Справа № 473/730/17
Провадження №1-кс/472/90/17

УХВАЛА
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 квітня 2017 рокусмт. Веселинове

Веселинівський районний суд Миколаївської області в складі: слідчого - судді - ОСОБА_1 , при секретарі - ОСОБА_2 ,

з участю володільця майна - ОСОБА_3 ,

розглянувши матеріали винесеного в кримінальному провадженні № 0001319 клопотання слідчого Вознесенського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Миколаївській області лейтенанта поліції ОСОБА_4 , погоджене з прокурором Вознесенської місцевої прокуратури юристом 2 класу ОСОБА_5 , про арешт майна,

В С Т А Н О В И В:
12 квітня 2017 року до Веселинівського районного суду Миколаївської області надійшло клопотання слідчого Вознесенського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Миколаївській області лейтенанта поліції ОСОБА_4 , погоджене з прокурором Вознесенської місцевої прокуратури юристом 2 класу ОСОБА_5 , про арешт майна, поданого після усунення недоліків за ухвалою суду від 4 квітня 2017 року.

В клопотанні слідчий зазначив, що 20 липня 2016 року до Вознесенського відділу поліції звернулася ОСОБА_6 про те, що в період часу з вересня 2015 року по 20 липня 2016 року в АДРЕСА_1 невідома особа проникла на територію домоволодіння, де шляхом зламу замку проникла в приміщення гаражу, звідки незаконно заволоділа автомобілем "MITSUBISHI CARIZMA", державний номерний знак НОМЕР_1 , чорного кольору, який належить заявниці.

За даним фактом 20 липня 2016 року СВ Вознесенського ВП ГУНП в Миколаївській області відкрите кримінальне провадження № 0001319 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 289 КК України.

14 березня 2017 року слідчим СВ Вознесенського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Миколаївській області в громадянки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_2 , був вилучений автомобіль марки "MITSUBISHI CARIZMA", державний номерний знак НОМЕР_1 , чорного кольору.

В ході досудового розслідування потерпілою ОСОБА_6 документів, які б підтверджували право власності або право користування автомобілем марки "MITSUBISHI CARIZMA", державний номерний знак НОМЕР_1 , чорного кольору, надано не було. Однак, будучи допитаною як потерпіла, ОСОБА_6 пояснила, що автомобіль марки "MITSUBISHI CARIZMA", державний номерний знак НОМЕР_1 , чорного кольору, вона купувала разом зі своїм чоловіком десь 13 років тому. Крім того, вищевказаний автомобіль на час вчинення кримінального правопорушення знаходився в гаражі домоволодіння по АДРЕСА_1 , яке згідно з витягом з Державного реєстру правочинів належить ОСОБА_6 . Місцезнаходження вказаного автомобіля в даному гаражі також підтверджує допитаний свідок ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , житель АДРЕСА_3 . Також, допитана як свідок ОСОБА_3 пояснила, що вилучений в неї автомобіль раніше був проданий її чоловіком, кому саме, їй не відомо, але документи не переоформлювались і транспортний засіб по документам належав її чоловікові, що підтверджує фактичне відчуження транспортного засобу.

Метою накладення арешту на вищевказаний транспортний засіб є збереження речового доказу та попередження його можливого перепродажу або переоформлення на іншу особу, а тому слідчий просить накласти арешт на автомобіль марки "MITSUBISHI CARIZMA", державний номерний знак НОМЕР_1 , чорного кольору, залишивши його на внутрішньому подвір`ї Вознесенського відділу поліції за адресою: Миколаївська область, м.Вознесенськ, вул.Київська,24.

В судовове засідання слідчий Вознесенського ВП ГУНП в Миколаївській області лейтенант поліції ОСОБА_4 та прокурор Вознесенської місцевої прокуратури юрист 2 класу ОСОБА_5 не з`явилися, були повідомлені про дату та місце судового засідання своєчасно, обидва подали заяви про розгляд клопотання у відсутність слідчого та прокурора. Суд вважає можливим розглядати дане клопотання у відсутність слідчого та прокурора, оскільки неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання відповідно до ст.172 КПК України.

В судовому засіданні володілець транспортного засобу ОСОБА_3 просила відмовити в задоволенні клопотання, оскільки власником майна був її чоловік ОСОБА_8 , та після його смерті вона прийняла спадщину, до складу якої входить автомобіль марки "MITSUBISHI CARIZMA", державний номерний знак НОМЕР_1 , чорного кольору. Однак, слідчий не надав суду доказів, які підтверджують право власності ОСОБА_6 , або свідчать про володіння чи користування нею цим транспортним засобом.

