Справа №487/1927/13-к 31.05.2017

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
1 червня 2017року м. Миколаїв
Апеляційний суд Миколаївської області
в складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4
за апеляційними скаргами прокурора Заводського відділу Миколаївської місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_5 та представника потерпілого - Національного університету кораблебудування імені адмірала Макарова,
на вирок Заводського районного суду м. Миколаєва від 15 червня 2016 року у відношенні
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаєва, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
- обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст. 15, ч.3 ст. 190, ч.4 ст. 358 КК України.
Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_5 , ОСОБА_7
представник потерпілого ОСОБА_8
обвинувачений ОСОБА_6
захисник ОСОБА_9 .
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.
Вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 15 червня 2016 року ОСОБА_6 виправдано на підставі п.2 ч.1 ст. 284 КПК України за відсутністю в його діянні складу кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 15, ч.3 ст. 190, ч.4 ст. 358 КК України.
Короткий зміст вимог апеляційних скарг.
Прокурор просить вирок скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 358, ч.2 ст. 15, ч.3 ст. 190 КК України та призначити покарання за ч. 2 ст. 15, ч.3 ст. 190 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 роки. На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік, із покладенням обов`язків, передбачених п. п. 3, 4 ст. 76 КК України.

За ч. 4 ст. 358 КК України ОСОБА_6 звільнити від кримінальної відповідальності у звязку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Представник потерпілого просить вирок скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 358, ч.2 ст. 15, ч.3 ст. 190 КК України.

Узагальнені доводи осіб, яки подали апеляційні скарги.
Прокурор вважає вирок незаконним, а висновки суду такими, що не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та є помилковими. На думку апелянта, судом допущено істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та невірно оцінені надані докази, якими підтверджується вина ОСОБА_6 у вчинені злочинів.

Зазначає, що суд першої інстанції при ухваленні вироку керувався лише рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 26.05.2008 р., відповідно до якого за ОСОБА_6 визнано право на приватизацію квартири АДРЕСА_2 .

На думку апелянта, суд, перелічивши надані стороною обвинувачення докази, мотивуючи своє рішення, в порушення вимог ст. 94 КПК України щодо оцінки кожного доказу з точки зору належності, допустимості та достовірності дійшов висновку, що вони всі мають бути відкинуті як суперечливі.

Зазначає, що поза увагою суду залишився той факт, що в довідці № 5 від 14.07.2008 р. зазначено посаду ОСОБА_10 регіональний керівник ТОВ «ЮГ ТЕЛ» в Миколаївській області, однак під час допиту в якості свідка ОСОБА_10 пояснив суду, що він на той момент з 2007 по 2010 роки працював директором магазину в м. Миколаєві, який належав ПП « ОСОБА_11 », і ОСОБА_6 не був його підлеглим працівником і в магазині він не працював. Його підлеглими були лише два продавця та бухгалтер. Довідку №5 він не підписував та не видавав.

Просить врахувати, що показання ОСОБА_10 підтвердив свідок ОСОБА_11 , який пояснив, що він з 2004 по 2012 роки мав магазин у м.Миколаєві, в якому реалізовував мобільні телефони. ОСОБА_10 був його найманим робочим та обіймав посаду директора магазину. ОСОБА_6 він на роботу не приймав та в трудових відносинах з ним ніколи не перебував. Довідку № 5 від 14.07.2008 р. він ОСОБА_6 не підписував та не видавав.

Також, суд не звернув увагу на те, що в довідці № 5 від 14.07.2008р. вказана посада ОСОБА_6 менеджер, а в копії посвідчення, яке було прийнято судом як доказ, вказана посада експерт з продаж.

Окрім цього, суд відкинув та не прийняв до уваги як доказ сторони обвинувачення офіційну відповідь ТОВ «ЮГ ТЕЛ» від 16.11.2011 р., в якій вказується, що згідно штатного розпису, починаючи з 2005 року, ОСОБА_6 в компанії ТОВ «ЮГ ТЕЛ» ніколи не працював, і довідка ОСОБА_6 за вих. № 5 від 14.07.2008 р. не видавалась.

Зазначає, що судом не взято до уваги висновок експерта № 992 від 25.08.2010 р., відповідно до якого рукописний текст і цифрові записи на довідці за вих. № 5 від 14.07.2008 р. вірогідно виконано не ОСОБА_6 , а іншою особою. Підпис в наданій на дослідження довідці вірогідно виконано не ОСОБА_10 , а іншою особою.

Наведені докази судом оцінені неповно, не в їх сукупності, з точки зору достатності та взаємозв`язку, відокремлено один від одного, із істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, внаслідок чого суд дійшов висновку про відсутність у діях ОСОБА_6 ознак складу кримінальних правопорушень, який не відповідає фактичним обставинам провадження.

Представник потерпілого наводить аналогічні доводи тим, що викладені в апеляційній скарзі прокурора.

Крім того, зазначив, що судом не враховано, що в показаннях допитаних свідків є певні розбіжності підтвердження факту роботи ОСОБА_6 та перебування його у відрядженнях.

Просить врахувати, що ОСОБА_6 не надав даних, які б свідчили про прийняття його на роботу, а саме: заяву, наказ. Крім того, слідством встановлено, що у ТОВ «ЮГ ТЕЛ» ніяких документальних відомостей про роботу ОСОБА_6 немає. ОСОБА_6 не надав суду розрахункові листи про нараховану заробітну плату, мотивуючи, що зарплату він отримував в конверті.

Однак, слідством встановлено, що нарахувань заробітної плати ОСОБА_6 не проводилося. ОСОБА_6 не надав слідству накази на відрядження, посвідчення про відрядження і завдання, мотивуючи, що йому їх не видавали. Але слідством встановлено, що ТОВ «ЮГ ТЕЛ» ОСОБА_6 у відрядження не направляло. Однак, судом це не враховано.

Зазначає, що ТОВ «ЮГ ТЕЛ» не здійснювало платежів в обов`язкові фонди відносно ОСОБА_6 , оскільки у товаристві він ніколи не працював. Однак, суд першої інстанції цю обставину не врахував.

Встановлені судом першої інстанції обставини.
ОСОБА_6 обвинувачується в тому, що у липні 2008 року, точна дата не встановлена, маючи злочинний умисел і корисний мотив, спрямований на протиправне заволодіння квартирою АДРЕСА_2 , де раніше проживав його батько, звернувся із заявою до Національного університету кораблебудування ім. адмірала Макарова (далі університет) про видачу документів, необхідних для приватизації на своє ім`я зазначеної квартири, що належить Міністерству освіти і науки, молоді та спорту України, закріпленої за університетом.
Отримавши відмову про отримання документів, необхідних для приватизації на своє ім`я вказаної квартири, так як згідно чинного законодавства ОСОБА_6 не мав права на приватизацію зазначеного житла, останній, продовжуючи свій злочинний намір, спрямований на незаконне заволодіння чужим майном, 28 січня 2008 року звернувся до Заводського районного суду м. Миколаєва з позовом до університету про визнання права на квартиру.
Згідно з рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 26 травня 2008 року за ОСОБА_6 визнано право на приватизацію спірної квартири АДРЕСА_2 , адміністрація університету зобов`язана видати ОСОБА_6 необхідні для приватизації квартири документи, а також вселити ОСОБА_6 у спірну квартиру. В зустрічному позові університету про визнання втратив право на користування житловим приміщенням, - відмовлено.
Представники університету, не погодившись з рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 26.05.2008 року, подали апеляційну скаргу, в якій вказали, що ОСОБА_6 втратив право користування квартирою АДРЕСА_2 , так як ОСОБА_6 вибув на постійне місце проживання в інше місце.
15 липня 2008 року при розгляді апеляційної скарги ОСОБА_6 , продовжуючи свої злочинні дії, спрямовані на незаконне і протиправне заволодіння чужим майном спірною квартирою, належною Міністерству освіти і науки, молоді та спорту України, закріпленої за університетом на праві оперативного управління, і бажаючи настання злочинного результату, надав в судове засідання сфальсифіковану не встановленою в ході досудового слідства особою довідку №5 від 14.07.2008 р., що містить завідомо неправдиві відомості про те, що він з 2006 року працює в компанії ТОВ «Юг ТЕЛ» (дилер компанії МТС) на посаді менеджера та виконання службових обов`язків вимагало частих і тривалих відряджень (Херсон, Одеса, Дніпропетровськ) тривалість яких від трьох до п`яти місяців.
На підставі наданих ОСОБА_6 завідомо неправдивих відомостей, 15.07.2008 р. апеляційним судом Миколаївської області винесено ухвалу про відхилення апеляційної скарги університету та залишення без змін рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 26.05.2008 р.
Отримавши рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 26.05.2008 р., яке набрало законної сили, ОСОБА_6 остаточно отримав можливість розпорядитися квартирою АДРЕСА_2 що належить Міністерству освіти і науки, молоді та спорту України, закріпленої за університетом на праві оперативного управління, вартістю 139217 грн, проте не зміг довести до кінця свій злочинний намір, спрямований на незаконне заволодіння чужим майном визнання за собою право на приватизацію, так як факт використання ОСОБА_6 завідомо підробленого документа був виявлений співробітниками міліції.
Дії ОСОБА_6 органом досудового розслідування кваліфіковано за ч.2 ст.15, ч.3 ст.190 КК України як замах на заволодіння чужим майном шляхом обману і зловживання довірою (шахрайство), вчинене у великих розмірах, а за ч.4 ст.358 КК України як використання завідомо підробленого документа.
Виправдовуючи ОСОБА_6 , суд першої інстанції дійшов висновку, що надані стороною обвинувачення докази не доводять наявність у діянні ОСОБА_6 складу кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.15, ч.3 ст.190, ч.4 ст. 358 КК України.

