Справа № 308/1893/17
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
15 березня 2017 року м. Ужгород
Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , скаржника ОСОБА_3 розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м. Ужгороді, розглянувши матеріали скарги ОСОБА_3 про скасування постанови слідчого СВ Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_4 від 9 лютого 2017 року у кримінальному провадженні № 0000236 про відмову у визнанні потерпілим, -

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_3 звернувся до Ужгородського міськрайонного суду зі скаргою про скасування постанови слідчого СВ Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_4 від 9 лютого 2017 року у кримінальному провадженні № 0000236 про відмову у визнанні потерпілим.

В обґрунтування скарги ОСОБА_3 посилається на те, що СВ Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000236 від 08.11.2016 за ч.1 ст.364 КК України.

22.11.2016 року ОСОБА_3 звернувся до начальника слідчого відділу прокуратури Закарпатської області з заявою про визнання його потерпілим у кримінальному провадженні №0000236 від 08.11.2016 року. Крім того, 09.12.2016 року ОСОБА_3 звернувся до начальника слідчого відділу Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області з заявою про визнання його потерпілим у кримінальному провадженні №0000236 від 08.11.2016 року.

Скаржник вказує, що 16.02.2017 року ним отримано постанову слідчого СВ Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_4 від 9 лютого 2017 року у кримінальному провадженні № 0000236 про відмову у визнанні потерпілим. Вважає таку постанову незаконною, у зв`язку з порушенням форми та змісту останньої.

Зазначає, що постанову про відмову у визнанні потерпілим складено 09.02.2017 року, але скаржник неодноразово звертався з заявами про визнання потерпілим ще у грудні 2016 року. Зазначені дії протирічать вимогам КПК України, оскільки у відповідності до ч.1 ст.28 (Розумні строки) КПК України: під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Розумними вважаються строки, що є об`єктивно необхідними для виконання процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень. Розумні строки не можуть перевищувати передбачені цим Кодексом строки виконання окремих процесуальних дій або прийняття окремих процесуальних рішень.

Також, ОСОБА_3 зазначає, що всупереч діючим положенням КПК України слідчий СВ Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області не обґрунтував мотиви прийняття саме такої постанови.

Однак скаржник звертає увагу на те, що ним у заяві про залучення до кримінального провадження, як потерпілого, викладені підстави, які вказують на завдання відповідної шкоди внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

У зв`язку із зазначеним, скаржник був вимушений звернутись до суду з відповідною скаргою. Крім того, просить скасувати вказану постанову про відмову у визнанні потерпілим та зобов`язати слідчого визнати його потерпілим та вручити пам`ятку про процесуальні права потерпілого.

У судовому засіданні ОСОБА_3 скаргу підтримав, просив її задовольнити, посилаючись на її обґрунтованість.

Представник СВ Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду скарги повідомлявся належним чином.

Представник Ужгородської місцевої прокуратури в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду скарги повідомлявся належним чином.

Згідно з ч. 3 ст. 306 КПК України, відсутність слідчого чи прокурора не є перешкодою для розгляду скарги.

Слідчий суддя, заслухавши думку учасників провадження, дослідивши письмові докази та матеріали, що додані до скарги, приходить до наступних висновків.

Судовим розглядом встановлено, що 08.11.2016 року СВ СУ прокуратури області розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000236 по ухвалі слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду від 24.10.2016 року, якою зобов`язано посадових осіб прокуратури Закарпатської області внести відомості до ЄРДР відомості про кримінальне правопорушення на підставі заяви ОСОБА_3 від 11.10.2016 року. Попередня початкова кваліфікація кримінального правопорушення ч.1 ст.364 КК України.

21.11.2016 року прокуратурою Закарпатської області, відповідно до вимог ст. ст. 216, 218 КПК України, визначено підслідність у вказаному кримінальному провадженні за слідчим відділом Ужгородського відділу поліції ГУНП України в Закарпатській області та матеріали даного кримінального провадження спрямовані керівнику Ужгородської місцевої прокуратури для організації подальшого досудового розслідування.

22.11.2016 року ОСОБА_3 звернувся до начальника слідчого відділу прокуратури Закарпатської області з заявою про визнання його потерпілим у кримінальному провадженні №0000236 від 08.11.2016. Крім того, 09.12.2016 року ОСОБА_3 звернувся до начальника слідчого відділу Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області з заявою про визнання його потерпілим у кримінальному провадженні №0000236 від 08.11.2016 року, в якому обґрунтував нанесення йому шкоди від злочинних дій у кримінальному провадженні

Розглянувши вказану заяву слідчий СВ Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_4 виніс постанову від 9 лютого 2017 року у кримінальному провадженні № 0000236 про відмову у визнанні ОСОБА_3 потерпілим, з посиланням на положення ст. 55 КПК України, прийшов до висновку, що в даному випадку не встановлено причинного зв`язку між кримінальним провадженням та шкодою, факту заподіяння шкоди не встановлено.

Основним завданням суду, слідчого судді при виконанні функцій судового контролю є встановлення факту, чи дійсно права і свободи людини було порушено або вони порушуються; чи було створено або створюються перешкоди для їх реалізації; чи має місце інше ущемлення прав і свобод; які перешкоди він зобов`язаний поновити або усунути для їх реалізації.

Згідно ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ч. 1 ст. 55 КПК України, потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 55 КПК України, права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого.

Згідно положень ч. 5 ст. 55 КПК України, за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.

За змістом цієї норми, права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення.

Слідчий суддя зазначає, що в основі набуття фізичною чи юридичною особою статусу потерпілого у кримінальному провадженні лежить одночасна сукупність таких умов: фактична (завдання кримінальним правопорушенням відповідної шкоди) та формальна (подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого).

Права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого. Цей момент може збігатися з початком кримінального провадження або мати місце після його початку, але не може йому передувати. У разі коли особа не подавала відповідної заяви і була визнана потерпілим слідчим, прокурором або судом, права і обов`язки потерпілого виникають у неї з моменту надання згоди на таке визнання.

Таким чином, правовою підставою для винесення детективом постанови про відмову у визнанні потерпілим є наявність очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій статті 55 КПК.

Кримінальним правопорушенням згідно диспозиції ст. 364 КК України є зловживання владою або службовим становищем, тобто умисне, з метою одержання будь-якої неправомірної вигоди для самої себе чи іншої фізичної або юридичної особи використання службовою особою влади чи службового становища всупереч інтересам служби, якщо воно завдало істотної шкоди охоронюваним законом правам, свободам та інтересам окремих громадян або державним чи громадським інтересам, або інтересам юридичних осіб.

Отже під час досудового розслідування повинно бути з`ясовано завдання істотної шкоди охоронюваним законом правам, свободам та інтересам окремих громадян або державним чи громадським інтересам, або інтересам юридичних осіб.

У відповідності до вимог ст. 110 КПК України, постанова слідчого має бути мотивованою, її зміст повинен відповідати фактичним обставинам, встановленим матеріалами справи, зокрема в ній має бути викладено суть заяви особи, яка звернулася з метою захисту своїх прав, та відповіді на всі поставлені нею питання, що є однією з гарантій забезпечення прав і законних інтересів учасників процесу.

У рішенні ЄСПЛ «Шмалько проти України» п. 33 та «Далбан проти Румунії» п. 44 визначено, що термін «потерпілий» у сенсі статті 34 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод означає особу, яка безпосередньо постраждала від дії чи бездіяльності, яка є предметом судового розгляду; при цьому порушення Конвенції може мати місце навіть за відсутності шкоди. Отже, прийняття рішення чи вжиття заходу на користь заявника в принципі не є достатнім для позбавлення останнього статусу «потерпілого», якщо державні органи не визнали порушення Конвенції, чи то безпосередньо, чи по суті, і не надали за це порушення компенсації.

