АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/2294/16 Справа № 185/5487/16-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 грудня 2016 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілої ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000360 за апеляційними скаргами прокурора прокуратури Дніпропетровської області, який приймав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, потерпілої ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 31 серпня 2016 року щодо
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у м. Павлоград Дніпропетровської області, громадянин України, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі прокурор, не оскаржуючи фактичних обставин кримінального провадження, правову кваліфікацію злочину та доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_8 , просить змінити вирок суду в частині призначеного додаткового покарання у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, виключивши посилання суду про виконання додаткового покарання у виді трьох років позбавлення права керування транспортними засобами самостійно, в іншій частині вирок залишити без змін.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції безпідставно зазначив у вироку про самостійне виконання додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 3 роки, при призначені основного покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки, яке належить відбувати реально, що призвело до неправильного тлумачення закону, якій суперечить його точному змісту.
В апеляційній скарзі потерпіла ОСОБА_7 просить скасувати вирок в частині призначеного покарання, та ухвалити новий вирок, яким призначити обвинуваченому ОСОБА_8 покарання за ч. 2 ст. 286 КК України із звільненням від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України.
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що суд, призначаючи покарання, не врахував усі обставини провадження, пом`якшуючі обставини у вигляді щирого каяття, активне сприяння розкриттю злочину, відшкодування шкоди, а також не врахував її думку та прокурора, які просили звільнити обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 також просить скасувати вирок в частині призначеного покарання, та ухвалити новий вирок, яким призначити йому покарання за ч. 2 ст. 286 КК України із звільненням від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України.
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що суд, призначаючи покарання, не врахував, що він вину визнав повністю, щиро розкаявся у скоєному та в повному обсязі відшкодував потерпілій шкоду, яка претензій до нього не має та просила не призначати покарання пов`язане із реальним відбуванням покарання, активно сприяв розкриттю злочину, та інші обставини, які суттєвим чином характеризують його та можуть бути віднесені до обставин, що пом`якшують вину і є підставою для застосування більш м`якого покарання.

Вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 31 серпня 2016 року ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді позбавлення волі строком на 2 роки з позбавлення права керувати транспортними засобами строком на 3 роки, покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами строком на 3 роки виконувати самостійно, також вирішено питання щодо судових витрат та речових доказів.
За обставин, викладених у вироку, 04 травня 2016 року, приблизно о 17 годині 20 хвилин ОСОБА_8 , керуючи технічно справним автомобілем марки «ВАЗ-210994-20» реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 ОСОБА_10 , з порушенням допустимої швидкості руху у населеному пункті, зі швидкістю 100 км/год., рухався по вул. Папаніна с. Булахівка Павлоградського району Дніпропетровської області від вул. Карла Маркса у напрямку автодороги Знам`янка-Луганськ-Ізваріне, перевозячи пасажирів, серед яких на задньому сидінні перебувала ОСОБА_11 . У зазначений час, в попутному йому напрямку, по правому узбіччю вищевказаної вулиці, керуючи спортивним велосипедом марки «Kolt 26» рухався малолітній велосипедист ОСОБА_12 . Виявивши попереду по ходу руху малолітнього велосипедиста ОСОБА_8 всупереч вимогам п. 1.7 Правил дорожнього руху України, не проявив особливу уважність, своєчасно не оцінив небезпеку для руху, створювану дитиною, яка знаходилася на проїжджій частині як учасник дорожнього руху, не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, не маючи будь-яких перешкод технічного і фізичного характеру для безпечного забезпечення руху і продовжив рух далі, а наблизившись до велосипеду водій ОСОБА_8 почав маневр його обгону без зміни напрямку руху, та, навпроти будинку № 22 по вказаній вулиці, допустив зіткнення правою боковою частиною автомобіля з лівою боковою частиною вказаного велосипеда під кутом 0°±5°, після зіткнення з велосипедом водій ОСОБА_8 втратив керування над автомобілем внаслідок чого даний автомобіль у некерованому стані під час занесення виїхав на ліве, а потім на праве узбіччя вулиці Папаніна, де навпроти будинку № 11 по вказаній вулиці, сталося зіткнення задньою частиною автомобіля марки «ВАЗ-210994-20» реєстраційний номер НОМЕР_1 з нерухомим об`єктом деревом.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля ОСОБА_11 , отримала тілесні ушкодження від яких померла на місці пригоди.