Суд, вивчивши матеріали кримінального провадження, заслухавши пояснення володільця майна ОСОБА_3 , вважає, що дане клопотання про арешт майна не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Статтею 170 КПК України визначено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
У ст. 171 КПК України наведений чіткий перелік вимог до клопотання слідчого про арешт майна щодо обов`язкового зазначення, окрім іншого, підстав і мети відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном, тощо.

Зазначеним вимогам клопотання слідчого ОСОБА_4 не відповідає.

Ані слідчий, ані прокурор в клопотанні про арешт майна не зазначили та не подали суду документів, які підтверджують право власності ОСОБА_6 на автомобіль марки "MITSUBISHI CARIZMA", державний номерний знак НОМЕР_1 , чорного кольору, а також не навели та не подали суду конкретних фактів і доказів, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження потерпілою ОСОБА_6 вказаним автомобілем, окрім заяви та показань потерпілої ОСОБА_6 , яка показала, що вона з чоловіком придбала вказаний автомобіль 13 років тому. Проте, в період часу з 20.07.2016 року по момент розгляду даного клопотання слідчим не з`ясовані були обставини у ОСОБА_6 про те, в кого вона придбала автомобіль, за яку ціну вона придбала та за яких умов було придбано автомобіль, чи оформлялися якісь документи, які б підтверджували купівлю - продаж автомобіля або право володіня чи користування цим автомобілем.

В матеріалах кримінального провадження наявні показання свідка ОСОБА_7 від 05.10.2016 року, який вказав на те, що власником вказаного автомобіля був ОСОБА_8 , який помер у січні 2016 року, і що вказаний автомобіль був переданий ОСОБА_8 зятю потерпілої ОСОБА_6 - ОСОБА_9 у користування, який ним і користувався до своєї смерті, і що вказаний автомобіль знаходився в гаражі домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , де проживав ОСОБА_10 до смерті.

Відповідно до Свідоцтва про реєстрацію траспортного засобу серії НОМЕР_2 власником автомобіля "MITSUBISHI CARIZMA", державний номерний знак НОМЕР_1 , чорного кольору, був ОСОБА_8 .
В судовому засіданні ОСОБА_3 надала суду свідоцтво про право на спадщину за законом від 28.09.2016 року, відповідно до якого спадкоємцем майна після смерті ОСОБА_8 є його дружина ОСОБА_3 , яка отримала Свідоцтво про право на спадщину, до складу якої увійшов вказаний автомобіль.

Вирішуючи питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження слідчі судді зобов`язані: сумлінно і принципово здійснювати повноваження із судового контролю прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні під час досудового розслідування; діяти у межах і відповідно до вимог закону; перевіряти наявність об`єктивної необхідності та випраданість такого втручання у права і свободи особи; з`ясовувати можливість досягнення мети, на яку посилається автор клопотання, без застосування цих заходів; зважати, що незалежно від визначеного процесуальним законом суб`єкта ініцювання застосування заходів забезпечення обов`язок довести наявність трьох необхідних складових для їх застосування (ч.3 ст.132 КПК України) покладається на слідчого та/або прокурора, тому вказане питання повинно розглядатися в контексті практики ЄСПЛ та Конвенції про захист прав людини та основних свобод, так як вилучення майна є фактичним позбавленням особи, у володінні якої перебуває зазначене майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися зазначеним майном.

Варто зазначити, що Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (рішення у справі "Іатрідіс проти Греції, заява № 31107/96, п.58, ЄСНR 1999-ІІ). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі "Антріш проти Франції" від 22 вересня 1994 року та "Кушоглу проти Болгарії", заява № 48191/99, пп.49-62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити справедливий баланс між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи.

Також, відповідно до рішень Європейського суду від 09.06.2005 року по справі "Бакланов проти Російської Федерації", від 24 березня 2005 року по справі "Фрізен проти Російської Федерації" судом наголошується на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Протоколу №1 до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання публічної влади у право на повагу до власності має бути законним, держави уповноважені здійснювати контроль за використанням власності шляхом виконання законів. Більше того, верховенство права, одна з засад демократичної держави, втілюється у статтях Конвенції. Питання у тому, чи було досягнуто справедливої рівноваги між вимогами загального інтересу та захисту фундаментальних прав особи, має значення для справи лише за умови, що спірне втручання відповідало вимогам законності і не було свавільним.

