н/п 1-кп/490/458/2017
В И Р О К
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.407 КК України,
З участю сторін кримінального провадження:
сторона обвинувачення: прокурор ОСОБА_4 ;
сторона захисту: обвинувачений ОСОБА_3
ВСТАНОВИВ:
24 липня 2015 року громадянин ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 призваний за мобілізацією для проходження військової служби.
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 11.08.2015 № 166 матрос ОСОБА_3 зарахований до списків особового складу частини, поставлений на всі види забезпечення та призначений на посаду оператора кулеметника 1-го протитанкового відділення протитанкового взводу роти вогневої підтримки зазначеної військової частини.
23 серпня 2016 року о 21 год. 30 хв. матрос ОСОБА_3 , діючи умисно, з метою тимчасово ухилитися від виконання обов`язків з військової служби, самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) та перебував за фактичним місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1 , де проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби.
25 січня 2017 року о 18 год. 30 хв. матроса ОСОБА_3 в супроводі військовослужбовців ІНФОРМАЦІЯ_3 повернуто до військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) та того ж дня приступив до виконання службових обов`язків.
Відповідно до ч.3 ст.349 КПК України, суд дійшов висновку про недоцільність дослідження доказів, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясував, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин, немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також суд роз`яснив їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 повністю визнав себе винним у самовільному залишені військової частини, вчиненому в умовах особливого періоду, за вище викладених обставин, і дав показання про те, що у зазначений в обвинуваченні період він дійсно був відсутній у військовій частині та перебував за місцем свого проживання та реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , за сімейними обставинами, так як потрібно було вирішувати побутові проблеми. У вчиненому щиро кається.
Дослідивши обставини справи, суд вважає доведеною вину ОСОБА_3 у самовільному залишені військової частини військовослужбовцем (крім строкової служби), вчиненому в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, і кваліфікує його дії за ч.4 ст.407 КК України.
При призначенні покарання суд враховує характер і ступінь суспільної небезпеки кримінального правопорушення, конкретні обставини його вчинення, особу обвинуваченого, який характеризується за місцем проходження військової служби негативно, знаходиться у цивільному шлюбі, має на утриманні малолітню дитину 2010 року народження, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, брав участь у проведенні антитерористичної операції.
Обставини, які пом`якшують покаранням суд визнає щире каяття, та вважає можливим визнати знаходження на утримання малолітньої дитини, участь обвинуваченого в АТО. Обставин, які обтяжують покарання судом не встановлено.
За наявності кількох обставин, що пом`якшуюють покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, суд, в порядку ст. 69 КК України , вважає можливим призначити ОСОБА_3 більш м`яке покарання не зазначене в санкції ч.4 ст. 407 КК України, у вигляді арешту строком на 5 місяців, з відбуванням покарання на гауптвахті.
При цьому, оскільки після вчинення даного злочину, ОСОБА_3 був засуджений вироком Центрального районного суду м.Миколаєва від 30.08.2017 року за ч.4 ст. 407 КК України до 2 місяців арешту, з відбуванням покарання на гауптвахті, в порядку ч.4 ст. 70 КК України, остаточне покарання має бути призначене за сукупністю вказаного вище злочину та злочину, передбаченого вироком суду від 30.08.2016 року, із врахуванням положень ч. 1 ст. 72 КК України, шляхом часткового складання покарань, та остаточно суд вважає можливим призначити ОСОБА_3 покарання у виді 6 (шести) місяців арешту, з відбуванням покарання на гауптвахті.
Строк попереднього ув`язнення ОСОБА_3 за період з 27.01.2017 року по 12.04.2017 року підлягає зарахуванню у строк покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні арешту.
Речових доказів та процесуальних витрат у кримінальному провадженні не має.
Керуючись ст.ст.368,370,374 КПК України, суд, -
УХВАЛИВ:
ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.407 КК України і призначити йому покарання, застосувавши ст.69, ст.60 КК України, у виді арешту строком на 5 (п`ять) місяців, з відбуванням покарання на гауптвахті.
На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю вказаного вище злочину та злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, за який ОСОБА_3 засуджений до 2 місяців арешту з відбуванням покарання на гауптвахті вироком від 30.08.2016 року Центрального районного суду м. Миколаєва, із врахуванням положень ч. 1 ст. 72 КК України, шляхом часткового складання покарань, остаточно призначити ОСОБА_3 покарання у виді 6 (шести) місяців арешту, з відбуванням покарання на гауптвахті.
Зарахувати ОСОБА_3 строк попереднього ув`язнення з 27.01.2017 року по 12.04.2017 року у строк покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні арешту.
Строк відбування покарання ОСОБА_3 обчислювати з 27 січня 2017 року.
Обраний ОСОБА_3 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою продовжити до набрання вироком законної сили.
Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Миколаївської області через Центральний районний суд м. Миколаєва протягом 30 днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку суду після його проголошення негайно вручити обвинуваченому і прокурору.
Суддя ОСОБА_1