Справа №591/3416/16-к Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/788/125/17 Суддя-доповідач - ОСОБА_2

ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"23" лютого 2017 р. колегія суддів з розгляду справ та матеріалів кримінального судочинства Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_3 ,

суддів - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_6

прокурора ОСОБА_7

адвоката ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0002580 від 20 квітня 2015 року, за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_10 на вирок Зарічного районного суду м. Суми від 21 листопада 2016 року, відносно

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, з неповною середньою освітою, не працюючого, одруженого, раніше неодноразово судимого, останнього разу 29 січня 2016 року Зарічним районним судом м. Суми за ст.ст. 395, 185 ч.2, 70 ч.1, 72 ч.5 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком 1 рік (відбуто повністю),- у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.2 ст. 185 КК України,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:
До апеляційного суду Сумської області надійшла апеляційна скарга прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_10 в якій він просить вирок суду відносно ОСОБА_9 скасувати через невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, даних про особу обвинуваченого та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

Вважає за необхідне ухвалити новий вирок за яким ОСОБА_9 визнати винним за епізодами злочинів від 19.04.2015, 10.07.2015, 12.07.2015 за ч.2 ст. 185 КК України та призначити покарання у виді 1 року 6 місяців обмеження волі.

На підставі ч.4 ст. 70 КК України шляхом поглинання більш суворого покарання менш суворим, остаточно призначити покарання у виді 1 року позбавлення волі, зарахувавши повністю відбуте покарання за вироком Зарічного районного суду м. Суми від 29.01.2016. Покарання вважати відбутим повністю.

Визнати ОСОБА_9 винним за ч. 2 ст. 185 КК України за епізодами від 29.04.2016, 03.05.2016, 30.05.2016, 28.05.2016, 18.05.2016 та призначити покарання у виді 4 років позбавлення волі.

Крім того прокурор просить зарахувати ОСОБА_9 у строк відбування покарання строк його попереднього ув`язнення, а саме період з 10 липня 2016 року по дату набрання вироком законної сили, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Цим вироком ОСОБА_9 визнано винним у пред`явленому обвинуваченні, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді 3 років обмеження волі.

Стягнуто із ОСОБА_9 на користь держави 1607 грн. 94 коп. процесуальних витрат за проведення товарознавчих експертиз.

Повністю задоволено цивільний позов потерпілої ОСОБА_11 та стягнуто із ОСОБА_9 на її користь 2 500 грн. матеріальної шкоди.

На підставі ст. 72 ч.5 КК України ОСОБА_9 в строк відбуття покарання зараховано строк його попереднього ув`язнення, а саме період часу з 10 червня 2016 року до моменту набрання вироком законної сили.

Строк відбуття покарання визначено рахувати з 10 червня 2016 року.

Запобіжний захід у виді тримання під вартою ОСОБА_9 продовжено до вступу вироку в законну силу.

Долю речових доказів вирішено відповідно до ст. 100 КПК України.

В обґрунтування вимог поданої апеляційної скарги прокурор наголошує на тому, що суд встановивши, що ряд злочинів, а саме за епізодами від 19 квітня 2015 року, 10 липня 2015 року та 12 липня 2015 року було вчинено ОСОБА_9 до ухвалення вироку Зарічним районним судом м. Суми від 29 січня 2016 року, за яким останнього засуджено за ст.ст. 395, 185 ч.2, 70 КК України до покарання у виді 1 року позбавлення волі, мав призначити остаточне покарання з урахуванням вимог ст. 70 ч.4 КК України. Тим самим, суд на думку прокурора, допустив неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що відповідно до ст. 413 КПК України є підставою для скасування або зміну судового рішення.

Крім того, прокурор наголошує на м`якості призначеного обвинуваченому ОСОБА_9 покарання, оскільки вважає, що сукупність визнаних судом обставин які пом`якшують покарання, не є достатніми для призначення йому покарання у виді обмеження волі, та звертає увагу на кількість вчинених ОСОБА_9 епізодів злочинів і не відшкодування ним шкоди потерпілим. Також поза увагою суду залишено те, що ОСОБА_9 неодноразово був засуджений за вчинення ряду корисливих злочинів, за які відбував покарання реально, судимість не знята та непогашена, на шлях виправлення не став, оскільки після ухвалення 29 січня 2016 року Зарічним районним судом м. Суми відносно нього вироку знову вчинив ряд корисливих злочинів проти власності.

