Справа № 366/164/17 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/780/45/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 26.01.2017

УХВАЛА
Іменем України
26 січня 2017 року м. Київ.
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Київської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5 , за участю прокурора ОСОБА_6
представника власника майна ОСОБА_7 розглянула у відкритому судовому засіданні матеріали за апеляційними скаргами представника власника майна та прокурора на ухвалу слідчого судді Іванківського районного суду Київської області від 18 січня 2017 року в кримінальному провадженні внесеному до ЄДРДР за № 0000022, якою задоволено клопотання слідчого про накладення арешту на майно.
Як видно з ухвали слідчого судді, слідчий СВ Іванківського ВП Вишгородського ВП ГУ НП в Київській області ОСОБА_8 звернувся з клопотанням про арешт майна, в рамках кримінального провадження № 0000022, внесеного в ЄРДР 15.01.2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України.
Свої вимоги мотивує тим, що 14 січня 2017 року о 13 годині 20 хвилин, працівниками КПП « Вільча» ІНФОРМАЦІЯ_1 , під час перевірки документів на автомобіль Volkwagen Touareg, номерний знак НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_9 , по базі «Інтерпол» було встановлено, що номер кузова автомобіля співпадає з номером автомобіля такої ж марки, який було викрадено в 2014 році в Болгарії. Цього ж дня, вищевказаний автомобіль було вилучено до Іванківського ВП разом із свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу. Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_2 , виданого 13.11.2013, РЕП ДАІ № 601/12 в м. Мінськ Республіки Білорусь, власником автомобіля є ОСОБА_9 , житель АДРЕСА_1 .
Крім того, 15 січня 2017 року даний автомобіль визнано речовим доказом в кримінальному провадженні на підставі ст. 98 КПК України.
Ухвалою слідчого судді Іванківського районного суду Київської області від 18 січня 2017 року клопотання слідчого СВ Іванківського ВП Вишгородського ВП ГУ НП в Київській області ОСОБА_8 у кримінальному провадженні № 0000022, внесеному в ЄРДР 15.01.2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України задоволено частково. Накладено арешт на автомобіль марки «Volkswagen Touareg», номерний знак НОМЕР_1 , який належить громадянину Республіки Білорусь ОСОБА_9 та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_2 , видане 13.11.13, РЕП ДАІ № 6041/12 в м. Мінськ Республіки Білорусь ОСОБА_9 , шляхом заборони відчуження, передавши їх на відповідальне зберігання сину власника громадянину України ОСОБА_10 , який зареєстрований в АДРЕСА_2 , проживає в АДРЕСА_3 , який зобов`язаний зберігати їх у стані, придатному для використання у кримінальному провадженні.
Своє рішення слідчий суддя обґрунтував тим, що враховуючи відкрите кримінальне провадження на території України, визнання в рамках цього провадження автомобіля речовим доказом, слідчий суддя, який не має право здійснювати на цій стадії оцінку доказів, приходить до висновку про необхідність задоволення клопотання на підставі зазначених вище норм КПК в частині накладення арешту на зазначене у клопотанні майно. Проте, з огляду на надані документи, які стосуються набуття громадянином Республіки Білорусь ОСОБА_9 права власності на цей автомобіль, необхідністю вжиття додаткових заходів щодо перевірки даних про перебування у розшуку автомобіля, зокрема, в частині кольору автомобіля, який розшукується - чорний, тоді як автомобіль, що належить ОСОБА_9 має сірий колір, про що зазначено і у відповіді офіційного дилера, а також перевірки суперечностей щодо реєстрації і проходження обслуговування з кінця 2013 року саме ОСОБА_9 , перевірки твердження про не можливість перебування цього автомобіля