1Справа № 335/4083/17 1-кс/335/2783/2017
У Х В А Л А І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
19 квітня 2017 року місто Запоріжжя
Слідчий суддя Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_1 при секретарі ОСОБА_2 за участю скаржника ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , прокурора Прокуратури Запорізької області ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Запоріжжі скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність прокурора,
встановив:

До Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя звернувся ОСОБА_3 зі скаргою в якій просив скасувати постанову заступника начальника відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання державного обвинувачення у кримінальному провадженні прокуратури Запорізької області молодшого радника юстиції ОСОБА_5 про відмову в задоволенні клопотання про закриття кримінального провадження №0000025 від 26.01.2016 року за підозрою ОСОБА_3 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.368 КК України, зобов`язати уповноваженого прокурора у кримінальному провадженні внесеного до ЄРДР за №0000025 від 26.01.2016 року вчинити дії визначені п.1 ч.2 ст.283, п.2 ч.1, ч.4 ст.284 КПК України в частині підозри ОСОБА_3 та прийняти постанову про закриття кримінального провадження №0000025 від 26.01.2016 року.

До початку розгляду скаржником уточнена скарга, посилаючись на особливий порядок кримінального провадження, передбачений главою 37 КПК України, поросив зобов`язати вчинити дії по кримінальному провадженню прокурора Запорізької області.

Скарга обґрунтована тим, що у провадженні СУ ГУНП в Запорізькій області перебувають матеріали досудового розслідування №0000025 від 26.01.2016 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.368 КК України.

30.07.2016 року за результатами проведення досудового розслідування у вищезазначеному кримінальному провадженні слідчим СУ ГУНП в Запорізькій області старшим лейтенантом поліції ОСОБА_6 , була винесена постанова про закриття кримінального провадження №0000025 від 26.01.2016 року на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України.

Вищезазначена постанова в подальшому була скасована прокурором Запорізької області, а матеріали кримінального провадження направленні в СУ ГУНП в Запорізькій області для проведення подальшого досудового розслідування.

23.03.2017 року за погодженням із прокурором Запорізької області старшим радником юстиції ОСОБА_7 , слідчим СУ ГУНП в Запорізькій області капітаном поліції ОСОБА_8 , ОСОБА_3 було вручено письмове повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.368 КК України.

Органом досудового розслідування ОСОБА_3 підозрююся в тому, що у період з 22.01.2016 по 26.01.2016 року, діючи умисно, з корисливих мотивів, одержав від ОСОБА_9 неправомірну вигоду на загальну суму 500 000,00 (п`ятсот тисяч) гривень за вирішення питання стосовно реалізації та зпилу саду (фруктові дерева) ДП «ДГ «Відродження» ДДСДС НАААН» (багаторічні насадження), що розташований на площі 28 га (поле № НОМЕР_1 сівозміна №4).

Заявник вважає, що рішення про повідомлення і про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.368 КК України, прийнято передчасно та в порушення вимог КПК України. Прокурор, в порушення вимог ст.283, п.6 ч.1 ст.284 КПК України не виконав свій обов`язок щодо закриття кримінального провадження.

Не погоджуючись із вищезазначеною бездіяльністю уповноваженого прокурора у кримінальному провадженні № 0000025, скаржником 28.03.2017 року в порядку ст.220 КПК України направлено до прокуратури Запорізької області клопотання про закриття кримінального провадження, на підставі пункту 2 частини 1 статті 284 КПК України, однак зазначене клопотання залишено без задоволення.

Не погоджуючись з зазначеною постановою, діями (бездіяльністю) органу досудового розслідування, процесуального керівника скаржник звернувся до суду.

У судовому засіданні заявник та його захисник адвокат ОСОБА_4 підтримали скаргу, просили також скасувати оспорювану постанову прокурора та зобов`язати останнього у встановлені строки виконати вимоги ст.ст. 283, 284 КПК України та закрити кримінальне провадження.

