АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА

Справа № 11-кп/796/1901/2016 Головуючий у І-й інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ст. ст. 146 ч.2, 187 ч.2, 189 ч.3, 263 ч.1, 357 ч.1 КК Доповідач: ОСОБА_2

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

Головуючого: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря: ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду м. Києва кримінальне провадження відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яким повідомлено про підозру у вчиненні злочинів, передбачених ст. ст. 146 ч.2, 187 ч.2, 189 ч.3, 263 ч.1, 357 ч.1 КК України, за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_8 на ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 19 вересня 2016 року,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_9

захисників ОСОБА_10 та ОСОБА_11

обвинуваченого ОСОБА_7 та ОСОБА_6

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 19 вересня 2016 року обвинувальний акт відносно ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , яким повідомлено про підозру у вчиненні злочинів, передбачених ст. ст. 146 ч.2, 187 ч.2, 189 ч.3, 263 ч.1, 357 ч.1 КК України, повернуто прокурору.

Приймаючи таке рішення суд першої інстанції вказав, що в обвинувальному акті не належним чином викладено фактичні обставини кримінального правопорушення, які орган досудового слідства вважає встановленими, а саме нечітко вказані обставини вчинення кримінальних правопорушень.

Зокрема за ч.2 ст. 146 КК України не конкретно сформульоване обвинувачення, оскільки злочин був незакінченим з моменту фактичного позбавлення потерпілого права на вільне пересування або обрання місця свого перебування, за ч.2 ст. 187 КК України не зазначено кваліфікуючу ознаку вчинення розбою за попередньою змовою групою осіб, за ч.1 ст. 357 КК України не вказано, в чому полягає погроза застосування насильства, яке було небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, за ч.3 ст. 189 КК України не зазначена роль кожного із обвинувачених та невстановлених досудовим розслідуванням осіб у вчиненні даного злочину, та які конкретно дії вони виконували; не вказано, хто саме застосовував гладкоствольний самозарядний пістолет; не вказано, яке саме фізичне насильство застосовувалося до потерпілого та ким саме; також не зазначено, в чому полягає вимога до потерпілого щодо передачі майна з урахуванням того, що мова йде, в тому числі, про нерухоме майно, яке не є правом власності потерпілого. Також не є зрозумілим, від яких саме протиправних дій з боку ОСОБА_6 та ОСОБА_7 потерпілим отримані тілесні ушкодження, які зазначені в обвинуваченні.

Крім того, суд вказує, що в жодному із вищевказаних правопорушень не зазначено в який спосіб, місце і час ОСОБА_6 погоджував свої дії із ОСОБА_7 та іншими невстановленими досудовим розслідуванням особами.

В апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу суду скасувати та винести нову ухвалу, якою обвинувальний акт у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_6 та ОСОБА_7 повернути на новий розгляд у суді першої інстанції зі стадії підготовчого судового засідання.

Вказує, що судом помилково зазначено, що в обвинувальному акті не конкретно сформульовано обвинувачення за ч.2 ст. 146 КК України, оскільки в обвинувальному акті чітко сформульовано те, що злочин було закінчено з моменту фактичного позбавлення потерпілих права вільного пересування та обрання їм місця перебування.

Зазначає, що епізод за ч.1 ст. 357 КК України органом досудового розслідування кваліфіковано як привласнення офіційних документів, оскільки обвинувачені вчинили напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаним з погрозою застосування насильства небезпечного для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу, вчинений за попередньою змовою групою осіб, в ході якого у потерпілого ОСОБА_12 було відібрано офіційні документи, а саме свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу.

Посилання суду про відсутність кваліфікуючої ознаки за ч.2 ст. 187 КК України також є помилковим.

Зазначає, що судом безпідставно вказано, що стороною обвинувачення взагалі не зазначена роль кожного з обвинувачених та невстановлених досудовим розслідуванням осіб, та які конкретно дії вони виконували, а крім того, помилково зазначено, що стороною обвинувачення не вказано спосіб, місце та час вчинення кримінального правопорушення. Такі висновки суду повністю спростовуються а.с. 11-12 та 16-17 обвинувального акту.

В запереченнях на апеляційну скаргу прокурора захисник ОСОБА_11 в інтересах ОСОБА_6 , вказуючи на законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції просить залишити її без змін, а апеляційну скаргу щодо її скасування без задоволення.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, обвинувачених та їхніх захисників, які проти неї заперечили, провівши судові дебати, перевіривши доводи апеляційної скарги та вивчивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Відповідно до вимог чинного законодавства, зокрема ч.3 ст.314 КПК України, суд має право повернути обвинувальний акт прокурору зі стадії підготовчого судового засідання у тому випадку, якщо він не відповідає вимогам цього кодексу.

Проте, як вбачається з матеріалів кримінального провадження відносно ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , обвинувальний акт у ньому містить всі необхідні та передбачені ч.2 ст. 291 КПК України відомості та реквізити, зокрема анкетні відомості обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство), а також виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Посилання суду на те, що не належним чином викладено фактичні обставини кримінального правопорушення, які орган досудового слідства вважає встановленими, а саме нечітко вказані обставини вчинення кримінальних правопорушень, не відповідають матеріалам кримінального провадження.

Крім того, як правильно зазначено в апеляційній скарзі прокурора, суд першої інстанції вийшов за межі підготовчого судового засідання у суді, оскільки на цій стадії обставини, зазначені судом першої інстанції, які підстави для повернення обвинувального акту прокурору, не досліджуються.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги прокурора про невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та істотне порушення судом вимог кримінального процесуального закону, є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Отже, виходячи з того, що під час проведення підготовчого судового засідання судом першої інстанції порушено вимоги ст. 314 КПК України, постановлене ним рішення про повернення обвинувального акту відносно ОСОБА_6 та ОСОБА_7 прокурору, підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду кримінального провадження у суді першої інстанції зі стадії підготовчого судового засідання.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_8 задовольнити.

Ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 19 вересня 2016 року, якою обвинувальний акт відносно ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , яким повідомлено про підозру у вчиненні злочинів, передбачених ст. ст. 146 ч.2, 187 ч.2, 189 ч.3, 263 ч.1, 357 ч.1 КК України, повернуто прокурору, скасувати, а обвинувальний акт повернути до суду першої інстанції для розгляду зі стадії підготовчого судового засідання.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: _____________ ______________ _____________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4