Справа № 755/7530/16-к
В И Р О К
іменем України
"31" березня 2017 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві матеріали у кримінальному провадженні № 0000842 від 30 вересня 2015 року по обвинуваченню: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Києва, громадянин України, який має середню освіту, перебуває на пенсії, зареєстрований та проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий

у вчиненні злочину передбаченого ч. 2 ст. 286КК України

за участю:

прокурора ОСОБА_4 ,

адвоката ОСОБА_5 , ОСОБА_6

потерпілий ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_3 , -

в с т а н о в и в :
Судом визнано доведеним, що ОСОБА_3 , 29.09.2015 року, приблизно о 21 год. 46 хв., керуючи технічно справним автомобілем «BАЗ-21063», д.н.з. НОМЕР_1 , рухався по проїзній частині вул. Березняківської зі сторони пр-ту Тичини в напрямку вул. Шумського в м. Києві, зі швидкістю 48.4...50.6 км/год.

Рухаючись у вказаному напрямку, він наближався до нерегульованого пішохідного переходу, розташованого навпроти будинку № 24 по вул. Березняківській, позначеного на проїзній частині дорожньою розміткою 1.14.2 та інформаційними дорожніми знаками 5.35.1, 5.35.2 «Пішохідний перехід».

В цей час по вказаному нерегульованому пішохідному переході зліва направо відносно руху вищевказаного автомобіля «BАЗ-21063»,д.н.з. НОМЕР_1 , рухалися пішоходи ОСОБА_8 та ОСОБА_7 .

Під час руху ОСОБА_3 грубо порушив вимоги п.п. 1.5, 2.3 підпункт «б» та 18.1 Правил дорожнього руху України:
- п. 1.5: дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків;

- п. 2.3 підпункту «б»: для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;

- п. 18.1: водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека.

Порушення вищевказаних вимог Правил дорожнього руху України з боку ОСОБА_9 виявились в тім, що він, керуючи технічно справним автомобілем «BАЗ-21063», д.н.з. НОМЕР_1 ,рухаючись по проїзній частині вул. Березняківської, проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, при наближенні до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебували пішоходи, не врахував дорожню обстановку, яка виражалась у наявності інформаційних дорожніх знаків 5.35.1, 5.35.2 «Пішохідний перехід» і дорожньої розмітки 1.14.2, які інформували його про наявність цього переходу, не зменшив швидкість і не зупинився, щоб надати дорогу пішоходам ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , які перебували на пішохідному переході, в наслідок чого навпроти будинку № 24 по вул. Березняківській в м. Києві скоїв наїзд на них.

В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_7 отримав тілесні ушкодження у вигляді відкритої травми правої гомілки: рана по внутрішній поверхні (точкова рана 0,3х0,7 (см)) правої гомілки, яка сполучається з ділянкою уламкових переломів обох кісток правої гомілки (у середній третині), що в своїй сукупності відноситься до тяжкого тілесного ушкодження.

В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_8 отримав тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми: садно тім`яної ділянки зліва; крововиливи у м`які тканини потилично-тім`яної ділянки; розрив правої барабанної перетинки; крововилив у правій гемісфері головного мозку, з формуванням геморагічних вогнищ у правій лобно-скроневій ділянці; субдуральний крововилив над правою гемісферою, субарахноїдальний крововилив справа; поперечний перелом лівої виличної кістки, лівої скроневої кістки; яка супроводжувалась зміщенням серединних структур вліво та стисненням правого бокового шлуночка; закрита травма правої гомілки: уламковий перелом обох кісток правої гомілки у середній третині (зі зміщенням уламків), що в своїй сукупності відноситься до тяжкого тілесного ушкодження.

Порушення вимог пунктів 1.5, 2.3 підпункт «б» та 18.1 Правил дорожнього руху України водієм ОСОБА_3 знаходяться у прямому причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди та її наслідків.
Вказаних висновків суд дійшов провівши судовий розгляд лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, виходячи з наступного.