Інші учасники кримінального провадження апеляційні скарги на судові рішення не подавали.

Як визнав доведеним суд першої інстанції, 19 квітня 2015 року близько 13 год. 10 хв. ОСОБА_9 перебувачи в автобусі № 59-А, що рухався по вул. Червонопрапорна в м. Суми, діючи повторно, таємно, з кишені куртки ОСОБА_12 , викрав мобільний телефон «LG-Р765» вартістю 2 679 грн., чим спричинив останній матеріальну шкоду на вказану суму. В подальшому викраденим майном розпорядився на власний розсуд.

Не зупиняючись на скоєному, у період часу з 20 год. 30 хв. 10 липня 2015 року до 20 год. 30 хв. 12 липня 2015 року, точного часу встановити неможливо, ОСОБА_9 у тимчасово винайнятій ним квартирі АДРЕСА_2 , діючи повторно, таємно, викрав з неї належний ОСОБА_13 телевізор марки «Sony KV 21 C5K», вартістю 849 грн., чим спричинив останній матеріальну шкоду на вказану суму. Викраденим розпорядився на власний розсуд.

12 липня 2015 року близько 15 год. 00 хв. ОСОБА_9 у тимчасово винайнятій ним квартирі АДРЕСА_3 , діючи повторно, таємно, викрав з неї належний ОСОБА_14 телевізор марки «Thomson 32B2600», вартістю 4 746,53 грн., чим спричинив останньому матеріальну шкоду на вказану суму. Викраденим розпорядився на власний розсуд.

Продовжуючи свою злочинну діяльність 29 квітня 2016 року близько 16 год. 40 хв. ОСОБА_9 перебуваючи в приміщенні салону краси «Леді Ді», розташованого в м. Суми по вул. Засумська, 2, діючи повторно, таємно, з кишені пальто ОСОБА_15 , викрав мобільний телефон «Nokia 2690», вартістю 350 грн., чим спричинив останній матеріального збитку на вказану суму. Викраденим розпорядився на власний розсуд.

03 травня 2016 року близько 12 год. 25 хв. ОСОБА_9 , перебуваючи в приміщенні магазину «Оптика 1.0» розташованого в м. Суми по вул. Д.Коротченка, 7/2, діючи повторно, таємно, зі столу викрав належний ОСОБА_16 мобільний телефон «Samsung E-1200», вартістю 486 грн., чим спричинив останньому матеріальну шкоду на вказану суму. Викраденим розпорядився на власний розсуд.

Крім того, 30 травня 2016 року близько 11 год. 10 хв. ОСОБА_9 перебуваючи в приміщенні магазину «Комок» розташованого в м. Суми по вул. 1-а Набережна р. Стрілки, 22, діючи повторно, таємно, з жіночої сумочки ОСОБА_11 , що знаходилась на столі у вказаному приміщенні, викрав гаманець, який матеріальної цінності не становить та в якому знаходилися грошові кошти в сумі 1 500 грн., 40 доларів США, що відповідно до курсу НБУ еквівалентно 1 005,44 грн., дві банківські картки, чим спричинив останній матеріального збитку на загальну суму 2 505,44 грн. Викраденим розпорядився на власний розсуд.

28 травня 2016 року близько 10 год. 33 хв. ОСОБА_9 , перебуваючи в приміщенні весільного салону « ІНФОРМАЦІЯ_2 » розташованого в м. Суми, пров. Терезова, 2, діючи повторно, таємно, викрав з полиці жіночу сумочку ОСОБА_17 , яка матеріальної цінності не становить та в якій знаходились: грошові кошти в сумі 2 350 грн., мобільний телефон «Samsung S3850» вартістю 395 грн., чим спричинив останній матеріального збитку на загальну суму 2 745 грн. Викраденим розпорядився на власний розсуд.

