УКРАЇНА
Апеляційний суд Житомирської області

Справа №274/4180/16-к Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ч.3 ст.15, ч.3 ст.185 КК України Доповідач ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 березня 2017 року Апеляційний суд Житомирської області в складі:
головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретаря ОСОБА_5 ,
за участю: прокурора ОСОБА_6 ,
потерпілої ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
обвинуваченого ОСОБА_9 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі кримінальне провадження №274/4180/16-к за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 09 грудня 2016 року відносно
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15, ч.3 ст.185 КК України,
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_9 просить змінити вирок суду першої інстанції в зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, та застосувавши до нього положення ст.69 КК України, призначити більш м`яке покарання ніж передбачено законом з випробуванням, згідно ст.75 КК України. Звертає увагу на те, що він критично оцінив на досудовому слідстві свою протиправну поведінку, через повне визнання своєї вини у вчиненні злочину та готовність нести кримінальну відповідальність. На досудовому слідстві і в залі судового засідання активно сприяв розкриттю злочину, беззаперечно виконував усі слідчі дії, які були визначені досудовим слідством, та передбачені чинним законодавством. Має постійне місце проживання, за яким характеризується виключно позитивно, матеріальної шкоди злочином не завдано, потерпіла не має жодних претензій до нього за відсутності з її боку цивільного позову. Зазначає, що страждає хронічними захворюваннями-гепатит С та гепатит-В, напередодні втратив свого батька, який помер. Визнає свою вину і щиросердно розкаюється у скоєному. При вирішенні питання про призначення йому міри покарання, просить належно врахувати обставини, які пом`якшують покарання та характеризують знижений ступінь суспільної небезпеки, його молодий вік, щиросердне каяття та активне сприяння досудовому слідству та суду в розкритті злочину та встановленні істини по справі, тяжкість злочину та особу засудженого.
В запереченні на апеляційну скаргу прокурор наголошує на законності та обґрунтованості вироку суду першої інстанції та просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги обвинуваченого.
Згідно вироку суду першої інстанції, ОСОБА_9 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15, ч.3 ст.185 КК України та призначено покарання у виді 3 років позбавлення волі.
До вступу вироку в законну силу міру запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_9 залишено у виді застави.
Строк відбуття покарання обвинуваченому ОСОБА_9 обчислено з моменту приведення вироку до виконання.
Відповідно до ч.5 ст.72 КК України зараховано ОСОБА_9 в строк відбуття покарання строк його попереднього ув`язнення з 09.07.2016 р. по 14.07.2016 р. з розрахунку, що одному дню попереднього ув`язнення відповідає два дні позбавлення волі.
Цим же вироком, ОСОБА_10 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15, ч.3 ст.185 КК України та призначено покарання у виді 3 років позбавлення волі.
На підставі ст.75 КК України звільнено обвинуваченого ОСОБА_10 від відбування покарання з випробуванням протягом дворічного іспитового строку, якщо він протягом визначеного судом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.
На підставі ч.1 ст.76 КК України зобов`язано ОСОБА_10 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти вказаний орган про зміну місця проживання та роботи.
Стягнуто з ОСОБА_9 та ОСОБА_10 на користь держави в особі Житомирського НДЕКЦ МВС України по 747,66 грн. судових витрат, пов`язаних із залученням експерта.
Відповідно до вироку суду першої інстанції, ОСОБА_9 , будучи раніше судимим за вчинення корисливих злочинів, судимість за які не знята та не погашена у встановленому законом порядку, на шлях виправлення не став та вчинив новий корисливий злочин.
Так, 08.07.2016 р. приблизно о 16 годині ОСОБА_9 по вул. Озерній в м. Бердичеві зустрівся з ОСОБА_10 , який запропонував йому вчинити крадіжку з приватного будинку, на що ОСОБА_9 погодився.
Цього ж дня, о 22 годині ОСОБА_9 за попередньою змовою з ОСОБА_10 , з метою реалізації спільного злочинного умислу, направленого на таємне викрадення чужого майна, підійшли до буд. АДРЕСА_2 , де ОСОБА_10 витягнув скло з вікна, через яке спільно з ОСОБА_9 проникли до будинку, в якому знаходилось майно, належне ОСОБА_7 , а саме:
- газовий котел „Термо Бар вартістю 6000 гривень:
- телевізор «Голдстар» вартістю 300 гривень;
- пилосос Самсунг вартістю 800 гривень;
- алюмінієві карнизи у кількості 2 штук вартістю 150 гривень кожен на загальну суму 300 гривень;
- чавунна ванна вартістю 900 гривень;
- два подовжувачі довжиною 5 м. вартістю 120 гривень кожен на загальну суму 240 гривень;
- буси пластмасові вартістю 100 гривень, які Поліщук БО поклав до кишені своїх штанів.
Однак, ОСОБА_9 разом з ОСОБА_10 свій злочинний намір не змогли довести до кінця, з обставин, які не залежали від їх волі, оскільки на місці вчинення злочину були затриманні працівниками охоронної фірми ТОВ „ДІВІКС.
Своїми умисними діями, які виразились у незакінченому замаху на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчиненому повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднаному з проникненням у житло, ОСОБА_9 вчинив злочин, передбачений ч. 3 ст.15, ч. 3 ст.185 КК України.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення потерпілої, яка частково підтримала апеляцію обвинуваченого, пояснення обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника в підтримку апеляційної скарги, думку прокурора, яка просила вирок суду залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, а також вирок суду першої інстанції в межах, передбачених ст.404 КПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого не підлягає до задоволення з таких підстав.
Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_9 , правильність встановлених фактичних обставин кримінального провадження та правова кваліфікація його дій за ч.3 ст.15, ч.3 ст.185 КК України, ніким з учасників судового розгляду не оскаржується, визнавались обвинуваченим під час судового розгляду в суді першої інстанції, а тому наведені обставини апеляційним судом не перевіряються.
Цим же вироком засуджено ОСОБА_10 , при цьому, в цій частині вирок суду першої інстанції будь-ким з учасників провадження не оскаржується, а тому в апеляційному порядку не перевіряється.
Як передбачено ст.414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
Згідно з вимогами ст.50 КК України, покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи, яка вчинила злочин, та попередження вчиненню нею нових злочинів.
Відповідно до ч.2 ст.65 КК України, призначаючи покарання, суд повинен враховувати ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Вирішуючи питання призначення покарання, суд першої інстанції виходив з вимог ст.65 КК України, ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, даних про особу обвинуваченого та з урахуванням всіх обставин провадження.
Викладені в апеляційній скарзі доводи на пом`якшення покарання, а так само і докази, які містяться в матеріалах кримінального провадження, щодо особи обвинуваченого ОСОБА_9 , зокрема те, що він по місцю відбування покарання характеризується виключно негативно та посередньо за місцем проживання, раніше неодноразово судимий (в останнє - 27.04.2012 року Дарницьким районним судом м. Києва за ст.186 ч.2 КК України до 4 років позбавлення волі, звільнений 18.11.2015 року по відбуттю строку покарання), вчинив новий умисний злочин, який є тяжким, має на утримані малолітню дитину, хворіє на хронічний вірусний гепатит, щиро розкаявся, що є обставиною, що пом`якшує покарання, за наявності обставини, обтяжуючої покарання, а саме рецидиву злочинів, достатньо були враховані судом першої інстанції при призначенні обвинуваченому покарання.
На думку апеляційного суду, вище наведені обставини в своїй сукупності виключають підстави пом`якшення обвинуваченому покарання, в тому числі і із застосуванням ст.ст.69, 75 КК України.
Призначене обвинуваченому ОСОБА_9 покарання у виді 3 років позбавлення волі, яке за розміром відповідно до санкції інкримінованого йому кримінального правопорушення є мінімально можливим, є необхідним й достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових правопорушень, що на переконання апеляційного суду відповідає справедливості і меті покарання.
Тобто, апеляційні доводи обвинуваченого про невиправдану суворість призначеного покарання є необґрунтованими. Ухвалений судом першої інстанції вирок в частині призначення обвинуваченому покарання є законним, обґрунтованим і вмотивованим, підстави для його скасування чи зміни відсутні.
Керуючись ст.ст.404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд, -
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_9 залишити без задоволення, а вирок Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 09 грудня 2016 року відносно ОСОБА_9 без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її оголошення.
Судді :