Прокурор проти задоволення скарги заперечив, зазначивши, що підстави закриття кримінального провадження відсутні. При цьому, оголошення ОСОБА_3 підозри викликано вимогами досудового розслідування, також результатами проведених слідчих дій. А наділення останнього відповідним статусом дасть можливість досягти задач, що стоять перед кримінальним провадженням.

Заслухавши думку сторін кримінального провадження, дослідивши скаргу, матеріали подані в її обґрунтування, матеріали кримінального провадження, слідчий суддя доходить наступного висновку.

Встановлено, що 26.01.2016 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за 0000025 внесені відомості про вчинення кримінально правопорушення. Правова кваліфікація вчиненого - ч.4 ст.368, фабула: ОСОБА_3 у період з 22.01.2016 по 26.01.2016, діючи умисно, з корисливих мотивів, одержав від ОСОБА_9 неправомірну вигоду на загальну суму 500 000,00 (п`ятсот тисяч) гривень за вирішення питання стосовно реалізації та зпилу саду (фруктові дерева) ДП «ДГ «Відродження» ДДСДС НАААН» (багаторічні насадження), що розташований на площі 28 га (поле № НОМЕР_1 сівозміна №4).

У кримінальному провадженні 23.03.2017 року за погодженням із прокурором Запорізької області старшим радником юстиції ОСОБА_7 , слідчим СУ ГУНП в Запорізькій області капітаном поліції ОСОБА_8 , ОСОБА_3 було вручено письмове повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.368 КК України.

Скаржник вважає, що рішення про повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.368 КК України прийнято передчасно та в порушення вимог КПК України. В подальшому, прокурор, в порушення вимог ст.283, п.6 ч.1 ст.284 КПК України не виконав свій обов`язок щодо закриття кримінального провадження відносно ОСОБА_3 .

Не погоджуючись з вказаною бездіяльністю ОСОБА_3 28.03.2017 року звернувся до прокурора з клопотанням про закриття кримінального провадження.

Відповідно до ст.220 КПК України клопотання сторони захисту про виконання будь-яких процесуальних дій слідчий, прокурор зобов`язаний розглянути в строк не більше трьох днів з моменту подання і задовольнити їх за наявності відповідних підстав. Про результати розгляду клопотання повідомляється особа, яка заявила клопотання. Про повну або часткову відмову в задоволенні клопотання виноситься вмотивована постанова, копія якої вручається особі, яка заявила клопотання, у а у разі неможливості вручення з об`єктивних причин - надсилається їй.

Постановою прокурора відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання державного обвинувачення у кримінальному провадженні прокуратури Запорізької області молодшого радника юстиції ОСОБА_5 від 03.04.2017 року у задоволенні клопотання було відмовлено, кримінальне провадження не закрите.

Зазначена постанова від 03.04.2017 року про відмову в задоволенні клопотання є необґрунтованою, прийнятою з порушеннями норм чинного законодавства, з огляду на наступне.

Процесуальний керівник в силу вимог ст.ст. 3, 8, 19, 62, 68 Конституції України, ст.ст. 2, 8, 9, 28 КПК України не забезпечив швидке, повне та неупереджене розслідування кримінального провадження №0000025 від 26.01.2016 року, в частині того, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, а жоден невинуватий не був обвинувачений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Як встановлено вище, в ході досудового розслідування по кримінальному провадженню №0000025 від 26.01.2016 року, ОСОБА_3 23.03.2017 була оголошена підозра у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.368 КПК України. Разом із тим, це кримінальне провадження розслідується проти скаржника вже більше року.

Поняття «обвинувачення» трактується достатньо широко: як «офіційне повідомлення, виходить від компетентного державного органу та містить вказівку на вчинення кримінально-караного правопорушення». Це може бути і арешт, і початок слідства, коли особу притягують як підозрювану, і повідомлення про кримінальне переслідування.

Крім того, «у ряді випадків воно може приймати форму інших заходів, що передбачають таке твердження і що таким чином впливають на положення підозрюваного» (рішення Європейського суду з прав людини від 27.02.1980 року по справі Deweer, Series A: Judgements and Decisions, Volume 35 (1980), P.24; рішення Європейського суду з прав людини по справі Eckle v. Germany, 1982).

