АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/793/184/17 Справа № 707/2215/16-к Категорія: ч. 1 ст. 121 КК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 лютого 2017 року Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючого суддів ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

з участю прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

потерпілого ОСОБА_9

представника потерпілого ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси кримінальне провадження за апеляційними скаргами потерпілого ОСОБА_9 та прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_11 на вирок Черкаського районного суду Черкаської області від 07 грудня 2016 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, працює за контрактом ЗСУ, раніше не судимого,

визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, і призначено йому покарання у вигляді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням строком на 3 (три) роки.

На підставі ст. 76 КК України зобов`язано протягом іспитового строку не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу КВІ, повідомляти органи кримінально-виконавчої інспекції про зміну місця проживання та роботи і періодично з`являтись для реєстрації в орган КВІ за місцем проживання.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили залишено домашній арешт.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_9 задоволено частково та стягнуто з ОСОБА_7 на користь потерпілого 12 510 (дванадцять тисяч п`ятсот десять) грн. 28 коп. матеріальної шкоди та 40 000 (сорок тисяч) грн. 00 коп. моральної шкоди, в решті позовних вимог відмовлено. Вирішено долю речових доказів, -

в с т а н о в и л а :
Згідно з вироком ОСОБА_7 24.04.2016 року близько 21 години, перебуваючи на перехресті вулиць Шевченка та Партизанської у с. Свидівок Черкаського району Черкаської області, в ході словесного конфлікту, що виник раптово, умисно завдав ОСОБА_9 один удар ножем в область живота зліва, чим спричинив останньому тілесні ушкодження у вигляді проникаючого поранення грудної клітки зліва та живота з попаданням повітря у ліву плевральну порожнину зі стисненням легень, ушкодженням печінки, шлунку, дванадцятипалої кишки та крововиливом в черевну порожнину, які згідно з висновком судово-медичної експертизи № 02-01/1170 від 17.06.2016 відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень як такі, що небезпечні для життя. Після чого ОСОБА_7 з місця вчинення злочину зник.

Не погоджуючись з вироком суду, потерпілий ОСОБА_9 та прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_11 подали апеляційні скарги.

В своїй апеляційній скарзі потерпілий ОСОБА_9 просить змінити вирок Черкаського районного суду Черкаської області від 07.12.2016 року в частині визначення розміру та стягнення моральної шкоди й стягнути з ОСОБА_7 на його користь 1 728 000 грн. 00 коп. моральної шкоди. Просить виключити з вироку суду першої інстанції застосування до ОСОБА_7 положень ст. 75 КК України.

Свою апеляційну скаргу мотивує тим, що вирок місцевого суду є незаконним та необґрунтованим в частині часткового задоволення цивільного позову, а саме стягнення на його користь моральної шкоди в розмірі 40 000 грн., яка є явно заниженою і не відповідає тяжкості обставин вчинення злочину та висновку судово-психологічної експертизи.

Зазначає, що суд першої інстанції неповно та необ`єктивно розглянув питання щодо застосування до ОСОБА_7 положення ст. 75 КК України, оскільки своїми діями останній спричинив йому тілесні ушкодження, які згідно з висновком судово-медичної експертизи № 02-01/1170 від 17.06.2016 року відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, та такі, що небезпечні для життя, й на даний час жодних дій, спрямованих на примирення та відшкодування шкоди потерпілому, обвинуваченим не вжито. Відповідно його каяття є віртуальним і жодним чином не обґрунтованим.

Діями ОСОБА_7 були порушені основоположні права, зокрема, право на життя, гарантовані Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки згідно з ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Крім того, відповідно до позиції Європейського суду з прав людини, необхідність відшкодування особі, що зазнала поганого поводження, моральної (нематеріальної шкоди) виникає внаслідок: завданих особі болю та страждань («Кучерук проти України»); викликаних цими стражданнями почуттів безпорадності та тривоги («Станєв проти Болгарії»); психологічних травм і триваючого впливу на здатність особи вести нормальне життя («Е. та інші проти Сполученого Королівства»); пережитих особою певних неприємностей та потрясіння («Знайкін проти України»); перенесеного особою відчаю («Смардак проти України»); виникнення у особи почуття пригніченості, розчарування і несправедливості(«Денис Васильєв проти Росії»). Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, оцінка розміру відшкодування моральної шкоди має здійснюватись на засадах справедливості («Віслогузов проти України»).

Разом з тим, вказує апелянт, завдання йому тяжких травм викликає у нього почуття безсилля перед обставинами, які склалися, що також підвищує внутрішнє напруження і знижує емоційну стійкість; веде до душевних переживань, які порушують його звичайне функціонування як особистості та вимагає від нього додаткових зусиль для продовження звичайної життєдіяльності. В результаті все це веде до поступового та постійного виснаження його адаптаційних ресурсів, оскільки фізичні та психічні можливості не безмежні. Це все призводить до душевної травми. Тому в нього були порушені глибинні почуття і йому завдані особливі страждання (моральна шкода).

