Справа № 728/1338/16-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/795/189/2017
Категорія - ст. 186 ч. 3 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
01 лютого 2017 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернігівської області в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

з участю прокурора ОСОБА_6 ,

захисника адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку апеляційного розгляду кримінальне провадження, внесене 22.03.2016 року в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000261, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Бахмацького районного суду Чернігівської області від 03 листопада 2016 року, щодо

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Курінь Бахмацького району Чернігівської області, українця, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, розлученого, непрацюючого, проживаючого та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого по АДРЕСА_2 , раніше судимого:

- 31.03.2016 року Бахмацьким районним судом Чернігівської області за ч. 1, 2 ст. 185, ст. 70 КК України до 1 року обмеження волі, з іспитовим строком на 1 рік.

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 186 КК України

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Бахмацького районного суду Чернігівської області від 03 листопада 2016 року ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 186 КК України, та призначено покарання за ч.3 ст.185 КК України у виді позбавлення волі строком 4 (чотири) роки, за ч.3 ст.186 КК України 4 роки 6 міс. позбавлення волі. На підставі ст. 70 КК України, призначене покарання за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді позбавлення волі строком 4 (чотири) роки 6 (шість ) місяців.

Вирок Бахмацького районного суду Чернігівської області від 31 березня 2016 року визначено виконувати самостійно.

Запобіжний захід ОСОБА_8 до набрання вироком законної сили залишено у вигляді тримання під вартою.

Строк покарання ОСОБА_8 визначено обчислювати з моменту його затримання, тобто з 12 травня 2016 року.

В порядку ч.5 ст. 72 КК України, зараховано в строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 12 травня 2016 року до набрання вироком законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави 1407 грн. 36 коп. процесуальних витрат.

При розгляді кримінального провадження судом першої інстанції встановлено, що 02 березня 2016 року, близько 8 години, ОСОБА_8 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, прийшов до господарства ОСОБА_10 , що розташоване в АДРЕСА_3 , де зайшов до будинку і скориставшись безпорадністю ОСОБА_10 , який перебував у стані похмілля, не реагуючи на заперечення останнього, відкрито витяг з правої кишені його штанів мобільний телефон марки «Самсунг» вартістю 316 грн. 67 коп. та викрав його і швидко залишивши приміщення будинку, чим завдав потерпілому матеріальну шкоду на вказану суму.

Крім того, 09 березня 2016 року, у обідній час, ОСОБА_8 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, прийшов до господарства ОСОБА_11 , що розташоване в АДРЕСА_4 , де скориставшись відсутність мешканців зазначеного помешкання, таємно від оточуючих, з-під веранди житлового будинку викрав велосипед марки «Мінськ», вартістю 850 грн. 00 коп., на якому поїхав у власних потребах, чим завдав потерпілій матеріальну шкоду на вказану суму.

Також 12 березня 2016 року, у вечірній час, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись у господарстві ОСОБА_12 , що розташоване в АДРЕСА_2 , таємно від оточуючих проник приміщення веранди літньої кухні, скориставшись тим, що вхідні двері не були замкнені, звідки викрав алюмінієвий бідон ємкістю 20 літрів, вартістю 276 грн. 67 коп., та з викраденим пішов з двору, чим завдав потерпілій матеріальну шкоду на вказану суму.

На вирок суду обвинувачений подав апеляційну скаргу, в якій просить змінити оскаржуваний вирок суду, перекваліфікувати кримінальні правопорушення на ч.1 ст.186 і ч.2 ст.185 КК України та призначити покарання у виді двох років позбавлення волі. Вказуючи на незаконність вироку суду, вважає його таким, що постановлений з істотним порушенням вимог КПК та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. На думку автора скарги, стороною обвинувачення не надані докази вчиненні злочинів в стані алкогольного сп`яніння, а тому визнання такої обставини обтяжуючою є безпідставним. Також звертає увагу суду, що у всіх епізодах інкримінованих правопорушень відсутня ознака проникнення, оскільки умисел на вчинення крадіжки виник вже в самому житлі чи приміщенні потерпілих. Крім того, обвинувачений зазначає про відсутність ознаки повторності, оскільки епізод щодо заволодіння мобільним телефоном вчинений до постановлення вироку від 31 березня 2016 року. При цьому не заперечував самих факті скоєння ним злочинів за обставин, вказаних в обвинувальному акті, проте заперечував проти правильності кваліфікації його дій.

Інші учасники кримінального провадження апеляційних скарг на вирок суду не подавали.

Заслухавши доповідача, пояснення обвинуваченого щодо вимог апеляційної скарги, захисника, який підтримав позицію свого підзахисного, прокурора, який вважав вирок суду обґрунтованим і законним, просив залишити його без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, провівши судові дебати та надавши обвинуваченому останнє слово, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно з положеннями ст. 94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Вказані вимоги закону, як вважає колегія суддів, судом першої інстанції при розгляді кримінального провадження щодо ОСОБА_8 були дотримані.

Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_8 у умисному повторному таємному викраденні чужого майна поєднаного із проникненням до житла, іншого приміщення чи сховища та грабежі вчиненому повторно, поєднаному з проникненням до житла, іншого приміщення чи сховища, за обставин, викладених у вироку, суд першої інстанції обґрунтував доказами, дослідженими під час судового розгляду, які оцінені відповідно до положень ст. 94 КПК України.

Зокрема, такі висновки ґрунтуються на таких доказах:

- показаннях у судовому засіданні потерпілого ОСОБА_10 , про те, що він познайомився з ОСОБА_8 випадково в кафе. Борг в сумі 70 грн. 00 коп. виник у день знайомства, оскільки обвинувачений придбав на них спиртні напої та закуску і разом вони їх вжили. Наступного дня потерпілий віддав борг ОСОБА_8 при особистій зустрічі. Через два тижні ОСОБА_8 прийшов вранці до нього додому, він на той час перебував у стані похмілля та фактично не міг підвестися. ОСОБА_8 зрозумів, що потерпілий не може чинити опір забрав з правої кишені штанів мобільний телефон, а на словесний протест не відреагував та пішов із будинку.

- показаннях в суді свідка ОСОБА_13 , яка пояснила, що ОСОБА_8 пропонував придбати у нього вживаний телефон «Самсунг», на що вона відмовила.

- показаннях допитаної в судовому засіданні потерпілої ОСОБА_12 , про те, що ОСОБА_8 з товаришем ОСОБА_14 фізично допомагали їй по господарству. Надвечір вона їх покормила та пригостила спиртним, вони пішли, а десь через годину виявила, що пропав алюмінієвий двадцятилітровий бідон. Сусіди сказали, що бачили, як ОСОБА_8 йшов по вулиці з бідоном. Додатково пояснила, що домовленості про березовий сік з ОСОБА_8 не укладала і бідон йому не давала.

З цього приводу сам обвинувачений в засіданні апеляційного суду пояснив, що в той день без дозволу власниці зайшов до приміщення, де зберігався ввесь робочий інвентар та взяв бідон.

- дані показання потерпілої та обвинуваченого також узгоджуються і з показаннями свідка ОСОБА_14 , який в засіданні суду першої інстанції підтвердив вказані події того дня та додатково вказав, що ОСОБА_8 при виході із двору потерпілої ОСОБА_12 попросив його зачекати і повернувся до приміщення, звідки виніс алюмінієвий бідон та пояснив, що здасть бідон за гроші.

- показаннями свідка ОСОБА_15 , який показав, що близько обіду прийшов ОСОБА_8 і попросив велосипед дружини. На його відмову ОСОБА_8 пішов з двору, а він повернувся в будинок. Через деякий час вийшов з будинку і виявив, що з під веранди пропав велосипед дружини.

- допитаний в судовому засіданні місцевого суду свідок ОСОБА_16 пояснив, що проїжджав на автомобілі повз двір ОСОБА_15 і у дворі бачив, як ОСОБА_8 веде велосипед до хвіртки, а ввечері приходив ОСОБА_15 і скаржився, що хтось викрав велосипед дружини.

- допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_17 пояснив, що до нього прийшов п`яний ОСОБА_8 , попросив закурити, але він його прогнав. Коли закривав хвіртку, то побачив на вулиці біля лавки велосипед, завів його у двір та поставив у веранду, чекав коли об`явиться господар, потім дізнався що велосипед вкрали у ОСОБА_15 і віддав його працівникам поліції.

Як в суді першої інстанції, так і в суді апеляційної інстанції, ОСОБА_8 не оспорював кількість та найменування викраденого майна, проте наполягав на тому, що умисел на вчинення всіх епізодів злочинів виникав вже на місці, а тому в його діях відсутня така кваліфікуюча ознака крадіжки як проникнення у житло чи інше сховище.

Зазначеним показанням обвинуваченого суд першої інстанції дав належну оцінку у взаємозв`язку з іншими доказами, дослідженими у судовому засіданні, та дійшов обґрунтованого висновку про те, що вони в частині заперечень щодо проникнення до сховища не узгоджуються з фактичними обставинами справи і з таким висновком суду погоджується колегія суддів.

Так, відповідно до судової практики та роз`яснень, що містяться у п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 10 «Про судову практику у справах про злочини про власності» під проникненням у житло, інше приміщення чи сховище слід розуміти незаконне вторгнення до них у будь-який спосіб (із застосуванням засобів подолання перешкод або без їх використання; шляхом обману; з використанням підроблених документів тощо або за допомогою інших засобів), який дає змогу винній особі викрасти майно без входу до житла, іншого приміщення чи сховища. Під сховищем слід розуміти певне місце або територію, відведені для постійного чи тимчасового зберігання матеріальних цінностей, які мають засоби охорони від доступу до них сторонніх осіб (огорожа, наявність охоронця, сигналізація тощо).

З даних, які встановлені в судовому засіданні суду першої інстанції, що підтверджені дослідженими доказами слідує, що у всіх епізодах злочинної діяльності обвинуваченим були вчинені дії, які слід розуміти як незаконне вторгнення, оскільки жодним з потерпілих добровільній дозвіл на знаходження обвинуваченого в тих чи інших приміщеннях, а також у дворі щодо епізоду викрадення велосипеда, який належить ОСОБА_11 , не надавався.