Відповідно до положень ст. 84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Так, допитаний, у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 пояснив суду, що 29.09.2015, приблизно о 21 годині 40 хвилин він керував технічно-справним автомобілем «ВАЗ-21063», д.н.з. НОМЕР_1 . Він рухався по проїзній частині вул. Березняківської зі сторони пр-ту Тичини в напрямку вул. Шумського в м. Києві. Він рухався в крайній лівій смузі руху, приблизно посередині, оскільки, в правій смузі були припарковані автомобілі. На той час по напрямку його руху, рух транспортних засобів був не інтенсивним. В зустрічному напрямку рух транспортних засобів також був не інтенсивним, але в районі під`їзду до нерегульованого пішохідного переходу йому назустріч в лівій смузі рухалися декілька легкових автомобілів. Рухаючись у вказаному напрямку та доїжджаючи до заїзду у двір будинку №24 по вул. Березняківської, знаходився нерегульований пішохідний перехід. На під`їзді до зазначеного пішохідного переходу, пішоходів на дорожній розмітці вінне помічав, та на деяку мить був засліплений світлом від фар автомобілів які рухалися в зустрічному напрямку, а тому втратив видимість. В цей момент, попереду себе, в районі подвійної смуги, яка поділяє напрямки руху, за межами дорожньої розмітки пішохідного переходу виявив силуети двох пішоходів, які перетинали проїзну частину. Побачивши пішоходів він відразу застосував екстрене гальмування, та не змінював напрямку руху, але на такій відстані не зміг зупинити автомобіль, в зв`язку з чим і відбувся наїзд на пішоходів.

Вказані показання обвинуваченого суд визнає допустимими, враховуючи, що останні отримані у порядку встановленому КПК України та належними оскільки, вони прямо і непрямо підтверджують існування/відсутність обставин, що підлягають доказуванню у даному кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність і недостовірність, можливість та неможливість використання інших доказів та допустимими, враховуючи, що останні отримані у порядку встановленому КПК України, щодо показань в частині перебігу подій, які мали місце, у тому числі наявності, або ж відсутності у його діях складу злочину, підстав та способу їх вчинення.

Адже, згідно положень ст. 22 КПК України , кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом . Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків

Відповідно до ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Зокрема, будучи допитаним з дотриманням правил, передбачених частиною другою, третьою, п`ятою-чотирнадцятою статті 352 КПК України, у судовому засіданні та попередженою про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання потерпілий ОСОБА_8 надав суду показання в яких зазначив, що29.09.2015 року, приблизно о 21 год. 46 хв., він разом з ОСОБА_7 переходилипо нерегульованому пішохідного переходу, розташованого навпроти будинку № 24 по вул. Березняківській.В цей час, коли вони подолали приблизно половину нерегульованого пішохідного переходуна них здійснив наїзд автомобіль «BАЗ-21063»,д.н.з. НОМЕР_1 . Після чого їх було доставлено до лікарні.

Будучи допитаним з дотриманням правил, передбачених частиною другою, третьою, п`ятою-чотирнадцятою статті 352 КПК України, у судовому засіданні та попередженою про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання потерпілий ОСОБА_7 надав суду показання аналогічні показам ОСОБА_8 .

Вказані показання потерпілих суд визнає належними оскільки, вони прямо і непрямо підтверджують існування/відсутність обставин, що підлягають доказуванню у даному кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність і недостовірність, можливість та неможливість використання інших доказів та допустимими, враховуючи, що останні отримані у порядку встановленому КПК України.