Суд першої інстанції послався на те, що ОСОБА_6 відповідно до встановленого порядку звернувся до суду за захистом своїх інтересів з відповідним позовом, який рішенням від 26.05.2008 р. задоволено та за ним визнано право на приватизацію спірної квартири та прийнято рішення про вселення до квартири.
Як зазначив суд, вказаним рішенням беззаперечно встановлено зв`язок ОСОБА_6 зі спірною квартирою та його право на приватизацію вказаного житла, а також поважність тимчасової відсутності з причин характеру його роботи, пов`язаної з тривалими відрядженнями.
Вказане рішення залишено без змін судами апеляційної та касаційної інстанцій.
Суд першої інстанції послався на вимоги ч. 3 ст. 61 ЦПК України, якою передбачено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Викладене, за висновком суду, свідчить про правомірність дій ОСОБА_6 , безпідставність пред`явленого обвинувачення та відсутність в його діянні складу злочинів, передбачених ч.2 ст.15, ч.3 ст.190, ч.4 ст.358 КК України.
Також суд першої інстанції врахував висновки судово-почеркознавчих експертиз № 866 від 19.08.2010 р., № 67 від 17.01.2012 р. та №1932 від 26.12.2011 р. щодо довідки про роботу ОСОБА_6 від 14.07.2008 р., показання свідка ОСОБА_10 , який підтвердив факт роботи ОСОБА_6 .
Крім того, врахував положення ч.4 ст.24 КЗпП України, згідно яким трудовий договір вважається укладеним і тоді, коли наказ чи розпорядження не були видані, але працівника фактично було допущено до роботи.
Суд першої інстанції врахував докази, надані обвинуваченим, а саме: копію паспорту, з якої вбачається його реєстрація у спірній квартирі з 2001 р., копію посвідчення компанії ТОВ «Юг ТЕЛ» від 04.02.2006 р., виданого ОСОБА_6 як експерту з продаж, копії електронного листування з ОСОБА_12 з приводу роботи обвинуваченого в компанії ТОВ «ЮГ ТЕЛ».
За висновком суду, встановлені судом фактичні обставини свідчать, що довідка про роботу ОСОБА_6 від 14.07.2008 р. є достовірною, і що обвинувачений діяв правомірно в межах та у спосіб, встановлений законодавством.
З цих підстав, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність в його діях складу інкримінованих злочинів, передбачених ч.2 ст.15, ч.3 ст.190, ч.4 ст.358 КК України.
Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.
Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора ОСОБА_5 та представника потерпілого ОСОБА_8 на підтримку поданих апеляційних скарг, заперечення обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_9 , які просили залишити вирок без змін, вивчивши матеріали кримінального провадження, повторно дослідивши обставини, встановлені під час кримінального провадження, повторно допитавши свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_10 та дослідивши докази, обговоривши викладені в апеляційних скаргах доводи, апеляційній суд вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню.