Водій ОСОБА_8 своїми діями порушив вимоги п. п. 1.3, 1.5, 1.7, 12.3, 12.4 Правил дорожнього руху України, а саме:

п. 1.3 «Учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги Правил дорожнього руху, а також бути взаємно ввічливими»;

п. 1.5 «Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків»;

п. 1.7 «Водії, пішоходи та пасажири зобов`язані бути особливо уважними до таких категорій учасників дорожнього руху, як діти, люди похилого віку та особи з явними ознаками інвалідності»;

п. 12.3 «У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди.»

п. 12.4 «У населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 60 км/год.».

Порушення п. 12.3 Правил дорожнього руху України водієм ОСОБА_8 знаходиться в причинному зв`язку з настанням даної дорожньо-транспортної події.

Невиконання вищевказаних пунктів Правил дорожнього руху України призвело до даної дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок чого пасажиру автомобіля ОСОБА_11 заподіяно наступні тілесні ушкодження, зовнішні: синці навколо очей (парорбітальні); садна на підборідді; садна та синці на тильній поверхні правої кисті та лівій нижній кінцівці; закритий перелом кісток лицьового скелету; закритий перелом середньої третини правого плеча, нижньої третини кісток правого передпліччя, кісток верхньої третини правої гомілки, внутрішні: крововиливи у м`які покрови голови в лобно-тім`яній в центрі та скроневій області справа; вдавлений перелом чешу лобної та тім`яної кісток; лінійний перелом кісток основи черепу; крововиливи під м`яку мозкову оболонку та речовину мозку з ділянками розмізчення в лобній та потиличній долях зліва; перелом 2-6 ребер справа (непрямі). Вищеописані тілесні ушкодження утворилися від дії тупих твердих предметів, що діяли по ударному механізму з місцем прикладання діючої сили у вищезазначені області та такими предметами могли бути виступаючі частини в середині салону автомобіля при зіткненні його з перешкодою. Тілесні ушкодження утворилися прижиттєво, безпосередньо перед настанням смерті, та можливо при обставинах та в термін вказаний в постанові про призначення судово-медичної експертизи. Тілесні ушкодження, а саме, у вигляді відкритої черепно-мозкової травми, що супроводжувалися переломом кісток основи черепу, забоєм (розмізченням) речовини головного мозку, оцінюються як тяжкі тілесні ушкодження, що спричинили смерть потерпілої. Смерть ОСОБА_11 настала внаслідок відкритої черепно-мозкової травми, що супроводжувалася переломом кісток склепіння та основи черепу та забоєм (розмізченням) речовини головного мозку, що зумовило безпосередню причину смерті. Даний висновок підтверджується виявленою морфологічною картиною при розтині трупа. При судово-токсикологічному дослідженні крові та сечі від трупа ОСОБА_11 виявлений етиловий спирт у концентрації в крові 1,66 ‰, в сечі 1,83 ‰, що відповідає середньому ступеню сп`яніння відносно живих осіб, більша концентрація алкоголю в сечі свідчить про те, що смерть настала в стадії елімінації (виведення) алкоголю з організму, що підтверджується висновком судово-медичної експертизи № 271 від 11 травня 2016 року.

Кримінальне провадження розглянуто в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, сторони, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а апеляційні скарги потерпілої та обвинуваченого не підлягають задоволенню з таких підстав.
У відповідності до ст. 404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.
Висновок суду щодо фактичних обставин кримінального провадження щодо ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 286 КК України в апеляційних скаргах не оспорюється, а тому апеляційним судом не перевіряється.
Доводи потерпілої та обвинуваченого про те, що судом не були враховані усі обставини, які суттєвим чином характеризують особу обвинуваченого та пом`якшують йому покарання, колегія суддів вважає необґрунтованими з таких підстав.

Відповідно до положень ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами, а також не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.
Як витікає з вимог ст. 65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; з урахуванням ступеню тяжкості скоєного злочину, особи винного та обставин, які пом`якшують або обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Згідно із положенням ст. 75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Що стосується виду та розміру призначеного обвинуваченому ОСОБА_8 покарання за ч. 2 ст. 286 КК України у виді позбавлення волі, то при його призначенні судом першої інстанції були в повній мірі дотримані вимоги вказаних статей кримінального закону, врахована тяжкість скоєного обвинуваченим злочину, який відноситься згідно із ст. 12 КК України до категорії тяжких злочинів, особа винного, який вину визнав повністю, раніше не судимий, працює, за місцем проживання та роботи характеризується позитивно, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, крім того, судом встановлено обставини, що пом`якшують покарання - щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, а обставин, що обтяжують покарання, не встановлено, що дає підстави колегії суддів вважати обґрунтованим призначення судом першої інстанції покарання ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 286 КК України із застосуванням ст. 69 КК України у виді позбавлення волі строком на 2 роки з позбавлення права керувати транспортними засобами строком на 3 роки, але без застосування ст. 75 КК України.
Також колегія суддів погоджується з висновком суду про призначення ОСОБА_8 додаткового покарання у виді позбавлення його права керувати транспортними засобами, що є необхідним з урахуванням обставин вчинення кримінального правопорушення, у зв`язку з чим під час апеляційного розгляду кримінального провадження достатніх підстав для незастосування до ОСОБА_8 додаткового покарання, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, не встановлено.