Крім того, будучи допитаним, у судовому засіданні, у відповідності до вимог положень ст. 352 КПК України та попередженим про кримінальну відповідальність за відмову від давання показань та завідомо неправдиві показання, свідок ОСОБА_10 зазначив суду, що29.09.2015, приблизно о 21 годині 30 хвилин він керував автомобілем «Фольцваген-Транспортер», д.н.з. НОМЕР_2 . Рухався по проїзній частині вул. Березняківської з боку пр-ту Тичини в напрямку вул. Шумського в м. Києві. Був нічний час доби, проїзна частина освітлювалася ліхтарями. Він рухався в лівій смузі руху, оскільки в правій смузі, поруч із бордюрним каменем були припарковано транспортні засоби. Попереду нього в його смузі руху, на відстані близько 50 метрів рухався автомобіль марки «ВАЗ-2106», синього кольору. В зустрічному напрямку в лівій смузі руху, перед пішохідним переходом рухався легковий автомобіль. В цей час, він помітив, що зліва на право по дорожній розмітці пішохідного переходу, проїзну частину перетинали два пішоходи. На той час пішоходи перебували в районі подвійної смуги, яка поділяє напрямки руху. Водій автомобіля «ВАЗ-2106» розпочав гальмувати. Наїзд на пішоходів відбувся в лівій смузі руху проїзної частини вул. Березняківської збоку пр-ту Тичини в напрямку вул. Шумського. Після наїзду на пішоходів автомобіль проїхав межі дорожньої розмітки пішохідного переходу, та зупинився в лівій смузі, а пішоходи відлетіли вперед, та впали на асфальтове покриття проїзної частини попереду автомобіля.

Показання свідка суд сприймає, як належні та допустимі, оскільки вони цілком і повністю кореспондуються з фактичними обставинами встановленими в суді.
Дані показання свідка отримані у порядку, встановленому КПК України, а відтак, на думку суду, з точки зору допустимості є прийнятними та належними,оскільки, вони прямо і непрямо підтверджують існування/відсутність обставин, що підлягають доказуванню у даному кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність і недостовірність, можливість та неможливість використання інших доказів.
Тобто, цими показаннями, які є процесуальними джерелами доказів, у розумінні ст. 84 КПК України, підтверджується обставини регламентовані ст. 91 КПК України, а саме обставини вчинення даного кримінального правопорушення.

В свою чергу, будучи допитаним, у судовому засіданні, у відповідності до вимог положень ст. 352 КПК України та попередженим про кримінальну відповідальність за відмову від давання показань та завідомо неправдиві показання, свідок ОСОБА_11 зазначила суду, що працює в кафе «Гараж», що розташоване в будинку № 24 по вул. Березняківській в м.Києві. 29.09.2015 року приблизно о 21 год. 00 хв. вона знаходилась на робочому місці, в цей час до кафе зайшли ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , які повечеряли та вжили алкогольні напої. Після чого, розрахувавшись вийшли з кафе. Через мить, вона почула, що з вулиці почувся звук гальмування автомобіля і відразу удар. Коли вона виглянула у вікно то побачила, що на проїзній частині дороги лежали ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , яких збив автомобіль ВАЗ.

Вказані показання свідка суд визнає допустимими, враховуючи, що останні отримані у порядку встановленому КПК України та належними та підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню у даному кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність і недостовірність, можливість та неможливість використання інших доказів, зокрема час, місце та спосіб вчинення даного кримінального правопорушення.

Будучи допитаним, у судовому засіданні, у відповідності до вимог положень ст. 352 КПК України та попередженим про кримінальну відповідальність за відмову від давання показань та завідомо неправдиві показання, свідок ОСОБА_12 зазначила суду, що 29.09.2015 року приблизно о 21 год. 30 хв. знаходився в гаражному кооперативі «Тельбін», який знаходиться поруч з проїздною частиною вул..Березняківською, 21 де ставив у гараж свій автомобіль. Він ОСОБА_13 та ОСОБА_7 , яких наглядно знав та привітався. Згодом, він побачив, як вищевказані особи вийшли з приміщення кафе та розпочали перетинати проїзну частину по нерегульованому пішохідному переходу, у темпі звичайного кроку. Вони перейшли смугу руху по яких рухається транспортні засоби збоку вул.Шумського в напрямку пр..Тичини та вступили в крайню ліву смугу зустрічного руху. В цей моментв крайній лівій смузі до пішохідного переходу наближався автомобіль ВАЗ. Автомобіль ВАЗ почав екстрено гальмувати, але уникнути наїзду не зміг. Вказаний автомобіль ВАЗ своєю передньою частиною вдарив ОСОБА_8 та ОСОБА_7 від чого вони впали, а автомобіль зупинився.