Висновки суду щодо виправдання ОСОБА_6 за відсутністю в його діянні складу кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 15, ч.3 ст. 190, ч.4 ст. 358 КК України, з підстав, передбачених п.2 ч.1 ст. 284 КПК України, є правильними, з огляду на наступне.

Обвинувачений ОСОБА_6 вину не визнав. Стверджував, що кв. АДРЕСА_2 є його постійним місцем проживання і зв`язок з нею він не втрачав. Пояснив, що в цій квартирі він проживав з дитинства. Після розлучення батьків проживав з матір`ю, але з 2000 року проживав з батьком в спірній квартирі, і був зареєстрований за цією адресою з січня 2001 року. В 2007 році, після смерті батька, звернувся до керівництва університету про надання необхідних документів, щоб приватизувати спірну квартиру, але отримав відмову. У зв`язку із чим він звернувся з позовом до суду, який своїм рішенням від 26.05.2008 р. задовольнив позов, вселив у спірну квартиру, визнав право на її приватизацію, та зобов`язав адміністрацію університету видати йому необхідні для приватизації квартири документи, а в зустрічному позові університету про визнання його таким, що втратив право на користування житловим приміщенням - відмовлено.
Пояснив, що з 2006 року працював в компанії ТОВ «Юг ТЕЛ», і ця робота була пов`язана з відрядженнями. Довідку про місце і характер роботи в компанії ТОВ «Юг ТЕЛ» № 5 від 14.07.2008 р. він отримав офіційно і вона відповідає дійсності. Зазначену довідку він подав до апеляційного суду, під час розгляду апеляційної скарги університету на рішення суду від 26.05.2008 р.
Стверджував, що будь-яких протиправних дій відносно спірної квартири не вчиняв, а діяв правомірно, звернувшись до суду з позовом.
Пояснення ОСОБА_6 про те, що він був зареєстрований в спірній квартирі з 25.01.2001 р., підтверджуються даними його паспорту.
Пояснення ОСОБА_6 про правомірний характер його дій, пов`язаних з доказуванням в установленому законом порядку права на житло, на приватизацію спірної квартири, а також його твердження про те, що надана ним під час апеляційного розгляду цивільної справи довідка про характер його роботи відповідає дійсності, в суді не спростовані.

Так, як слідує з формулювання обвинувачення, яке висунуте ОСОБА_6 , він, маючи злочинний умисел і корисний мотив, спрямований на протиправне заволодіння квартирою, отримавши відмову університету на видачу документів, необхідних для приватизації на своє ім`я спірної квартири, 28 січня 2008 року звернувся до Заводського районного суду м. Миколаєва з позовом до університету про визнання права на квартиру.
В матеріалах кримінального провадження міститься рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 26 травня 2008 року, яким позов ОСОБА_6 задоволений. За ОСОБА_6 визнано право на приватизацію квартири АДРЕСА_2 , та зобов`язано адміністрацію ІНФОРМАЦІЯ_2 надати ОСОБА_6 необхідні для приватизації квартири документи, передбачені Положенням про порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян. Крім того, за цим рішенням ОСОБА_6 вселено у зазначену квартиру. В зустрічному позові університету про визнання ОСОБА_6 таким, що втратив право на користування житловим приміщенням відмовлено (т.2, а.с.75-76).
Ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 15 липня 2008 року апеляційна скарга Національного університету імені адмірала Макарова відхилена, а рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 26 травня 2008 року залишено без змін (т.2, а.с. 77-78).
Відповідно до ухвали Верховного Суду України від 20 травня 2010 року, касаційна скарга Національного університету кораблебудування імені адмірала Макарова відхилена, а рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 26 травня 2008 року та ухвала колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області від 15 липня 2008 року залишені без змін( т.3, а.с. 82-83).
Як встановлено судами під час розгляду цивільної справи, кв. АДРЕСА_2 , була основним і постійним місцем проживання ОСОБА_6 із самого його народження, з 25 січня 2001 року він зареєстрований у ній, мешкав разом з батьком, інтересу до квартири не втрачав.
Доводи університету про те, що ОСОБА_6 змінив місце проживання та втратив право на житло, спростовані матеріалами цивільної справи.
Таким чином, ОСОБА_6 відповідно до встановленого порядку звернувся до суду за захистом своїх інтересів з відповідним позовом, який був задоволений, це рішення суду було оскаржено в апеляційному та касаційному порядку та залишено без змін. ОСОБА_6 в судовому порядку довів своє право на приватизацію квартири, і судом прийнято рішення про його вселення до квартири.
Право громадян на звернення до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів закріплено безпосередньо у Конституції України (ст. 55), Цивільному кодексі України.
Відповідно до вимог ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Як передбачено ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Таким чином, обвинувачення в тому, що згідно чинного законодавства ОСОБА_6 не мав права на приватизацію зазначеного житла, є таким, що не відповідає вимогам закону, оскільки ОСОБА_6 в судовому порядку довів право на приватизацію спірної квартири.
Крім того, обвинувачення в тому, що ОСОБА_6 , звернувшись до суду, мав злочинний умисел на незаконне заволодіння чужим майном, є неспроможним, оскільки його право на майно доведено у суді, і рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 26.05.2008 р. набрало законної сили.
Обвинувачення як на доказ вини ОСОБА_6 в замаху на заволодіння чужим майном шляхом обману і зловживання довірою посилається на довідку Міністерства освіти і науки України від 02.03.2011 р., відповідно до якої університет кораблебудування є державним закладом освіти, утримується за рахунок коштів державного бюджету і знаходиться у підпорядкуванні Міністерства освіти і науки, молоді та спорту (т.2, а.с. 152), а також на довідку, що на балансі університету знаходиться державний відомчий житловий фонд, що є державною власністю і до якого належить житловий будинок по АДРЕСА_3 , який утримується за рахунок державного бюджету і у ньому мешкають працівники університету (т.2, а.с. 153).

