АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/793/79/17 Справа № 708/1414/15-к Категорія: ч.1 ст. 366 КК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 січня 2017 року Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючого суддів при секретарі ОСОБА_2 ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5
з участю прокурораОСОБА_6 ,

обвинуваченої ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси, кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_7 на вирок Чигиринського районного суду Черкаської області від 22 січня 2016 року, яким:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянка України, українка, уродженка с. Вершаці Чигиринського району Черкаської області, проживаюча за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судима,-

засуджена за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України, до штрафу в розмірі 130 неоподатковуваних доходів громадян, що становить 2000 грн., з позбавленням права займати посади пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих функцій строком на 1 рік.

На підставі п.2 ч.1 ст. 49 КК України ОСОБА_7 звільнено від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 366 КК України у зв`язку з закінченням строків давності.

Вирішено долю речових доказів відповідно до вимог ст. 100 КПК України, -

в с т а н о в и л а :
Вироком Чигиринського районного суду Черкаської області ОСОБА_7 визнана винною та засуджена за те, що вона, будучи відповідно до розпорядження Чигиринського міського голови № 9-К від 06.02.2005 року, призначена на посаду спеціаліста І категорії з питань організаційного забезпечення Чигиринської міської ради, будучи службовою особою, що займає посаду, пов`язану з виконанням організаційно-розпорядчих обов`язків, призначеною відповідальною за ведення квартирного обліку по місцю проживання громадян, достовірно знаючи, що виконавчим комітетом Чигиринської міської ради не створено громадську комісію з житлових питань, яка відповідно до Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов і надання їм жилих приміщень в УРСР, затверджених постановою Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради № 470 від 11.12.1984 року уповноважена проводити перевірки житлових умов громадян, які потребують поліпшення житлових умов та складати акти про результати таких перевірок, всупереч Законів України «Про місцеве самоврядування в Україні», «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», Житлового кодексу УРСР та Правил № 470 від 11.12.1984 року, використовуючи службове становище, не являючись членом такої комісії, не виходячи на місце проживання громадян та фактично не проводячи обстеження умов їх проживання, у невстановлений в ході досудового слідства час, в приміщенні Чигиринської міської ради по вул. Б.Хмельницького, 19 в м. Чигирин, Черкаської області, скоїла службове підроблення офіційного документу, а саме: заздалегідь знаючи, що складає неправдивий офіційний документ, який передбачений Правилами № 470, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, власноручно заповнила надруковані бланки актів обстеження матеріально побутових умов ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , в які внесла неправдиві дані про забезпечення зазначених громадян мінімальним рівнем житла, після чого надала дані завідомо неправдиві акти на підпис секретарю Чигиринської міської ради ОСОБА_26 та спеціалісту з питань контролю та зв`язків з громадськістю Чигиринської міської ради ОСОБА_27 , завіривши останніх у тому, що дійсно здійснювала обстеження матеріально-побутових умов зазначених громадян і викладені в актах дані відповідають фактичним даним, таким чином надавши складеним нею підробленим документам вигляд офіційних документів, які містять зафіксовані на матеріальних носіях (папері) інформацію, що підтверджує та посвідчує певні факти, які здатні породити наслідки правового характеру і можуть бути використані як документи, що складаються, видаються та посвідчуються повноважними особами органів місцевого самоврядування, а також складені з дотриманням визначених законом форм і містять передбачені законом реквізити.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 та обвинувачена ОСОБА_7 вважаючи вирок суду незаконним та необгрунтованим просили його скасувати через невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та закрити провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України за відсутності в діянні ОСОБА_7 складу кримінального правопорушення. В обґрунтування своїх вимог посилаються на те, що в ході судового розгляду обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України, не знайшло свого підтвердження. Не доведена наявність об`єктивної сторони складу злочину, відсутні ознаки службового підроблення офіційного документа, та відсутня суб`єктивна сторона у формі прямого умислу. Також зазначають, що у вироку суду спотворено покази обвинуваченої ОСОБА_7 , допитаних в суді свідків, невірно дано оцінку зібраним у справі доказам. Судом залишено поза увагою те, що ОСОБА_7 не мала визначених законодавчо повноважень на складання актів обстеження житлових умов. Зазначені акти нею були написані за вказівкою колишнього міського голови ОСОБА_28 , що свідчить про узгодженість дій з керівним складом Чигиринської міської ради.

