АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/1844/16 Справа № 205/830/15-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 грудня 2016 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

представника потерпілого ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі апеляційного суду кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0005276, за апеляційними скаргами прокурора, який приймав участь в розгляді провадження судом першої інстанції, обвинуваченого ОСОБА_9 та в його інтересах захисника ОСОБА_7 на вирок Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 08 липня 2016 року щодо ОСОБА_9 , обвинуваченого за ч.1 ст. 121 КК України,

В с т а н о в и л а:

цим вироком

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у м. Дніпропетровську, громадянин України, не одружений, не працюючий, який проживає по АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

засуджений за ч. 1 ст. 121 КК України до 8 років позбавлення волі. Строк відбування покарання постановлено рахувати з 25 березня 2015 року. Судом також вирішено долю речових доказів.

Вироком суду ОСОБА_9 визнано винним та засуджено за те, що він 15 вересня 2013 року, близько 02.00, знаходячись у стані алкогольного сп`яніння біля будинку АДРЕСА_2 , в ході сварки на ґрунті особистих неприязних стосунків, маючи умисел на заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, наблизився до ОСОБА_10 та завдав йому правою рукою, зжатою в кулак, удар в ліву частину голови, після чого завдав ще один удар лівою рукою, зжатою в кулак, в область обличчя, від чого потерпілий ОСОБА_10 впав на бетонне покриття, чим заподіяв останньому тілесні ушкодження у вигляді тяжкої закритої черепно-мозкової травми, забою головного мозку 3-го ступеню з контузійними вогнищами в обох лобних долях і лівій скроневій долі та явищами набряку головного мозку, з приводу чого було проведено оперативне втручання (декомпресивна трепанація черепу з видаленням контузійних вогнищ), забійної ранги потиличної області голови праворуч, параорбітальної гематоми праворуч, з розвитком атрофії зорових нервів обох очей, лівостороннього геміпарезу та психоорганічного синдрому з середньої частоти судорожними припадками, які за своїм характером відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя. Після заподіяння потерпілому ОСОБА_10 умисних тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_9 з місця вчинення злочину зник.

В апеляціях:
- прокурор, який приймав участь в розгляді провадження судом першої інстанції, просить вирок суду змінити у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості скоєного злочину та особі обвинуваченого через суворість та призначити покарання ОСОБА_9 за ч.1 ст. 121 КК України у виді 7 років позбавлення волі;

- обвинувачений ОСОБА_9 не згоден з вироком суду, вважає його незаконним й необґрунтованим, та просить вирок суду скасувати, а кримінальне провадження направити на новий судовий розгляд до суду першої інстанції;

- захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 просить вирок суду скасувати у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи, неповнотою судового розгляду та істотними порушеннями кримінального процесуального закону, а кримінальне провадження щодо його підзахисного закрити за відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що у суду немає доказів на підтвердження вини ОСОБА_9 , оскільки обвинувальний вирок побудований лише на показах свідка ОСОБА_11 , яка на протязі всього судового розгляду надавала суперечливі покази щодо механізму нанесення ушкоджень потерпілому та безпідставно змінювала їх, що суперечить також висновкам комісійної СМЕ №22 від 15.01.2016-03.02.2016 року. Також апелянт зазначає, що суд безпідставно не взяв до уваги покази безпосередніх свідків скоєного ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , а послався на пояснення свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 ; допустив протиріччя та суперечності у формулюванні обвинувачення ОСОБА_9 , пославшись на покази свідка ОСОБА_11 про два удари в обличчя та два падіння, спочатку на газон, а потім на бетонне покриття, хоча в обвинувальному акті зазначено про два удари та одне падіння; послався на переписку «Вконтакте» від 22.09.2013 року між свідками ОСОБА_13 та ОСОБА_17 , хоча в судовому засіданні ОСОБА_13 спростував будь-яку причетність ОСОБА_9 до нанесення тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_18 ; не задовольнив клопотання захисту щодо витребування медичної документації відносно потерпілого з лікарні ім.. Мечникова, куди останнього доставила «швидка» та подальшого допиту лікарів; залишив поза увагою той факт, що батько потерпілого звернувся до правоохоронних органів з заявою про скоєний невідомою особою щодо його сина злочин вже через три доби після цього, а також те, що обвинувачений та потерпілий були друзями з дитинства та між ними ніколи не виникало конфліктів, що підтвердили допитані в судовому засіданні свідки, а отже у ОСОБА_9 не могло бути умислу на спричинення тяжких наслідків ОСОБА_10 . Ще захисник вказує на необхідність усунення протиріч у висновках комісійної СМЕ, що має вирішальне значення у визнанні його підзахисного невинуватим, а саме незрозуміло, чи була виявлена у потерпілого пара орбітальна гематома чи просто гематома в районі правого ока, а також не можна, на думку апелянта, зазначати в даному випадку про єдине ушкодження, бо це не відповідає нормам чинних правил у цій галузі медицини. Ще сторона захисту вважає, що запобіжний захід обвинуваченому необхідно змінити на такий, що не пов`язаний з триманням під вартою, оскільки не існує тих ризиків, які б могли запобігти цьому. Тож, на підставі зазначеного, просить задовольнити його апеляційні вимоги в повному обсязі.

На апеляцію захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 прокурором, який приймав участь в розгляді провадження судом першої інстанції, були подані заперечення, в яких він виражає незгоду з доводами захисту та просить відмовити в задоволенні даної апеляції.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення обвинуваченого ОСОБА_9 та в його інтересах захисника ОСОБА_7 , які, кожен окремо, підтримали апеляції та просили їх задовольнити, думку прокурора ОСОБА_6 , який заперечував проти задоволення апеляцій обвинуваченого та його захисника, а також не підтримав апеляцію прокурора, перевіривши матеріали провадження в межах апеляцій, обговоривши їх доводи, колегія суддів вважає, що дані апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Посилання в апеляційній скарзі захисника на те, що судове слідство у справі проведено неповно і необ`єктивно, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи та не підтверджені зібраними у ній доказами, є необґрунтованими.

Матеріалами провадження з`ясовано, що судове слідство у ньому проведено з дотриманням вимог кримінально-процесуального закону, таких порушень цього закону, котрі були б суттєвими і тягли за собою скасування вироку, у справі не допущено.

Вивченням матеріалів кримінального провадження не встановлено даних, які б свідчили про неповноту чи необ`єктивність дослідження органами досудового розслідування та судом обставин кримінального провадження. Висновки суду щодо доведеності винності ОСОБА_9 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України, за який він засуджений, підтверджується сукупністю доказів, які зібрані з додержанням вимог кримінального процесуального закону та перевірені під час розгляду кримінального провадження, яким суд дав належну оцінку.

Вироком суду ОСОБА_9 визнано винним за ч. 1 ст. 121 КК України - умисне тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння. Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_9 у вчиненні зазначеного злочину за вказаних у вироку обставин та кваліфікація його дій за ознаками ч. 1 ст. 121 КК України ґрунтуються на досліджених в судовому засіданні та правильно оцінених судом доказах, відповідають фактичним обставинам справи та підтверджені розглянутими в судовому засіданні та викладеними у вироку доказами і, зокрема, даними, що містяться в показаннях учасників судового провадження та даними досліджених в судовому засіданні документів. Будь-яких підстав, які б викликали сумнів у викладених висновках суду перевіркою матеріалів провадження не виявлено. Оскільки наведені докази, крім тих, які судом першої інстанції визнано недопустимими, зібрані у встановленому законом порядку і узгоджуються між собою, підстав піддавати сумніву їх достовірність та допустимість колегія суддів не вбачає.

Перевіркою матеріалів кримінального провадження, технічного носія інформації фіксування судового провадження та журналу судового засідання встановлено, що суд першої інстанції провів всебічне, повне й неупереджене дослідження всіх обставин кримінального провадження, безпосередньо перевірив при судовому розгляді наявні у кримінальному провадженні докази, допитав обвинуваченого, потерпілого, свідків, перевірив письмові докази, яким дав оцінку з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупності доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку.

На підтвердження винуватості ОСОБА_9 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, суд обґрунтовано послався на показання під час судового розгляду свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , судово-медичного експерта ОСОБА_23 , а також на матеріали письмових документів, а саме: переписку в соціальній мережі «Вконтакте» між свідками ОСОБА_21 та ОСОБА_24 та протоколом їх огляду та вилучення від 28 листопада 2014 року, які долучені до матеріалів кримінального провадження як речові докази; протокол огляду місця події від 23 червня 2016 року, з фототаблицею до нього; протоколом проведення слідчого експерименту від 10 листопада 2014 року за участю свідка ОСОБА_11 ; висновок судово-медичної експертизи № 2958е від 07 серпня 2014 року, висновки додаткових судово-медичних експертиз № 227е від 19 січня 2015 року та № 4699е від 04 грудня 2014 року, висновок комісійної судово-медичної експертизи № 22 від 03 лютого 2016 року щодо тілесних ушкоджень потерпілого ОСОБА_10 .

Надаючи оцінку зазначеним доказам у своїй сукупності, колегія суддів не сумнівається у їх належності та допустимості, вважає такі докази достатніми для доведеності винуватості обвинуваченого у вчиненні інкримінованих йому злочинних діянь, а тому не вбачає підстав визнати наведені у вироку висновки суду такими, що не відповідають фактичним обставинам справи.

Наведеними доказами, яким суд дав належну оцінку, спростовуються викладені в апеляційних скаргах обвинуваченого та його захисника доводи про те, що ОСОБА_9 не спричиняв тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_10 , те що у провадженні немає об`єктивних доказів, які вказують на його вину.

Як убачається з матеріалів провадження, свідок ОСОБА_11 пояснила, що в ніч з 14 на 15 вересня 2013 року вони, прогулюючись разом з ОСОБА_10 , знаходились біля другого під`їзду будинку АДРЕСА_2 . Через певний час до них підійшли ОСОБА_24 та ОСОБА_25 , які стали спілкуватись разом з ними, а також через деякий час до них також підійшов ОСОБА_9 ; всі присутні, в тому числі і ОСОБА_9 пили пиво, при цьому, у ОСОБА_9 в руках була пляшка пива об`ємом 2 літри, та прийшов він на місце, вже з ознаками того, що вживав спиртні напої. Під час їх перебування у вказаному місці ОСОБА_9 покликав ОСОБА_10 в бік під`їзду, де розташоване бетонне покриття, де, поводячи себе агресивно, почав спорити з ОСОБА_10 з приводу татуювань, нецензурно висловлювався, та вдарив ОСОБА_10 правою рукою в область обличчя, від чого останній впав на землю. ОСОБА_24 і ОСОБА_25 підняли ОСОБА_10 та допомогли йому сісти на лавочку біля під`їзду. Після цього ОСОБА_10 , вставши з лавочки, нестійкою ходою підійшов до ОСОБА_9 та намагався йому щось показати руками, а ОСОБА_9 завдав ОСОБА_10 удар лівою рукою в область обличчя, після якого ОСОБА_10 втратив рівновагу і впав потилицею на бетонне покриття та лежав без руху. ОСОБА_9 , ОСОБА_24 і ОСОБА_25 підняли ОСОБА_10 , підтягли його до лавочки біля під`їзду та поклали на неї. В цей час вона, у зв`язку з безпорадним станом ОСОБА_10 , подзвонила своєму знайомому ОСОБА_19 та попросила допомогти, а ОСОБА_9 , спросивши, куди, та чи не в міліцію, вона дзвонить, пішов разом з ОСОБА_24 та ОСОБА_25 . Після цього ОСОБА_19 разом ОСОБА_20 , який приїхав на автомобілі, повезли додому ОСОБА_10 , а вона направилась за місцем проживання.

Дані свідчення підтверджуються й показами свідків ОСОБА_19 та ОСОБА_20 , які пояснили, що 15 вересня 2015 року, близько 02.30, до них зателефонувала ОСОБА_11 та попросила допомогти довести додому ОСОБА_10 , повідомивши, що вони знаходяться біля магазину «Спар», розташованого по пр. Петровського в м. Дніпропетровську. Приїхавши на місце, вони побачили ОСОБА_10 у безпорадному стані та з закривавленою головою, з приводу чого ОСОБА_11 сказала, що у ОСОБА_10 виник спір зі ОСОБА_9 , який заподіяв йому травму. Вони довели ОСОБА_10 за місцем проживання останнього та допомогли обробити рану в області голови. Всі вищенаведені свідчення узгоджуються і з показаннями свідка ОСОБА_21 про те, що в ніч з 14 на 15 вересня 2013 року вона знаходилась на вул. Каменській в м. Дніпропетровську разом ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_25 та ОСОБА_24 , після чого пішла за місцем проживання Наступного дня від ОСОБА_19 вона дізналась, що ОСОБА_9 заподіяв тілесні ушкодження ОСОБА_10 , внаслідок чого останній госпіталізований. Також 22 вересня 2013 року в соціальній мережі «Вконтакте» вона переписувалась з ОСОБА_24 , який підписаний як « ОСОБА_26 », і в переписці ОСОБА_24 не заперечував, що ОСОБА_9 дійсно заподіяв ОСОБА_10 тілесні ушкодження і що нібито вони з ОСОБА_25 будуть про це свідчити.

Не суперечать викладеним свідченням і покази свідка ОСОБА_22 , який пояснив, що 15 вересня 2013 року, близько 03.00, до нього за місцем проживання прийшли ОСОБА_19 та ОСОБА_20 , які привели його сина ОСОБА_10 , повідомивши, що у ОСОБА_10 виник конфлікт зі ОСОБА_9 , під час чого ОСОБА_9 заподіяв йому тілесні ушкодження. Після цього внаслідок отриманих травм ОСОБА_10 був госпіталізований до медичного закладу.

Вищезазначені показання цілком відповідають і поясненням судово-медичного експерта ОСОБА_23 , яка підтримала в судовому засіданні висновки комісійної судово-медичної експертизи про природу отриманих потерпілим ОСОБА_10 тілесних ушкоджень.

Правильність та об`єктивність вищезазначених доказів підтверджується також матеріалами письмових документів, які містяться в матеріалах провадження, а саме: протоколом огляду місця події від 23 червня 2016 року, з фототаблицею до нього; висновком судово-медичної експертизи № 2958е від 07 серпня 2014 року, згідно якої потерпілому ОСОБА_10 заподіяно тілесні ушкодження у вигляді тяжкої закритої черепно-мозкової травми, забою головного мозку 3-го ступеню з контузійними вогнищами в обох лобних долях і лівій скроневій долі та явищами набряку головного мозку, з приводу чого було проведено оперативне втручання (декомпресивна трепанація черепу з видаленням контузійних вогнищ), забійної ранги потиличної області голови праворуч, параорбітальної гематоми праворуч, з розвитком атрофії зорових нервів обох очей, лівостороннього геміпарезу та психоорганічного синдрому з середньої частоти судорожними припадками, які за своїм характером відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя; висновком додаткової судово-медичної експертизи № 227е від 19 січня 2015 року, про те, що, враховуючи характер, локалізацію та кількість виявлених у потерпілого тілесних ушкоджень, вони є не характерними для спричинення їх при одномоментному падінні з висоти власного зросту; протоколом слідчого експерименту від 10 листопада 2014 року, з якого видно, що свідок ОСОБА_11 підтвердила обставини завдання ОСОБА_9 ударів потерпілому ОСОБА_10 , зокрема, удару правою рукою в обличчя, в результаті чого ОСОБА_10 впав на ліву сторону, а також, після того, як ОСОБА_10 , піднявся, ще одного удару по лівій стороні обличчя, від якого потерпілий впав та вдарився о бетонне покриття; висновком додаткової судово-медичної експертизи № 4699е від 04 грудня 2014 року, згідно якого встановлено відповідність механізму утворення тілесних ушкоджень, вказаного свідком ОСОБА_11 , механізму та характеру тілесних ушкоджень, виявлених у потерпілого ОСОБА_10 ; протоколом огляду та вилучення від 28 листопада 2014 року виданих свідком ОСОБА_21 аркушів паперу зі змістом переписки з ОСОБА_24 в соціальній мережі «Вконтакте», які долучені до матеріалів кримінального провадження як речові докази; висновком комісійної судово-медичної експертизи № 22 від 03 лютого 2016 року, про те, що кількість пошкоджень, виявлених у потерпілого ОСОБА_10 , (не менше двох) та їх локалізація (в області правого ока та в потиличній ділянці праворуч) виключають механізм їх виникнення при падінні на лівий бік, як з приданим тілу прискоренням, так і без нього; поряд з зазначеними тяжкими тілесними ушкодженням, у потерпілого виявлена гематома навколо правого ока, яка виникла в результаті удару тупим твердим предметом в область правого ока, яким могла бути і рука, стиснута в кулак, та в результаті чого виникла гематома, з подальшим падінням потерпілого з висоти власного зросту в результаті приданого тілу прискорення, з подальшим ударом потиличною ділянкою голови о тупий твердий предмет, в результаті чого виникла забита рана голови та вогнищеві ділянки забою речовини головного мозку (ділянки протиудару); пошкодження у вигляді гематоми навколо правого ока могло виникнути і при ударі рукою, стиснутою в кулак. Крім того, з вказаного висновку комісійної судово-медичної експертизи видно, що черепно-мозкова травма представляє єдине пошкодження, яке включає як зовнішні пошкодження м`яких тканин, так і внутрішні, тому всі ушкодження, заподіяні потерпілому, за ступенем тяжкості оцінюються в своїй сукупності.

