Справа № 314/2541/16-к
Провадження № 1-кп/314/31/2017
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 квітня 2017 року м. Вільнянськ
Вільнянський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002021 від 18 грудня 2015 року, відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Петро-Михайлівка Вільнянського району Запорізької області, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

ВСТАНОВИВ:
18 липня 2016 року до Вільнянського районного суду Запорізької області від прокурора надійшов обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002021 від 18 грудня 2015 року, відносно ОСОБА_3 за ч. 2 ст. 185 КК України.

Ухвалою суду від 19 липня 2016 року у вказаному провадженні було призначене підготовче судове засідання.

Прокурор у підготовчому судовому засіданні просить постановити ухвалу про призначення судового розгляду на підставі обвинувального акту вважаючи, що кримінальне провадження підсудне Вільнянському районному суду Запорізької області, під час досудового розслідування були дотримані всі вимоги КПК України, підстави для закриття провадження чи повернення обвинувального акту відсутні.

Обвинувачений ОСОБА_3 та його захисник ОСОБА_5 у підготовчому судовому засіданні заперечували проти призначення судового розгляду, посилаючись при цьому на невідповідність обвинувального акту вимогам п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, оскільки у обвинувальному акті відсутнє формулювання висунутого ОСОБА_3 обвинувачення, а викладений лише зміст підозри та фактичні обставини кримінального правопорушення, які слідчий та прокурор вважають встановленими. Крім того, допущенні порушення ст. 91 КПК України при викладі фактичних обставин кримінального правопорушення, зокрема, не встановлено точної дати вчинення кримінального правопорушення, а при описі злочину слідчим наведено недопустиму натуралізацію. На думку сторони захисту, обвинувальний акт не містить обов`язкових складових, є неконкретним, що в подальшому може негативно вплинути на судовий розгляд, у зв`язку з чим обвинувальний акт має бути повернутий прокурору.

Вислухавши прокурора, обвинуваченого та його захисника, вивчивши матеріали кримінального провадженні, суд приходить до висновку, що обвинувальний акт підлягає поверненню прокурору з таких підстав.

Частиною 4 статті 110 КПК України встановлено, що обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у ст. 291 КПК України.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

При цьому, ч. 1 ст. 91 КПК України регламентовано, що у кримінальному провадженні підлягає доказуванню подія кримінального правопорушення: час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення; винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення та інші обставини, що мають значення для кримінального провадження.

Однак, всупереч вказаним нормам закону, в обвинувальному акті у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_3 неконкретно викладено фактичні обставини кримінального правопорушення та відсутнє належним чином сформульоване обвинувачення.

Так, у наданому суду обвинувальному акті, затвердженому прокурором 14 липня 2016 року, обвинувачення сформульовано таким чином: «В середині серпня 2015 року, більш точна дата у ході слідства не встановлена, ОСОБА_3 , маючи умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, діючи повторно, з корисливих мотивів, знаходячись за адресою свого місця проживання по АДРЕСА_1 , таємно, повторно, з корисливих мотивів, діючи без відома та згоди потерпілої, викрав мотокосу «Союз» БТС-9043Л у корпусі помаранчевого кольору, вартістю 1641,93 грн., що на праві власності належить ОСОБА_6 , та перебувала у тимчасовому користуванні ОСОБА_3 .

Вказане майно ОСОБА_3 виніс за межі свого домоволодіння та переніс за адресою: АДРЕСА_1 , де проживає ОСОБА_7 , де з метою власного збагачення продав викрадену мотокосу зазначеній особі, тим самим розпорядився майном на власний розсуд.

Таким чином, своїми злочинними діями ОСОБА_3 спричинив потерпілій ОСОБА_6 майнову шкоду на загальну суму 1641 гривня 93 копійки.»

Органом досудового розслідування дії ОСОБА_3 кваліфіковані за ч. 2 ст. 185 КК України, а обвинувачення сформульовано як «таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно».

З вищевикладеного вбачається, що при формулюванні обвинувачення органом досудового розслідування неконкретно викладені фактичні обставини по справі, не зазначена сукупність ознак, які визначають зовнішню сторону злочину і характеризують суспільно-небезпечне діяння, тобто не відображені відомості щодо об`єктивної сторони злочину, а сформульоване органом досудового розслідування обвинувачення суперечить фактичним обставинам кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими.

Так, в тексті обвинувачення зазначена лише приблизна дата, коли обвинувачений вчинив дії, спрямовані на таємне заволодіння майном потерпілої ОСОБА_6 , взагалі не вказаний спосіб вчинення кримінального правопорушення. Крім того, незважаючи на те, що при правовій кваліфікації скоєного ОСОБА_3 діяння його дії кваліфіковано, як таємне викрадення чужого майна, при викладі фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, вказана кваліфікуюча ознака зазначена лише формально, тобто без відображення дій, вчинених ОСОБА_3 , які були спрямовані на таємне заволодіння чужим майном, а також способу заволодіння моток осою, не визначений момент виникнення у обвинуваченого умислу на скоєння інкримінованого йому злочину.

Тобто фактичні обставини кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, суперечать правовій кваліфікації кримінального правопорушення, оскільки не містять відомостей щодо об`єктивної сторони злочину, передбаченого саме ч. 2 ст. 185 КК України.

Згідно з положеннями п.п. (а), (b) п. 3 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, ратифікованої Верховною Радою України 17 липня 1997 року, кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, має щонайменше такі права: а) бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причину обвинувачення, висунутого проти нього; b) мати час і можливості, необхідні для підготовки свого захисту. Обвинувачення повинно бути конкретним, обвинувачена особа, реалізує своє право на захист від пред`явленого їй конкретного обвинувачення (відомості про час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення).

Європейський суд з прав людини у справі «Абрамян проти Росії» від 09 жовтня 2008 року зазначив, що в контексті підпункту (а) пункту 3 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (рішення від 19 грудня 1989 року у справі «Камасінскі проти Австрії»). Крім того, Суд констатував, що положення підпункту (а) пункту 3 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може надати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (рішення від 25 березня 1999 року у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції»).

На підставі ч. 5 ст. 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

При цьому можливість зміни обвинувачення прокурором під час судового розгляду справи, коли суд звертає увагу на неконкретність обвинувачення на підготовчому судовому засіданні, а прокурор має можливість у стислі терміни усунути вказані порушення, фактично призводить до порушення як права обвинуваченого на захист, передбаченого ст. 20 КПК України, через неконкретність обвинувачення, так і на порушення розумних строків судового розгляду кримінального провадження, відповідно до ч. 4, ч. 5 ст. 28 КПК України, та в кінцевому результаті призводить по порушень вимог ч. 3 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку про невідповідність обвинувального акту у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_3 за ч. 2 ст. 185 КК України вимогам КПК України, неможливість призначення кримінального провадження до розгляду та наявність підстав для повернення обвинувального акту прокурору.

Згідно з п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

Керуючись ст. 314 КПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:
Обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002021 від 18 грудня 2015 року, відносно ОСОБА_3 за ч. 2 ст. 185 КК України, повернути прокурору Вільнянського відділу Токмацької місцевої прокуратури.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала суду, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Запорізької області через Вільнянський районний суд протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1

25.04.2017