18 травня 2016 року близько 10 год. 30 хв. ОСОБА_9 , перебуваючи в приміщенні перукарні «Естер», розташованої в м. Суми по вул. Кооперативна, 9, діючи повторно, таємно, з кишені жилетки ОСОБА_18 , що знаходилась на вішаку, викрав мобільний телефон «Samsung SM-J100hzbdsek» вартістю 2199,10 грн., чим спричинив останній матеріальної шкоди на вказану суму. Викраденим розпорядився на власний розсуд.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора який просив дослідити характеризуючі особу обвинуваченого дані та задовольнити вимоги його апеляційної скарги, думки обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника ОСОБА_8 , які не вбачали підстав для задоволення апеляційних вимог прокурора та просили судове рішення залишити без зміни, оскільки вважали його законним та справедливим, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, дослідивши відомості про судимість обвинуваченого, копії вироків та характеризуючи його особу дані, колегія суддів прийшла до наступних висновків.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Встановлені судом першої інстанції фактичні обставини вчиненого ОСОБА_19 кримінального правопорушення учасниками судового провадження не оспорюються та не оскаржуються, а тому у відповідності до вимог ст. 404 КПК України апеляційною інстанцією не перевіряються.

Дії обвинуваченого ОСОБА_19 судом першої інстанції були вірно кваліфіковані за ч. 2 ст.185 КК України, як крадіжка, кваліфікуючою ознакою якої є повторність.

Разом з тим, вірно встановивши фактичні обставини вчинення кримінальних правопорушеннь та вірно кваліфікувавши дії ОСОБА_19 , суд першої інстанції призначаючи покарання обвинуваченому не в повній мірі врахував вимоги ст. 65 КК України про загальні засади призначення покарання та безпідставно призначив йому надто м`яку міру покарання, як про це обґрунтовано зазначає прокурор в своїй апеляційній скарзі.

Так, призначаючи покарання ОСОБА_19 , суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу обвинуваченого, а саме те, що він раніше судимий, за місцем проживання характеризується посередньо, має неповнолітню дитину, пом`якшуючі покарання обставини визнання обвинуваченим своєї вини, щире каяття у вчиненому, утримання неповнолітньої дитини, обтяжуючих покарання обставин судом не встановлено. З урахуванням зазначених обставин, суд дійшов висновку про можливість виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства та призначив йому покарання у виді 3 років обмеження волі.

Відповідно до ст. 65 КК України суд призначає покарання у межах, встановлених у санкції частини статті, що передбачає відповідальність за вчинений злочин з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне і достатнє для її виправлення та запобігання вчиненню нею нових злочинів.

Визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з кваліфікації злочинів, а також особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення, як це рекомендовано п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання».

Разом з тим, колегія суддів вважає, що ухвалюючи вирок відносно ОСОБА_19 судом першої інстанції, не враховано кількості вчинених ним епізодів крадіжок, чисельність яких сягає восьми. Обвинувачений не працює. Крім того, суд не звернув уваги на ту обставину, що завдану шкоду потерпілим обвинувачений не відшкодував та навіть не вживав ніяких заходів чи спроб по її відшкодуванню. Разом з тим, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_19 неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення злочинів проти власності, відбував покарання у місцях позбавлення волі, був ізольований від суспільства, однак не зробивши для себе будь-яких висновків не став на шлях виправлення і маючи не зняту та непогашену у встановленому законом порядку судимість знову вчинив ряд аналогічних злочинів, що свідчить про його не бажання виправитись.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_19 29 січня 2016 року був засуджений Зарічним районним судом м. Суми за ст.ст. 395, 185 ч.2, 70 ч.1, 72 ч.5 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік, однак після його відбуття одразу скоїв ряд корисливих злочинів аналогічного характеру, а саме крадіжок.

Таким чином, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги прокурора і в частині того, що жодна з наведених судом першої інстанції пом`якшуючих покарання обставин, а саме щире каяття, активне сприяння у розкритті злочину, наявність на утриманні неповнолітньої дитини, у їх сукупності не є достатніми для призначення покарання у виді обмеження волі особі, яка вже неодноразово відбувала покарання у виді позбавлення волі.

Тобто, враховуючи наведені вище дані про ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, особу винного, інші наведені обставини, колегія суддів дійшла до висновку, що покарання призначене ОСОБА_9 за своїм розміром є явно несправедливим через м`якість, про що в своїй апеляційній скарзі обґрунтовано вказує прокурор, і що відповідно до ч.2 ст.409 КПК України є підставою для зміни чи скасування вироку.