Крім того, обвинувачення посилається на акти за 2005 - 2007 роки про те, що ОСОБА_6 не проживав по АДРЕСА_1 з листопада 1998 року, особисті речі і майно в квартирі не зберігає, комунальні послуги не сплачує.
Як зазначено у висунутому обвинуваченні, представники університету, не погодившись з рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 26.05.2008 року, подали апеляційну скаргу, в якій вказали, що ОСОБА_6 втратив право користування спірною квартирою, так як ОСОБА_6 вибув на постійне місце проживання в інше місце.
Однак, з урахуванням тієї обставини, що рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 26.05.2008 р. набрало законної сили, посилання обвинувачення на зазначені докази є безпідставним, оскільки відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.
Як слідує з висунутого обвинувачення, ОСОБА_6 , продовжуючи свої злочинні дії, спрямовані на незаконне і протиправне заволодіння чужим майном спірною квартирою, бажаючи настання злочинного результату, 15.07.2008 р. надав в судове засідання під час апеляційного розгляду цивільної справи сфальсифіковану не встановленою в ході досудового слідства особою довідку № 5 від 14.07.2008 р., виданій регіональним керівником компанії ТОВ «Юг ТЕЛ» ОСОБА_10 , яка містить завідомо неправдиві відомості.
Згідно зазначеної довідки № 5 від 14.07.2008 р., ОСОБА_6 з 2006 року працює в компанії ТОВ «Юг ТЕЛ» на посаді менеджера і виконання службових обов`язків потребувало частих і тривалих відряджень (Херсон, Одеса, Дніпропетровськ), тривалість яких від 3 до 5 місяців (т. 2, а.с. 70).
В обґрунтування обвинувачення в цій частині прокурор посилається на показання свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_10 , надані останніми довідки, а також висновки почеркознавчих експертиз № 992 від 25.08.2010 р. та № 1932 від 26.12.2011 р.
Так, свідок ОСОБА_11 суду пояснив, що, будучи приватним підприємцем, уклав договір з компанією ТОВ «Юг ТЕЛ», за яким здійснював торгівлю мобільними телефонами і аксесуарами до них. Орендував магазин, в якому здійснював свою підприємницьку діяльність, директором магазину був ОСОБА_10 . Пояснив, що ОСОБА_6 в трудових відносинах з СПД «Павлов» не перебував, та довідку за №5 від 14.07.2008 року він ОСОБА_6 не видавав. Право підпису на документах мав він, директор магазину та бухгалтер.
В матеріалах кримінального провадження також міститься довідка СПД ОСОБА_11 та повідомлення ОСОБА_10 про те, що ОСОБА_6 в трудових відносинах з ЧП ОСОБА_11 ніколи не перебував. Довідка № 5 від 14.07.2008 р. ОСОБА_6 від СПД ОСОБА_13 не видавалась ( т. 2, а.с. 86, 95).
Згідно довідки компанії ТОВ «Юг ТЕЛ» від 16.12.2011 р., ОСОБА_6 в компанії ТОВ «Юг ТЕЛ» не працював, і довідка № 5 від 14.07.2008 р. йому не видавалась. Довідки такої форми та змісту компанією не видаються. Печаткою завіряється лише підпис директора (т.2, а.с. 200).
За висновком почеркознавчої експертизи № 992 від 25.08.2010 р., рукописний текст і цифрові записи на довідці від 14.07.2008 р. вірогідно виконано не ОСОБА_6 , а іншою особою. Підпис в довідці вірогідно виконано не ОСОБА_10 , а іншою особою (т.2, а.с. 137-141).
Разом з тим, під час судового розгляду кримінального провадження стороною обвинувачення беззаперечно не доведено, що зазначена довідка є підробленою, а пояснення ОСОБА_6 про те, що він працював в зазначеній компанії, не спростовані.
Так, свідок ОСОБА_10 в суді першої інстанції пояснив, що працював директором магазину в СПД «Павлов» з 2007 року по 2010 рік. ОСОБА_6 теж працював в магазині, проводив рекламні акції від мобільного оператора зв`язку. Чи були офіційно оформлені трудові відносини з ОСОБА_6 , не знає. Довідку про роботу ОСОБА_6 він не видавав, але на довідці його підпис. Печатка знаходилась в магазині і до неї був вільний доступ.
Аналогічні пояснення свідок ОСОБА_10 надав апеляційному суду, але пояснив, що довідку № 5 від 14.07.2008 р. не підписував. Причину зміни показань в частині того, хто підписував довідку він чи інша особа, пояснив тим, що події мали місце давно і він точно не пам`ятає обставини.
Відповідно до висновку почеркознавчої експертизи №1932 від 26.12.2011 р., підпис від імені ОСОБА_10 в довідці №5 від 14.07.2008 р. про місце роботи ОСОБА_6 виконаний ймовірно ОСОБА_10 . Рукописний запис «14.07.2008 вих. 5» від 14.07.2008 року, виконаний не ОСОБА_6 , а іншою особою. Встановити, чи виконаний рукописний запис «14.07.2008 вих. 5» ОСОБА_10 або іншою особою, не виявилось можливим (т.2, а.с. 192-194).
За висновком судово-почеркознавчої експертизи №67 від 17.01.2012 р., підпис від імені ОСОБА_10 в графі «регіональний керівник» довідки від 14.07.2008 р. за вих. №5, виконано самим ОСОБА_10 , а рукописний запис «14.07.2008 исх.5» в верхньому лівому куті довідки виконано не ОСОБА_6 , ні ОСОБА_10 , а іншою особою (т.2, а.с. 206-210).
Згідно висновку експертизи №866 від 19.08.2010 р., відбиток печатки « ОСОБА_11 » на довідці №5 від 14.07.2008 р. на ім`я ОСОБА_6 нанесено рельєфним еластичним кліше, яке виготовлено з дотриманням правил та вимог фабричної технології. Відбиток печатки « ОСОБА_11 » на довідці нанесено печаткою « ОСОБА_11 » ( т.2, а.с. 105-107).
Таким чином, показання свідка ОСОБА_10 про те, хто саме підписував довідку є непослідовними, оскільки він пояснював про те, що не він підписав довідку, а також надавав пояснення суду, що цю довідку він підписав. Разом з тим, висновок почеркознавчої експертизи №67 від 17.01.2012 р. та висновок експертизи №866 від 19.08.2010 р. свідчить на користь пояснень обвинуваченого ОСОБА_14 , який стверджував, що саме ОСОБА_10 підписав довідку від 14.07.2008 р., на якій міститься печатка СПД «Павлов».
Крім того, свідок ОСОБА_10 пояснив, що ОСОБА_6 працював в магазині та здійснював рекламні акції.
Хоча наказ про прийняття ОСОБА_6 на роботу в компанію ТОВ «Юг ТЕЛ» відсутній, про що стверджують апелянти, але доводи ОСОБА_6 про те, що він фактично працював, але не був оформлений офіційно, не спростовані.
Крім того, апелянти посилаються на те, що відсутні дані нарахування заробітної плати ОСОБА_6 . Однак, як слідує з довідки УПФУ в Заводському районі м. Миколаєва, приватний підприємець ОСОБА_11 взагалі не надав звітність до УПФУ за найманих працівників за звітні періоди 2006-2007 роки (т.3, а.с. 54), хоча свідок ОСОБА_11 пояснював, що мав найманих працівників. Тобто, ці відомості свідчать саме на користь пояснень ОСОБА_6 про те, що він дійсно працював в СПД «Павлов», але неофіційно.