Вказані показання свідка суд визнає допустимими, враховуючи, що останні отримані у порядку встановленому КПК України та належними та підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню у даному кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність і недостовірність, можливість та неможливість використання інших доказів, зокрема час, місце та спосіб вчинення даного кримінального правопорушення..
В свою чергу, з досліджених судом, у порядку ст. 358 КПК України, у судовому засіданні, документів, тобто спеціально створених з метою збереження інформації матеріальних об`єктів, які містять зафіксовані за допомогою письмових знаків, зображення тощо відомостей, судовим слідством було встановлено наступне.

Протоколом огляду місця ДТП з долученою фото таблицею та схемою до нього від 29.09.2015 року складеного слідчим СВ Дарницького РУ ГУМВС України в м. Києві ОСОБА_14 в присутності понятих ОСОБА_15 та ОСОБА_16 підтверджується місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення.

Протоколом додаткового огляду місця події з долученою фото таблицею до нього від 15.12.2015 року складеного слідчим СУ ГУ НП у м. ОСОБА_17 , підтверджується обставини вчинення кримінального правопорушення.

Протоколом додаткового огляду транспортного засобу з долученою фото таблицею до нього від 27.10.2015 року складеного слідчим СУ ГУ НП у м.Києві ОСОБА_18 оглянуто автомобіль ВАЗ н/з НОМЕР_1 , на якому виявлено пошкодження передньої частини.

Порушень вимог ст.ст. 104-106, 223, 234, 237 КПК України судом не встановлено та сторонами не доведено., тож вказані документи суд визнає належним і допустимим доказам, оскільки останній відповідає вимогам КПК України, а безпосередньо порушень вимог ст.ст. 87, 99 КПК України, судом не встановлено та сторонами не доведено, тобто вони прямо і непрямо підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню у даному кримінальному провадженні, як-то обставини вчинення кримінального правопорушення та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність і недостовірність, можливість та неможливість використання інших доказів та допустимими, враховуючи, що останні отримані у порядку встановленому КПК України.

З протоколу проведення слідчого експерименту від 23.01.2016 року складеного слідчим СУ ГУ НП у м.Києві ОСОБА_18 за участю свідка ОСОБА_19 в присутності понятих в період часу з 10 год. 10 хв. по 11 год. 00 хв. слідує, що свідку були роз`ясненні його права передбачені КПК України. ОСОБА_19 розповів про обставини вчинення кримінального правопорушення. Зокрема зазначив, що потерпілі рухались по пішохідному переходу в темпі звичайного руху.

З протоколу проведення слідчого експерименту від 12.04.2015 року складеного слідчим СУ ГУ НП у м.Києві ОСОБА_18 за участю обвинуваченого ОСОБА_3 в присутності захисника ОСОБА_5 та понятих в період часу з 21 год. 20 хв. по 22 год. 20 хв. слідує, що ОСОБА_3 розповів про обставини вчинення кримінального правопорушення.

Тобто, дані докази підтверджує показання сторін надані в ході судового розгляду, та досліджені письмові матеріали.

Порушень вимог ст.ст. 104-106, 223, 240 КПК України судом не встановлено та сторонами не доведено., тож вказані документи суд визнає належними і допустимими доказам, оскільки останній відповідає вимогам КПК України, а безпосередньо порушень вимог ст.ст. 87, 99 КПК України, судом не встановлено та сторонами не доведено, тобто вони прямо і непрямо підтверджує існування обставин, що підлягають доказуванню у даному кримінальному провадженні, як-то обставини вчинення кримінального правопорушення та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність і недостовірність, можливість та неможливість використання інших доказів та допустимими, враховуючи, що останні отримані у порядку встановленому КПК України.

З досліджених судом, у порядку § 3 Глави 28 КПК України, у судовому засіданні, висновків експертів, тобто докладних описів проведених експертом досліджень та зроблених за їх результатами висновків, судовим слідством встановлено наступне.

З висновку судово-медичної експертизи №22/72 від 07.12.2015 року, вбачається, що ОСОБА_7 отримав тілесні ушкодження у вигляді відкритої травми правої гомілки: рана по внутрішній поверхні (точкова рана 0,3х0,7 (см)) правої гомілки, яка сполучається з ділянкою уламкових переломів обох кісток правої гомілки (у середній третині), що в своїй сукупності відноситься до тяжкого тілесного ушкодження. Зазначені ушкодження відносяться до тяжкого тілесного ушкодження.

З висновку судово-медичної експертизи №2271/с від 23.12.2015 року, вбачається, що ОСОБА_8 отримав тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми: садно тім`яної ділянки зліва; крововиливи у м`які тканини потилично-тім`яної ділянки; розрив правої барабанної перетинки; крововилив у правій гемісфері головного мозку, з формуванням геморагічних вогнищ у правій лобно-скроневій ділянці; субдуральний крововилив над правою гемісферою, субарахноїдальний крововилив справа; поперечний перелом лівої виличної кістки, лівої скроневої кістки; яка супроводжувалась зміщенням серединних структур вліво та стисненням правого бокового шлуночка; закрита травма правої гомілки: уламковий перелом обох кісток правої гомілки у середній третині (зі зміщенням уламків), що в своїй сукупності відноситься до тяжкого тілесного ушкодження.Зазначені ушкодження відносяться до тяжкого тілесного ушкодження.

З висновку експерта №520 ат від 04.11.2015 року слідує, що на момент огляду автомобіль «ВАЗ-21063» н/з НОМЕР_1 знаходиться в працездатному стані.
З висновку експерта №76 ат від 17.03.2016 року слідує, що причиною даної ДТП, з технічної точки зору, є невідповідність дій водія автомобіля «ВАЗ-21063» н/з НОМЕР_1 , ОСОБА_3 вимогам пункту 18.1 ПДР України.
Зазначені висновки суд визнає належними і допустимими доказами, оскільки останні відповідають вимогам КПК України, а безпосередньо порушень вимог ст.ст. 87, 101-102 КПК України, судом не встановлено та сторонами не доведено.

Будь-яких інших доказів в ході судового розгляду сторонами з боку обвинувачення та захисту, які були вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб передбачених КПК України, враховуючи, що суд зберігаючи об`єктивність та неупередженість у ході розгляду даного кримінального провадження створив їм необхідні умови для реалізації ними їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, надано не було.

Тож суд, враховуючи вищевикладені докази, які були надані суду у ході розгляду провадження та визнанні належними і допустимими, вважає висловлені стороною захисту доводи та докази в частині перебігу подій зі слів обвинуваченого, враховуючи зокрема надані показання потерпілими, свідками, відомості, які містяться у протоколах огляду та слідчих експериментів, сумнівними з вищезазначених у судовому рішенні підстав, тобто такі показання за своєю суттю в цій частині є сумнівними, а наявність сумнівів не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. theUnitedKingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту» (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 року).

При цьому, суд в черговий раз наголошує на тому, що будь-яких інших доказів в ході судового розгляду сторонами з боку обвинувачення та захисту, які були вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб передбачений КПК України, суду надано не було.

За таких обставин, враховуючи вищезазначене, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, приходить до висновку про повну доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, за обставин, встановлених судом.

Тож, суд кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_3 за ч. 2 ст. 286 КК України, оскільки він своїми діями які виразились у порушенні правил дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілим тяжкі тілесні ушкодження.

Підстав, у відповідності до ч. 3 ст. 337 КПК України, для виходу за межі висунутого обвинувачення суд не вбачає, оскільки в ході судового розгляду обставин, які б перешкоджали ухваленню справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод не встановлено.

Вирішуючи питання про обрання міри покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд, відповідно до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень (злочинів), особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують його покарання.

Те, що згідно ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Так, обставиною, що пом`якшують покарання ОСОБА_3 є часткове відшкодування шкоди, похилий вік.

Обставиною, що обтяжує покарання ОСОБА_3 судом не встановлено.

Також, суд враховує, що обвинувачений ОСОБА_3 на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, має постійне місце реєстрації та проживання, стан здоров`я, задовільну характеристику за місцем реєстрації, невстановленість судом наявності зв`язків з антигромадськими елементами, спосіб життя (пенсіонер, раніше не судимий, одружений),що свідчить про те, що оточуюча його обстановка у сім`ї та побуті, виражає належні соціальні зв`язки; позицію потерпілих у справі, щодо необхідної міри покарання та наявність претензій матеріального характеру; ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (злочину), а саме: його класифікацію за ст. 12 КК України, особливості й обставини вчинення: форму вини, мотив і мету, спосіб, стадію вчинення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали; його поведінку під час та після вчинення злочинних дій та вважає за необхідне призначити покарання у межах санкції статті 286 КК України.Також, суд вважає, що його виправлення можливо без ізоляції від суспільства і до обвинуваченого можливо застосування ст.ст. 75 КК України - звільнення від відбування покарання з випробуванням.

При вирішенні цивільного позову ОСОБА_7 до ОСОБА_3 про відшкодування моральної та матеріальної шкоди завданої кримінальним правопорушенням (злочином), суд виходить з наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має прав пред`явити цивільний позов до обвинуваченого.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України, що кореспондується з нормами ст. 1177 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

У судовому засіданні цивільний позивач ОСОБА_7 пояснив, що матеріальна шкода у сумі 19837 грн. 00 коп. складається з вартості витрат на лікування та оздоровлення, а щодо моральної шкоди, то позивач вказав на те, що остання полягає у пережитих ним стражданнях.

Цивільний відповідач та його захисник заявлений цивільний позов не визнали.

В той же час, статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

У даному випадку судом визнано доведеним, що цивільний відповідач своїми діями вчинив порушення правил дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило ОСОБА_7 тяжкі тілесні ушкодження, витрати по лікуванню понесенні ОСОБА_7 .

Таким чином, суд, вважає за можливе стягнути з цивільного відповідача доведений матеріальний збиток у сумі 19837 грн. 00 коп. на користь ОСОБА_7 .

Разом з тим, вирішуючи питання про розмір відшкодування моральної шкоди, суд враховує, за яких обставин і якими діями вона завдана, яким є ступень вини, в якій грошовій сумі потерпілий вказує на пов`язані з нею втрати та з чого при цьому виходить.

Зокрема, статтею 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

У відповідності ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

У даному випадку, судом встановлено, що цивільному позивачу ОСОБА_7 було завдано моральну (немайнову) шкоду, яка полягає у душевних стражданнях від вчиненого злочину.

За таких обставин суд, враховуючи наявність моральної (немайнової) шкоди у потерпілого, яка була завдана кримінальним правопорушенням (злочином), та виходячи з положень ст. 128 КПК України, та норм ЦК України, визначає розмір такої шкоди з урахуванням характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення), стану здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих стосунках, з урахуванням інших обставин, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості й вважає за необхідне стягнути з цивільного відповідача на користь цивільного позивача ОСОБА_7 50000 гривень.

Що стосується, цивільного позивача ОСОБА_8 то відповідно до ст. 207 ЦПК України має бути залишена без розгляду.
Процесуальні витрати у кримінальному проваджені підлягають стягненню з ОСОБА_3 .

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 368-371, 373-374, 376 КПК України, суд, -

з а с у д и в :
Визнати винним ОСОБА_3 , у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України та призначити покарання у виді 5-ти років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на три роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 , від відбування основного покарання з іспитовим строком на 3 (три) роки.

На підставі ст.76 КК України покласти на ОСОБА_3 , обов`язки: повідомляти орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи, періодично з"являтись для реєстрації до органу з питаньпробації.

Цивільний позов ОСОБА_7 до ОСОБА_3 про відшкодування моральної та матеріальної шкоди завданої кримінальним правопорушенням (злочином) - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 , на користь ОСОБА_7 , 19387 грн. 00 коп. матеріальної шкоди, та 50000 грн. 00 копійок моральної шкоди, а всього 69837 грн. 00 копійок.

Цивільний позов ОСОБА_8 залишити без розгляду.

Стягнути з ОСОБА_3 , суму в розмірі 2546 грн. 80 коп. за проведення експертиз (№520ат від 04.11.2015 року, №76ат від 17.03.2016 року ) на користь держави.

Вирок може бути оскаржено протягом 30 днів з дня проголошення до Апеляційного суду м. Києва через Дніпровський районний суд м. Києва.
Копію судового рішення негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, прокурору, іншим учасникам судового провадження та не пізніше наступного дня після ухвалення надіслати учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

С у д д я