АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 березня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

при секретарі ОСОБА_4

з участю прокурора ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

підозрюваного ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Києві апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні прокурора відділу Генеральної прокуратури України ОСОБА_5 , на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 03 лютого 2017 року, -

ВСТАНОВИЛА:

Цією ухвалою відмовлено в задоволенні клопотання слідчого в ОВС Головного слідчого управління Генеральної прокуратури України ОСОБА_8 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту з забороною покидати місце свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 в період часу з 20 год. 00 хв. до 08 год. 00 хв. наступної доби строком до 02 квітня 2017 року включно відносно:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця АР Крим, українця, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбачених ч. 5 ст. 27 ч. 4 ст. 368 КК України.

З ухвали суду вбачається, що слідчий суддя врахував тяжкість кримінального правопорушення у вчиненні якого ОСОБА_7 підозрюється, конкретні обставини справи, існуючі ризики і дані про особу підозрюваного, на підставі чого прийшов до висновку, що запобіжний захід у вигляді домашнього арешту з забороною покидати місце свого проживання у певний період доби в змозі запобігти вказаним ризикам і забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного.

В апеляційній сказі прокурор просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову, якою застосувати відносно підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. В обґрунтування своїх вимог апелянт посилається на хибність висновків слідчого судді з приводу недоведеності стороною обвинувачення наявності заявлених ризиків, а також того, що інший більш м`який запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою в змозі їм запобігти. Так, на думку прокурора, існування вказаних слідчим ризиків, а також того, що запобігти їм в змозі лише запобіжних захід у вигляді тримання під вартою, повністю підтверджується доводами клопотання та доданими до нього матеріалами. Зокрема, прокурор вказує на тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого ОСОБА_7 підозрюється та розмір покарання, який загрожує останньому у разі доведення його винуватості.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який підтримав подану апеляційну скаргу і просив її задовольнити, підозрюваного і його захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали судового провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може перешкоджати кримінальному провадженню чи вчинити інше правопорушення.
Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, крім наявності вищезазначених обставин, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Під час апеляційного перегляду ухвали слідчого судді встановлено, що зазначені вимоги закону суддею дотримані.

Відмовляючи в задоволенні клопотання слідчого про застосування відносно ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя виходив з положень ст. 183 КПК України, відповідно до якої тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо більш м`які запобіжні заходи не зможуть запобігти ризикам неналежної процесуальної поведінки підозрюваного.

При цьому суд, дослідивши матеріали провадження, вислухавши пояснення учасників кримінального провадження, встановив, що виключних обставин для тримання ОСОБА_7 під вартою немає, оскільки даних, які б свідчили про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів у клопотанні слідчого не вказано та прокурором в судовому засіданні не доведено. Заявлені ризики, в сукупності з тяжкістю кримінального правопорушення, як зазначив суд, не можуть служити виключними підставами для запобіжного ув`язнення підозрюваного.

З такими висновками слідчого судді, колегія суддів погоджується.

Так, відповідно до пунктів 3, 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.
При цьому, відповідно до установленої практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків). Сама лише тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, хоча і є визначеним елементом при оцінці ризику ухилення від органу досудового розслідування та/або суду, однак не може бути достатньою підставою для законності тримання особи під вартою.
Крім того, слід зазначити, що ст. 184 КПК України вимагає від сторони обвинувачення в клопотанні про застосування запобіжного заходу зазначити не лише наявні ризики, а також вказати обставини, на підставі яких слідчий, прокурор дійшов висновку про їх наявність з посиланням на матеріали, що підтверджують ці обставини.

Чинний Кримінальний процесуальний кодекс України покладає на сторону обвинувачення обов`язок довести наявність заявлених ризиків та того, що запобігти їм в змозі лише запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Разом з тим, як вбачається з клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 слідчийне навів жодних вагомих даних, які б виправдовували тримання останнього під вартою. Сама лише тяжкість кримінального правопорушення, не може бути підставою для запобіжного ув`язнення особи.

Ті дані про особу підозрюваного, на які посилається сторона обвинувачення, не є тими виключними обставинами, які дають підстави для застосування відносно підозрюваного найсуворішого запобіжного заходу.

Таким чином, відповідно до вище наведеного, колегія суддів враховує в сукупності тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється, розмір покарання, який загрожує останньому у разі доведення його винуватості, дані про особу підозрюваного, а саме його вік, стан здоров`я, характер соціальних зв`язків, спосіб життя в загалі, а саме те, що він раніше не судимий, має постійне місце проживання, відсутність відомостей про намагання останнього ухилятися від органів досудового розслідування та суду, та вважає, що такий вид запобіжного заходу, як домашній арешт в певний період доби, в змозі запобігти наявним ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного. Такий запобіжний захід відповідає особі підозрюваного, та є співмірним з існуючими ризиками.

У зв`язку з цим, колегія суддів погоджується з висновками слідчого судді та вважає, що ні слідчий в поданому клопотанні, ні прокурор в судовому засіданні суду першої та апеляційної інстанцій, не змогли довести суду виняткових обставин, які б виправдовували обмеження права підозрюваного на свободу та свідчили б про недостатність застосування більш м`якого запобіжного заходу, такого, як домашній арешт у певний період доби.

За таких обставин, апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 180, 181, 183, 193, 194, 309, 376, 404, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 03 лютого 2017 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання слідчого в ОВС Головного слідчого управління Генеральної прокуратури України ОСОБА_8 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту з забороною покидати місце свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 в період часу з 20 год. 00 хв. до 08 год. 00 хв. наступної доби до 02 квітня 2017 року включно відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , залишити без зміни, а апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні прокурора відділу Генеральної прокуратури України ОСОБА_5 без задоволення.

Ухвала апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа № 11-сс/796/1000/2017 Категорія ст. 183 КПК України
Слідчий суддя суду 1-ї інстанції ОСОБА_9 Доповідач у суді апеляційної інстанції
ОСОБА_1