 ст.191, ч.3 ст.15, п.п.6,9 ч.2 ст.115 КК України за обставин, викладених у вироку, та юридична кваліфікація дій обвинуваченого за цими злочинами є правильними, відповідають фактичним обставинам справи та підтверджені наявними у справі доказами, які досліджувались судом. Фактичні обставини справи, доведеність винуватості в зазначених злочинах та юридична кваліфікація дій обвинуваченого в апеляційних скаргах не оспорюються, а тому не є предметом апеляційного розгляду.
Доводи апеляційної скарги заступника прокурора Харківської області ОСОБА_10 про неправильність кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_9 за ч.2 ст.366 КК України є обґрунтованими.

Кримінальна відповідальність за ч.2 ст. 366 КК України настає у разі, коли службове підроблення призвело до спричинення реальної майнової шкоди і ця шкода перебуває у прямому (безпосередньому) причинному зв`язку саме із службовим підробленням.

Згідно із встановленими судом обставинами кримінального провадження, ОСОБА_9 з корисливих мотивів з метою незаконного заволодіння чужим майном вчинив службове підроблення офіційних документів, а потім, зловживаючи службовим становищем, використав їх за призначенням і таким чином реалізував злочинний намір, наслідком якого стало спричинення майнової шкоди.

Виходячи із послідовності дій обвинуваченого, його задум на заволодіння чужим майном передбачав вчинення сукупності злочинів, одним з яких було службове підроблення. У часі це діяння фактично передувало зловживанню службовим становищем, кримінальна відповідальність за яке передбачена ст.191 КК України. Підроблені документи ОСОБА_9 використав особисто як засіб вчинення іншого злочину, який за способом, місцем, часом та характером дій, метою та умислом утворював зі службовим підробленням не єдиний злочин, а сукупність злочинів. Таким чином, наслідки не перебували у прямому причинному зв`язку із службовим підробленням, яке було способом приховання привласнення чужого майна у великих розмірах.

Інкримінування ОСОБА_9 тяжких наслідків як результат службового підроблення, тобто за ч.2 ст.366 КК України, разом із інкримінуванням злочину, передбаченого ч.4 ст.191 КК України, призвело до покладання на обвинуваченого подвійної відповідальності за одні й ті самі наслідки, що є неприпустимим.

Викладені обставини узгоджуються з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду України від 20 червня 2013 року у справі №5-18кс13, яка в силу вимог ст.458 КПК України є обов`язковою для застосування.

За таких обставин кваліфікація дій ОСОБА_9 за ч. 2 ст. 366 КК України за ознакою спричинення тяжких наслідків є неправильною. За відсутністю такої кваліфікуючої ознаки вони повинні бути кваліфіковані за ч. 1 ст. 366 КК України.
Призначаючи ОСОБА_9 покарання, суд врахував ступінь тяжкості та характер вчинених злочинів, сукупність усіх фактичних обставин, які їх характеризують: обстановку і спосіб злочинного діяння, сутність негативних наслідків, що настали для здоров`я потерпілої, вартість викраденого майна. Також суд врахував дані, що характеризують особу обвинуваченого, який не судимий, до кримінальної відповідальності притягається вперше, на час вчинення інкримінованих злочинів був офіційно працевлаштований, на диспансерному обліку в лікарських установах, у тому числі у лікаря-нарколога, не перебуває, має постійне місце проживання, за яким у побуті характеризується позитивно, а крім того, судом враховано майновий та сімейний стан обвинуваченого, його вік.

В якості обставин, що пом`якшують покарання, суд врахував щире каяття ОСОБА_9 , яке виразилось у його критичному ставленні до своєї протиправної поведінки, визнанні винуватості та готовності нести передбачену законом кримінальну відповідальність, сприянні органу розслідування та суду у встановленні дійсних обставин вчинених ним злочинів.

Обставиною, що відповідно до ст.67 КК України, обтяжує покарання, суд визнав вчинення злочину щодо особи похилого віку.

Колегія суддів вважає, що суд надав правильну оцінку викладеним обставинам та призначив ОСОБА_9 покарання у межах санкцій статей КК України за вчинені злочини, яке відповідає вимогам ст.65 КК України.

Стосовно доводів заступника прокурора Харківської області та прокурора у кримінальному провадженні щодо необхідності призначення ОСОБА_9 більш суворого покарання, колегія суддів не вбачає підстав для їх задоволення.

Так, доводи, на які посилаються апелянти, були належним чином враховані судом при ухваленні вироку та призначенні покарання, зокрема тяжкість та ступінь суспільної небезпеки злочинів, конкретні обставини їх вчинення, ставлення обвинуваченого до скоєного. З урахуванням, зокрема, цих обставин, а також обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання, суд дійшов про необхідність призначення ОСОБА_9 покарання не в максимальних межах санкцій інкримінованих йому злочинів, що відповідає принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

В той же час, доводи обвинуваченого, викладені в його апеляційній скарзі, щодо необхідності пом`якшення покарання, не є обґрунтованими, виходячи з наступного.

