Справа № 545/1571/17
Провадження № 1-в/545/382/17
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
06.07.2017 року Полтавський районний суд Полтавської області у складі

головуючого судді: ОСОБА_1

при секретарі: ОСОБА_2

за участю прокурора: ОСОБА_3

розглянувши у м. Полтава заяву засудженого ОСОБА_4 про умовно-дострокове звільнення,
у с т а н о в и в:

Засуджений ОСОБА_4 звернувся до суду із заявою про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання посилаючись на те, що він сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.

У судовому засіданні прокурор проти задоволення клопотання заперечував з тих підстав, що засуджений не довів своє виправлення сумлінною поведінкою і ставленням до праці; вважає, що застосування до засудженого умовно-дострокового звільнення від покарання є передчасним.

Від засудженого на адресу суду надійшла заява про розгляд його заяви про умовно-дострокове звільнення від покарання без його участі, просив заяву задовольнити.

Представник адміністрації установи у судове засідання не з`явився, попередньо надавши заяву про розгляд справи без його участі.

З`ясувавши думку прокурора, дослідивши матеріали заяви засудженого та особової справи, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні клопотання з таких підстав.

Пунктом 1 частини 3 статті 81 КК України визначено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше половини строку покарання, призначеного судом за злочин невеликої або середньої тяжкості, а також за необережний тяжкий злочин.

Згідно з п.2 постанови Пленуму Верховного суду України №2 від 26 квітня 2002 року „Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого.

Відповідно до п.17 вказаної постанови Пленуму при розгляді питання про умовно дострокове судам слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці і навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених, виправно-трудової установи, а також наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 засуджений вироком Кролевецького районного суду Сумської області від 05.12.2014 року за ч.1 ст.289, ч.2 ст.289, ч.4 ст.70, 71 КК України до 4 років позбавлення волі, без конфіскації майна. Ухвалою Полтавського районного суду Полтавської області від 18.02.2016 року засудженому зараховано в строк основного покарання термін попереднього ув`язнення з 03.09.2014 року по 06.01.2015 року.
Таким чином, на момент звернення до суду з поданням, ОСОБА_4 відбув більше половини строку призначеного судом покарання, тобто формально має право на розгляд питання щодо застосування умовно-дострокового звільнення від покарання.

Згідно з положеннями ст.107 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване до засуджених за злочин, вчинений у віці до вісімнадцяти років, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці та навчання довів своє виправлення та після фактичного відбуття не менше половини строку покарання у виді позбавлення волі, призначеного судом за умисний тяжкий злочин.
Згідно з довідкою про заохочення та стягнення, за час перебування в установі виконання покарань засуджений ОСОБА_4 мав 3 стягнення, які були накладені 29.01.2016 року, 03.06.2016 року та 05.06.2016 року.
Як вбачається з характеристик засудженого, які знаходяться в матеріалах особової справи, зокрема, від 22.01.2016 року (с.77), від 19.05.2016 року (с.95) ОСОБА_4 характеризується посередньо. Згідно з протоколом № 1 від 22.01.2016 року комісією Божковської виправної колонії №16 постановлено відмовити в зміні умов тримання засудженого ОСОБА_4 як такому, що не стає на шлях виправлення. Згідно з протоколом № 10 від 19.05.2016 року комісією Божковської виправної колонії №16 постановлено відмовити в умовно-достроковому звільненні від відбування покарання засудженого ОСОБА_4 як такому, що не досяг необхідного ступеня виправлення.

З матеріалів особової справи вбачається, що до засудженого застосовувалось лише 2 заохочення протягом всього періоду відбування покарання, а саме : за підсумками навчання, праці, поведінки, активну участь в самодіяльних організаціях за 2 квартал 2015 року 30.07.2015 року та за сумлінну поведінку та ставлення до праці 09.12.2016 року.

Таким чином, ця обставина може свідчити лише про позитивні тенденції у поведінці засудженого, проте не дає підстави вважати, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення і до нього може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 107 КК України, ст.537, 539 КПК України,
У Х В А Л И В:
У задоволенні заяви засудженого ОСОБА_4 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання відмовити.
Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Полтавської області через Полтавський районний суд протягом 7 днів з моменту її проголошення.
Суддя: ОСОБА_1