Вивченням матеріалів справи не виявлено порушень вимог кримінального процесуального закону під час збирання й закріплення вищевказаних доказів у справі, які б викликали сумніви в їх достовірності. Наявні у справі докази відповідають вимогам закону щодо допустимості, достовірності й достатності доказів.

Виходячи з наведеного, доводи обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника ОСОБА_7 , в яких вони стверджують, що обвинувачений не вчиняв зазначеного у вироку злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, є безпідставними, як і їх доводи про відсутність у провадженні об`єктивних доказів вини у вчиненні даного правопорушення і що вирок за цим епізодом нібито побудований на припущеннях суду. Проаналізувавши наведені докази в їх сукупності і давши оцінку, суд обґрунтовано не погодився з даними доводами апелянтів, та правильно оцінив докази, які поклав в основу свого рішення, як об`єктивні.

Що ж стосується показань обвинуваченого ОСОБА_9 під час судового розгляду про те, що він не причетний до вчинення зазначеного злочину та жодних ушкоджень потерпілому ОСОБА_10 не наносив, а останні були спричинені потерпілим самому собі в результаті падіння, колегія суддів також вважає необхідним віднестись до них критично та вважає це певною лінією захисту з метою уникнути кримінальної відповідальності за вчинене правопорушення, а тому вони в даному конкретному випадку не можуть бути підґрунтям для перегляду в апеляційному порядку оскаржуваного вироку суду.

Доводи апеляції захисту про те, що судом не були взяті до уваги показання свідків ОСОБА_27 , ОСОБА_24 та ОСОБА_25 , колегія суддів вважає необґрунтованими та погоджується з судом першої інстанції, який критично віднісся до відповідних свідчень та зазначив , що вони по суті не спростовують встановлених фактичних обставин завдання ОСОБА_9 ударів руками в область обличчя потерпілого, від яких останній падав на землю, а також суперечать всім іншим обставинам, які послідовно вказані свідками ОСОБА_11 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 та є узгодженими з даними, які встановлені в процесі судово-експертних досліджень та при огляді місця події.

Посилання в апеляційній скарзі захисника про недостовірність показань свідка ОСОБА_11 у зв`язку з суперечністю її показань є безпідставними. Із матеріалів справи істотних суперечностей, які б впливали на правильність установлення фактичних обставин провадження при скоєнні злочину, у цих показаннях не вбачається. Розбіжності в показаннях свідка, які вона особисто давала під час судового розгляду свідчать про індивідуальне сприйняття нею подій, учасником яких вона була, і не впливають на висновок суду. А та обставина, що слідство і суд по-іншому оцінюють докази, зокрема, показання свідків, висновки експертиз та інших письмових доказів, порівняно з оцінкою їх обвинуваченим та його захисником, не свідчить про необ`єктивність слідчих органів і суду, на що є посилання в поданій апеляції, а деякі розбіжності в показаннях свідків, які вони особисто давали під час судового розгляду, свідчать про індивідуальне сприйняття кожним подій, учасниками яких вони були, і не впливають на висновок суду.

Отже, аналізуючи позицію обвинуваченого ОСОБА_9 , співставляючи її з обвинуваченням, що йому інкримінується, а також з показами свідків та з іншими доказами, дослідженими судом, які повністю викривають обвинуваченого у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень, колегія суддів робить висновок про те, що вищезазначені покази та інші наведені судом докази мають характер логічних, послідовних та об`єктивних. Зазначені докази винуватості ОСОБА_9 є такими, що доповнюють одне одного, є належними, достовірними, допустимими, достатніми та такими, що не суперечать Конституції та нормам КПК України.