Щодо висновку слідчого про те, що у матеріалах кримінального провадження на даний момент не встановлено причинного зв`язку між кримінальним провадженням та шкодою, факту заподіяння шкоди не встановлено, слідчий суддя вважає даний висновок передчасним, оскільки, слідчим не здійснено посилання на матеріали кримінального провадження №0000236 від 08.11.2016 року, в якому ОСОБА_3 просить визнати його потерпілим, відсутні посилання на конкретні докази, які були зібрані досудовим слідством, чи конкретні обставини, встановлені в рамках кримінального провадження 0000236 від 08.11.2016 року.

На підтвердження такого свого висновку слідчий не навів та не послався, які саме матеріали досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000236 від 08.11.2016 року дають підстави прийти до такого висновку, які слідчі дії були ним проведені, та у сукупності свідчать про те, що ОСОБА_3 не було завдано шкоди.

Посилання слідчого на кримінальне провадження № 0000236 від 08.11.2016 року слідчий суддя вважає необґрунтованим, з огляду на принцип презумпції невинуватості особи та забезпечення доведеності вини як засади кримінального провадження, передбаченої ст. 17 КПК України, яка випливає зі ст.ст. 62, 129 Конституції України, а також відсутність правових підстав, передбачених КПК України.

Крім того, в постанові слідчого вказується про іншу особу, а саме ОСОБА_5 , хоча з заявою про визнання потерпілим звертався ОСОБА_3 ..

Також слідчий суддя приходить до висновку, що на момент винесення оскаржуваної постанови немає очевидних та достатніх підстав вважати, що ОСОБА_3 не завдано шкоди, зазначеної ч.1 ст.55 КПК України, у зв`язку із чим постанова слідчого про відмову у визнанні потерпілим від 09.02.2017 підлягає скасуванню.

Враховуючи викладене, слідчий суддя приходить до висновку, що оскаржувана постанова винесена передчасно, без повного та всебічного з`ясування обставин, які б свідчили про наявність чи відсутність факту спричинення ОСОБА_3 шкоди, а з`ясування цих обставин має суттєве значення для вирішення питання про наявність чи відсутність підстав для залучення останнього до провадження як потерпілого, в зв`язку з чим оскаржувана постанова підлягає скасуванню та відповідно скарга в цій частині підлягає задоволенню.

Стаття 307 КПК України визначає, що за результатами розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора постановляється ухвала згідно з правилами цього Кодексу. Ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: 1) скасування рішення слідчого чи прокурора; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги.

Ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дію чи бездіяльність слідчого чи прокурора не може бути оскаржена, окрім ухвали про відмову у задоволенні скарги на постанову про закриття кримінального провадження.

Разом з тим, в повноваження слідчого судді не входить зобов`язання прокурора, слідчого визнати особу потерпілим, в силу ст. 303 КПК України, відповідно до якої слідчий суддя розглядає лише скарги на постанови про відмову у визнанні осіб потерпілими, відповідно до ст.307 КПК України не передбачено право слідчого судді за результатами розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора постановляти ухвалу про визнання особи потерпілим у кримінальному провадженні, тому вимога про зобов`язання слідчого визнати ОСОБА_3 потерпілим та вручити пам`ятку про процесуальні права не підлягає задоволенню.

Отже, зважаючи на обставини справи, досліджені у судовому засіданні докази та системний аналіз положень чинного законодавства України, слідчий суддя дійшов висновку, що скарга підлягає задоволенню частково.

Керуючись статтями 5, 24, 55, 303, 304, 305, 306, 307 КПК, слідчий суддя,-

ПОСТАНОВИВ:
Скаргу ОСОБА_3 про скасування постанови слідчого СВ Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_4 від 9 лютого 2017 року у кримінальному провадженні № 0000236 про відмову у визнанні потерпілим задовольнити частково.

Скасувати постанову слідчого СВ Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_4 від 9 лютого 2017 року у кримінальному провадженні № 0000236 про відмову у визнанні потерпілим.

Зобов`язати уповноважену особу (слідчого) СВ Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області повторно розглянути питання про визнання заявника ОСОБА_3 потерпілим у кримінальному провадженні №0000236.

В іншій частині скарги відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя Ужгородського
міськрайонного суду ОСОБА_1