Справа № 131/1153/17
УХВАЛА
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
"24" липня 2017 р.

Слідчий суддя Іллінецького районного суду Вінницької області ОСОБА_1 розглянувши в м. Іллінці клопотання слідчого Іллінецького РВ УМВС України у Вінницькій області про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000201 внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 21 липня 2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Слідчий Іллінецького РВ УМВС України у Вінницькій області ОСОБА_2 за погодженням із прокурором Немирівської місцевої прокуратури Вінницької області звернувся до суду із клопотанням про арешт майна, в якому зазначив, що До Іллінецького ВП 20.07.2017 з письмовою заявою до Іллінецького ВП звернулась ОСОБА_3 в якій вона просить прийняти міри до свого сина ОСОБА_4 , який в період часу з 20.30 год. 18.07.2017 по 07.00 год. 19.07.2017 таємно, шляхом вільного доступу здійснив крадіжку 1 мішка цукру з підсобного приміщення домогосподарства потерпілої, що в АДРЕСА_1 .

21.07.2017 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000201 в несені відомості про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України.

Під час досудового розслідування встановлено, що до крадіжки вищевказаного мішку з цукром причетний ОСОБА_5 , житель с. Кантелина, Іллінецького району, Вінницької області, який в подальшому продав вищевказаний мішок з цукром ОСОБА_6 , жителю АДРЕСА_1 .

Відповідно до ч. 3 ст. 214 КПК України огляд місця події у невідкладних випадках може бути проведений до внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, що здійснюється негайно після завершення огляду.

21.07.2017 допитано в якості свідка ОСОБА_6 , який пояснив, що 19.07.2017 на його мобільний телефон зателефонував ОСОБА_7 та запитав чи не потрібно мішок цукру, на що ОСОБА_6 погодився, і ОСОБА_7 вказав куди під`їхати ОСОБА_6 його власним автомобілем марки «Таврія». д.н.з. НОМЕР_1 . Після цього останній поїхав до зазначеного місця де на дорозі зустрів ОСОБА_4 , біля якого на дорозі лежав запакований мішок з цукром. ОСОБА_4 запевнив ОСОБА_6 в тому, що цукор він отримав на паї, після чого ОСОБА_6 заплатив ОСОБА_4 кошти в сумі 750 грн. і ОСОБА_4 поклав вищевказаний мішок з цукром до багажного відділення автомобіля, яким приїхав ОСОБА_6 , який по приїзду до свого домогосподарства, що в АДРЕСА_2 , поклав мішок з цукром до приміщення гаража.

З метою виявлення та фіксації відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення, а також збереження речових доказів 20.07.2017 ОСОБА_6 написав письмову заяву в якій надав працівникам поліції добровільну згоду на огляд його території домогосподарства, що АДРЕСА_2 .

20.07.2017 проведено огляд місця події території домогосподарства ОСОБА_6 де в приміщенні гаража було виявлено та вилучено 1 фабрично запакований мішок цукру, який доставлено до Іллінецького ВП Гайсинського ВП ГУНП у Вінницькій області.

Таким чином, тимчасово вилучене в ході огляду місця події від 20.07.2017 майно, а саме 1 фабрично запакований мішок цукру, є предметом вчинення злочину, та набутий в результаті вчинення кримінального правопорушення, є речовим доказом у кримінальному провадженні, та з ним будуть проводитись всі необхідні слідчі дії, а тому вказане майно підпадає під визначене законом майно, яке підлягає арешту.

Підставою для накладення арешту на вказане майно є достатність доказів про вчинення кримінального правопорушення, метою якого стало вчинення крадіжки 1 фабрично запакованого мішка цукру та подальша реалізація викраденого, внаслідок якої отримано грошові кошти.

Завданням та метою застосування арешту наведеного вище майна є запобігання можливості його знищення, псування, приховування, відчуження, пошкодження, тому слідчий звернувся із вказаним клопотанням.

В судовому засіданні слідчий клопотання підтримав, просив його задоволити.

Перевіривши надані матеріали клопотання та дослідивши докази по даних матеріалах, заслухавши думку слідчого, суд дійшов висновку, що клопотання підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому КПК України порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення зокрема, збереження речових доказів, спеціальної конфіскації, відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення.

Крім того ч. 3 ст. 170 визначає, що у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Частиною 1 ст. 98 КПК України визначено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Таким чином, вважаю, що клопотання є достатньо мотивованим, тому його слід задовольнити, наклавши арешт на вказане тимчасово вилучене майно.

При цьому, відповідно до п. 1 ч. 6 ст. 100 КПК України речові докази, що не містять слідів кримінального правопорушення, зокрема речові докази у вигляді товарів або продукції, що піддаються швидкому псуванню повертаються власнику (законному володільцю) або передаються йому на відповідальне зберігання, якщо це можливо без шкоди для кримінального провадження.

Тому, при вирішенні даного клопотання про арешт майна, судом враховується, оскільки мішок цукру, що є предметом злочину та доказом у кримінальному провадженні, являється товаром швидкого псування, його долю, як речового доказу слід вирішити відповідно до вимог п. 2 ч. 6 ст. 100 КПК України

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 98,131,170,171 173, 309 КПК України,

У Х В А Л И В:

Клопотання слідчого СВ Іллінецького ВП Гайсинського ВП ГУНП у Вінницькій області лейтенанта поліції ОСОБА_2 задовольнити.

У межах внесеного до ЄРДР за № 0000201 від 21.07.2017 року, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України накласти арешт на 1 фабрично запакований мішок цукру, що належить потерпілій ОСОБА_3 , який вилучено 20.07.2017 під час огляду території домогосподарства ОСОБА_6 , що в АДРЕСА_2 , який на даний час перебуває на території Іллінецького ВП Гайсинського ВП ГУНП у Вінницькій області, що в м. Іллінці по вул. М. Кривоноса, 10, Вінницької області, для проведення з ним слідчих дій та визнання його речовим доказом по даному кримінальному провадженні.

Передати у найкоротший термін після проведення необхідних слідчих дій, фабрично запакований мішок цукру потерпілій ОСОБА_3 .

Ухвала слідчого судді оскарженню не підлягає, заперечення проти неї може бути подане під час підготовчого провадження в суді.

Слідчий суддя: