Україна
Романівський районний суд Житомирської області
смт. Романів 12 травня 2017 року
В С Т А Н О В И В :
30 липня 2015 року на розгляд до Романівського районного суду Житомирської області надійшло клопотання прокурора про застосування до ОСОБА_8 примусових заходів медичного характеру у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку у зв`язку із вчиненням останнім кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 286 Кримінального кодексу України (далі КК України).
Дослідивши матеріали кримінального провадження, суд прийшов до переконання про відмову у застосуванні до ОСОБА_8 примусових заходів медичного характеру, виходячи з наступного.
За змістом частини 2 статті 512 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК України) судовий розгляд кримінального провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру завершується постановленням ухвали про застосування примусових заходів медичного характеру або про відмову в їх застосуванні.
Статтею 93 КК України визначено, що примусові заходи медичного характеру можуть бути застосовані судом до осіб: які вчинили у стані неосудності суспільно небезпечні діяння; які вчинили у стані обмеженої осудності злочини та які вчинили злочин у стані осудності, але захворіли на психічну хворобу до постановлення вироку або під час відбування покарання.
Відповідно до статті 94 КК України, видами примусових заходів медичного характеру є:
- надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку;
- госпіталізація до психіатричного закладу із звичайним наглядом;
- госпіталізація до психіатричного закладу з посиленим наглядом;
- госпіталізація до психіатричного закладу із суворим наглядом.
Частина 6 статті 94 КК України визначає, що якщо не буде визнано за необхідне застосування до психічно хворого примусових заходів медичного характеру, а також у разі припинення застосування таких заходів, суд може передати його на піклування родичам або опікунам з обов`язковим лікарським наглядом.
Абзацом 2 пункту 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 3 червня 2005 року №7 «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування», визначено, що оскільки в законодавстві про психіатричну допомогу не передбачено такого виду діяльності психіатричних закладів охорони здоров`я, як обов`язковий лікарський нагляд за особами, переданими судом на піклування родичам або опікунам, а піклування охоплює обов`язок лікування підопічного (статті 55, 67 Цивільного кодексу України), слід вважати, що у випадку, передбаченому частини 6 статті 94 КК, обов`язок забезпечити такій особі психіатричний лікарський нагляд (амбулаторний чи в умовах стаціонару) покладається не на психіатричний заклад, а безпосередньо на родичів чи опікунів, а тому не є примусовим наданням психіатричної допомоги чи примусовим лікуванням.
23 червня 2015 року Житомирської обласною психіатричною лікарнею № 1 на підставі постанови начальника СВ Романівського РВ УМВС України в Житомирській області проведено первинну комісійну амбулаторну судово-психіатричну експертизу ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_1 , який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 286 КК України.
Згідно висновку вказаної експертизи (№ 271-2015) ОСОБА_8 до вчинення діянь, які йому інкримінуються стороною обвинувачення (до 23 серпня 2012 року), будь-якими психічними захворюваннями не страждав та не перебував в тимчасовому хворобливому розладі психічної діяльності. Психічні ж порушення у ОСОБА_8 почали проявлятися саме після вчинення цих діянь.
Водночас у цьому ж висновку міститься інформація про наявність у ОСОБА_8 вираженої деменції внаслідок змішаного органічного (судинного та діабетичного) ураження головного мозку з порушенням психіки (галюцинаційний синдром), яка позбавляє його на даний час спроможності усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, а також зазначено про потребу в динамічному спостереженні неврологом, ендокринологом, психіатром, в амбулаторному лікуванні за місцем проживання та в догляді опікуном.
Ухвалою Романівського районного суду Житомирської області від 21 лютого 2017 року, для визначення стану психічного здоров"я ОСОБА_8 на даний час, було призначено судово-психіатричну експертизу.
Висновок судово-психіатричної експертизи № 94-2017 від 28 березня 2017 року підтвердив наявність у ОСОБА_8 вираженої деменції внаслідок змішаного органічного (судинного та діабетичного) ураження головного мозку з порушенням психіки (галюцинаційний синдром), яка позбавляє його на даний час спроможності усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними та визначено, що ОСОБА_8 в даний час застосування щодо нього примусових заходів медичного характеру не потребує у зв"язку з важким соматичним станом та тим, що за станом психічного здоров"я будь-якої суспільної небезпеки на теперішній час не представляє, але потребує в спостереженні опікуном з обов"язковим лікарським наглядом невролога, ендокринолога, психіатра та в амбулаторному лікуванні за місцем проживання на загальних підставах (частина 6 статті 94 КК України).
Враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку про безпідставність клопотання прокурора, оскільки передання психічно хворого на піклування родичам або опікунам з обов`язковим лікарським наглядом не є примусовим наданням психіатричної допомоги чи примусовим лікуванням.
Керуючись статтею 110, 371,372, 512 КПК України, суд,-
У застосуванні до ОСОБА_8 примусових заходів медичного характеру відмовити.
Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Житомирської області через Романівський районний суд Житомирської області протягом семи днів з дня отримання її копії.
Суддя ОСОБА_1