у Болгарії станом на 31.10.2014 року, в той час як він був зареєстрований і використовувався на території Республіки Білорусь громадянином Білорусі, який офіційно придбав авто 12.11.2013 року (до зазначеної дати викрадення) слідчий суддя прийшов до висновку про можливість накладення арешту майна без його вилучення. З огляду на викладене, вище слідчий суддя вважав, що накладаючи арешт на зазначене у клопотанні майно, слід, з урахуванням вимог ч. 4 ст. 173 КПК України, застосувати найменш обтяжливий спосіб арешту майна, а тому прийняв рішення віддати арештоване майно на відповідальне зберігання сину власника - громадянину України ОСОБА_10 .
Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді представник власника майна ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу в якій просить ухвалу слідчого судді скасувати, та відмовити в задоволенні клопотання слідчого про арешт майна.
Свою апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що в клопотанні слідчого відсутнє обґрунтування необхідності арешту даного конкретного майна, не конкретизовано підстав та мети накладення арешту на вказаний транспортний засіб. Із змісту клопотання, матеріалів провадження, як і доводів, висловлених слідчим у суді першої інстанції, вбачається, що органом досудового слідства не доведено, що автомобіль, належний громадянину Республіки Білорусь ОСОБА_9 про арешт якого ставиться питання, має значення доказу в даному кримінальному провадженні і підпадає під критерії, визначені у ст. 98 КІІК України, зокрема: не обґрунтовано в достатній мірі, що він є знаряддям/засобом вчинення кримінального правопорушення, які саме сліди кримінального правопорушення він на собі зберіг, і які інші відомості можна отримати за його допомогою, що можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, крім тих, що вже були отримані під час проведення його огляду. Не доведено органом досудового слідства і існування ризиків, визначених у абзаці другому ч.1 ст.170 КПК України або достатність підстав вважати, що такі ризики можуть мати місце, як і не обґрунтовано належним чином мету застосування такого заходу забезпечення в даному кримінальному провадженні. Крім того, на думку представника матеріали провадження не містять і будь-яких відомостей на обґрунтування того, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи. В результаті громадянин Республіки Білорусь був позбавлений власності на території України в зв`язку зі злочином, який нібито був вчинений на території Болгарії. Підставою порушення кримінального провадження стало повідомлення робочого апарату Укрбюро Інтерполу про те, що автомобіль марки VOLKSWAGEN TOUARE1G, ідентифікаційний номером кузова НОМЕР_3 номерний знак НОМЕР_4 , чорного кольору, було викрадено 31.10.14 в Болгарії. В той же час, вилученим автомобілем ОСОБА_9 заволодів законно на території Республіки Білорусь 12.11.2013 р., що підтверджується копією договору купівлі-продажу, наданою власником. Вказаний автомобіль був завезений на територію Республіки Білорусь і розмитнений 22.01.2011року, що підтверджується витягом з сайту Державного митного комітету Республіки Білорусь, наданого власником. А 23.03.2012року проданий автосалоном іншому громадянину Республіки Білорусь, у якого придбав вказаний автомобіль ОСОБА_9 , що підтверджується договорами купівлі-продажу. Таким чином власником автомобіля надані всі необхідні докази, що підтверджують, що автомобіль офіційно потрапив на територію Республіки Білорусь. Таким чином, викладені в клопотанні обставини є суперечливими та сумнівними, а тому не давали суду першої інстанції достатньо підстав для його задоволення. Крім того, вказує на неправильну кваліфікацію дій кримінального правопорушення за яким відкрито кримінальне провадження.

Не погоджується з висновком суду першої інстанції і прокурора, який подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді, постановити нову якою накласти арешт на тимчасово вилучені автомобіль марки VOLKSWAGEN TOUAREG, номерний знак НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_3 та на свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_2 , виданого 13.11.13, РЕП ДАІ № 601/12 в м. Мінськ Республіки Білорусь, які належать ОСОБА_9 жителю АДРЕСА_1 .

Просить автомобіль та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, залишити для зберігання на території Іванківського ВП Вишгородського ВП ГУ НГІ в Київській області, до проведення всіх необхідних слідчих дій та судових експертиз, огляду та отримання відповіді з відповідних баз даних з міжнародної організації кримінальної поліції - «Інтерпол - Київ». Відповідальність за збереження речового доказу покласти на старшого слідчого Іванківського ВП Вишгородського ВП ГУ НП в Київській області ОСОБА_8 .

Свою апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що передача тимчасово вилученого автомобіля та його свідоцтва про реєстрацію на відповідальне зберігання власнику ОСОБА_11 , з ознайомленням про кримінальну відповідальність за ст. 388 КК України не забезпечить його належної схоронності від таких випадків як крадіжка, пошкодження, знищення інших негативних обставин, які не залежать від волі особи, якій він буде наданий на зберігання. Окрім цього є ризики укриття даного автомобіля за межами України, оскільки ОСОБА_11 є громадянином Білорусії, і у разі того, якщо автомобіль перетне кордон України, слідство втратить можливість проводити слідчі дії на території України. Окрім цього слідством встановлено невідповідність документів, що посвідчують право власності вказаним автомобілем, оскільки у свідоцтві про право власності вказана дата видачі 13.11.13 ДАІ м. Мінськ Республіки Білорусь, а фактично автомобіль було викрадено 31.10.14 в Болгарії, а тому є підстави того, що видане в м. Мінськ свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу є фіктивним. Судом було накладено арешт на автомобіль з одночасною його передачею на відповідальне зберігання сину власника - ОСОБА_10 , жителю АДРЕСА_3 , однак при цьому син власника ОСОБА_10 взагалі не був оголошений в судовому засіданні як учасник, будь-яких документів, які посвідчують його особу не надав. Окрім цього, судом взагалі не було з`ясовано про те, чи має ОСОБА_10 за місцем свого проживання гараж, який забезпечить належну схоронність автомобіля від сторонніх осіб, що наражає збереження автомобіля за місцем проживання ОСОБА_10 на такі ризики як його крадіжка, непоправне пошкодження вузлів і агрегатів, приховування від органів досудового розслідування, тим самим ненадання його експерту на дослідження, яке також має проводитись у відповідних умовах, які наявні в Іванківському ВП, що унеможливить надати відповідь на необхідні запитання слідству для проведення повного, всебічного та неупередженого досудового розслідування.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який підтримав подану ним апеляційну скаргу та заперечував проти задоволення апеляційної скарги представника власника майна, пояснення представника власника майна в підтримку поданої ним апеляційної скарги та заперечення проти задоволення апеляційної скарги прокурора, перевіривши матеріали судової справи, обговоривши доводи апеляції, колегія суддів приходить до наступних висновків.
Відповідно ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження, а заходами забезпечення кримінального провадження є в тому числі і арешт майна.
Згідно абзацу другого ч.1 ст.170 КПК України завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Згідно ч.2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Відповідно до ч. 10 ст. 170 КПК України, не може бути арештоване майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.
Колегія суддів повністю погоджується з висновком слідчого судді суду першої інстанції про задоволення клопотання слідчого про арешт майна.
Щодо доводів апелянта про недоведеність мети такого заходу забезпечення кримінального провадження, то вони є безпідставними.
Так, слідчим в клопотанні надані достатні доводи щодо необхідності накладення арешту на вищезгаданий автомобіль, а слідчим суддею вказано про необхідність перевірки обставин отримання автомобіля, в тому числі і щодо кольору автомобіля, який розшукується.
Щодо доводів представника власника майна про кваліфікацію кримінального правопорушення, то на даній стадії суд позбавлений можливості давати оцінку правильності кваліфікації дій.
Доводи прокурора про те, що передача автомобіля на відповідальне зберігання ОСОБА_10 не забезпечить його належної схоронності, є безпідставними, не підтверджені жодними доказами і не можуть бути підставою для скасування чи зміни судового рішення.
На думку колегії суддів, суд першої інстанції правильно застосував такий засіб забезпечення кримінального провадження як арешт майна та одночасно передав на відповідальне зберігання арештоване майно сину власника, оскільки , з урахуванням вимог ч. 4 ст. 173 КПК України, слідчий суддя застосував найменш обтяжливий спосіб арешту майна.
Доводи прокурора про те, що автомобіль може перетнути кордон України, оскільки його власник є громадянином Республіки Білорусь, то вони є безпідставними, оскільки в зв`язку з арештом автомобіля існують обмеження щодо такого майна, в тому числі і щодо перетинання кордону України та передбачена відповідальність особи, яка отримала майно на зберігання.
На думку колегії суддів, слідчий суддя суду першої інстанції оцінюючи всі докази в сукупності прийняв законне та обґрунтоване рішення, з яким погоджується і колегія суддів апеляційного суду.
Таким чином, враховуючи вищевикладене, доводи клопотання слідчого про накладення арешту на майно, апеляційні скарги представника власника майна та прокурора, колегія суддів не знаходить підстав для зміни чи скасування ухвали слідчого судді Іванківського районного суду Київської області.
Керуючись ч. 3 ст. 407, ст. 422 КПК України, колегія суддів , -
У Х В А Л И Л А:
Апеляційні скарги представника власника майна та прокурора залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Іванківського районного суду Київської області від 18 січня 2017 року в кримінальному провадженні внесеному до ЄДРДР за № 0000022, якою задоволено клопотання слідчого про накладення арешту на майно залишити без змін.
Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий: ОСОБА_2

Судді: ОСОБА_3

ОСОБА_4