Також колегія суддів вважає такими, що не заслуговують на увагу не підтверджені доводи захисту з приводу усунення протиріч у висновках комісійної судово-медичної експертизи щодо виявленої у потерпілого ОСОБА_10 параорбітальної чи звичайної гематоми в районі правого ока, тому що в даному випадку, як видно з проведених у кримінальному провадженні експертних досліджень та пояснень з цього приводу судового-медичного експерта, допитаного та приведеного до присяги в судовому засіданні, черепно-мозкова травма представляє єдине пошкодження, яке включає як зовнішні пошкодження м`яких тканин, так і внутрішні, тому всі ушкодження, заподіяні потерпілому, за ступенем тяжкості оцінюються в своїй сукупності, і не можна їх розглядати за окремими проявами та розчленовувати між собою.

Доводи сторони захисту про те, що деякі обставини справи всебічно не досліджені: зокрема, на його думку, в судовому засіданні суд не задовольнив клопотання захисту щодо витребування медичної документації відносно потерпілого ОСОБА_10 з лікарні ім.. Мечникова, куди останнього доставила «швидка», та подальшого допиту лікарів, є безпідставними, оскільки на підставах тих доказів, які були предметом перевірки в судових засіданнях, з достатньою повнотою з`ясовано всі обставини зазначених у вироку злочинів. Так як вивченням матеріалів справи не встановлено даних, які б свідчили про неповноту чи необ`єктивність дослідження слідчими органами та судом обставин справи, не має підстав вважати, що у справі допущена суттєва неповнота досудового або судового слідства, яка викликає необхідність скасування вироку в частині засудження ОСОБА_9 за вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України з подальшим його виправданням в цій частині, на чому наполягають в своїх апеляціях обвинувачений та його захисник.

Згідно зі ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності, індивідуалізації. Для його вибору суд повинен урахувати ступінь тяжкості злочину, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про винну особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення особи до своїх дій, інші обставини, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру й тяжкості вчиненого злочину.

З огляду на матеріали кримінального провадження, суд при призначенні покарання обвинуваченому в повній мірі врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, дані про особу обвинуваченого ОСОБА_9 , який раніше не судимий, суспільно корисною працею не займався, скоїв злочин в стані алкогольного сп`яніння, що є обставиною, яка обтяжує покарання, відсутність пом`якшуючих покарання обставин, а також те, що в результаті кримінального правопорушення потерпілий ОСОБА_10 став інвалідом 1-ї групи, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про необхідність призначення обвинуваченому покарання у максимальному розмірі, встановленому санкцією статті, у вигляді позбавлення волі з реальним його відбуттям.

Отже, у цьому кримінальному провадженні, як вбачається з його матеріалів, не встановлено обставин, які б давали підстави вважати, що покарання ОСОБА_9 призначено із порушенням визначених у законі загальних засад, про що йдеться у апеляції прокурора.

Таким чином, виходячи з системного аналізу матеріалів кримінального провадження можливо зробити висновок, що суд першої інстанції під час ухвалення даного обвинувального вироку виходив першочергово з загальних засад кримінального процесуального законодавства, у зв`язку з чим було постановлено законне та обґрунтоване рішення, яке підлягає залишенню без змін, а апеляційні скарги в даному кримінальному провадженні такими, що не підлягають задоволенню.

Що стосується клопотання захисника ОСОБА_7 про зміну обвинуваченому запобіжного заходу, то виходячи з того, що останній обвинувачується у скоєнні умисного тяжкого злочину, і вина його встановлена в суді першої інстанції та підтверджена апеляційним розглядом даного кримінального провадження, колегія суддів не вбачає для цього достатніх підстав, а отже запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_9 слід залишити у виді тримання під вартою, відмовивши в задоволенні клопотання.

Будь-яких даних, які б свідчили про наявність при розслідуванні кримінального провадження та його розгляді істотних вимог норм кримінально-процесуального закону, які б тягли за собою безумовне скасування всього вироку, по справі не встановлено.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційні скарги прокурора, який приймав участь в розгляді провадження судом першої інстанції, обвинуваченого ОСОБА_9 та в його інтересах захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 08 липня 2016 року щодо ОСОБА_9 , обвинуваченого за ч.1 ст. 121 КК залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з дня її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.
Судді:

_____________ _______________ _____________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4