Відповідно до висновку експерта за результатами проведення психологічної експертизи № 852/16-23 від 06.12.2016 компенсація за спричинені ОСОБА_7 страждання становить 1080 МЗП, розмір якої приймається рівному розміру мінімальної заробітної плати в Україні, прийнятому на момент ухвалення судом рішення. Згідно з положеннями ст. 8 ЗУ «Про державний бюджет на 2016 рік» встановлено такі розміри мінімальної заробітної плати на 2016 рік у місячному розмірі: з 1 січня - 1 378 грн., з 1 травня - 1 450 грн., з 1 грудня - 1 600 грн. Тому моральна шкода, заподіяна йому, станом на 07 грудня 2016 року складає 1 728 000 грн.

Прокурор в апеляційній скарзі просить скасувати вирок Черкаського районного суду Черкаської області від 07.12.2016 року та постановити новий, яким засудити ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 121 КК України до п`яти років позбавлення волі. Також просить детально додатково дослідити письмові матеріали кримінального провадження, а саме висновки експертиз, протоколи проведення слідчих експериментів та матеріали, які характеризують особу обвинуваченого.

Не заперечуючи доведеності вини обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення та правильності кваліфікації його дій, прокурор вражає, що судове рішення відносно нього є незаконним і підлягає скасуванню через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Відповідно до ст. ст. 413, 414 КПК України при призначенні покарання суди повинні суворо дотримуватися вимог ст. ст. 50, 65 КК України стосовно загальних засад його призначення і покарання призначати: у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин; відповідно до положень Загальної частини КК України; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Оскільки через ці засади реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, особі, що вчинила злочин, повинно бути призначено покарання, необхідне і достатнє для її виправлення і для попередження нових злочинів (пункт 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання»). При цьому необхідно враховувати ступінь тяжкості, обставини цього злочину, його наслідки та дані про особу засудженого. Тобто, реалізація мети покарання пов`язана із вибором його виду та розміру. Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом більш суворого покарання особам, які вчинили злочини проти життя та здоров`я особи, тощо.

Зазначає, що, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з кваліфікації злочинів, критерії якого визначені ст. 12 КК України (невеликої тяжкості, середньої тяжкості, тяжкі, особливо тяжкі), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).

Вказує, що ОСОБА_7 вчинив злочин, який відповідно до ст. 12 КК України є тяжким. Після вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_7 зник з місці події, не надав потерпілому першу медичну допомогу, не викликав швидку медичну допомогу. Обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 , та обставинами, які його обтяжують, в ході досудового розслідування не встановлені.

У судовому засіданні потерпілий частково підтримав свою апеляційну скаргу. Указав, що він отримав від обвинуваченого грошове відшкодування на суму понад 50 000 грн., тому претензій матеріального характеру до обвинуваченого не має, але має частково претензії морального характеру, які підтримує на суму 100 000 грн. У зв`язку з цим просив не позбавляти обвинуваченого свободи реально.

Прокурор у судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу прокуратури, однак просив також врахувати й позицію потерпілого щодо недоцільності реального покарання.

Представник потерпілого підтримав апеляційну скаргу потерпілого.

Обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник заперечили проти апеляційних скарг потерпілого та прокурора, вбачаючи їх необґрунтованими. Просили вирок суду першої інстанції залишити без змін.

За згодою учасників кримінального провадження колегія суддів визнала доцільним провести часткове повторне дослідження обставин провадження в частині вивчення даних, які характеризують особу обвинуваченого та окремих матеріалів провадження щодо обґрунтування цивільного позову в частині морального відшкодування.

Так, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та мешканець АДРЕСА_1 , українець, громадянин України, з середньою освітою, не одружений, працює за контрактом в Збройних Силах України, раніше не судимий. На обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває (а.с. 112-113).

Згідно з довідкою про безпосередню участь особи в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України від 21.07.2016 № 4553, солдат ОСОБА_7 дійсно в період з 25.08.2015 по 05.11.2015, з 15.11.2015 по 05.04.2016, з 07.05.2016 по 21.07.2016 безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі проведення антитерористичної операції сектор «М» м. Маріуполь Донецької області (а.с. 116).

Відповідно до довідок, виданих командиром військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_12 , ОСОБА_7 перебуває на дійсній військовій службі за контрактом у військовій частині НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) Національної гвардії України з 25 серпня 2015 року по теперішній час (а.с. 117, 122).

Згідно з даними службової характеристики від 18.03.2016 року, за час проходження військової служби на займаній посаді солдат ОСОБА_7 характеризується позитивно, користується авторитетом та повагою, має високі моральні принципи, чуйний, доброзичливий та порядний (а.с. 118).

Згідно з довідкою КП СУБ «Митниця» від 14.07.2016 р. № 2414 ОСОБА_7 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , в квартирі також зареєстровані ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 119).

Відповідно до характеристики голови комітету самоорганізації населення мікрорайону «Митниця» від 15.07.2016 року ОСОБА_7 зарекомендував себе із позитивної сторони, із сусідами ввічливий, приймав активну участь у житті будинку (а.с. 120).

Згідно з характеристикою на студента ННІ історії і філософії Черкаського національного університету імені Богдана Хмельницького від 23.10.2014 № 1605 студент ОСОБА_7 в 2013-2014 роках навчався за спеціальністю «Історія» та зарекомендував себе комунікабельним і урівноваженим студентом, здатним до самостійних узагальнень та висновків (а.с. 121).

Крім того, за клопотанням представника потерпілого ОСОБА_10 досліджено висновок експерта за результатами проведення судово-психологічної експертизи від 06.12.2016 р. № 852/16-23, згідно з яким для потерпілого ОСОБА_9 є психотравмувальною ситуація, що виникла 24.04.2016 року близько 21.00 години, внаслідок кримінального правопорушення, яке вчинив ОСОБА_7 . Потерпілий ОСОБА_9 має зміни в емоційному стані, індивідуально-психологічних проявах та стану здоров`я, які тепер перешкоджають активному функціонуванню його як особистості і які виникли внаслідок злочинних дій ОСОБА_7 та отримання тяжких тілесних ушкоджень. Також ОСОБА_9 спричинені страждання (моральна шкода). Можливий розмір (грошовий еквівалент) компенсації за спричинені ОСОБА_7 страждання ОСОБА_9 становить 1080 МЗП, розмір якої приймається рівному розміру мінімальної заробітної плати в Україні, прийнятому на момент винесення судом рішення (а.с. 45-53).

Також колегія суддів дослідила надані в судовому засіданні дані про частковий перерахунок обвинуваченим коштів на відшкодування шкоди потерпілому в сумі понад 50 000 грн.

Заслухавши суддю-доповідача, думки учасників судового провадження, вивчивши матеріали кримінального провадження, перевіривши доводи апеляційних скарг, провівши часткове повторне дослідження обставин кримінального провадження, колегія суддів вважає наступне.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ст. 65 КК України, суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Зазначених вище вимог закону суд першої інстанції в цілому належним чином дотримався.

Колегія суддів вважає, що висновок суду щодо доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні ним злочину, передбаченого за ч. 1 ст. 121 КК України, за обставин, наведених у вироку, відповідає матеріалам провадження і ґрунтується на доказах, досліджених в судовому засіданні на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України, яким суд дав належну оцінку і дії ОСОБА_7 кваліфіковано за ч. 1 ст. 121 КК України вірно, що не оспорюється в апеляційних скаргах.

Відповідно до п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», рішення суду про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням має бути належним чином мотивоване.

Призначаючи ОСОБА_7 покарання, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, данні про його особу; обставини, що пом`якшують покарання, і за відсутності обтяжуючих покарання обставин, прийшов до вірного висновку про можливість призначення останньому мінімального покарання, передбаченого санкцією ч. 1 ст. 121 КК України.

З урахуванням позиції потерпілого, висловленої в суді апеляційної інстанції, а також враховуючи те, що обвинувачений на даний час виконує свій обов`язок як військовий щодо захисту Батьківщини, колегія суддів погоджується із можливістю застосування до нього положень ст. ст. 75, 76 КК України. Враховуючи це, колегія суддів не знаходить обґрунтованих підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги потерпілого щодо необхідності задоволення його цивільного позову в частині морального відшкодування у повному обсязі, а саме на суму 1 728 000 грн. замість 40 000 грн., які суд першої інстанції вирішив стягнути з обвинуваченого, колегія суддів вбачає, що визначена судом першої інстанції сума морального відшкодування є не досить розумною, співмірною і справедливою; не в повній мірі відповідає характеру вчиненого злочину і не враховує в достатньому обсязі зміст та глибину спричинених потерпілому моральних страждань.

Суд першої інстанції цілком виправдано прийшов до кінцевої думки про те, що сума морального відшкодування у розмірі 1 728 000 грн. є завеликою й не відповідає критеріям розумності, достатності і справедливості. Тому колегія суддів, не ставлячи під сумнів обґрунтованість висновку експертизи, вбачає, що сума морального відшкодування у розмірі 100 000 (сто тисяч) грн., відповідає цим критеріям.

У зв`язку з вищенаведеним колегія суддів вважає, що апеляційна скарга потерпілого підлягає задоволенню частково, а апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню, а вирок суду першої інстанції відносно ОСОБА_7 підлягає зміні в частині суми морального відшкодування за цивільним позовом.

На підставі викладеного, керуючись ст. 405, 407, 409, 413, 414, 420 КПК України колегія суддів,

у х в а л и л а :
Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Черкаського районного суду Черкаської області від 07 грудня 2016 року відносно ОСОБА_7 змінити в частині відшкодування моральної шкоди за цивільним позовом.

Збільшити суму морального відшкодування, яке підлягає стягненню з обвинуваченого ОСОБА_7 на користь потерпілого ОСОБА_9 , до 100 000 (ста тисяч) грн.

В решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий :

Судді :