Справа №760/9736/17
Провадження №1-м/760/22/17
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 червня 2017 року слідчий суддя Солом`янського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , перекладача - ОСОБА_3 , прокурора ОСОБА_4 , захисників - ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , затриманого - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі засідань суду в м. Києві клопотання прокурора Київської місцевої прокуратури №9 міста Києва ОСОБА_4 про застосування тимчасового арешту до громадянина Російської Федерації ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця ст. Нестерівська, Сунженського району ЧІАССР, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,

ВСТАНОВИВ :
05.06.2017 прокурор звернувся з даним клопотанням, в обґрунтування якого зазначив, що ОСОБА_7 ( ОСОБА_8 ) згідно з обліками бази даних Генерального секретаріату Інтерполу значиться у міжнародному розшуку з метою арешту та подальшої екстрадиції до Російської Федерації для притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення злочинів, передбачених ч.2 ст.205-5, ч.2 ст.208 КК РФ.

03.06.2017 ОСОБА_7 затриманий працівниками Окремого контрольно-пропускного пункту «Київ» Державної прикордонної служби України, у порядку ст.ст. 208, 582 КПК України, про складено протокол про затримання (фактичний час затримання згідно протоколу о 03 год. 15 хв. 03.06.2017).

Інкриміновані компетентними органами Російської Федерації ОСОБА_7 злочини, передбачені ч.2 ст.205-5, ч.2 ст.208 КК РФ є екстрадиційним, оскільки кримінальне законодавство України визначає покарання за на строк більше року позбавлення волі.

Згідно документів, наданих Укрбюро Інтерполу строк давності притягнення до кримінальної відповідальності ОСОБА_7 не закінчився.

З наведених підстав прокурор просить застосувати до затриманого ОСОБА_7 тимчасовий арешт строком на 40 діб до надходження запиту про його видачу від компетентних органів Російської Федерації.

Під час розгляду клопотання слідчим суддею, прокурор клопотання підтримав, просив його задовольнити.

Затриманий та його захисники проти клопотання заперечували посилаючись на те, що для обрання тимчасового арешту немає підстав.

Заслухавши пояснення, дослідивши письмові матеріали, слідчий суддя вважає, що клопотання підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч. 4 ст. 4 КПК України, при виконанні на території України окремих процесуальних дій за запитом (дорученням) компетентних органів іноземних держав у рамках міжнародного співробітництва застосовуються положення цього Кодексу.

У відповідності до ч. 2 ст. 1 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України.

Законом України від 16 січня 1998 року №43/98-ВР, Верховною Радою України ратифіковано Європейську конвенцію про видачу правопорушників, 1957 рік, Додатковий протокол 1975 року та Другий додатковий протокол 1978 року до Конвенції, підписані від імені України 29 травня 1997 року в м. Страсбурзі, з відповідними заявами і застереженнями.

Положеннями ст. 1 Конвенції, з урахуванням Закону України від 16 січня 1998 року №43/98-ВР, встановлено, що договірні Сторони зобов`язуються видавати одна одній, з урахуванням положень та умов, викладених в цій Конвенції, всіх осіб, які переслідуються компетентними органами запитуючої Сторони за вчинення правопорушення або які розшукуються зазначеними органами з метою виконання вироку або постанови про утримання під вартою. Україна залишає за собою право не здійснювати видачу, якщо особа, видача якої запитується, за станом здоров`я не може бути видана без шкоди її здоров`ю.

Частинами 1, 4 ст. 16 Конвенції передбачено, що у термінових випадках компетентні органи запитуючої Сторони можуть звертатися із запитом про тимчасовий арешт розшукуваної особи. Компетентні органи запитуваної Сторони вирішують це питання відповідно до свого законодавства.

Тимчасовий арешт може бути припинений, якщо, впродовж 18 днів після арешту, запитувана Сторона не отримує запиту про видачу правопорушника і документи, зазначені у статті 12. У будь-якому випадку цей період не може перевищувати 40 днів від дати здійснення такого арешту. Можливість тимчасового звільнення у будь-який час не виключається, однак запитувана Сторона вживає будь-яких заходів, які, на її думку, необхідні для запобігання втечі розшукуваної особи.

У відповідності до ст. 22 Конвенції, якщо ця Конвенція не передбачає іншого, процедура стосовно видачі правопорушників і тимчасового арешту регулюється виключно законодавством запитуваної Сторони.

Питання пов`язані з тимчасовим арештом затриманої особи, яка вчинила злочин за межами України, урегульовано ст. 583 КПК України.

Згідно ч. 1 ст. 583 КПК України, до затриманої особи, яка вчинила злочин за межами України, застосовується тимчасовий арешт до сорока діб або інший встановлений відповідним міжнародним договором України строк до надходження запиту про її видачу.

