Справа № 473/1354/17
Провадженя №1-кп/473/153/2017
У Х В А Л А
і м е н е м У к р а ї н и
"16" травня 2017 р. місто Вознесенськ
Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області у складі: головуючого судді - ОСОБА_1 ,
за участю секретаря - ОСОБА_2 ,
розглянув у судовому засіданні в залі суду в місті Вознесенську кримінальне провадження по обвинуваченню
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Вознесенська Миколаївської області, громадянина України, освіта - базова загальна середня, сімейний стан - неодружений, не працює, мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
1) 28 лютого 2000 року Вознесенським міським судом Миколаївської області за ч.3 ст.140, ч.2 ст.140 КК України до 3-х років позбавлення волі;
2) 22 травня 2002 року Вознесенським міським судом Миколаївської області за ч.2 ст.185, ч.3 ст.185, ч.3 ст.15 ч.3 ст.185, ст.ст. 70,71 КК України до 6-ти років позбавлення волі;
3) 03 березня 2006 року Вознесенським міськрайонним судом Миколаївської області за ч.1 ст.309 КК України до 3-х років позбавлення волі;
4) 22 січня 2010 року Вознесенським міськрайонним судом Миколаївської області за ст.15, ч.2 ст.185, ч.2 ст.185, ч.3 ст.185 КК України до 4-х років позбавлення волі;
5) 08 вересня 2010 року Вознесенським міськрайонним судом Миколаївської області за ч.2 ст.310 КК України до 4-х років позбавлення волі, звільнений на підставі постанови Снігурівського районного суду Миколаївської області від 06 квітня 2012 року умовно-достроково на невідбутий строк покарання 1 рік 9 місяців 12 днів у зв`язку з тяжким захворюванням;
6) 26 червня 2013 року Вознесенським міськрайонним судом Миколаївської області за ст.395, ст.69 КК України до 200 годин громадських робіт;
7) 14 жовтня 2013 року Золочівським районним судом Львівської області за ч.2 ст.309 КК України до 2-х років позбавлення волі;
8) 17 лютого 2014 року Веселинівським районним судом Миколаївської області за ч.2 ст.185, ч.4 ст.70 КК України до 3-х років 6-ти місяців позбавлення волі, звільнився з місця позбавлення волі 21 червня 2016 року у зв`язку з відбуттям строку покарання,
- в скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.389 КК України,
Учасники судового провадження:
прокурор - ОСОБА_4 ,
обвинувачений - ОСОБА_3
До суду від Вознесенської місцевої прокуратури Миколаївської області надійшло клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності ОСОБА_3 у зв`язку із закінченням строків давності.
Згідно даного клопотання, 15 березня 2017 року ОСОБА_3 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.389 КК України, а саме в ухиленні засудженого від відбування покарання у виді громадських робіт /в редакції Закону України №2341-III від 05 квітня 2001 року/.
ОСОБА_3 обвинувачується в тому, що вироком Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 26 червня 2013 року засуджений за ст.395 КК України до 200 годин громадських робіт. 01 серпня 2013 року ОСОБА_3 поставлений на облік Вознесенського МВ КВІ УДПтСУ та йому роз`яснено порядок і умови відбування призначеного покарання у виді громадських робіт, а також попереджено про негативні правові наслідки за ухилення від відбування громадських робіт та у випадку скоєння ним нового злочину. Однак, під час бесіди, ОСОБА_3 письмово відмовився від отримання направлення на відпрацювання громадських робіт у виді 200 годин, посилаючись на стан здоров`я, проте підтверджуючих документів не надав.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 визнав свою вину в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.389 КК України /в редакції Закону України №2341-III від 05 квітня 2001 року/.
Крім того, як вбачається із вказаного клопотання, ОСОБА_3 за місцем мешкання характеризується позитивно, на обліку у лікаря-психіатра не перебуває, вчинив злочин, який, в силу положень ст.12 КК України, відноситься до злочинів невеликої тяжкості.
В клопотанні вказано, що з часу вчинення зазначеного злочину минуло три роки, а тому прокурор просить суд звільнити ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, за наявністю згоди останнього на звільнення за вказаною підставою.
В судовому засіданні прокурор клопотання підтримав та просив його задовольнити.
Обвинувачений ОСОБА_3 не заперечував щодо звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності.
Заслухавши думки сторін, дослідивши матеріали кримінального провадження та матеріали, які характеризують особу обвинуваченого, суд приходить до наступних висновків.
За матеріалами кримінального провадження обвинувачений ОСОБА_3 поставлений на облік Вознесенського МВ КВІ УДПтСУ в Миколаївській області, як особа, яка засуджена до 200 годин громадських робіт 01 серпня 2013 року.
У відповідності із ст.44 КК України, особа, яка вчинила злочин, звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України. Звільнення від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, здійснюються виключно судом; порядок звільнення від кримінальної відповідальності встановлюється законом.
Відповідно до п.2 ч.1 ст.49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минув строк у три роки в разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачене покарання у виді обмеження або позбавлення волі.
Згідно ст. 12 КК України, злочин, вчинений ОСОБА_3 за ступенем тяжкості відноситься до злочинів невеликої тяжкості.
За диспозицією та гіпотезою ч.2 ст.389 КК України /в редакції Закону України №2341-III від 05 квітня 2001 року/, ухилення від відбування громадських робіт особою, засудженою до цього покарання, є триваючим злочином, який можна визначити як одиничний злочин, який, розпочавшись дією чи бездіяльністю особи, далі вчиняється безперервно протягом досить тривалого часу.
Початком часу ухилення від відбування громадських робіт обвинуваченим ОСОБА_3 є 01 серпня 2013 року, а строком закінчення даного триваючого злочину є дата 05 серпня 2013 року, так як саме 05 серпня 2013 року обвинувачений ОСОБА_3 був затриманий в селі Червоне Золочівського району Львівської області за вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.309 КК України, і в подальшому був засуджений 14 жовтня 2013 року Золочівським районним судом Львівської області до 2-х років позбавлення волі.
Вироки від 14 жовтня 2013 року Золочівського районного суду Львівської області, за яким ОСОБА_3 визнано винним за ч.2 ст.309 КК України та засуджено до 2-х років позбавлення волі, а також від 17 лютого 2014 року Веселинівського районного суду Миколаївської області, за яким ОСОБА_3 визнано винним за ч.2 ст.185, ч.4 ст.70 КК України та засуджено до 3-х років 6-ти місяців позбавлення волі, ухвалені без врахування вироку Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 26 червня 2013 року, за яким ОСОБА_3 визнано винним за ст.395, ст.69 КК України та засуджено до 200 годин громадських робіт.

Досудове розслідування за кримінальним провадженням №0001400 розпочато 02 серпня 2016 року та 02 серпня 2016 року внесено відомості до ЄРДР за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.389 КК України /в редакції Закону України №2341-III від 05 квітня 2001 року/.

15 березня 2017 року ОСОБА_3 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.389 КК України /в редакції Закону України №2341-III від 05 квітня 2001 року/.

В силу положень п.8 Постанови Пленуму Верховного Суду України №12 від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності», за загальним правилом сплив зазначених у законі строків давності є підставою обов`язкового звільнення від кримінальної відповідальності; передбачений ст.49 КК України вид звільнення від кримінальної відповідальності застосовується за наявності умов: закінчення зазначених у законі строків, невчинення протягом цих строків нового злочину певного ступеня тяжкості та неухилення особи від слідства або суду.

Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що ухилення від відбування громадських робіт обвинуваченим ОСОБА_3 як особою, засудженою до цього покарання, є триваючим злочином, який визначається як одиничний злочин, який, розпочавшись дією чи бездіяльністю особи, далі вчиняється безперервно протягом досить певного часу, який був розпочатий 01 серпня 2013 року, а закінчений 05 серпня 2013 року.

Оскільки з часу вчинення ОСОБА_3 злочину, в якому він обвинувачується за ознаками ч.2 ст.389 КК України /в редакції Закону України №2341-III від 05 квітня 2001 року/, строк давності сплинув, суд приходить до висновку, що дане клопотання підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.49 КК України, ст.ст. 284-288, 372 КПК України, -

П О С Т А Н О В И В:
Клопотання прокурора про звільнення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від кримінальної відповідальності за ч.2 ст.389 КК України /в редакції Закону України №2341-III від 05 квітня 2001 року/, у зв`язку із закінченням строків давності, - задовольнити.

Кримінальне провадження №0001400 закрити у зв`язку із закінченням строків давності, передбачених ст.49 КК України.

Апеляції на ухвалу, відповідно до ст.395 КПК України, можуть бути подані до апеляційного суду Миколаївської області через Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області протягом 7 /семи/ діб з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1