У справі «Меріт проти України» (п.70 рішення від 30.03.2004), Європейський суд з прав людини зазначив, що обґрунтування, надане Урядом в оцінці тривалості провадження, не відповідає прецедентній практиці Суду. Він нагадує, що у кримінальних справах «розумний строк», передбачений статтею 6 §1 Конвенції, починається з того часу, коли особі було пред`явлено обвинувачення; це може статись як до моменту розгляду справи в суді, так і з дня арешту, дня, коли відповідна особа була офіційно повідомлена, що проти неї висунуте обвинувачення у справі, або з дня, коли було розпочато попереднє слідство (досудове розслідування).

У практиці Європейського суду з прав людини таким обвинуваченням визнається арешт, офіційне повідомлення про намір переслідувати у кримінальному порядку, а також початок попереднього розслідування (рішення Європейського суду з прав людини від 27.06.1968 по справі Wemhoff, P.26; рішення ЄСПЛ від 27.06.1968 по справі Neumeiser, Р 41; рішення Європейського суду з прав людини від 16.07.1974 по справі Ringesein, P.45).

В Україні, зазвичай, таким першим офіційним повідомленням, як зазначає Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних та кримінальних справ у Постанові Пленуму від 17.10.2014 року №11 «Про деякі питання дотримання розумних строків розгляду судами цивільних, кримінальних справ і справ про адміністративні правопорушення», є повідомлення про підозру і відповідно, «розумний строк» з цього моменту починає обраховуватись, як період досудового розслідування.

У даному кримінальному провадженні тривалість досудового розслідування щодо ОСОБА_3 слід рахувати з часу внесення до ЄРДР даних про його, як особу, яка вчинила злочин, а це 26.01.2016 року.

Відповідно до ч.1 ст.276 КПК України повідомлення про підозру обов`язково здійснюється в порядку, передбаченому статтею 278 цього Кодексу, у випадках, зокрема, наявності достатніх доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Як вбачається з фабули витягу кримінального провадження №0000025, ще в січні 2016 року вказано на ОСОБА_3 , як на особу яка вчинила злочин. Протягом всього часу останній перебував під слідством, проте в супереч вимогам закону підозра останньому не вручалася.

Відповідно до вимог ч.2 цієї статті у випадках, передбачених частиною першою цієї статті, слідчий, прокурор або інша уповноважена службова особа (особа, якій законом надано право здійснювати затримання) зобов`язані невідкладно повідомити підозрюваному про його права, передбачені статтею 42 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Згідно положень ст.19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За приписами ст.63 Конституції України та ст.17 КПК України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Підозра, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Статтею 68 Конституції України визначено, що кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

У відповідності до принципів і засад, гарантованих ст.3 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Згідно ст.2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Статтею 8 КПК України встановлено, що кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 4, 5, 6 ст.9 КПК України під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

У разі якщо норми цього Кодексу суперечать міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, застосовуються положення відповідного міжнародного договору України.

Кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

У випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу.

З викладеного слід зробити висновок, що маючи достатні підстави для оголошення підозри ОСОБА_3 , ще з моменту повідомлення про злочин, але не виконання слідчим та прокурором вимог, передбачених ст.276 КПК України, дало можливість останнім протягом останнього року здійснювати досудове розслідування, лише у цьому провадженні, відносно скаржника, розміщуючи його прізвище в ЄРДР, як особи яка вчинила тяжкий злочин.

Зазначені дії не відповідають загальним засадам та завданню, що стоїть перед кримінальним провадженням.

Разом з тим, досудовим розслідуванням у межах даного провадження вже встановлено всі фактичні обставини справи, а стороною обвинувачення було надано належну оцінку таким фактам. За результатами досудового розслідування слідчим СУ ГУ НП в Запорізькій області 30.07.2016 року було прийнято обґрунтоване та законне процесуальне рішення про закриття кримінального провадження №0000025 від 26.01.2016 на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України.

