Справа № 161/3630/17
Провадження № 1-кс/161/1797/17
У Х В А Л А
про відмову в арешті майна
м. Луцьк 03 березня 2017 року Слідчий суддя Луцького міськрайонного суду Волинської області ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора Луцької місцевої прокуратури ОСОБА_3 , слідчого СВ Луцького ВП ГУНП Волинської області ОСОБА_4 , розглянувши клопотання слідчого СВ Луцького ВП ГУНП Волинської області ОСОБА_4 про накладення арешту на майно, яке було вилучене 03.03.2017 року у підозрюваного ОСОБА_5 , -

В С Т А Н О В И В:
Слідчий СВ Луцького ВП ГУНП Волинської області ОСОБА_4 звернувся до суду з клопотанням про накладення арешту на майно, яке було вилучене 03.03.2017 року у підозрюваного ОСОБА_5 , а саме монети НБУ номіналом «1 гривня» у кількості 86 штук та 1 монета, номіналом «50 копійок»; пару чоловічих черевиків чорного кольору.

Клопотання мотивує тим, що СВ Луцького ВП ГУНП Волинської області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000985 від 03.03.2017 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 186 КК України, оскільки досудовим розслідуванням встановлено, що близько 02 години 55 хвилин 03.03.2017 року ОСОБА_5 , діючи умисно, керуючись корисливим мотивом та метою таємного викрадення чужого майна, повторно, шляхом зняття скла віконної рами проник до магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 », що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , звідки таємно викрав чуже майно, а саме грошові кошти у сумі 216 гривень, належні потерпілій ОСОБА_6 , після чого, внаслідок спрацювання звукової сигналізації покинув приміщення магазину, маючи при собі викрадені гроші та в подальшому будучи виявленим потерпілою та її чоловіком ОСОБА_7 продовжив вчиняти дії, спрямовані на заволодіння грошовими коштами, які викинув в момент втечі, чим вчинив усі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, але з причин, що не залежали від його волі злочин не було закінчено, оскільки був затриманий потерпілою ОСОБА_6 та її чоловіком ОСОБА_7 .

Перевіривши надані матеріали клопотання та дослідивши додані докази, заслухавши думку слідчого та прокурора, які підтримали клопотання, приходжу до висновку, що клопотання про арешт майна не підлягає до задоволення.

Так, згідно ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існують достатні підстави вважати, що воно є предметом, засобом чи знаряддям вчинення злочину, доказом злочину, набуте злочинним шляхом, доходом від вчиненого злочину, отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину або може бути конфісковане у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого чи юридичної особи, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру, або може підлягати спеціальній конфіскації щодо третіх осіб, юридичної особи або для забезпечення цивільного позову. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Частина 2, 7 ст.170 КПК України передбачає, що метою арешту майна є забезпечення кримінального провадження, забезпечення цивільного позову у кримінальному провадженні, забезпечення конфіскації або спеціальної конфіскації. Арештованим може бути майно, яким володіє, користується чи розпоряджається підозрюваний, обвинувачений, засуджений, треті особи, юридична особа, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру за рішенням, ухвалою суду, слідчого судді.

Треті особи, майно яких може бути арештовано, - особи, які отримали чи придбали у підозрюваної, обвинуваченої чи засудженої особи майно безоплатно або в обмін на суму, значно нижчу ринкової вартості, або знали чи повинні були знати, що мета такої передачі - отримання доходу від майна, здобутого внаслідок вчинення злочину, приховування злочину та/або уникнення конфіскації.

Вищезазначені відомості щодо третьої особи повинні бути встановлені в судовому порядку на підставі достатності доказів.

Заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у випадках, якщо існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до зникнення, втрати, знищення, перетворення, пересування, відчуження майна.
Згідно ч.2, 4 ст.173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього спеціальної конфіскації (у разі арешту майна з підстав, передбачених пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (у разі арешту майна з підстав, передбачених пунктами 2, 3 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою; 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

У разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна. Слідчий суддя, суд зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.

Як вбачається із матеріалів клопотання, воно не містить жодних доказів, які б підтверджують необхідність накладення арешту на вище вказане майно, як того вимагає ст.171 КПК України, також не вбачається доказів того, що незастосування арешту призведе до зникнення, втрати, знищення, перетворення, пересування, відчуження майна, тобто клопотанням не доведено розумності та співмірності обмеження права користування, а ст.170 КПК України визначає коло суб`єктів, яким суд може тимчасово позбавити можливості відчужувати певне майно та розпоряджатися ним до таких належить: підозрюваний, обвинувачений, особи, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, заподіяну діяннями підозрюваного, обвинуваченого, засуджений чи юридична особа, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру, або може підлягати спеціальній конфіскації щодо третіх осіб, юридичної особи або для забезпечення цивільного позову.

Враховуючи також те, що слідчим не надано доказів того, що незастосування заборон на використання та розпорядження таким майном може призвести до зникнення, втрати або пошкодження відповідного майна або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню, також не надано доказів того, що накладення арешту не призведе до наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб, також не доведено, що вилучене майно є предметом кримінального провадження, а також згідно протоколу затримання підозрюваного від 03.03.2017 року в ОСОБА_5 пара чоловічих черевиків чорного кольору не вилучалася, тому в задоволенні клопотання слідчого СВ Луцького ВП ГУНП Волинської області ОСОБА_4 слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.170-173 КПК України, суд,

У Х В А Л И В :
В задоволенні клопотання слідчого СВ Луцького ВП ГУНП Волинської області ОСОБА_4 про накладення арешту на майно, яке було вилучене 03.03.2017 року у підозрюваного ОСОБА_5 відмовити.

Копію ухвали надіслати слідчому, прокурору, представнику юридичної особи не пізніше наступного робочого дня після її постановлення.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя Луцького міськрайонного суду ОСОБА_1