АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.02.2017 року м. Ужгород
Апеляційний суд Закарпатської області в складі суддів: ОСОБА_1 (головуючий),

ОСОБА_2 , ОСОБА_3

при секретарі судових засідань ОСОБА_4 , з участю прокурора ОСОБА_5 розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали провадження № 11-кп/777/132/17 за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_7 та прокурора Ужгородської місцевої прокуратури на ухвалу Ужгородського міськрайонного суду від 29.12.2016 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Біла Церква, Рахівського району, Закарпатської області, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , громадянина України, українця, з середньою освітою, не одруженого, непрацюючого, раніше судимого 10.04.2013 року за ч.3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки з іспитовим строком 1 рік.

Даною ухвалою суду відмовлено в задоволенні подання начальника Закарпатської УВП №9 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання відповідно до ст. 81 КК України відносно ОСОБА_7 .

Ухвала суду мотивована тим, що вироком Тячівського районного суду від 13.03.2015 року ОСОБА_7 засуджений за вчинення злочину, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України, який відповідно до ст. 12 КК України є тяжким, відтак він повинен відбути не менше двох третин строку покарання, що складає 2 роки і 20 днів, виходячи з призначеного покарання, який на день постановлення ухвали суду ще не відбутий, а тому суд прийшов до висновку, що немає підстав для застосування вимог ст. 81 КК України.

Подання начальника Закарпатської УВП №9 начальника арештного дому відділу ДПтС України в Закарпатській області обґрунтовано тим, що ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 засуджений вироком Тячівського районного суду Закарпатської області від 13.03.2015 року за ч.3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки 1 місяць. 18.04.2016 року ухвалою Ужгородського міськрайонного суду відповідно до ч.5 ст. 72 КК України зараховано строк попереднього ув`язнення з 05.02.2015 року по 27.05.2015 року, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. Початок строку: 05.02.2015 року, кінець строку: 05.03.2018 року. Термін можливого застосування умовно-дострокового звільнення 03.11.2016 року. За період відбування покарання в установі зарекомендував себе з позитивної сторони, діючих дисциплінарних стягнень не має. За сумлінну працю і зразкову поведінку один раз правами начальника установи заохочувався подякою. Залучений до суспільно-корисної праці, з 13.07.2015 року працює в господарській обслузі Закарпатської УВП № 9 на посаді робітник їдальні кухні. Вину визнав повністю, виправлення довів.

В апеляційних скаргах:

Адвокат ОСОБА_6 та засуджений ОСОБА_7 просять скасувати ухвалу Ужгородського міськрайонного суду від 29.12.2016 року щодо ОСОБА_7 та звільнити засудженого ОСОБА_7 умовно-достроково від не відбутої частини покарання, призначеної вироком Тячівського районного суду від 13.03.2016 року. Вважає, що суд першої інстанції не взяв до уваги той факт, що ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 18.04.2016 року було задоволено клопотання захисника засудженого ОСОБА_6 та у відповідності до ч.5 ст. 72 КК України зараховано в строк відбуття покарання засудженому ОСОБА_7 строк попереднього ув`язнення починаючи з 05.02.2015 року по день набрання законної сили вироком суду, тобто до 27.05.2015 року. Таким чином, згідно табелю зарахуванню до строку попереднього ув`язнення підлягає 111 днів, які в свою чергу згідно Закону Савченко складають 222 дні. Вказує на те, що в розумінні ст. 81 КК України ОСОБА_7 відбув дві третини призначеного покарання, а тому суд першої інстанції невірно застосував положення ст. 81 КК України. При прийнятті рішення просить звернути увагу на роз`яснення Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким від 26.04.2002 року та врахувати позитивну характеристику особи засудженого ОСОБА_7 .

Прокурор Ужгородської місцевої прокуратури просить скасувати ухвалу Ужгородського міськрайонного суду від 29.12.2016 року щодо ОСОБА_7 та постановити нову ухвалу, якою подання начальника Закарпатської УВП №9 задовольнити та звільнити умовно-достроково ОСОБА_7 від відбування призначеного йому покарання. Вважає, що суд першої інстанції при зарахуванні відбутої частини покарання засудженим помилився, оскільки не врахував, що ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 18.04.2016 року відповідно до ч.5 ст. 72 КК України в строк відбування покарання засудженому ОСОБА_7 зараховано строк попереднього ув`язнення починаючи з 05.02.2015 року по день набрання законної сили вироком суду, а саме по 27.05.2015 року включно, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, тобто зараховано 7 місяців і 14 днів. Вказує, що, оскільки вчинене кримінальне правопорушення є тяжким відповідно до ст. 12 КК України, то відповідно він повинен відбути не менше двох третин строку покарання, що складає 2 роки і 20 днів. Звертає увагу, що на час розгляду подання відбута частина покарання ОСОБА_7 складала 2 роки 2 місяці і 16 днів, що майже на 2 місяці більше того, що останній зобов`язаний відбути для умовно-дострокового звільнення на підставі ст. 81 КК України. Просить врахувати зазначену в поданні характеристику засудженого та вважає, що вимоги ст.. 81 КК України засудженим ОСОБА_7 виконані і до нього може бути застосовано умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Заслухавши доповідь судді, пояснення засудженого та його захисника ОСОБА_6 на підтримання апеляційної скарги, промову прокурора, який вважає, що подання начальника Закарпатської УВП слід задовольнити, дослідивши та обговоривши матеріали провадження в межах доводів апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Суд першої інстанції при розгляді подання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання вказаних вимог законодавства не дотримався.

