Ухвала іменем україни 22 грудня 2016 року м. Київ
Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і
кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі ОСОБА_4 ,

розглянувши в судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0004605, за касаційною скаргою захисника ОСОБА_5 на вирок Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 травня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 18 серпня 2016 року щодо
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кривого Рогу , Дніпропетровської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , який визнаний винуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

встановив:

- у касаційній скарзі захисник ОСОБА_5 просить постановлені щодо ОСОБА_6 судові рішення скасувати і призначити новий розгляд провадження в суді першої інстанції. Стверджує, що органами досудового слідства та судом було неправильно визначено осіб, які постраждали від вчинення ОСОБА_6 злочину, порушено їх процесуальні права на відкриття їм матеріалів кримінального провадження, повідомлення про час та місце розгляду провадження в судах першої та апеляційної інстанцій, розгляд цивільного позову, що істотно вплинуло на законність постановлених щодо ОСОБА_6 судових рішень і неврахування позицій потерпілих при призначенні покарання засудженому.

Вироком Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 травня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 18 серпня 2016 року, визнано винуватим та засуджено ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 187 КК України із застосуванням ст. 69 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років із конфіскацією всього належного йому майна.

Цим же вироком визнано винуватим та засуджено ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 187 КК України із застосуванням ст. 69 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років із конфіскацією всього належного йому майна, рішення щодо якого у касаційному порядку не оскаржено.

Заслухавши доповідь судді, прокурора щодо необхідності залишення без зміни судових рішень, перевіривши матеріали провадження, доводи, наведені у касаційній скарзі, колегія суддів дійшла такого висновку.

За вироком суду ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні злочину за таких обставин.
30 грудня 2013 року близько 02:40 год. ОСОБА_6 разом із трьома невстановленими особами, діючи за попередньою змовою, проникли до магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 », який належить ПП «Близнюков», розташованого на першому поверсі будинку АДРЕСА_2 , де із застосуванням предмета, схожого на пістолет і масками на обличчі, погрожуючи продавцю магазину ОСОБА_9 насильством, небезпечним для життя чи здоров`я, заволоділи грошами у сумі 576 грн.
26 лютого 2014 року близько 23:20 год. ОСОБА_6 повторно разом з особою, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження, зайшли до приміщення магазину « ІНФОРМАЦІЯ_3 », який належить ФОП « ОСОБА_10 », розташованого на першому поверсі будинку АДРЕСА_3 , де, діючи згідно з раніше розподіленими ролями, із застосуванням предмету схожого на пістолет, погрожуючи насильством, небезпечним для життя чи здоров`я, продавцю магазину ОСОБА_11 , заволоділи майном ФОП « ОСОБА_10 » на загальну суму 7173 грн.
09 березня 2014 року близько 20:00 год. ОСОБА_6 повторно разом з ОСОБА_8 та особою, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження, зайшли до приміщення магазину « ІНФОРМАЦІЯ_4 », який належить ФОП « ОСОБА_12 », розташованого по АДРЕСА_4 , де, діючи згідно з раніше розподіленими ролями, із застосуванням предмета схожого на пістолет та масках на обличчях, погрожуючи насильством, небезпечним для життя чи здоров`я продавцю магазину ОСОБА_13 , заволоділи майном ФОП « ОСОБА_12 » на загальну суму 9300 грн.

Захисником не оскаржуються доведеність винуватості ОСОБА_6 в учиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, та правильність застосування закону України про кримінальну відповідальність при кваліфікації дій, а тому суд касаційної інстанції не переглядає судові рішення в цій частині.

Згідно з ч. 1 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
При розгляді кримінального провадження суд касаційної інстанції виходить з фактичних обставин, встановлених судом.

Відповідно до ст. 55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди. Права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого. Потерпілим є також особа, яка не є заявником, але якій кримінальним правопорушенням завдана шкода і у зв`язку з цим вона після початку кримінального провадження подала заяву про залучення її до провадження як потерпілого.

Як встановив суд і це не заперечується захисником, ОСОБА_14 , вчинивши злочин, заподіяв шкоду, заволодівши майном, яке перебувало в магазині, належному ФОП « ОСОБА_15 » на суму 576 грн, а також майном ФОП « ОСОБА_10 » на суму 7173 грн, ФОП « ОСОБА_12 » на суму 9300 грн.
При цьому за епізодом заволодіння майном, яке перебувало в магазині, належному ФОП « ОСОБА_15 », потерпілою визнана керуюча цим магазином ОСОБА_16 , яка органам досудового розслідування заявила, що особи, які вчинили злочин, заволоділи її грошима на суму 576 грн і яка повною мірою реалізувала свої процесуальні права як потерпіла.
Та обставина, що в обвинувальному акті неправильно вказано організаційно-правову форму підприємництва ОСОБА_17 як ПП замість ФОП не є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, оскільки ОСОБА_17 як потерпілий у цьому кримінальному провадженні не залучався.
Одночасно та обставина, що акт ревізії, проведеної в магазині « ІНФОРМАЦІЯ_3 », підписаний, окрім директора магазину ФОП ОСОБА_10 , який є потерпілим у кримінальному провадженні, підписали продавці цього магазину ОСОБА_11 та ОСОБА_18 щодо яких у матеріалах провадження відсутні письмові дані про те, що вони є матеріально-відповідальними особами, не свідчить про незаконність цього документу, у тому числі з урахуванням того, що ОСОБА_19 , повністю визнавши свою вину не заперечував фактичних обставин вчиненого ним злочину і учасниками процесу не заявлялось клопотання про дослідження та визнання недопустимим цього доказу, зібраного органами досудового розслідування.
Та обставина, що місцевий суд не розглянув цивільний позов потерпілого ОСОБА_10 , який отримавши відшкодування матеріальної шкоди, порушував питання про відшкодування завданої злочином моральної шкоди, не є підставою для скасування судових рішень за скаргою захисника засудженого.

Потерпілим в установленому порядку повідомлено про завершення досудового розслідування, відкрито матеріали провадження, вручено копії обвинувальних актів (т. 4 а.п. 205, т. 1 а. п. 155-157) і ці особи не заявляли про порушення їх процесуальних прав, у тому числі на повідомлення про дату та час розгляду провадження в апеляційному порядку, а та обставина, що потерпілі не скористалися своїм правом на ознайомлення з матеріалами провадження не є підставою для скасування судових рішень щодо ОСОБА_6 , як про це просить його захисник.

З фактичних обставин провадження вбачається, що ОСОБА_6 не вчиняв злочину щодо ОСОБА_20 та ОСОБА_21 , а тому суд касаційної інстанції не перевіряє правильності дотримання процесуальних прав цих потерпілих.

У касаційній скарзі не наведено таких доводів щодо незаконності засудження ОСОБА_6 , які б ставили б під сумнів законність та обґрунтованість постановлених судових рішень.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які тягнуть скасування оскаржуваних судових рішень у касаційній скарзі не наведено.

Призначаючи засудженому покарання із застосуванням ст. 69 КК України, суд вказав про врахування ступеню тяжкості вчиненого злочину, який відноситься до категорії тяжких злочинів, дані про засудженого та пом`якшуючі покарання обставини, що, як зазначено у вироку, у сукупності істотно знижували ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_6 злочину. Зокрема суд зважив на те, що ОСОБА_6 раніше не судимий, вину визнав, розкаявся, сприяв слідству, відшкодував потерпілим шкоду, позитивно характеризувався за місцем проживання, закінчив медичне училище.
При цьому суд, призначаючи ОСОБА_6 покарання нижче від найнижчої межі санкції ч. 2 ст. 187 КК України, врахував і позицію потерпілих, які просить не призначати засудженому суворого покарання, а тому твердження захисника про неврахування думки потерпілих щодо міри покарання є надуманими.

З огляду на викладене, підстав для задоволення касаційної скарги не встановлено.

Керуючись статтями 433, 434, 436 КПК України,

постановив:

вирок Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 травня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 18 серпня 2016 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника ОСОБА_5 - без задоволення.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

С у д д і:

______________________ _____________________ ______________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3