В судовому засіданні ОСОБА_3 надала суду свідоцтво про право на спадщину за законом від 28.09.2016 року, відповідно до якого спадкоємцем майна, до складу якого увійшов вказаний автомобіль, після смерті ОСОБА_8 є вона, як дружина ОСОБА_3 , а відповідно до вимог статтей 1216, 1218, 1219, 1231,1268, 1269, 1296, 1297 ЦК України спадкові права є майновим об`єктом цивільного права, реалізувавши які, спадкоємець, незалежно від отримання ним свідоцтва про право на спадщину, набуває прав на спадкове майно (право володіння, користування), а з моменту оформлення права власності на майно) і право розпорядження ним.

Проте, слідчий та прокурор не зазначили та не подали суду документів, які підтверджують право власності ОСОБА_6 на автомобіль марки "MITSUBISHI CARIZMA", державний номерний знак НОМЕР_1 , чорного кольору, а також не навели та не подали суду конкретних фактів і доказів, що свідчать про те, що ОСОБА_6 володіла чи користувалася вказаним автомобілем.

Крім того, відповідно до положень п.7 ч.2 ст.131 КПК України арешт майна є одним з видів заходів забезпечення кримінального провадження, які застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

А за приписами ч.3 ст.132 КПК України щодо загальних правил застосування заходів забезпечення кримінального провадження застосування заходів кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що:

1) існує обгрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження;

2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора;

3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

За вимогами ч.4 ст.132 КПК України для оцінки потреб досудового розслідування слідчий суддя або суд зобов`язаний врахувати можливість без застосування заходу забезпечення кримінального провадження отримати речі і документи, які можуть бути використані під час судового розгляду для встановлення обставин у кримінальному провадженні.

Проте, ані слідчий, ані прокуро не довели передбачених ч.3 ст.132 КПК України обставин, і в першу чергу того, що існує обгрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів кримінального провадження відносно майна - автомобіля марки "MITSUBISHI CARIZMA", державний номерний знак НОМЕР_1 , чорного кольору.

Крім того, слідчий не усунув недолік, вказаний в ухвалі слідчого судді від 04.04.2017 року та не вказав в клопотанні спосіб накладення арешту, який він вважає за необхідним в даному кримінальному провадженні та жодним чином не обгрунтовує необхідність такого способу. Згідно з вимогами КПК України суд не може самостійно обирати спосіб накладення арешту. Разом із тим, суд звертає увагу на ту обставину, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя повинен врахувати, зокрема, розумність та співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження (п.5 ч.2 ст.173 КПК України). Без зазначення способу накладення арешту, який вважає за необхідне слідчий в межах даного кримінального провадження, суд позбавлений можливості перевірити співмірність обмеження права володіння вказаним автомбілем спадкоємця власника автомобіля, яка прийняла спадщину, ОСОБА_3 , та іншої особи, яка слідчим допитана як потерпіла ОСОБА_6 , завданням кримінального провадження. Відповідно до вимог ч.4 ст.173 КПК України суд зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до негативних наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.

Крім того, слідчим не наведено обгрунтованість існування та не доведено ризику можливості перепродажу та переоформлення автомобіля на іншу особу.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що оскільки слідчий у клопотанні не довів передбачених ч.3 ст.132 КПК України обставин, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим ч.1 ст.170 КПК України, то відсутні правові підстави для задоволення цього клотання слідчого.

На підставі вищевказаного, керуючись ст. ст. 171, 172, 369, 371, 372 КПК України, слідчий суддя -

Постановив:
Відмовити в задоволенні клопотання слідчого Вознесенського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Миколаївській області лейтенанта поліції ОСОБА_4 про арешт автомобіля "MITSUBISHI CARIZMA", реєстраційний номер НОМЕР_1 , чорного кольору, вилученого під час огляду 14.03.2017 року в громадянки ОСОБА_3 , яка мешкає за адресою: АДРЕСА_2 . Копію ухвали направити слідчому ОСОБА_4 , прокурору ОСОБА_5 , володільцю майна ОСОБА_3 , потерпілій ОСОБА_6 . Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Миколаївської області протягом 5 (п`яти) днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя Веселинівського районного суду Миколаївської області ОСОБА_1