Виходячи зі змісту п. 2 ч. 4, ч. 6 ст. 583 КПК України, при вирішенні клопотання про застосування тимчасового арешту, слідчим суддею встановлюється особа затриманого, а також, перевіряється наявність документів, що містять дані про вчинення особою злочину на території іноземної держави та обрання щодо неї запобіжного заходу компетентним органом іноземної.

Так, слідчим суддею встановлено, що затриманий являється громадянином Російської Федерації, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцем ст. Нестерівська, Сунженського району ЧІАССР, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно з обліками Генерального секретаріату Інтерполу ОСОБА_7 перебуває у міжнародному розшуку з метою арешту та подальшої екстрадиції до Російської Федерації для притягнення до кримінальної відповідальності за членство у терористичному угрупуванні, нелегальному збройному формуванні (ч.2 ст. 205-5, ч. 2 ст. 208 КК РФ).

Постановою старшого слідчого з особливо важливих справ слідчого відділу по Сунженського району слідчого управління Слідчого комітету Російської Федерації по Республіці Інгушетія ОСОБА_9 від 21.08.2016 ОСОБА_7 притягнуто в якості обвинуваченого за ч.2 ст. 205-5, ч. 2 ст. 208 Кримінального кодексу Російської Федерації.

Постановою старшого оперуповноваженого по ОВС Управління ФСБ Росії по Республіці Інгушетія ОСОБА_10 від 26.12.2016 ОСОБА_7 оголошений в міжнародний розшук.

Постановою Сунженського районного суду Республіки Інгушетія від 13.10.2016 ОСОБА_7 змінено міру запобіжного заходу підписку про невиїзд та належну поведінку на тримання під вартою строком на 2 місяці з моменту екстрадиції на територію Російської Федерації.

Таким чином, слідчому судді представлені письмові докази, з яких вбачається, що затриманий ОСОБА_11 вчинив діяння, які є кримінально караними згідно Кримінально кодексу Російської Федерації.

Відповідно до ст. 15 КК РФ, вказані злочини відносяться до категорії особливо тяжких, за які передбачені покарання у виді позбавлення волі строком понад один рік. Крім того, інкриміновані компетентними органами Російської Федерації ОСОБА_7 злочини, передбачені ч.2 ст.205-5, ч.2 ст.208 КК РФ є екстрадиційним, оскільки кримінальне законодавство України визначає покарання за на строк більше року позбавлення волі.

В той же час, як вбачається з документів, наданих Укрбюро Інтерполу строк давності притягнення до кримінальної відповідальності ОСОБА_7 не закінчився.

За таких обставин, слідчий суддя приходить до висновку, про наявність підстав для застосування до ОСОБА_7 тимчасового арешту у відповідності до ст. 583 КПК України та ст.ст. 1, 16 Конвенції.

Таким чином, клопотання прокурора являється обґрунтованим і підлягає задоволенню.

При цьому слідчий суддя враховує, що відповідно до підпункту «f» пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, допускається законний арешт або затримання особи з метою запобігання її недозволеному в`їзду в країну чи особи, щодо якої провадиться процедура депортації або екстрадиції.

Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, підпункт «f» пункту 1 статті 5 Конвенції не вимагає наявності розумних підстав вважати, що тримання під вартою є необхідним, наприклад, для запобігання вчиненню особою правопорушення чи її втечі. Цим положенням передбачено захист на рівні, відмінному від рівня захисту за підпунктом «с» пункту 1 статті 5 Конвенції: все, що потребується згідно з підпунктом «f», - це застосування «процедури депортації або екстрадиції».

У зв`язку з цим, слідчим суддею не приймаються доводи сторони захисту щодо відсутності ризиків втечі затриманого. Ці доводи є передчасними, та можуть бути пред`явлені стороною захисту на стадії застосування запобіжного заходу для забезпечення видачі особи.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 1, 16 Європейської конвенції про видачу правопорушників, ст.ст. 1, 4, 7-9, 395, 583, 589 КПК України, слідчий суддя

УХВАЛИВ:
Клопотання задовольнити.

Застосувати до громадянина Російської Федерації ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця ст. Нестерівська, Сунженського району ЧІАССР, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , тимчасовий арешт строком на 40 (сорок) діб в слідчому ізоляторі №13 м. Києва та Київської області.

Строк тимчасового арешту рахувати з моменту затримання, тобто з 03.15 год. 03 червня 2017 року.
Строк дії ухвали визначити до 12 липня 2017 року.
Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню після її оголошення та може бути оскаржена в апеляційному порядку особою, щодо якої застосовано тимчасовий арешт, її захисником чи законним представником, прокурором безпосередньо до Апеляційного суду міста Києва протягом 5 днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя: