Справа № 162/1200/16-к
Провадження № 1-кп/162/12/2017
ЛЮБЕШІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2017 року селище Любешів

Любешівський районний суд Волинської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

підозрюваного ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні угоду про визнання винуватості у кримінальному провадженні № 0000096 від 30 березня 2016 року за частиною 2 статті 342 Кримінального кодексу України (далі КК) відносно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця і жителя АДРЕСА_1 , з професійно-технічною освітою, непрацюючого, одруженого, відповідно до статті 89 КК несудимого,

встановив:

ОСОБА_4 підозрюється в тому, що приблизно о 12 годині 30 березня 2016 року, перебуваючи у лісовому масиві 06 кварталу 18 виділу Залізницького лісництва спеціалізованого лісогосподарського агропромислового підприємства "Любешівагроліс" поблизу села Судче Любешівського району Волинської області, під час документування поліцією факту незаконного видобутку дорогоцінного каміння органогенного утворення бурштину-сирцю та огляду місця події, при підтримці невстановленої численної групи осіб, усвідомлюючи значення та суспільно-небезпечний характер своїх дій, умисно вчинив опір працівнику правоохоронного органу начальнику Любешівського відділення Камінь-Каширського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Волинській області ОСОБА_6 : шарпав його за одяг, виштовхував з кабіни трактора, коли той намагався перешкодити намаганням забрати з місця подій до завершення слідчої дії транспортний засіб та мотопомпу.

Дії ОСОБА_4 органом досудового розслідування кваліфіковано за частиною 2 статті 342 КК.

30 листопада 2016 року між прокурором та підозрюваним укладеного угоду про визнання винуватості наступного змісту.

Сторони погодились з викладеними в обвинувальному акті обставинами вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення, його кваліфікацією.

Сторони угоди про визнання винуватості вважають, що необхідним і достатнім для виправлення підозрюваного буде призначення покарання в межах санкції частини 2 статті 342 КК у виді штрафу у розмірі 120 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 2040 гривень.

Прокурор, захисник, підозрюваний у судовому засіданні підтримали затвердження угоди про визнання винуватості.

Виконавши вимоги частин 4, 6, 7 статті 474 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК), суд дійшов таких висновків.

Відповідно до частини 4 статті 469 КПК угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо: кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів; особливо тяжких злочинів, віднесених до підслідності Національного антикорупційного бюро України за умови викриття підозрюваним чи обвинуваченим іншої особи у вчиненні злочину, віднесеного до підслідності Національного антикорупційного бюро України, якщо інформація щодо вчинення такою особою злочину буде підтверджена доказами. Угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена щодо кримінальних проступків, злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні щодо уповноваженої особи юридичної особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, у зв`язку з яким здійснюється провадження щодо юридичної особи, а також у кримінальному провадженні, в якому бере участь потерпілий, не допускається.

Частина 2 статті 342 КК передбачає кримінальну відповідальність за опір працівникові правоохоронного органу під час виконання ним службових обов`язків, державному виконавцю чи приватному виконавцю під час примусового виконання рішень, члену громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону або військовослужбовцеві під час виконання цими особами покладених на них обов`язків щодо охорони громадського порядку, або уповноваженій особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

З об`єктивної сторони цей злочин передбачає протидію виконанню представником влади службових обов`язків. При цьому опір характеризується активними діями, дії винного полягають у застосуванні фізичної сили до представників влади або проти предметів, необхідних для виконання службових обов`язків цими особами.

Основним безпосереднім об`єктом складу цього злочину виступає нормальна діяльність правоохоронних органів, державних чи приватних виконавців під час примусового виконання рішень, громадських формувань з охорони громадського порядку і державного кордону, військовослужбовців під час виконання цими особами покладених на них обов`язків щодо охорони громадського порядку, уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Додатковим факультативним об`єктом може бути здоров`я особи.

Згідно з частиною 1 статті 55 КПК потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди.

З змісту обвинувального акта, який поданий до суду з угодою про визнання винуватості, убачається, що дії ОСОБА_4 полягали в активній фізичні протидії начальнику Любешівського відділення поліції ОСОБА_6 , які виразились у шарпанні його за одяг, виштовхуванні з кабіни трактора.

Прокурором надано суду заяву ОСОБА_6 про те, що внаслідок кримінального правопорушення йому не заподіяно будь-яких тілесних ушкоджень, що він заперечує проти залучення його до участі у кримінальному провадженні як потерпілого.

Якщо виходити з такої логіки, то наступним назріває питання: чи дії ОСОБА_4 є кримінально караними, чи можливо містять лише склад проступку, передбаченого статтею 185 Кодексу України про адміністративні правопорушення?

Таким чином, виходячи з змісту підозри, заява ОСОБА_6 є нікчемною та не має значення для кваліфікації дій ОСОБА_4 .

Отже, суд вважає, що затвердження угоди про визнання винуватості у цьому випадку суперечитиме вимогам частини 4 статті 469 КПК.

Керуючись статтею 474 КПК, суд

постановив:

Відмовити у затвердженні угоди про визнання винуватості, яка укладена 30 листопада 2016 року між підозрюваним ОСОБА_4 та прокурором, у кримінальному провадженні № 0000096 за частиною 2 статті 342 Кримінального кодексу України.

Кримінальне провадження за підозрою ОСОБА_4 повернути прокурору.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: суддя ОСОБА_1