Справа № 750/5323/16-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/795/868/2016
Категорія - ч.2 ст.187 КК УкраїниДоповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
06 грудня 2016 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернігівської області в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі - ОСОБА_5

з участю: прокурора - ОСОБА_6

потерпілого ОСОБА_7

захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9

обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_11

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження

№ 0003440 за апеляційними скаргами: захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_11 , захисника ОСОБА_12 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 на вирок Деснянського районного суду м. Чернігова від 22 червня 2016 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Цим вироком:

ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українець, громадянин України, уродженець та житель АДРЕСА_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимий 16.10.2015 року Деснянським районним судом м. Чернігова за ч.1 ст.185, ч.2 ст.186, ч.1 ст.70 КК України до 4 років позбавлення волі; на підставі ст.75 КК України, звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки,

засуджений за ч.2 ст.187 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 (сім) років, з конфіскацією всього належного йому майна.

На підставі ст.71 КК України, за сукупністю вироків, ОСОБА_10 до покарання за цим вироком, частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Деснянського районного суду м. Чернігова від 16.10.2015 року і остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 8 (вісім) років, з конфіскацією всього належного йому майна.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_10 до набрання вироком законної сили залишено без змін - у вигляді тримання під вартою.

Відповідно до ч.5 ст.72 КК України, зараховано ОСОБА_10 строк попереднього ув`язнення з 21.04.2016 року у строк відбування покарання, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , українець, громадянин України, уродженець та житель АДРЕСА_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 , раніше судимий 04 вересня 2013 року Деснянським районним судом м. Чернігова за ч. 2 ст.186 КК України до 4 років позбавлення волі; 02.12.2015 року звільнений умовно-достроково на невідбутий строк 1 місяць 27 днів, на підставі постанови Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 24.11.2015 року,

засуджений за ч.2 ст.187 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 (сім) років, з конфіскацією всього належного йому майна.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_11 до набрання вироком законної сили залишено без змін - у вигляді тримання під вартою.

Відповідно до ч.5 ст.72 КК України, постановлено зарахувати ОСОБА_11 строк попереднього ув`язнення з 18.04.2016 року у строк відбування покарання, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_11 та ОСОБА_10 на користь держави 1364 грн. 80 коп. процесуальних витрат на залучення експертів.

Питання про речові докази вирішено відповідно до ст.100 КПК України.

Вироком місцевого суду встановлено, що 12 квітня 2016 року, близько 00.20 год., ОСОБА_11 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, за попередньою змовою з ОСОБА_10 , знаходячись біля житлового будинку по АДРЕСА_5 , з метою заволодіння чужим майном, напали на потерпілого ОСОБА_7 , а саме: ОСОБА_15 наніс кілька ударів кулаком в область голови потерпілого, від чого останній упав на ґрунтове покриття, та спільно з ОСОБА_16 продовжили наносити численні удари руками та ногами в область голови та тулубу потерпілого, чим застосували насильство, небезпечне для життя та здоров`я ОСОБА_7 , заподіявши останньому тілесні ушкодження, які згідно висновку судово-медичного експерта № 361 від 28.04.2016 року, відносяться до категорії середнього ступеню тяжкості, за ознакою тривалого розладу здоров`я строком понад 21 день, а також тілесні ушкодження, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що не спричинили короткочасного розладу здоров`я чи незначної стійкої втрати працездатності. Після цього ОСОБА_15 зірвав з руки ОСОБА_7 годинник марки «SEIKO», модель SNDD23P1, вартістю 2489 грн. 60 коп., чим заподіяли потерпілому матеріальну шкоду на вказану суму.

Не погодившись із рішенням суду, захисник ОСОБА_12 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати вирок суду першої інстанції та закрити кримінальне провадження відносно його підзахисного, посилаючись на порушення місцевим судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам справи. Зазначив, що в ході судового розгляду даного провадження стороною обвинувачення не встановлено та не надано підтвердження наявності доказів причетності ОСОБА_10 до скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.187 КК України. Також вказав на однобічність судового розгляду, неврахування судом показань потерпілого ОСОБА_7 про те, що описати дії, які відносно нього вчиняв ОСОБА_10 , і описати останнього по прикметам, він не може. Крім того, на думку захисника, під час пред`явлення ОСОБА_7 для впізнання обвинувачених ОСОБА_11 та ОСОБА_10 було порушено вимоги 228 КПК України, а тому протокол пред`явлення обвинувачених по фотознімкам суд повинен був визнати недопустимим доказом. Також, суд не надав відповідної оцінки показам свідка ОСОБА_17 та не взяв до уваги, що саме останнього разом з ОСОБА_11 було затримано як осіб, які підозрювались у скоєнні кримінального правопорушення. Проте, фотознімки ОСОБА_17 потерпілому ОСОБА_7 для впізнання не пред`являлись. Крім того, суд повинен був визнати недопустимим доказом протокол проведення слідчого експерименту від 14.04.2016 р. за участю ОСОБА_11 , оскільки дана слідча дія проводилась без участі захисника. Вказаний протокол не може бути доказом вини ОСОБА_10 , оскільки ОСОБА_11 у подальшому відмовився від своїх показань, даних ним під час проведення слідчого експерименту, про те, що пограбування ОСОБА_7 він скоїв разом з ОСОБА_10 за пропозицією останнього.

Захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_11 подав апеляційну скаргу, в якій, не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження, кваліфікацію дій обвинуваченого та доведеність його вини, просив змінити вирок місцевого суду та призначити останньому покарання, із застосуванням ст.69 КК України, у виді позбавлення волі строком на 5 років, без конфіскації належного йому майна. В обґрунтування скарги послався на неврахування судом при призначенні ОСОБА_11 покарання обставин, які пом`якшують покарання: повне визнання ним своєї вини, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, добровільна видача викраденого майна, а також дані, які виключно позитивно характеризують його підзахисного. Тому, на думку апелянта, є всі підстави для призначення обвинуваченому покарання із застосуванням ст.69 КК України. Крім того, захисник зазначив, що місцевий суд прийшов до хибного висновку про те, що відсутність зразків крові ОСОБА_11 та результат її дослідження не спростовують висновку експерта про те, що вказана кров може належати потерпілому ОСОБА_7 .

На апеляційні скарги захисників прокурором було подано заперечення, в яких він просив залишити скарги без задоволення, а вирок щодо ОСОБА_10 та ОСОБА_11 без змін, посилаючись на його законність і обґрунтованість.

Заслухавши доповідь судді; обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та їх захисників, які підтримали апеляційні скарги та просили їх задовольнити з наведених вище підстав; прокурора, котрий просив вирок місцевого суду залишити без змін, вважаючи його законним і обґрунтованим; потерпілого, який погодився з позицією прокурора; дослідивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів підстав для їх задоволення не вбачає, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_11 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено, та кваліфікація його дій ніким з учасників процесу не оспорюється.

Висновок суду про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.187 КК України, за обставин, встановлених судом, відповідає фактичним обставинам і підтверджений зібраними у встановленому порядку доказами, які досліджені, належно оцінені судом і детально викладені у вироку суду.

У судовому засіданні апеляційного суду обвинувачений ОСОБА_10 вину у скоєнні кримінального правопорушення за ч.2 ст.187 КК України не визнав та пояснив, що вказаного злочину він не вчиняв. 12 квітня 2016 р. він з ОСОБА_11 не зустрічався і не перебував на вул. Рокосовського м. Чернігова, в районі магазину «Електрон», а тому ніякого відношення до розбійного нападу на ОСОБА_7 він не має.

Незважаючи на повне невизнання вини обвинуваченим у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, його вина знайшла своє підтвердження в судовому засіданні, вона відображена низкою доказів, яким суд дав належну оцінку.

Так, потерпілий ОСОБА_7 в апеляційному суді підтвердив, що 12 квітня 2016 року, близько опівночі, на вул. Рокосовського у м. Чернігові, за магазином «Електрон», на нього напали обвинувачені. ОСОБА_11 наніс йому руками кілька ударів в обличчя, від чого потерпілий упав на землю. Далі ОСОБА_10 та ОСОБА_11 стали наносити йому удари вдвох, лазили по кишенях, але нічого цінного не знайшли. ОСОБА_11 намагався зняти з руки потерпілого годинника, але потім зірвав його з руки. Коли ОСОБА_7 почав кликати на допомогу, обвинувачені втекли. Потерпілий добре бачив нападників і того ж дня в поліції впізнав їх по фотознімках. Того вечора він був напідпитку, але себе контролював.

Свідок ОСОБА_17 , допитаний у суді першої інстанції пояснив, що з обвинуваченими він знайомий років зо два. 12.04.2016 року, близько опівночі, він проходив по вул. Рокосовського в м. Чернігові та зустрів свого знайомого на ім`я ОСОБА_18 , з яким удвох пішли далі, а на зупинці «Електрон» по вул. Рокосовського він побачив ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , з якими привітався та попросив його почекати, поки він проведе ОСОБА_18 , бо хотів поговорити з ОСОБА_11 . Коли повернувся хвилин через 15 на зупинку, нікого там не виявив, тому пішов до під`їзду будинку, де проживав ОСОБА_11 , але там його теж не було. Повернувшись на зупинку, він зустрів ОСОБА_11 , з яким пішли до кіоску купити цигарок. В цей час на службовому автомобілі під`їхав наряд поліції, який забрав їх обох та привезли на місце злочину. Поліцейські стверджували, що саме вони вчинили напад на чоловіка.