28.04.2016 року ухвалою апеляційного суду Черкаської області вирок відносно ОСОБА_7 скасовано, а справу провадженням закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, за відсутністю складу злочину.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25.10.2016 року ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 28.04.2016 року скасовано і призначено новий розгляд у суді апеляційної інстанції, посилаючись на те, що апеляційний перегляд кримінального провадження відбувся формально, всупереч ст. 2 КПК України, приймаючи рішення про відсутність в діях ОСОБА_7 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України, в ході апеляційного розгляду суд апеляційної інстанції безпосередньо не дослідив доказів, покладених і основу обвинувального вироку, не допитав свідків, свідченням яких дав іншу оцінку, ніж суд першої інстанції, не навів відповідних мотивів прийняття такого рішення, також не міститься аргументів на спростування доводів сторони обвинувачення, що до законності вироку суду.

Заслухавши суддю-доповідача, думку обвинуваченої ОСОБА_7 та її захисників ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, думку прокурора, який її заперечив; вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона підлягає до часткового задоволення, з наступних підстав.

Згідно ст. 370 КПК України вирок суду повинен бути законним, обгрунтованим та вмотивованим, грунтуватись на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, з дотриманням вимог кримінального та кримінального процесуального закону.

Відповідно до ст.ст. 409, 412 КПК України підставою для скасування вироку є істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, тобто такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли першкодити суду ухвалити законне та обгрунтоване судове рішення.

Як передбачено ч. 1 ст. 337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах пред`явленого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено те, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод, 1950 року, та практику Європейського суду з прав людини - як джерело права.

Європейський суд з прав людини у справі «Абрамян проти Росії» від 09 жовтня 2008 року, зазначив, що у тексті підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (див. рішення від 19 грудня 1989 року у справі «Камасінскі проти Австрії», п. 79). Крім того, Європейський суд з прав людини нагадує, що положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (див.: рішення від 25 березня 1999 року у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п. 52; рішення від 25 липня 2000 року у справі «Матточіа проти Італії», п. 58; рішення від 20 квітня 2006 року у справі «І.Н. та інші проти Австрії», п. 34).

Справедливість під час провадження у справі необхідно оцінювати, беручи до уваги розгляд справи вцілому (див. рішення від 1 березня 2001 року у справі «Даллос проти Угорщини» п. 47). Крім того, право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» п. 3 ст. 6 Конвенції (див. зазначені рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п. 54, а також «Даллос проти Угорщини», п. 47).

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, обвинувальний акт щодо ОСОБА_7 не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, оскільки сформульоване ОСОБА_7 обвинувачення є неконкретизованим , чим порушено право обвинуваченої на захист, а в апеляційній інстанції прокурор не може змінити обвинувачення.

Так, згідно обвинувального акту ОСОБА_7 обвинувачується та визнана винною і засуджена судом першої інстанції за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України, службового підроблення, тобто складання та видачу службовою особою завідомо неправдивих офіційних документів.

Офіційним щодо ст. 366 КК України є лише такий документ, який засвідчує факти, що мають юридичне значення, тобто такі, які породжують, змінюють чи припиняють певні правовідносини. Однак, які наслідки правового характеру настали чи могли настати внаслідок вчинення дій, інкримінованих ОСОБА_7 , в обвинувальному акті не зазначено.

Розглядаючи справу по суті, районний суд не звернув уваги на істотні порушення норм кримінального процесуального закону, допущені органами досудового розслідування, які порушують гарантовані законом процесуальні права обвинуваченої ОСОБА_7 та перешкоджають суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення, і постановив обвинувальний вирок, який не відповідає вимогам ст. 370 КПК України, та підлягає безумовному скасуванню і призначенню нового розгляду в суді першої інстанції в іншому його складі зі стадії підготовчого провадження.

Суду першої інстанції слід врахувати вказівки апеляційного суду, викладені в мотивувальній частині ухвали, та відповідно ч.3 п.3 ст. 314 КПК України зі стадії підготовчого провадження повернути обвинувальний акт щодо ОСОБА_7 прокурору як такий, що не відповідає вимогам ст. 291 КПК України.

Доводи захисника ОСОБА_8 , викладені в апеляційній скарзі, слід перевірити суду першої інстанції під час розгляду справи по суті .

Керуючись ст. 405, п. 6 ч. 1 ст. 407, ст.ст.412, 415, 419 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Чигиринського районного суду Черкаської області 22 січня 2016 року відносно ОСОБА_7 скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції зі стадії підготовчого судового засідання.

Головуючий :

Судді :