Твердження потерпілої та обвинуваченого про те, що судом першої інстанції не було враховано, що ОСОБА_8 раніше не судимий, має позитивні характеристики з місця роботи та проживання, вищу освіту, працює, має на утриманні малолітню дитину, на думку колегії суддів не є слушними, оскільки судом в повній мірі враховані усі зазначені дані про особу винного та враховано їх при призначенні покарання.
Позиція потерпілої щодо відсутності претензій до обвинуваченого та призначення йому не суворого покарання, щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину обвинуваченого, наявність малолітньої дитини були в повній мірі враховані судом при призначенні покарання обвинуваченому у виді позбавлення волі із застосуванням ст. 69 КК України.
Колегія суддів приходить до висновку, що зазначені потерпілою та обвинуваченим обставини не вказують на те, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_8 можливе без відбування покарання, оскільки обвинувачений грубо порушив Правила дорожнього руху України у зв`язку з чим, наступила смерть людини, безпосереднім об`єктом злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, є безпека руху й експлуатації транспортних засобів, а його додатковим обов`язковим об`єктом-життя і здоров`я особи, злочин відноситься до категорії тяжких, а тому призначене судом покарання відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, у зв`язку з чим підстави для застосування ст.75 КК України відсутні.
Надані обвинуваченим копії виписних епікризів свідчать про перебування на лікуванні його та членів родини до події злочину, оригінал медичної картки обвинуваченого суду не надано, а тому зазначені докази не можуть бути взяті судом до уваги.
Посилання обвинуваченого на те, що його колишня дружина та батьки перебувають на його утриманні, не підтверджуються належними доказами, які б вказували на надання зазначеним особам утримання.
З урахуванням викладеного, призначене обвинуваченому ОСОБА_8 покарання є не тільки справедливим, але й необхідним і достатнім для його виправлення, а тому колегія суддів не вбачає підстав для задоволення вимог апеляційних скарг потерпілої та обвинуваченого, вважаючи їх доводи не обґрунтованими.
Разом з тим, доводи прокурора щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність заслуговують на увагу.
Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Як вбачається з вироку суду, ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді позбавлення волі строком на 2 роки з позбавлення права керувати транспортними засобами строком на 3 роки, покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами строком на 3 роки виконувати самостійно.
Згідно із ч. 3 ст. 55 КК України при призначенні покарання у виді позбавлення права займатися певною діяльністю як додаткового покарання до позбавлення волі на певний строк воно поширюється на увесь час відбування основного покарання і, крім цього, на строк, встановлений вироком суду, що набрав законної сили. При цьому строк додаткового покарання обчислюється з моменту відбуття основного покарання.
З урахуванням викладеного, суд першої інстанції безпідставно зазначив про виконання додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами самостійно, оскільки призначив основне покарання, яке належить відбувати реально, у зв`язку з чим неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, а саме: застосував закон, який не підлягає застосуванню.
Пункт 3 частини 1 статті 413 КПК України передбачає, що неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою, зокрема, зміну судового рішення, є неправильне тлумачення закону, якій суперечить його точному змісту.
З огляду на вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку про те, що наявні підстави для зміни вироку суду щодо ОСОБА_8 в частині призначеного покарання відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 408, п. 4 ч. 1 ст. 409, п. 3 ч. 1 ст. 413 КПК України.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора прокуратури Дніпропетровської області, який приймав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції на вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 31 серпня 2016 року задовольнити.
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 31 серпня 2016 року залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_7 на вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 31 серпня 2016 року залишити без задоволення.
Вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 31 серпня 2016 року щодо ОСОБА_8 змінити в частині призначеного покарання.

Виключити з резолютивної частини вироку вказівку щодо виконання додаткового покарання у виді трьох років позбавлення права керування транспортними засобами самостійно.
В решті вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 31 серпня 2016 року - залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку у Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.
Судді Апеляційного суду
Дніпропетровської області:
_____________ _________ __________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4