Оскільки, колегія суддів дійшла висновку, що призначене судом першої інстанції покарання ОСОБА_9 є явно несправедливим через м`якість, тому вирок Зарічного районного суду м. Суми від 21 листопада 2016 року в частині призначеного покарання необхідно скасувати на підставі ч.2 ст.409 КПК України з ухваленням щодо ОСОБА_9 апеляційним судом нового вироку , згідно до п.2 ч.1 ст.420 КПК України.

При призначенні нового покарання обвинуваченому ОСОБА_9 , колегія суддів враховує ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, які відповідно до положень ст.12 КК України, відносяться до злочинів середньої тяжкості, їх кількість, наведені вище відомості про особу обвинуваченого та встановлені пом`якшуючі та обтяжуючи обставини покарання.

За таких обставин, виходячи із засад законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, а також ступеню тяжкості здійснення обвинуваченим злочинів, колегія суддів вважає необхідним призначити ОСОБА_9 покарання в межах санкції ч.2 ст.185 КК України але у виді позбавлення волі.

Крім того, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що епізоди за 19 квітня, 10 липня, та 12 липня 2015 року, ОСОБА_9 вчинив до ухвалення відносно нього іншого вироку Зарічним районним судом м. Суми від 29 серпня 2016 року. З огляду на викладене, як наголошує прокурор у своїй апеляційній скарзі та з чим погоджується колегія суддів, суд першої інстанції мав врахувати дану обставину та призначити покарання за вказані епізоди з врахуванням положень ст. 70 ч. 4 КК України та роз`яснень п. 25 Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання».

Тому, колегія суддів вважає, що суд також допустив і неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що полягає у не застосуванні ним закону який підлягає застосуванню та як результат відповідно до ст. 413 КПК України тягне за собою скасування або зміну судового рішення.

Таким чином, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги прокурора щодо ухвалення нового вироку відносно ОСОБА_9 в частині призначення покарання, тому апеляційна скарга прокурора підлягає до задоволення

Щодо тверджень апеляційної скарги прокурора про необхідність зарахування ОСОБА_9 у строк покарання строку його попереднього ув`язнення на підставі ст. 72 ч.5 КК України, то з ними колегія суддів погоджується, однак зазначений прокурором строк такого зарахування вважає не вірним, оскільки з матеріалів кримінального провадження вбачається, що період тримання під вартою ОСОБА_9 розпочався 10 червня 2016 року (а.с. 21) та до ухвалення відносно нього вироку не переривався, а не як вказав прокурор з 10 липня 2016 року, а тому, колегія суддів вважає за необхідне зарахувати ОСОБА_9 у строк покарання строк його попереднього ув`язнення, а саме період з 10 червня 2016 року по 23 лютого 2017 року включно з розрахунку один день тримання під вартою за два дні позбавлення волі згідно вимог ч.5 ст.72 КК України.

Враховуючи викладене та керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 413, 414, 420 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_10 задовольнити.

Вирок Зарічного районного суду м. Суми від 21 листопада 2016 року відносно ОСОБА_9 в частині призначення покарання скасувати у зв`язку з необхідністю застосування більш суворого покарання та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_9 за скоєння кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185 КК України, а саме за епізодами злочинів від 19 квітня 2015 року, 10 липня 2015 року, 12 липня 2015 року призначити покарання у виді 1 року 6 місяців обмеження волі.

На підставі ст. 70 ч.4 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити покарання у виді 1 року позбавлення волі, зарахувавши повністю відбуте за вироком Зарічного районного суду м. Суми від 29 січня 2016 року. Покарання вважати відбутим повністю.

ОСОБА_9 за скоєння кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185 КК України, а саме за епізодами злочинів від 29 квітня 2016 року, 03 травня 2016 року, 30 травня 2016 року, 28 травня 2016 року, 18 травня 2016 року призначити йому до відбування покарання у виді 3 років позбавлення волі.

Зарахувати в строк відбування покарання ОСОБА_9 строк тримання під вартою із 10 червня 2016 року по 23 лютого 2017 року включно з розрахунку один день тримання під вартою за два дні позбавлення волі згідно вимог ч.5 ст.72 КК України.

В іншій частині вирок суду залишити без зміни.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня його проголошення, а засудженим - в той же строк з дня вручення йому копії вироку.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_4 ОСОБА_5

.