Відповідно до ч.3 ст.24 КЗпП України укладення трудового договору оформляється наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу про зарахування працівників на роботу.
Разом з тим, відповідно до ч.4 ст.24 КЗпП України трудовий договір вважається укладеним і тоді, коли наказ чи розпорядження не були видані, але працівника фактично було допущено до роботи.
Тому, з урахуванням показань свідка ОСОБА_10 , які свідчать, що ОСОБА_6 фактично було допущено до роботи, з огляду на висновки судово-почеркознавчої експертизи №67 від 17.01.2012 р., згідно яким підпис в довідці виконано самим ОСОБА_10 , а також висновку експертизи № 866 від 19.08.2010 р. про те, що відбиток печатки нанесено саме печаткою СПД « ОСОБА_11 », а також враховуючи надане ОСОБА_6 посвідчення компанії ТОВ «Юг ТЕЛ» від 04.02.2006 р. (т.3, а.с. 212) , яке видане ОСОБА_6 як експерту з продаж, копій електронних листувань з приводу роботи обвинуваченого в компанії ТОВ «ЮГ ТЕЛ» (т.3, а.с. 79-80), твердження обвинуваченого ОСОБА_6 про те, що він працював в зазначеному ТОВ, стороною обвинувачення не спростовані.
Таким чином, відсутні достатні підстави вважати, що дані, що містяться у довідці № 5 від 14.07.2018 р., не відповідають дійсності.
Окрім того, як слідує з обвинувачення, на підставі наданих ОСОБА_6 завідомо неправдивих відомостей, що містилися у довідці № 5 від 14.07.2008 р., 15.07.2008 р. апеляційним судом Миколаївської області винесено ухвалу про відхилення апеляційної скарги університету та залишення без змін рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 26.05.2008 р. Однак, таке обвинувачення є лише припущенням, оскільки ця довідка була оцінена судом в сукупності з іншими доказами у цивільній справі.
З огляду на наведене, апеляційний суд вважає, що наведені апелянтами доводи про безпідставність виправдання ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованих злочинів, позбавлені підстав, оскільки сторона обвинувачення не довела його винуватість поза розумним сумнівом, і обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях
Відповідно до ст.62 Конституції України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.
Обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Відповідно до ч.2 ст. 17 КПК України особа має бути виправданою, якщо сторона обвинувачення не доведе її винуватість поза розумним сумнівом.
Відповідно до роз`яснень п.23 Постанови Пленуму Верховного суду України N 5 від 29.06.1990 року «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку», є недопустимим обвинувальний ухил при вирішенні питання про винність чи не винність підсудного.
Всі сумніви щодо доведеності обвинувачення, якщо їх неможливо усунути, повинні тлумачитись на користь підсудного. Коли зібрані по справі докази не підтверджують обвинувачення і всі можливості збирання додаткових доказів вичерпані, суд зобов`язаний постановити виправдувальний вирок.
З огляду на наведене, враховуючи зазначені вимоги закону та роз`яснення Пленуму Верховного Суду України, апеляційний суд вважає правильними висновки суду першої інстанції про виправдання ОСОБА_6 з підстав, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України за відсутністю в його діянні складу кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 15, ч.3 ст. 190, ч.4 ст. 358 КК України.
Тому, апеляційні скарги задоволенню не підлягають.
Керуючись ст. ст. 404, 407, 424, 425, 532 КПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :
Апеляційні скарги прокурора Заводського відділу Миколаївської місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_5 та представника потерпілого - Національного університету кораблебудування імені адмірала Макарова - залишити без задоволення, а вирок Заводського районного суду м. Миколаєва від 15 червня 2016 року у відношенні ОСОБА_6 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, і може бути оскаржена в касаційному порядку в колегію суддів Судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3 .