АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/468/17 Справа № 185/4853/16-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 березня 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати по кримінальним справам апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

потерпілої ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі апеляційного суду кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції ОСОБА_6 на вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15 грудня 2016 року, -

В с т а н о в и л а:
цим вироком

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. В`язівок, Павлоградського району, Дніпропетровської області, громадянина України, який має середньотехнічну освіту, не одруженого, на утримані дітей не має, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
засуджено за ч. 2 ст. 286 КК України на 4 роки позбавлення волі, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_8 звільнено з випробуванням від відбуття покарання з іспитовим строком на 3 роки.

На підставі п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України його зобов`язано періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Крім того стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави в рахунок відшкодування процесуальних витрат 2464, 48 гривень.
Вироком суду ОСОБА_8 визнано винним та засуджено за те, що він 22 квітня 2016 року приблизно о 20 годині 50 хвилин, маючи намір скористуватися для руху автомобілем ВАЗ-2121 реєстраційний номер НОМЕР_1 який належить ОСОБА_10 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 , перед виїздом транспортного засобу не перевірив і не забезпечив його технічно справний стан, а саме те, що на передній вісі вказаного транспортного засобу встановленні шини різних моделей з різним малюнком протектора, та висота малюнку протектора переднього лівого колеса складає 0,0 мм, що являється експлуатаційною невідповідністю, яку водій автомобіля ОСОБА_8 міг виявити та усунути до початку руху. Нехтуючи вимогами п. 31.4.5 «а», «г» Правил дорожнього руху України, в той же день, ОСОБА_8 приблизно о 21 годині 40 хвилин, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, чим заздалегідь позбавив себе можливості об`єктивно оцінювати дорожню обстановку і координувати свої дії, керуючи технічно несправним вказаним автомобілем ВАЗ-2121 рухався зі швидкістю 70-80 км/год. по вулиці Жовтневій в селі В`язівок, Павлоградського району, Дніпропетровської області, у напрямку села Кочережки, перевозячи пасажирів, серед яких на задньому сидінні перебувала і неповнолітня ОСОБА_11 ІНФОРМАЦІЯ_2 .
В ході руху ОСОБА_8 , наблизишись до рівнозначного перехрестя вулиці Жовтневої з вулицею Островського, не діяв таким чином, щоб не піддавати небезпеці життя та здоров`я себе і громадян, не маючи будь-яких перешкод технічного і фізичного характеру для безпечного забезпечення руху, не вибрав в установлених межах безпечну швидкість руху, з якою він мав би можливість виконувати всі необхідні дії по керуванню автомобілем, які б забезпечували безпеку всіх учасників дорожнього руху, та перед вказаним перехрестям в районі будинку № 60 по вулиці Островського, виїхав на зустрічну смугу руху по якій в зустрічному напрямку в районі лівого узбіччя рухалися два пішоходи та почав здійснювати поворот ліворуч.
Виявивши пішоходів, ОСОБА_8 застосував різкий маневр зміщення автомобіля вправо та втратив контроль над керуванням, в результаті чого відбулося неодноразове перекидання автомобіля.
Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля ОСОБА_11 була смертельно травмована.
Своїми діями водій ОСОБА_8 грубо порушив вимоги п. п. 1.3, 1.5, 2.9 а), 10.5, 12.1 Правил дорожнього руху України, невиконання яких призвело до даної дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок чого ОСОБА_11 було заподіяно тілесні ушкодження у вигляді: забійної рани у волосистій частині голови в тім`яній області зліва в проекції лівого тім`яного бугра; саден на правій бічній поверхні шиї у верхній третині, на передній поверхні лівого колінного суглобу, на передній поверхні правого колінного суглобу, на задній поверхні грудної клітини справа в проекції 9-го ребра по лопаточній лінії; синців на передній поверхні лівого плеча у верхній третині, на передньо-зовнішній поверхні правого плеча у верхній третині, на передньо-зовнішній поверхні лівого стегна у верхній третині, на передній поверхні правого стегна у верхній третині, на задній поверхні грудної клітини справа та частково зліва по задньо-підпахвинній лінії та по лопаточній лінії в проекції від 5-го по 11-е ребра справа та від 4-го по 7-е зліва; субарахноїдальний крововилив правої тім`яної долі, відрив атланто - потиличного зчленування, прямі та непрямі двосторонні переломи ребер, правосторонній гемоторакс (1280 мл), розриви правої легені, розрив печінки, відрив правої ключиці. В наслідок цього настала смерть потерпілої.
В апеляції прокурор, який брав участь у розгляді кримінального провадження в суді першої інстанції, не оскаржуючи доведеності вини у скоєнні кримінального правопорушення і кваліфікації дій обвинуваченого, просить вирок суду скасувати через невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину і даних про особу обвинуваченого, внаслідок надмірної м`якості. В обґрунтування своїх доводів посилається на те, що з урахуванням санкції ч. 2 ст. 286 КК України, за даний злочин передбачено покарання понад 5 років позбавлення волі, який відноситься до категорії тяжких і в результаті якого настала смерть потерпілої. Просить ухвалити вирок, яким призначити ОСОБА_8 покарання за ч. 2 ст. 286 КК України у вигляді 4 років позбавлення волі реально із застосуванням додаткового покарання у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами строком на 3 роки.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який підтримав доводи апеляції та просив вирок суду скасувати через невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості злочину та особі обвинуваченого, вислухавши пояснення обвинуваченого, який заперечував проти доводів апеляції та просив залишити її без задоволення, в вирок суду без змін, виступ адвоката, яка також просила апеляцію прокурора залишити без задоволення, а вирок суду першої інстанції без змін, заслухавши думки учасників в судових дебатах, які підтримали такі ж позиції, перевіривши матеріали справи, дослідивши матеріали в частині характеризуючих даних обвинуваченого, вивчивши та проаналізувавши доводи апеляції, зіставивши їх з наявними матеріалами, колегія суддів вважає, що апеляція прокурора підлягає задоволенню, а вирок суду в частині призначеного покарання скасуванню з наступних підстав.

Висновки суду про винуватість ОСОБА_8 у скоєні інкримінованого злочину при обставинах, викладених у вироку є правильними, відповідають фактичним обставинам справи, та повністю ґрунтуються на розглянутих в судовому засіданні, та наведених у вироку доказах, які в апеляції прокурором не оспорювалися. Також не оскаржується правильність юридичної кваліфікації скоєного ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Перевіряючи доводи прокурора щодо правильності призначення ОСОБА_8 покарання, колегія суддів зауважує, що відповідно з вимогами ст.65 КК України при призначенні покарання суд повинен враховувати ступінь тяжкості скоєного злочину, особу винного та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, що скоїла злочин, повинно бути призначено покарання необхідне та достатнє для його виправлення та попередження скоєння нових злочинів.

Положеннями п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» встановлено, що суди визначаючи ступінь тяжкості скоєного злочину, зобов`язані виходити з класифікації злочинів, а також з особливостей конкретного злочину та обставин його скоєння (форма вини, мотив, спосіб скоєння, кількість епізодів, характер та ступінь тяжкості наслідків та інше).

Вказаних вимог закону судом першої інстанції не дотримано.

Так на думку колегії суддів, при призначенні покарання суд не навів переконливих доводів для застосування положень ст.75КК та звільнення засудженого від призначеного покарання з випробуванням, не в повній мірі врахував, що скоєний злочин відноситься до категорії тяжких злочинів, не прийняв належним чином до уваги обставини скоєного.

Призначаючи ОСОБА_8 покарання, суд як видно з вироку формально врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину. Суд послався на те, що ОСОБА_8 характеризується за місцем свого проживання позитивно, працює, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, раніше до кримінальної відповідальності не притягався, щиросердно розкаявся у скоєному та сприяв у розкриттю злочину

Тобто суд фактично послався на обставини, що позитивно характеризують його особу та пом`якшують його відповідальність.

Але вказані обставини є самі по собі непереконливими для висновку, що виправлення останнього можливе без ізоляції від суспільства.

Адже суд не прийняв до уваги достатньою мірою інші обставини, що мають значення, зокрема тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, не врахував, що сідаючи за кермо у стані алкогольного сп`яніння, ОСОБА_8 знав, що шини на передній вісі встановлені з різних моделей, а одна з них повністю зношена, чим грубо порушив ПДД України та самовпевнено поставився до можливих наслідків своїх дій.

Також суд не врахував, що сам обвинувачений своєю неправомірною поведінкою, при виникненні небезпеки руху, як водій повинен був негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, він ніяких заходів з попередження дорожньої транспортної події не прийняв, що призвело до перекидання автомобіля, та до смерті потерпілої.

Ті обставини, що обвинувачений відшкодував шкоду та позитивно характеризується за місцем проживання враховуються судом при призначенні покарання в межах санкції статті, що передбачає покарання за вчинений злочин та враховуються в сукупності з іншими матеріалами справи.

За таких обставин колегія суддів доходить висновку про те, що суд не врахував належним чином всі обставини та характер скоєного, що мають значення, у зв`язку з чим призначив обвинуваченому надто м`яке покарання застосувавши ст. 75 КК України, яке є недостатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення нових аналогічних з злочинів. Тому доводи в апеляційній скарзі прокурора є обґрунтованими і вони підлягають задоволенню.

Беручи до уваги зазначене, колегія суддів вважає, що суд призначив таке покарання за ч.2 ст.286КК України, яке хоч і не виходить за межі, встановлені законом, але із-за застосування ст.75 КК України, є явно несправедливим внаслідок м`якості. Це покарання є недостатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Виходячи з наведеного, на підставі ст.414 КПК України, колегія суддів визнає вирок щодо ОСОБА_8 таким, що підлягає скасуванню за м`якістю призначеного йому покарання.

Задовольняючи апеляційну скаргу прокурора, колегія суддів при призначенні покарання обвинуваченому враховує те, що ОСОБА_8 притягується до кримінальної відповідальності вперше, позитивно характеризується, щиро розкаюється, сприяв розкриттю злочину та добровільно відшкодував збитки. Але в той же час при призначенні покарання колегія суддів приймає до уваги характер та обставини скоєного ДТП, та що скоєний злочин відноситься до категорії тяжких.

При цьому колегія суддів вважає за необхідне призначити обвинуваченому основне покарання у виді реального позбавлення волі у межах, передбачених санкцією ч. 2 ст. 286 КК України, але не на максимальний строк, та призначити додаткове покарання - позбавлення права керування транспортним засобом на максимальний строк, що передбачено санкцією ч. 2 ст. 286 КК України.

Саме таке покарання, на думку колегії суддів, у відповідності до ступеню тяжкості вчиненого злочину буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження скоєння нових злочинів.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 414, 420 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції ОСОБА_6 задовольнити.

Вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15 грудня 2016 року, відносно ОСОБА_8 , в частині призначеного йому покарання, скасувати.

Вважати ОСОБА_8 засудженим за ч.2 ст. 286 КК України до покарання у виді 4 років позбавлення волі, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.

В решті вирок - залишити без змін.

Строк відбування покарання ОСОБА_8 рахувати з моменту його затримання.

Вирок може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги до вказаного суду протягом 3 місяців з дня його проголошення, а обвинуваченому, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4