Відповідно до п.2 ч.3 ст.81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, після фактичного відбування засудженим не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за корупційний злочин середньої тяжкості, умисний тяжкий злочин чи необережний особливо тяжкий злочин, а також у разі, якщо особа раніше відбувала покарання у виді позбавлення волі за умисний злочин і до погашення або зняття судимості знову вчинила умисний злочин, за який вона засуджена до позбавлення волі.

З матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_7 вироком Тячівського районного суду Закарпатської області від 13.03.2015 року засуджений за ч.3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки 1 місяць.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 18.04.2016 року задоволено клопотання захисника засудженого адвоката ОСОБА_6 та відповідно до ч.5 ст. 72 КК України зараховано строк попереднього ув`язнення з 05.02.2015 року по 27.05.2015 року включно, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Тобто, як вірно вказує в апеляційній сказі прокурор Ужгородської місцевої прокуратури згідно вказаної ухвали суду засудженому ОСОБА_7 зараховано в строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення 3 місяці і 22 дні, що в перерахунку (один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі ) дорівнює 7 місяців і 14 днів.

На момент розгляду подання судом першої інстанції відбута частина покарання засудженого ОСОБА_7 становила 26 місяців і 16 днів, тобто 2 роки 2 місяці і 16 днів, що свідчить про те, що дві третини строку покарання засуджений відбув, а тому відповідно до вимог п.2 ч.3 ст. 81 КК України щодо нього може бути застосовано умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Разом з тим, за вимогами ч.2 ст.81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Згідно ч.2 ст. 130 КВК України засуджені, які стали на шлях виправлення або сумлінною поведінкою і ставленням до праці та навчання довели своє виправлення, можуть бути у встановленому законом порядку представлені до заміни не відбутої частини покарання більш м`яким або до умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

Згідно характеристики начальника відділення СПС Закарпатської УВП №9, затвердженої начальником Закарпатської УВП №9 від 09.11.2016 року засуджений ОСОБА_7 за період відбування покарання в установі зарекомендував себе з позитивної сторони, діючих дисциплінарних стягнень не має. За сумлінну працю і зразкову поведінку один раз правами начальника установи заохочувався подякою. Залучений до суспільно-корисної праці, з 13.07.2015 року працює в господарській обслузі Закарпатської УВП № 9 на посаді робітник їдальні кухні. У взаємовідносинах з іншими засудженими не конфліктний, підтримує стосунки із засудженими позитивної спрямованості. На критику в свою адресу реагує правильно. Правил санітарії та особистої гігієни дотримується, стежить за своїм зовнішнім виглядом. Спальне місце утримує в чистоті. Ставиться дбайливо до майна установи та предметів якими користується при виконанні дорученої роботи, здійснює за ними належний догляд, використовує тільки за призначенням. На профілактичному обліку не перебуває. Став на шлях виправлення, розкаюється у вчиненому.

Згідно п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про умовно - дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким від 26.04.2002 року №2, умовно дострокове звільнення від відбування покарання, заміна не відбутої частини покарання більш м`яким можливе лише після повного і всебічного вивчення даних про особо засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення при умовно-достроковому звільненні від відбування покарання є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Таким чином, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності підстав для застосування умовно-дострокового звільнення щодо засудженого ОСОБА_7 , оскільки в порядку ст. 81 КК України він вважається особою, яка відбула дві третини покарання, позитивно характеризується установою, де відбуває покарання, так як сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги захисника та прокурора є такими, що знайшли своє підтвердження в ході апеляційного розгляду, а подання начальника Закарпатської УВП №9 про умовно-дострокове-звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_7 є таким, що підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, апеляційний суд , -

П О С Т А Н О В И В :

апеляційні скарги захисника ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_7 та прокурора Ужгородської місцевої прокуратури задовольнити.

Ухвалу Ужгородського міськрайонного суду від 29.12.2016 року щодо ОСОБА_7 скасувати.

Подання начальника Закарпатської УВП №9 начальника арештного дому відділу ДПтС України в Закарпатській області щодо ОСОБА_7 задовольнити, звільнивши ОСОБА_7 від відбування покарання призначеного вироком Тячівського районного суду Закарпатської області від 13.03.2015 року умовно-достроково.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку.

Судді: