ЖОВТНЕВИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
Номер провадження 1-кс/201/6622/2017
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 серпня 2017 року Жовтневий районний суд
міста Дніпропетровська
у складі: головуючого - слідчого судді ОСОБА_1 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
за участі учасників судового провадження:
представника особи, яка подала клопотання ОСОБА_3 ,
прокурора ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпрі клопотання ОСОБА_5 про скасування арешту майна, накладеного у кримінальному провадженні № 0000230, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 21 січня 2017 року, за ознаками складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, -
ВСТАНОВИВ:
24 липня 2017 року ОСОБА_5 (далі ОСОБА_5 ) звернувся до суду із вищезазначеним клопотанням, в якому просить скасувати арешт накладений у кримінальному провадженні № 0000230на нерухоме майно: житлову квартиру за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01) із забороною використовувати та розпоряджатися цією квартирою,обґрунтовуючи його тим, що в межах здійснення досудового слідства кримінального провадження № 0000230 ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 05 травня 2017 року накладено арешт на указане майно із визначеними судом заборонами. Оскільки заявник не має наразі жодного процесуального статусу в даному кримінальному провадженні, повідомлення про підозру йому не вручалося, обвинувальний акт не складався останній просить скасувати арешт на належне йому майно. Посилається також у поданому до суду клопотанні на те, що на цей час він є законним власником майна і накладений судом арешт на це майно порушує його право власності і перешкоджає користуванню ним, що вказує на відсутність законодавчо визначених підстав для подальшого арешту майна.

Представник заявника клопотання ОСОБА_3 доводи та вимоги клопотання у судовому засіданні підтримала, просила його задовольнити з підстав викладених у клопотанні.

Прокурор ОСОБА_4 у судовому засідання заперечував проти задоволення клопотання та просив відмовити у його задоволенні, оскільки досудове розслідування у кримінальному провадженні триває і наявна потреба у накладеному арешті на майно заявника, а проти скасування ужитої судом заборони на використання спірної квартири не заперечував.

Слідчий або інша уповноважена особа Соборного ВП ДВП ГУНП у Дніпропетровській області у судове засідання не з`явився, причини повторної неявки у судове засідання не повідомив і його неявка не перешкоджає розгляду клопотання.

Заслухавши пояснення учасників судового провадження, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.
Установлено при розгляді клопотання і це підтверджується матеріалами справи, що ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 05 травня 2017 року у справі № 201/6392/17 (провадження № 1-кс/201/4208/2017)було задоволено клопотання слідчого СВ Соборного ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_6 , погоджене із прокурором Дніпропетровської місцевої прокуратури ОСОБА_4 , та накладено арешт на нерухоме майно: житлову квартиру за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01) із забороною використовувати та розпоряджатися цією квартирою.

Згідно із відомостями, викладеними в зазначеній ухвалі, клопотання про накладення арешту мотивовано тим, що 17 грудня 2016 року було виявлено труп ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_1 , і в ході допиту свідка ОСОБА_5 установлено, що на підставі договору дарування від 04 листопада 2016 року, посвідченого державним нотаріусом Першої дніпропетровської державної нотаріальної контори ОСОБА_8 , власником цієї квартири є ОСОБА_5 . Також в ході досудового розслідування указаного кримінального провадження було отримано довідку КЗ «Дніпропетровська міська поліклініка № 1» ДОР про те, що ОСОБА_7 з 08 листопада 2016 року перебуває на обліку у лікаря-психіатра із діагнозом: органічний маячний розлад.

Посилаючись на те, що на час вирішення питання про накладення арешту на квартиру встановлюються фактичні обставини смерті ОСОБА_7 , факт можливої реєстрації об`єкта нерухомості шляхом зловживання довірою ОСОБА_7 , можливого підроблення документів та надання їх нотаріусу для здійснення незаконної реєстрації об`єкта житлової нерухомості, а також для збереження речових доказів, слідчий із погодженням з прокурором просив накласти на указану квартиру арешт, у зв`язку із чим з огляду на необхідність забезпечення кримінального провадження накладено арешт на зазначене майно.

У ході розгляду цього клопотання установлено також, що ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 26 грудня 2016 року у справі № 201/17820/16-к (провадження № 1-кс/201/10498/2016) було накладено арешт на нерухоме майно: житлову квартиру за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01) із забороною використовувати та розпоряджатися цією квартирою. Цей арешт накладено у ході досудового розслідування кримінального провадження № 0005285, відомості про яке було внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 18 грудня 2016 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.
Як вбачається із матеріалів справи, ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 19 липня 2017 року було скасовано арешт, накладений ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 26 грудня 2016 року у справі № 201/17820/16-к (провадження № 1-кс/201/10498/2016) на нерухоме майно: житлову квартиру за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01) із забороною використовувати та розпоряджатися цією квартирою.
Мотивуючи це рішення, слідчий суддя указав на те, що з моменту початку досудового розслідування та по теперешній час (більше ніж півроку) слідчим не вчиняється жодних слідчих дій, спрямованих на встановлення обставин у цьому кримінальному провадженні, жодній особі, у тому числі ОСОБА_5 , не пред`являлося про підозру щодо незаконного заволодіння арештованим майном, цивільний позов не заявлявся та не заначено про спричинення будь-якій особі майнової шкоди, а тому накладений арешт слід скасувати, оскільки на час розгляду клопотання такий захід забезпечення кримінального провадження втратив свою кримінальну процесуальну функцію та перешкоджає власнику у реалізації його права власності.

Відповідно до ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Згідно із ч. 1 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Статтею 214 КПК України визначено, що досудове розслідування розпочинається з моменту внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, а така процесуальна заборона як арешт майна застосовується до вичерпного кола суб`єктів указаного у ст. 170 КПК України.

Відповідно до цієї норми така заборона стосується підозрюваного, обвинуваченого, засудженого чи юридичної особи, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру. Крім того, арешт може бути накладено за наявності сукупності підстав чи розумних підозр вважати, що майно є предметом, доказом злочину, засобом чи знаряддям його вчинення, набуте злочинним шляхом, є доходом від вчиненого злочину або отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину.

Пунктом 13 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05 квітня 2013 року № 223-559/0/4-13 «Про деякі питання здійснення слідчим суддею суду першої інстанції судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб під час застосування заходів забезпечення кримінального провадження» встановлено, що розгляд питання щодо скасування заходів забезпечення кримінального провадження здійснюється у порядку, передбаченому статтями 147, 158, 174 КПК. Слідчий суддя скасовує ці заходи забезпечення лише у випадках: визнання доводів особи, яка не була присутня при прийнятті рішення про накладення грошового стягнення, щодо безпідставності застосування такого заходу обґрунтованими. Рішення за результатами розгляду клопотання про скасування ухвали про накладення грошового стягнення оскарженню не підлягає; надходження від підозрюваного/обвинуваченого, його захисника, законного представника, іншого власника чи володільця майна клопотання про скасування повністю або частково арешту майна, якщо зазначені особи: 1) не були присутні при розгляді питання про арешт майна; 2) доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу минула потреба; 3) доведуть, що арешт накладено необґрунтовано.

Відповідно до п. 2.6 Узагальнення судової практики щодо розгляду слідчим суддею клопотань про застосування заходів забезпечення кримінального провадження Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року при накладенні арешту на майно слід перевіряти наявність - належних підстав для арешту майна; - доказів, що вказують на вчинення особою чи особами, на майно яких слідчий просить накласти арешт, кримінального правопорушення; - встановлення розміру шкоди та питання щодо наявності цивільного позову, та співрозмірність обмеження права власності; - відповідність клопотання слідчого вимогам ст. 171 КПК; - чи накладається арешт на майно особи, яка не є підозрюваним у кримінальному провадженні.

Вирішуючи вимоги заявника слід зазначити, що сукупність даних, які містяться у матеріалах судового провадження свідчить про те, що у кримінальному провадження, яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000230про вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, заявник клопотання про скасування арешту майна ОСОБА_5 не є підозрюваним, обвинуваченим, засудженим та іншою особою, яка несе відповідальність за вчинення суспільно-небезпечного діяння. Зазначені обставини підтверджуються вивченими судом матеріалами справи та такі доводи підтверджено у судовому засіданні заявником та прокурором. Органом досудового розслідування на час розгляду клопотання про скасування арешту таких відомостей і підтверджуючих документів не надано. Крім того, слід також звернути увагу на те, що у матеріалах за клопотанням відсутні будь-які дані про те, що злочинними діями завдана шкода, а також дані про те, що заявлено цивільний позов.

Цих даних у ході розгляду клопотання не надано. При цьому у ході розгляду клопотання про скасування накладеного на нерухоме майно арешту не надано жодних даних, які б підтверджували обґрунтовану необхідність подальшого арешту майна, оскільки як вбачається із досліджених матеріалів за клопотаннями органом досудового розслідування не надано будь-яких даних про те, що в ході досудового розслідування встановлено незаконне походження або набуття ОСОБА_5 арештованого майна.

При цьому слідчий суддя вважає за необхідне зазначити, що згідно із вимогами національного цивільного законодавства в Україні діє принцип презумпції правомірності правочину. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом, або якщо він не визнаний судом недійсним .

Презумпція правомірності правочину є важливою гарантією реалізації цивільних прав учасниками цивільних відносин. Вона полягає у припущенні, що особа, вчиняючи правочин, діє правомірно.

Правочин правомірна, тобто не заборонена законом, вольова дія суб`єкта цивільних правовідносин, що спрямована на встановлення, зміну чи припинення цивільних прав та обов`язків. Правомірність є конститувною ознакою правочину як юридичного факту. Презумпція правомірності правочину закріплена у ст. 204 ЦК України та може бути спростована насамперед нормою закону, яка містить відповідну заборону. Так, наприклад, якщо правочин про заставу нерухомого майна укладений письмово, але не посвідчений нотаріусом, то його правомірність спростовується ст. 577 ЦК України. У випадках, прямо не передбачених у законодавстві, презумпція правомірності правочину може бути спростована судом.

Згідно із приписами цивільного законодавства кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, у ст. 16 ЦК України міститься перелік засобів захисту цивільних прав та інтересів судом, зокрема, одним із них є визнання правочину недійсним та витребування майна.

Заявнику наразі належить на підставі вчиненого правочину арештоване майно і у матеріалах кримінального провадження відсутні відомості про визнання недійсним цього правочину.

Слідчий суддя звертає увагу на те, що спірна квартира належить заявнику на підставі нотаріально посвідченого договору дарування від 04 листопада 2016 року, у якому зазначено, що його уклали ОСОБА_7 і ОСОБА_5 , які діяли добровільно і перебували при здоровому розумі та ясній пам`яті, розуміючи значення своїх дій, що перевірено нотаріусом при укладенні договору. Будь-яких даних про незаконність дій нотаріуса при посвідченні цього договору суду на час розгляду клопотання не надано.

До того ж, слідчий суддя вважає за необхідне послатися на приписи п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК України, згідно з якими до повноважень слідчого судді належить здійснення судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

З огляду на це слід зазначити, що подальший арешт майна за відсутністю передбачених для цього підстав може порушити право заявника на вільне використання належного йому майна, що буде суперечити загальним засадам володіння особою майном, приписам національного законодавства та вимогам ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та прецедентної практики Європейського суду з прав людини (зокрема, справи «Баландіна проти України, «Батрак проти України», «Панов проти України»).

У рішенні Європейського суду з прав людини від 07 червня 2007 року у справі «Смирнов проти України» було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою майна у кримінальному провадженні належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою , а з іншого боку вимагати охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей (майна) державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

При цьому у рішеннях у справах «Фокм, Кемпбел і Гарлі проти Сполученого Королівства», «Нечипорук і Йонкало проти України» Судом указано про те, що доцільність та вмотивованість застосування заходів забезпечення кримінального провадження передбачає існування фактів або інформації, які повинні задовольнити об`єктивного спостерігача в тому, що особа, щодо якої розглядається питання, вчинила злочин; такі факти не можуть спиратися на голе припущення, і повинні бути чимось більшим, ніж нечітка здогадка або непідтверджена підозра.

Слідчий суддя при вирішенні питання про скасування арешту майна вважає за необхідне відзначити і те, що арешт накладався як захід забезпечення кримінального провадження для перевірки можливого підроблення документів та зловживання довірою при укладенні договору, але будь-яких доказів цього, а також взагалі будь-яких доказів, які б указували на неправомірність дій ОСОБА_5 , суду надано не було.
Зважаючи на викладене, вимоги клопотання про скасування арешту, накладеного у кримінальному провадженні № 0000230на належне заявнику майно підлягають задоволенню.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. 107, 170-174, 376 КПК України, суд
УХВАЛИВ:
Клопотання ОСОБА_5 про скасування арешту майна, накладеного у кримінальному провадженні № 0000230, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 21 січня 2017 року, за ознаками складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, задовольнити.
Арешт, накладений ухвалою Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 05 травня 2017 року у справі № 201/6392/17 (провадження № 1-кс/201/4208/2017), на нерухоме майно: житлову квартиру за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01) із забороною використовувати та розпоряджатися цією квартирою, скасувати.
Ухвала набирає законної сили з моменту постановлення та оскарженню не підлягає.
Вступна та резолютивна частина ухвала проголошена у судовому засіданні 04 серпня 2017 року. Повний текст ухвали складено та підписано 08 серпня 2017 року.
Слідчий суддя ОСОБА_1