Зазначені обставини, також спростовують доводи прокурора, викладені у оскаржуваній постанові про відмову у задоволенні клопотання про закриття кримінального провадження.

Відповідно до ч.1 ст.219 КПК України досудове розслідування повинно бути закінчено протягом двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину. При цьому, з урахуванням можливого продовження строку, загальний строк досудового розслідування згідно з ч.2 ст.219 КПК України не може перевищувати дванадцяти місяців із дня повідомлення особі про підозру у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину.

Разом із тим, ст.28 КПК України встановлено, що під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Розумними вважаються строки, що є об`єктивно необхідними для виконання процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень. Проведення досудового розслідування у розумні строки забезпечує прокурор. Кожен має право, щоб обвинувачення щодо нього в найкоротший строк або стало предметом судового розгляду, або щоб відповідне кримінальне провадження щодо нього було закрите.

Слідчі (розшукові) дії не можуть проводитися після закінчення строків досудового розслідування, крім їх проведення за дорученням суду у випадках, передбачених ч.3 ст.333 КПК України.

Будь-які слідчі (розшукові) або негласні слідчі (розшукові) дії, проведені з порушенням цього правила, є недійсними, а встановлені внаслідок них докази - недопустимими (ч.8 ст.223 КПК України).

Згідно ст.113 КПК України процесуальні строки - це встановлені законом або відповідно до нього прокурором, слідчим суддею або судом проміжки часу, у межах яких учасники кримінального провадження зобов`язані (мають право) приймати процесуальні рішення чи вчиняти процесуальні дії.

Будь-яка процесуальна дія або сукупність дій під час кримінального провадження мають бути виконані без невиправданої затримки і в будь-якому разі не пізніше граничного строку, визначеного відповідним положенням цього Кодексу.

У клопотанні до прокурора ОСОБА_3 ставив питання про закриття кримінального провадження у зв`язку з відсутністю складу злочину. Процесуальними підставами цього клопотання є норма пункту 2 частини 1 статті 284 КПК України, згідно з якою, кримінальне провадження закривається в разі, якщо встановлена відсутність у діянні складу кримінального правопорушення.

Розглядаючи питання, чи були наявні матеріально-правові і фактичні підстави для задоволення клопотання, слідчий суддя виходить, перш за все, з приписів частини 1 статті 11, частини 2 статті 18, диспозиції частини 3 статті 368, примітки 1 до статті 364 КК України.

Вказані вище положення визначають, що:

- злочином є передбачене КК України суспільно небезпечне винне діяння (дія або бездіяльність), вчинене суб`єктом злочину;

- спеціальним суб`єктом злочину є фізична осудна особа, яка вчинила у віці, з якого може наставати кримінальна відповідальність, злочин, суб`єктом якого може бути лише певна особа;

- суб`єкт злочину, передбаченого частиною 3 статті 368 КК України, є спеціальним, за цією статтею можливо кваліфікувати лише діяння, вчинене службовою особою;

- службовими особами у статті 368 КК України є особи, які постійно, тимчасово чи за спеціальним повноваженням здійснюють функції представників влади чи місцевого самоврядування, а також обіймають постійно чи тимчасово в органах державної влади, органах місцевого самоврядування, на державних чи комунальних підприємствах, в установах чи організаціях посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських функцій, або виконують такі функції за спеціальним повноваженням, яким особа наділяється повноважним органом державної влади, органом місцевого самоврядування, центральним органом державного управління із спеціальним статусом, повноважним органом чи повноважною особою підприємства, установи, організації, судом або законом.

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 284 КПК України, кримінальне провадження закривається в разі, якщо встановлена відсутність у діянні складу кримінального правопорушення.

За таких обставин, у прокурора існували підстави для задоволення обґрунтованого клопотання захисника про закриття кримінального провадження. Прокурором, який був обізнаний із нормативно-правовими актами, копії яких було додано до клопотання про закриття кримінального провадження, вказані підстави залишені поза увагою.

