АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа № 623/2790/16-к Головуючий суддя І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/790/1357/17 Суддя доповідач ОСОБА_2
Категорія: Незаконне поводження зі зброєю, бойовими припасами або вибуховими речовинами
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 липня 2017 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Харківської області:
головуючого судді - ОСОБА_2
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі - ОСОБА_5 ,
за участю прокурора - ОСОБА_6 ,
обвинуваченого - ОСОБА_7 ,
захисника - ОСОБА_8 ,
- 06.05.1989 року Краматорським міським судом Донецької області за ч. 3 ст. 215-3, ч. 2 ст. 190, ч. 2 ст. 142, 42 КК України до 5 років позбавлення волі.,
- 05.06.2000 року Ізюмським міськрайонним судом Харківської області за ч. 1 ст. 81 КК України до 1 року позбавлення волі, на підставі ст. 45 КК України, умовно-осудженим з іспитовим строком на 1 рік,
-22.03.2001 Ізюмським міскрайонним судом Харківської області за ч.2 ст.140 КК України до 1 року 6 місяців позбавлення волі,
-10.12.2003 року Ізюмським міськрайонним судом Харківської області за ч.1 ст.296 КК України до 6 місяців позбавлення волі,
-21.02.2008 року Ізюмським міськрайонним судом Харківської області за ч.1 ст.289 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст.ст. 75, 76 КК України із звільненням від відбування призначеного покарання з іспитовим строком на 2 роки,
-05.12.2013 року Ізюмським міскрайонним судом Харківської області за ч.1 ст.125, ч.1 ст.263, ст.70 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України із звільненням від відбування призначеного покарання з іспитовим строком на 3 роки, -
Цим вироком, ОСОБА_7 засуджений за ч.1 ст.263 КК України до 3 років позбавлення волі.
На підставі ст. 71 КК України, до призначеного покарання, частково, у вигляді 8 місяців позбавлення волі приєднана невідбута частина покарання за вироком Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 5 грудня 2013 року і остаточно ОСОБА_7 призначено покарання у вигляді 3 років 8 місяців позбавлення волі.
Згідно вироку, ОСОБА_7 , у період з 20.06.2015 року по 11.04.2016 року, проходячи службу в зоні АТО на території Луганської та Донецької областях, від невстановлених під час судового розслідування осіб, отримав дві тротилові шашки масою 75 грам, які містять бризантну вибухову речовину нормальної потужності тротил масою 73 та 70 грам відповідно; корпус ручної осколкової гранати Ф-1, споряджений бризантною вибуховою речовиною нормальної потужності тротил, масою 50-56 грам; два бойових запала до підривника типу УЗРГМ, УЗРГМ-2, які містять комбінований заряд ініціюючої вибухової речовини тетронітрорезорцинат свинцю та азид свинцю масами 0,08 1,12 грам та 0,18 0,22 грам відповідно та бризантної вибухової речовини тетрил (тен або гексоген) масою 0,9 1,1 грам (у кожному об`єкті дослідження), тим самим придбав вказані вибухові речовини та почав зберігати без передбаченого законом дозволу за місцем свого мешкання - на території будинку АДРЕСА_1 до 26.05.2016.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить вирок скасувати у зв`язку з порушенням вимог кримінального процесуального законута призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Не визнаючи своєї провини у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.263 КК України, зазначив, що по справі не проводилася дактилоскопічна експертиза, а вказані у вироку вибухові речовини до його будинку принесла його цивільна дружина, про що вона також повідомила суд першої інстанції, однак це не було взято до уваги, що потягло за собою неповноту судового розгляду. Вказує, що судом не враховано покази свідка ОСОБА_9 та понятих.
Заслухавши доповідь судді, думку обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , які підтримали апеляційну скаргу обвинуваченого, думку прокурора, який заперечував проте апеляційної скарги обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження, доводи апеляційної скарги колегія суддів дійшла висновку.
Відповідно до положень ст.. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги та повторно досліджує обставини, встановлені під час кримінального провадження, та досліджує докази , що не досліджувались судом першої інстанції , у випадках , визначених цією статтею.
Суд першої інстанції з достатньою повнотою дослідив обставини справи і дійшов висновку про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України.
Не погоджуючись із висновками суду, та, не визнавши себе винним, обвинувачений при апеляційному розгляді заперечував факт належності йому вибухових речовин, зазначав, що під час обшуку не вказував слідчому місцезнаходження вибухівки.
На підтвердження своїх доводів наводив покази свідка ОСОБА_10 , що визнавала належність вибухових речовин саме їй а також зазначав, що покази понятих різняться, що свідчить про недопустимість доказу - протокола обшуку.
Проте доводи обвинуваченого спростовуються:
- показами свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , які підтвердили обставини проведення 26.05.2016 року обшуку в домоволодінні АДРЕСА_1 за місцем проживання ОСОБА_7 , під час якого були виявлені та вилучені корпус гранати, запали , тротилові шашки. Перед початком обшуку ОСОБА_7 пред`являлась ухвала слідчого судді про проведення за місцем його проживання обшуку. Про знайдені під час обшуку предмети, що відносяться до вибухових, ОСОБА_7 заявляв , що вони належать йому;
- даними протоколу обшуку від 26.05.2016 року та фото таблицею до нього , згідно яких в домоволодінні АДРЕСА_1 за місцем проживання ОСОБА_7 , були виявлені та вилучені корпус гранати Ф-1, два бойових запали до підривникаУЗРГМ та УЗРГМ-2 , дві тротилові шашки;
- висновком експерта №20/2016 від 5.09.2016 року , згідно з яким вилучені під час обшуку у ОСОБА_7 - корпус гранати Ф-1, два бойових запали до підривника УЗРГМ та УЗРГМ-2 , дві тротилові шашки масою 75 г є вибуховими речовинами;
Перевіряючи версію обвинуваченого, суд першої інстанції допитав свідка ОСОБА_13 , яка показала, що вибухові предмети належать їй та були нею привезені з Миколаївки Донецької області. Про їх зберігання вона своєму чоловікові ОСОБА_14 нічого не казала.
За даними, відображеними в журналі судового засідання та зафіксованими на технічному носії інформації, вбачається, що в судовому засіданні свідок ОСОБА_9 дав покази , що про вибухівку почув від ОСОБА_13 , а на досудовому слідстві давав покази, що їх нібито ОСОБА_7 показував йому. Обмовив односельця з особистих мотивів.
Суд першої інстанції критично поставився до таких показів, оскільки вони суперечать іншим доказам, та обумовлені намаганням ОСОБА_13 виправдати свого чоловіка , від якого вона на той час була вагітною. Аналогічно суд поставився до показів свідка ОСОБА_9 , який діяв із особистої симпатії до ОСОБА_13 .
З огляду на місця, в яких зберігались вибухонебезпечні предмети в сараях та майстерні серед інструменту , що підтверджується фототаблицею до протоколу обшуку, малоймовірними є покази свідка ОСОБА_13 , а тому колегія суддів погоджується із такими висновками суду, оскільки дійсно ОСОБА_13 проживає з обвинуваченим однією сім`єю, народила дитину і умисно хоче взяти провину на себе. Крім того, колегія суддів враховує також ту обставину, що раніше ОСОБА_7 вже був засуджений за злочин, передбачений ч. 1 ст. 263 КК України.
Судом не встановлено даних, які вказують на обмову обвинуваченого іншими свідками , а тому їх покази визнано достовірними. Доводи, наведені в апеляційній скарзі обвинуваченого, також не спростовують висновки суду щодо цих показань.
Виходячи із вищенаведеного, колегія суддів вважає правильним висновок суду про те, що мало місце суспільно небезпечне діяння , вчинене обвинуваченим ОСОБА_7 , і це діяння містить склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1ст. 263 КК України. Винність обвинуваченого доведено сукупністю наведених вище та інших, досліджених судом, доказів.
Як вбачається із вироку, покарання ОСОБА_7 призначено у відповідності до вимог ст. 65 КК України, з урахуванням тяжкості злочину, даних про його особу - раніше судимого, його позитивну характеристику, участь в бойових діях в зоні АТО як пом`якшуючу обставину та відсутність обтяжуючих обставин.
Колегія суддів вважає, що призначене судом покарання є достатнім для виправлення засудженого і запобігання вчиненню ним нових злочинів. Остаточне покарання ОСОБА_7 правильно призначено судом за правилами ст. 71 КК України з огляду на наявність невідбутого покарання за попереднім вироком.
Колегія суддів вважає необхідним у відповідності до положень ч. 5 ст. 72 КК України (в ред.. 26.11.2015 року) зарахувати час перебування під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 із 11.10.2016 року по 20.06.2017 року в строк відбування покарання із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, а з 21.06.2017 року до 27.07.2017 року із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі .
Процесуальних порушень, що тягнуть безумовне скасування судового рішення, колегія суддів не вбачає.
З урахуванням викладеного, керуючись, ст.ст. 404,405,407, ст.ст. 418, 419, ч. 2 ст. 376 КПК України, колегія суддів,-
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Вирок Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 11 січня 2017 року у відношенні ОСОБА_7 - залишити без змін.
Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України (в ред.. 26.11.2015 року) зарахувати ОСОБА_7 в строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 11.10.2016 року по 20.06.2017 року із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, а з 21.06.2017 року до 27.07.2017 року із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі .
Ухвала набирає чинності з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - з дня вручення копії ухвали.
Головуючий-
Судді -