За таких обставин, як вважає колегія суддів, суд першої інстанції, правильно встановивши, що всі приміщення та двір розраховані для запобігання та не спрямовані для безперешкодного вільного доступу до них сторонніх осіб. Тому дії ОСОБА_8 правильно кваліфіковані за ч. 3 ст. 185 КК України, в тому числі і за кваліфікуючою ознакою проникнення у сховище.

Аналіз дій ОСОБА_8 дає підстави вважати, що заволодіння чужим майном було поєднано з проникненням у сховище чи інше володіння, тому колегія суддів вважає такими, що не заслуговують на увагу доводи обвинуваченого про неправильне застосування судом закону про кримінальну відповідальність та не знаходить підстав для зміни правової кваліфікації дій обвинуваченого, як про це просить в апеляційній скарзі її автор.

Що стосується правової кваліфікації дій обвинуваченого по епізоду 02 березня 2016 року щодо викрадення мобільного телефону потерпілого ОСОБА_10 , а саме відкритого викрадення чужого майна, вчиненого повторно, шляхом проникнення у житло, то сам факт відкритого викрадення телефону самим обвинуваченим не заперечується, більше того підтверджується показаннями потерпілого, при цьому автор скарги акцентує увагу на відсутності кваліфікуючої ознаки проникнення у житло.

Доводи скарги в цій частині також належно не обґрунтовані, а тому не приймаються до уваги, позаяк суперечать фактичним обставинам провадження. Більше того, в засіданні апеляційного суду обвинувачений підтвердив, що в той день не мав дозволу потерпілого на знаходження у житлі потерпілого, проте свої дії пояснює як візит з метою отримання боргу, цю позицію обвинуваченого колегія суддів розцінює як захисну версію з метою зменшення покарання.

Проте ці доводи не знайшли свого підтвердження, оскільки в основу вироку покладені належні й допустимі докази, а саме речові докази, протокол слідчого експерименту, показання свідків, які є послідовними, не викликають сумнівів в їх достовірності і узгоджуються між собою, тому повністю доводять вину обвинуваченого.

Твердження обвинуваченого про недоведеність стороною обвинувачення наявності обтяжуючої покарання обставини вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння не спростовані стороною захисту, а навпаки підтверджується з показань, даних як в суді першої так і апеляційної інстанції, самого обвинуваченого про вживання спиртних напоїв у потерпілої ОСОБА_12 , показаннями потерпілої ОСОБА_12 , свідків ОСОБА_14 , що підтвердив в тому числі і факт спільного вживання спиртного, свідка ОСОБА_17 , до якого приходив обвинувачений в стані алкогольного сп`яніння і, як вияснилось в подальшому, з викраденим велосипедом, а також протоколом проведеного слідчого експерименту від 13.05.2016 року (а.с. 117-118), який є належним та допустимим доказом. Колегія суддів вважає, що факти скоєння злочинів в стані алкогольного сп`яніння доведені і апеляційна скарга в цій частині задоволенню не підлягає.

Колегія суддів відхиляє твердження обвинуваченого про відсутність в його діях такої кваліфікуючої ознаки, як повторність злочинів, оскільки він скоїв перший злочин 2 березня 2016 р., а до того він ще скоював злочини проти власності в 2015 р. (т.1 а.с. 95), тому в силу ст. 32 КК України повторність в його діях має місце і кваліфікація його дій є правильною.

Покарання обвинуваченому ОСОБА_8 призначене з дотриманням вимог ст. 65 КК України.

При призначенні покарання суд першої інстанції в повній мірі врахував, що обвинувачений вчинив тяжкі злочини, обставиною, що пом`якшує його покарання суд визнав щире каяття, обставинами, що обтяжують покарання вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння та вчинення злочину щодо особи похилого віку. Суд першої інстанції також врахував дані про особу обвинуваченого його вік, сімейний та матеріальний стан, стан здоров`я, наявність постійного місця проживання, формальної посередньої характеристики по місцю проживання, наслідки та обставини вчинених злочинів (форма вини, мотив і мета, спосіб вчинення злочинів, кількість епізодів). Тому призначене судом покарання, на думку колегії суддів, буде необхідним та достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Погоджуючись з таким покаранням колегія суддів враховує, що ОСОБА_8 судимий за вчинення тяжких корисливих злочинів, до постановлення вироку вчинив ряд злочинів, що вказує про його небажання ставати на шлях виправлення та про підвищену суспільну небезпеку. Навіть щире каяття, дані про особу обвинуваченого не дають підстав апеляційному суду пом`якшити призначене покарання, а тому виправлення обвинуваченого можливе лише в умовах реального відбування покарання і на визначений судом першої інстанції строк.

Істотних порушень норм кримінального процесуального закону під час провадження досудового розслідування по даному кримінальному провадженню та його розгляді в суді, які були б підставою для скасування постановленого щодо обвинуваченого судового рішення не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Бахмацького районного суду Чернігівської області від 03 листопада 2016 року щодо ОСОБА_8 без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили і підлягає виконанню з моменту її проголошення, на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4