Постанова прокурора від 03.04.2017 року про відмову в задоволенні клопотання у своїй мотивувальній частині містить лише окремі доводи клопотання, після чого міститься цитата з повідомлення про підозру. Відповідно до пункту 2 частини 5 статті 110 КПК України, мотивувальна частина постанови прокурора повинна містити зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови, мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення цього Кодексу, тобто таке процесуальне рішення повинно бути достатньо мотивованим та обґрунтованим, зрозумілим для особи, яка звернулась із клопотанням, в частині відмови у задоволенні її прохання. Натомість, в постанові прокурора не міститься ні аналізу доказів, доданих до клопотання скаржника, ні обґрунтування висновку по суті клопотання, ні посилання на складену практику в розгляді зазначеної категорії справ.

Оскільки підстави для задоволення клопотання існували, прокурор не виконав ту частину обов`язку, зазначеного в частині 1 статті 220 КПК України, яка зобов`язує його задовольнити клопотання сторони захисту, за наявності відповідних підстав. Постанова про відмову в задоволенні клопотання свідчить лише про факт його розгляду, проте не свідчить про виконання обов`язку задовольнити клопотання за наявності відповідних підстав.

Отже, посилання скаржника на те, що всупереч приписам частини 1 статті 220 і пункту 1 частини 2 статті 283 КПК України прокурор не задовольнив обґрунтоване клопотання захисника, підтвердилися. За таких обставин, скарга підлягає задоволенню, бездіяльність прокурора підлягає визнанню протиправною, а прокурора належить зобов`язати до вчинення дій, передбачених частиною 1 статті 220, пунктом 1 частини 2 статті 283 КПК України.

Оскільки факт прийняття прокурором постанови від 03.04.2017 року про відмову в задоволенні клопотання захисника перешкоджає прокуророві виконати вимоги ухвали слідчого судді, повторно розглянувши і задовольнивши клопотання, то з огляду на наведені доводи і приписи, то, з метою захисту права підозрюваного, передбаченого частиною 5 статті 28 КПК України, а також забезпечення обов`язковості та безумовного виконання судового рішення (як це визначено частиною 2 статті 21 КПК України), постанову прокурора про відмову в задоволенні клопотання захисника належить скасувати як незаконну і необґрунтовану.

Відповідно до частини 1 статті 24 КПК України, кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

У відповідності до вимог пункту 1 частини 1 статті 303 КПК України, на досудовому провадженні може бути оскаржена, зокрема, бездіяльність прокурора, яка полягає у нездійсненні процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк.

Згідно з частиною 2 статті 307 КПК України, ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: скасування рішення слідчого чи прокурора; зобов`язання припинити дію; зобов`язання вчинити певну дію; відмову у задоволенні скарги.

При розгляді даної скарги враховано і те, що у кримінальному провадженні №0000025 слідчим після шестимісячного досудового розслідування прийнято рішення про закриття кримінального провадження за відсутністю складу злочину в діях ОСОБА_3 , зазначене рішення було схвалено процесуальним керівником.

Приймаючи ж рішення про скасування вищевказаної постанови та оголошення підозри, прокурор об`єктивно не володів новими даними чи обставинами, оскільки слідчі дії з моменту закриття кримінального провадження, а це з 30.07.2016 року і до розгляду даної скарги, окрім повторного допиту потерпілого, не проводилися.

Керуючись ст.ст. 303-309 КПК України,
ухвалив:

Скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність прокурора задовольнити.

Постанову прокурора відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання державного обвинувачення у кримінальному провадженні прокуратури Запорізької області молодшого радника юстиції ОСОБА_5 від 03.04.2017 року про відмову в задоволенні клопотання про закриття кримінального провадження №0000025 від 26.01.2016 року за підозрою ОСОБА_3 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.368 КК України скасувати.

Зобов`язати прокурора Запорізької області вчинити дії визначені п.1 ч.2 ст.283, п.2 ч.1, ч.4 ст.284 КПК України в частині підозри ОСОБА_3 , розглянути і за наявності підстав прийняти постанову про закриття кримінального провадження №0000025 від 26.01.2016 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: ОСОБА_1