Справа №480/2762/16-к 23.03.2017
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 березня 2017 року м. Миколаїв
Апеляційний суд Миколаївської області у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_5 на ухвалу Миколаївського районного суду Миколаївської області від 26 грудня 2016 року про відмову у задоволені клопотання засудженого ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_6 ,
засуджений ОСОБА_5 ,
захисник ОСОБА_7 .
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.
Ухвалою Миколаївського районного суду Миколаївської області від 26 грудня 2016 року у задоволені клопотання засудженого ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання відмовлено.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги.
В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_5 просить ухвалу Миколаївського районного суду Миколаївської області від 26 грудня 2016 року скасувати та постановити нове рішення, яким задовольнити його клопотання та застосувати відносно нього умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.
В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_5 зазначає, що рішення суду є незаконним та безпідставним з огляду на те, що ч. 2 ст. 81 КК України передбачає застосування умовно-дострокового звільнення, якщо засуджений своєю поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Вважає, що він своєю поведінкою та ставленням до праці довів, що став на шлях виправлення і заслуговує умовно-дострокове звільнення, що підтвердив у судовому засіданні представник виправної колонії. Порушень режиму утримання він не допускав, має п`ять заохочень від адміністрації колонії, характеризується позитивно, знаходячись в колонії, навчався та отримав документи про освіту, приймає активну участь в благоустрої виправної установи, дбайливо ставиться до майна колонії та здійснює за ним належний догляд, визнав вину та щиро розкаявся у вчиненому злочині.
Зазначає, що до 2014 року мав стягнення за порушення режиму утримання, проте на даний час вони погашені, він змінив свої погляди на життя та з 2014 року твердо став на шлях виправлення.
Вважає, що суд формально віднісся до розгляду його заяви та дійшов помилкового висновку про те, що він не довів свого виправлення.
Обставини, встановлені судом першої інстанції.
Вироком Апеляційного суду Одеської області від 28.02.2011 р. ОСОБА_5 засуджений за п. п. 6, 12 ч. 2 ст. 115 та ч. 4 ст. 187 КК України, із застосуванням ст. ст. 70, 71 КК України, до 14 років 3 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна.
На момент розгляду справи засуджений відбув 12 років 4 місяці 12 днів, невідбутий строк складає 1 рік 10 місяців 18 днів з урахуванням перерахунку строку покарання відповідно до Закону України «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання».
16.12.2016 р. ОСОБА_5 звернувся до Миколаївського районного суду Миколаївської області з клопотанням про умовне дострокове звільнення від відбування покарання.
Враховуючи те, що ОСОБА_5 в цілому характеризується позитивно, не працевлаштований на виробництві установи, але приймає активну участь в роботах з благоустрою місць позбавлення волі, відбутий строк покарання складає 12 років 4 місяці 12 днів, але за весь час відбування покарання засуджений ОСОБА_5 має всього п`ять заохочень, які почав отримувати тільки у 2015 році, мав 21 стягнення, які погашені у встановленому законом порядку, але така кількість застосованих до засудженого заходів стягнення свідчить про те, що засуджений ОСОБА_5 все ще потребує контролю поведінки установою виконання покарання, суд дійшов висновку, що у засудженого ОСОБА_5 за час відбування покарання вбачаються у поведінці позитивні тенденції, він стає на шлях виправлення, проте під час відбування покарання він не довів сумлінною поведінкою і ставленням до праці свого виправлення, а тому відносно нього не може бути застосовано умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
Заслухавши доповідь судді, засудженого ОСОБА_5 на підтримку апеляційної скарги, думку прокурора, який вважав ухвалу суду законною та обґрунтованою, дослідивши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд приходить до наступного.
Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції.
За змістом ст. 81 КК України єдиною і достатньою підставою умовно-дострокового звільнення особи, яка має право за законом при відбутті певної частини покарання, є досягнення однієї з цілей покарання виправлення засудженого, що підтверджується його сумлінною поведінкою і ставленням до праці. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше трьох чвертей строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин.
Як вбачається з матеріалів особистої справи засудженого ОСОБА_5 вироком Апеляційного суду Одеської області від 28.02.2011 р. засуджений за п. п. 6, 12 ч. 2 ст. 115 та ч. 4 ст. 187 КК України, із застосуванням ст. ст. 70, 71 КК України, до 14 років 3 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна, тобто за умисний особливо тяжкий злочин.
Ухвалою Миколаївського районного суду Миколаївської області від 16.05.2016 р. ОСОБА_5 у строк покарання зараховано строк тримання під вартою з 13.07.2008 р. по 12.06.2012 р. з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
На день розгляду судом першої інстанції клопотання засудженого про умовно - дострокове звільнення, ОСОБА_5 із призначених 14 років 3 місяців, з урахуванням перерахунку, відповідно до Закону України «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» відбув 12 років 4 місяці 12 днів, тобто більше 3/4 строку покарання, призначеного судом.
В п. 2 Постанови Пленуму «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» від 26.04.2002 р. зазначено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Розглядаючи подання про умовно-дострокове звільнення суд зобов`язаний перевірити сумлінну поведінку та сумлінне ставлення особи за весь період відбування нею покарання, врахувати тяжкість вчиненого злочину та особу засудженого в цілому.
Приймаючи рішення про задоволення подання про умовно-дострокове звільнення або відмову в такому, суд повинен його мотивувати.
Слід зазначити, що висновок суду про виправлення засудженого повинен бути заснований на всебічному врахуванні даних про його поведінку і ставлення до праці за весь період перебування у виправно-трудовій установі, а не за час, який безпосередньо передує розгляду подання.
Вказаних вимог суд першої інстанції дотримався та належним чином мотивував своє рішення.
З характеристики начальника відділення № 7 соціально-психологічної служби, відділу соціально-виховної та психологічної роботи Ольшанської виправної колонії (№ 53) від 23.12.2016 р. вбачається, що ОСОБА_5 в установах виконання покарань знаходиться з 13.07.2008 р.
Перебуваючи в СІЗО м. Одеси вимог режиму тримання не порушував, стягнень не мав, заохочень не мав, до суспільно-корисної праці не залучався.
З 18.06.2013 р. по 23.03.2016 р. ОСОБА_5 відбував покарання у Петрівській виправній колонії УДПтСУ в Кіровоградській області (№ 49), де допустив 17 порушень вимог утримання, за що на нього накладено сімнадцять стягнень, які на даний час погашені у встановленому законом порядку, оголошувалось три заохочення.
23.03.2016 р. ОСОБА_5 прибув до Ольшанської виправної колонії УДПтСУ в Миколаївській області (№ 53), де хоча і не працевлаштований, проте приймає активну участь в роботах з благоустрою місць позбавлення волі та ремонтних роботах на відділеннях. Порушення вимог режиму відбування покарання не допускав, дисциплінарні стягнення на нього не накладалися, оголошені два заохочення. У взаємовідносинах з іншими засудженими не конфліктний, з персоналом дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин. Виконує передбачені законом вимоги персоналу установи, але під контролем. Має повну середню освіту, свій загальноосвітній рівень вважає достатнім. На профілактичних обліках не перебуває. Приймає участь в реалізації програми диференційованого виховного впливу засуджених «Духовне відродження» «Фізкультура і спорт». Соціально-корисні зв`язки з рідними та близькими підтримує шляхом листування особистих побачень, отримує від них посилки та передачі. Позовів по виконавчим листам не має. Вину у скоєному злочині визнав повністю, усвідомлює суспільну небезпеку скоєного злочину. Вирок суду та призначене покарання вважає справедливим.
15.08.2016 р. комісією установи виконання покарань розглядалось питання про застосування до нього заміни невідбутої частини покарання більш м`яким згідно ст. 82 КК України, рішенням комісій було відмовлено (протокол № 15). Того ж дня комісією було відмовлено і у застосуванні умовно-дострокового звільнення відповідно ст. 81 КК України.
Як вбачається з довідки про заохочення та стягнення на засудженого ОСОБА_5 , який відбуває покарання в Ольшанській виправній колонії (№ 53) від 23.12.2016 р., останній має 5 заохочень за активну участь в роботах з благоустрою місць позбавлення волі (з 05.01.2015 р. па 03.10.2016 р.), під час відбування покарання в Петрівській виправній колонії (№ 53) мав 17 стягнень.
Згідно з ч. 1 ст. 6 КВК України виправлення засудженого - процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.
Прийняття рішення про умовно дострокове звільнення не є обов`язковим, а залежить від переконаності суду в тому, що цілі покарання досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визначено вироком.
На думку апеляційного суду процес виправлення та перевиховання має бути стабільним та послідовним протягом всього перебування засудженого в установі виконання покарання.
Аналізуючи наведене, наявності протягом тривалого часу відбування покарання незначної кількості заохочень у ОСОБА_5 та чисельних, хоча і погашених дисциплінарних стягнень з дня відбування покарання, апеляційний суд доходить висновку, що суд першої інстанції під час розгляду клопотання засудженого ОСОБА_5 повністю дотримався вимог кримінального закону та розділу 8 КПК України, обґрунтовано дійшов висновку про те, що застосування до засудженого умовно-дострокового звільнення від відбування покарання є передчасним, з чим погоджується і апеляційний суд.
Викладені апелянтом в апеляційній скарзі обставини були в повній мірі перевірені та враховані судом першої інстанції при прийняті рішення щодо відмови у задоволенні подання про його умовно-дострокове звільнення, з такими висновками погоджується і апеляційний суд.
Наявність позитивної характеристики та заохочень від адміністрації колонії за активну участь в благоустрої виправної установи, отримання ОСОБА_5 освіти, на думку апеляційного суду, не можуть бути безумовною підставою для скасування ухвали суду першої інстанції та задоволення його заяви. Судом першої інстанції рішення приймалось з урахуванням як наведених ОСОБА_5 так і інших даних про особу засудженого, що містяться в матеріалах провадження, яким суд першої інстанції надав відповідну оцінку та дійшов висновку про те, що засуджений своєю поведінкою і ставленням до праці протягом всього відбутого періоду покарання не довів свого виправлення.
Отже, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, належним чином врахував умови, передбачені ст. 81 КК України для такого звільнення та погоджується з висновками суду першої інстанції в частині того, що за період часу відбування покарання засуджений ОСОБА_5 не довів свого виправлення сумлінною поведінкою і ставленням до праці.
За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що підстав для скасування ухвали Миколаївського районного суду Миколаївської області від 26 грудня 2016 року, по що просить апелянт, не вбачається.
Керуючись ст. ст. 405, 407, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд
п ос т а н о в и в :
апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_5 залишити без задоволення.
Ухвалу Миколаївського районного суду Миколаївської області від 26 грудня 2016 року про відмову в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 про застосування відносно нього умовно-дострокового звільнення від відбування покарання залишити без змін.
Ухвала в касаційному порядку оскарженню не підлягає.
Судді
_____________________ _______________ ________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3