Окрім показань потерпілого ОСОБА_7 та свідка ОСОБА_17 , вина обвинуваченого ОСОБА_10 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення підтверджується наступними дослідженими в судовому засіданні доказами:

- протоколом огляду місця події від 12.04.2016 року, згідно якого між будинками № 58 по вул. Рокосовського та № 155 по вул. 1-го Травня у м. Чернігові було виявлено та вилучено сліди підошви взуття, змиви речовини бурого кольору та марлевий тампон, запальничку зі слідами бурого кольору (а.к.п.66-69);

- протоколом огляду місця події від 12.04.2016 року, під час якого у ОСОБА_11 при поверхневому огляді було виявлено, що шнурки на його кросівках мають сліди речовини бурого кольору (а.к.п.72-74);

- протоколом огляду місця події від 13.04.2016 року, яким зафіксовано факт добровільної видачі ОСОБА_11 годинника «Seiko», з розірваним браслетом, що знаходився у лівому кармані його штанів. Зі слів ОСОБА_11 , даним годинником він відкрито заволодів 12 квітня 2016 року, опівночі, біля буд. АДРЕСА_6 (а.к.п.84-88);

- висновком судово-медичної експертизи № 361, згідно якого у потерпілого ОСОБА_7 маються тілесні ушкодження у вигляді: перелому кісток медіальної стінки лівої очниці з субконюнктивальним крововиливом та параорбітальним синцем лівого ока, саднами виличної ділянки зліва, що відносяться до категорії середнього ступеню тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я строком понад 21 день, а також саден спинки, кінчика носа та під основою носа, синця верхньої повіки правого ока, синця з саднами лоба справа, садна виличної ділянки справа, садна підборіддя, набряку та забою м`яких тканин грудної клітки та м`яких тканин лівого коліна, садна лівого коліна, синця тильної поверхні правої кисті, садна тильної поверхні лівої кисті, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що не спричинили короткочасного розладу здоров`я чи незначної стійкої втрати працездатності. Виходячи з кількості зовнішніх ушкоджень, виявлених у ОСОБА_7 , їх характеру та розташування, експерт припускає, що потерпілий міг піддаватися впливу, як мінімум, 11 (одинадцяти) травмуючих дій (а.к.п.76-79;

- висновком експерта № 079(б) від 19.05.2016 року, згідно якого встановлено, що наданий на експертне дослідження змив речовини бурого кольору на марлевому тампоні, сліди речовини бурого кольору на запальничці, змив речовини бурого кольору з правої руки на марлевому тампоні та сліди речовини бурого кольору на шнурках, вилучені під час огляду місця події, є кров`ю людини і з врахуванням групи крові особи, яка проходить по справі, виявлена кров може походити від потерпілого ОСОБА_7 (а.к.п.108-115);

- висновком товарознавчої експертизи №1650/16-24 від 26 квітня 2016 року, згідно якого вартість наручного чоловічого годинника марки «Seiko», модель SNDD23P1, з урахуванням зносу, визначена у розмірі 2489 грн. 60 коп. (а.к.п.91-95);

- протоколом від 12.04.2016 року підтверджується факт впізнання потерпілим ОСОБА_7 на фото № 2 особи, яка 12.04.2016 року здійснила на нього напад. Згідно довідки слідчого, вказаною особою на фото № 2 є ОСОБА_11 (а.к.п.97-98);

- протоколом від 13.04.2016 року підтверджується факт впізнання потерпілим ОСОБА_7 на фото № 3 особи, яка 12.04.2016 року здійснила на нього напад. Згідно довідки слідчого, вказаною особою на фото № 3 є ОСОБА_10 (а.к.п.100-101);

- протоколом проведення слідчого експерименту від 14.04.2016 року за участю ОСОБА_11 , згідно якого під час проведення слідчої дії, з його слів підтверджено, що 12.04.2016 року, близько 00 год. 05 хв., він разом зі своїм знайомим ОСОБА_10 на вул. Рокосовського у м. Чернігові побачили незнайомого чоловіка у стані алкогольного сп`яніння, якого ОСОБА_10 запропонував пограбувати, і саме на нього вони вчинили напад (а.к.п.119-128).

За таких підстав, місцевий суд, дослідивши, ретельно перевіривши та проаналізувавши в судовому засіданні всі вищевказані докази у їх сукупності, як такі, що узгоджуються між собою та не викликають сумніву, вірно прийшов до висновку про правильність кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_10 за ч.2 ст.187 КК України, як напад з метою заволодіння майном потерпілого, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого (розбій), вчинений за попередньою змовою групою осіб, з чим погоджується і колегія суддів.

Твердження захисника ОСОБА_12 , що ОСОБА_10 не причетний до скоєння кримінального правопорушення, є безпідставними та спростовуються показаннями потерпілого ОСОБА_7 , який і в місцевому суді, і в суді апеляційної інстанції впевнено наголошував на тому, що на нього здійснили напад дві особи чоловічої статі, яких він упізнав по фотознімках.

Крім того, свідок ОСОБА_17 , який є знайомим ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , повідомив суду, що бачив їх разом саме в період (час) та в районі (місці) вчинення кримінального правопорушення.

Ні потерпілий ОСОБА_7 , ні свідок ОСОБА_17 не мають жодних підстав обмовляти обвинувачених, їх показання є логічними, послідовними та повністю узгоджуються з матеріалами кримінального провадження, з чим погоджується і колегія суддів. При цьому, саме стороною захисту не було надано доказів, які б спростовували свідчення вищевказаних осіб.

Позиція сторони захисту обвинуваченого ОСОБА_10 щодо необхідності визнання недопустимим доказом протоколу проведення слідчого експерименту від 14.04.2016 року за участю ОСОБА_11 , згідно якого останній зазначив, що вчинив злочин разом ОСОБА_10 , з підстав проведення даної слідчої дії без участі захисника, є безпідставною.

Згідно вказаного протоколу слідчого експерименту, під час проведення слідчої дії ОСОБА_11 дійсно перебував у статусі підозрюваного. Йому було роз`яснено право на захист, проте він відмовився від послуг адвоката. В подальшому, за побажанням ОСОБА_11 , йому було призначено захисника.

Посилання захисника ОСОБА_12 на незаконність зазначення, як доказу вини ОСОБА_10 , показань обвинуваченого ОСОБА_11 під час проведення слідчого експерименту, про те, що пограбування ОСОБА_7 він вчинив разом з ОСОБА_10 за пропозицією останнього, від яких в подальшому ОСОБА_11 відмовився, так як давав такі показання під тиском працівників поліції, не заслуговують на увагу. Як встановлено місцевим судом, і з чим погоджується колегія суддів, у матеріалах кримінального провадження відсутні докази того, що ОСОБА_11 звертався до відповідних органів зі скаргами про застосування до нього насильства з боку працівників поліції.

Підстави, з яких сторона захисту обґрунтовує необхідність визнання недопустимим доказом протоколів пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 12 та 13 квітня 2016 року, через порушення вимог ст.228 КПК України, не ґрунтується на законі, з огляду на наступне.

У статті 228 КПК України відсутня імперативна норма, що зобов`язує слідчого проводити пред`явлення особи особисто для впізнання. Тому у відповідності до ч.6 ст.228 КПК України, потерпілому ОСОБА_7 пред`являлись фотознімки із зображенням ОСОБА_11 та ОСОБА_10 .

Крім того, вказані процесуальні дії були проведені з дотриманням положень кримінального-процесуального законодавства, у присутності понятих і ніким не заперечувалися на стадії досудового розслідування.

Доводи захисника ОСОБА_12 про причетність саме свідка ОСОБА_17 до вчинення кримінального правопорушення відносно ОСОБА_7 разом з ОСОБА_11 , спростовуються показаннями самого ОСОБА_17 , який вказав, що вночі, поруч з місцем вчинення кримінального правопорушення, він бачив ОСОБА_11 разом з ОСОБА_10 .

Крім того, сам обвинувачений ОСОБА_11 жодного разу не вказував на ОСОБА_17 , як на особу, з якою він здійснив напад на потерпілого.

Посилання захисника ОСОБА_12 на неврахування судом того факту, що потерпілий ОСОБА_7 не зміг описати дії, які відносно нього вчиняв ОСОБА_10 , та описати останнього по прикметам, є безпідставним, оскільки на момент подання заяви про вчинення кримінального правопорушення, потерпілий перебував у шоковому стані, мав тілесні ушкодження, а тому і не зміг вказати характерні ознаки зовнішнього вигляду нападників.

Крім того, у судовому засіданні місцевого суду ОСОБА_7 вказав на обвинувачених ОСОБА_11 та ОСОБА_10 як на осіб, які вчинили на нього розбійний напад, та розповів про дії кожного з обвинувачених, що підтвердив і в суді апеляційної інстанції.

Відтак, доводи сторони захисту щодо непричетності ОСОБА_10 до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.187 КК України, колегія суддів вважає як захисну, з метою уникнення обвинуваченим відповідальності за скоєне, так як вона повністю спростовується наведеними вище доказами, у зв`язку з чим не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги захисника ОСОБА_12 .

Доводи захисника ОСОБА_8 про те, що місцевим судом не було визнано неналежним доказом висновок експерта № 079(б) від 19.05.2016 року, яким встановлена можливість належності крові на вилучених із місця події речах та предметах потерпілому ОСОБА_7 , оскільки зразки крові у обвинуваченого ОСОБА_11 не відбиралися, і це не виключає можливості походження крові на цих предметах від потерпілого, є необґрунтованим. Як слідує з матеріалів провадження, зразки крові у ОСОБА_7 відбирались у відповідності до вимог кримінального процесуального законодавства. Крім того, посилання захисника, що вказана кров могла належати потерпілому, жодним чином не спростовує причетність ОСОБА_11 до вчинення кримінального правопорушення.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_10 міру покарання, суд першої інстанції, відповідно до вимог ст. 65 КК України, врахував ступінь небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, відношення обвинуваченого до скоєного; дані про його особу, який раніше притягувався до кримінальної та адміністративної відповідальності, за місцем проживання та навчання характеризується посередньо, перебуває на обліку в Чернігівському обласному наркологічному диспансері з 27.02.2015 року, з приводу психічних та поведінкових розладів, внаслідок вживання канабіноїдів та алкоголю, його молодий вік; відсутність обставин, які пом`якшують покарання; обставини, які обтяжують покарання рецидив злочину, та прийшов до правильного висновку про необхідність призначити йому покарання у виді позбавлення волі на мінімальний строк, передбачений санкцією частини статті КК України, що йому інкримінується, що буде необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_10 та попередження вчинення нових злочинів, оскільки його перевиховання можливе лише в умовах ізоляції від суспільства.

Враховуючи, що ОСОБА_10 вчинив кримінальне правопорушення в період іспитового строку за попереднім вироком, остаточне покарання йому обґрунтовано призначено з урахуванням вимог ст.71 КК України.

Посилання захисника ОСОБА_8 на невідповідність призначеного судом покарання особі обвинуваченого ОСОБА_11 внаслідок суворості, є непереконливими.

Так, відповідно до ст.65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_11 міру покарання, суд першої інстанції, відповідно до вимог ст.65 КК України, врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про його особу, який раніше судимий, до адміністративної відповідальності не притягувався; відсутність обставин, які пом`якшують покарання; обставини, які обтяжують покарання вчинення кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння і рецидив злочину, та прийшов до правильного висновку про необхідність призначити йому покарання у виді позбавлення волі на мінімальний строк, передбачений санкцією частини статті КК України, що йому інкримінується, що буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів, оскільки його перевиховання можливе лише в умовах ізоляції від суспільства.

Враховуючи, що ОСОБА_11 раніше судимий за корисливий злочин, на шлях виправлення не став, колегія суддів не знаходить підстав для пом`якшення йому призначеного покарання.

Відтак, всі обставини, на які посилається сторона захисту, судом першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_11 враховані, тому доводи про суворість призначеного обвинуваченому покарання не заслуговують на увагу і спростовуються вищенаведеним, у зв`язку з чим колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги захисника ОСОБА_8 .

Порушень місцевим судом під час розгляду справи вимог кримінального або кримінально-процесуального закону, які б давали підставу для зміни або скасування судового рішення, колегією суддів не вбачається.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 418, 419 Кримінального процесуального кодексу України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:
Апеляційні скарги: захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_11 , захисника ОСОБА_12 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 - залишити без задоволення, а вирок Деснянського районного суду м. Чернігова від 22 червня 2016 року щодо ОСОБА_11 та ОСОБА_10 - без змін.

Відповідно до ч.5 ст.72 КК України, зарахувати ОСОБА_11 строк попереднього ув`язнення з 18 квітня 2016 року по 06 грудня 2016 року у строк відбування покарання, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Відповідно до ч.5 ст.72 КК України, зарахувати ОСОБА_10 строк попереднього ув`язнення з 21 квітня 2016 року по 06 грудня 2016 року у строк відбування покарання, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4