Так, активне сприяння розкриттю злочинів, щире каяття у їх вчиненні, та позитивні дані, що характеризують особу обвинуваченого, були враховані судом при призначенні покарання, що знайшло своє відображення в мотивувальній частині вироку, і цим обставинам надана належна оцінка.

Обвинувачений просить врахувати те, що він добровільно з`явився до правоохоронних органів із зізнанням, однак такі його доводи суперечать матеріалам справи та встановленим судом обставинам кримінального провадження.

Так, з`явлення із зізнанням полягає у добровільному з`явленні особи до правоохоронних органів або до органів державної влади з правдивою заявою про вчинення нею злочину з усвідомленим наміром понести за вчинене відповідне покарання. Така обставина передбачає щире каяття винного не тільки в момент з`явлення, але й у процесі розслідування злочину та його судового розгляду.

Перевіркою матеріалів кримінального провадження встановлено, що ОСОБА_9 добровільно не подавав до органів розслідування, інших державних органів заяв та не повідомляв у будь-якій формі службовим особам про злочин. Після вчинення 25 лютого 2016 року незакінченого замаху на вбивство потерпілої ОСОБА_9 з місця події зник, а в подальшому був затриманий 1 березня 2016 року службовими особами відділу поліції. Крім того, кримінальне провадження розпочато за заявою потерпілої про вчинення злочину. Отже, підтвердження ОСОБА_9 своєї участі у вчиненні злочину після затримання в якості підозрюваного та викриття його у вчиненні злочину не може бути розцінене як з`явлення із зізнанням та враховуватись в якості обставини, що пом`якшує покарання.

Стосовно доводів ОСОБА_9 про те, що він не відмовляється від виплати спричинених злочином збитків, то колегія суддів враховує, що після вчинення злочину обвинувачений добровільно навіть частково не відшкодував потерпілим спричинені збитки, а тому сам факт визнання ним цивільних вимог істотно не знижує ступінь суспільної небезпеки його протиправної поведінки, а тому не може бути підставою для пом`якшення призначеного йому покарання.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не містять в собі доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції щодо розміру та виду призначеного обвинуваченому покарання. При таких обставинах, підстави для скасування або зміни вироку суду у зв`язку з невідповідністю призначеного обвинуваченому покарання ступеню тяжкості злочину та його особі відсутні.
При призначенні обвинуваченому покарання за вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст.366 КК України колегія суддів враховує сукупність викладених вище обставин та призначає покарання відповідно до санкції цього закону.
Ствердження ОСОБА_9 про те, що суд міг допустити порушення таємниці нарадчої кімнати не підтверджені будь-якими доказами, а тому є надуманими. Вихід суду до нарадчої кімнати на час, необхідний для ухвалення та складання тексту вироку узгоджується з вимогами ст.ст.366, 367 КПК України.
Враховуючи, що у відношенні обвинуваченого був застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строк попереднього ув`язнення ОСОБА_9 підлягає зарахуванню у строк покарання у порядку ч.5 ст.72 КК України.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404, 405, п.2 ч.1 ст.407, п.2 ч.1 ст.408 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу заступника прокурора Харківської області ОСОБА_10 задовольнити частково.

Апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_11 та обвинуваченого ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Вирок Червонозаводського районного суду м.Харкова від 15 листопада 2016 року у відношенні ОСОБА_9 в частині кваліфікації дій обвинуваченого та призначеного покарання змінити.

Перекваліфікувати дії ОСОБА_9 з ч.2 ст.366 КК України на ч.1 ст.366 КК України та призначити ОСОБА_9 за цим законом покарання у виді обмеження волі на строк 3 роки, з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих і адміністративно-господарчих функцій строком на 2 роки.

Вважати ОСОБА_9 засудженим за цим вироком:

- за ч.4 ст.191 КК України на 6 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих і адміністративно-господарчих функцій строком на 3 роки;

- за ч.3 ст.15, п.п.6,9 ч.2 ст.115 КК України на 11 років позбавлення волі, з конфіскацією у власність держави всього майна, яке є власністю засудженого.

На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_9 остаточне покарання у виді 11 років позбавлення волі, з конфіскацією у власність держави всього майна, яке є власністю засудженого, з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих і адміністративно-господарчих функцій строком на 3 роки.

В решті вирок залишити без змін.

На підставі ч.5 ст.72 КК України зарахувати ОСОБА_9 у строк покарання час його попереднього ув`язнення з 16 листопада 2016 року по 1 червня 2017 року включно, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, а засудженим, - у той же строк з дня вручення копії ухвали.
Судді:

_________________ _________________ _________________

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_5