Суворовський районний суд міста Одеси
Справа № 523/3183/17
Провадження №1-кп/523/412/17
У Х В А Л А

24.07.2017 року м. Одеса

Суворовський районний суд м. Одеси під головуванням судді ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_3 , потерпілого ОСОБА_4 , його представника адвоката ОСОБА_5 , обвинуваченої та її захисника адвоката ОСОБА_6 , під час судового розгляду кримінального провадження із звинувачення ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України,

в с т а н о в и в:
ОСОБА_7 обвинувачується в порушенні вимог пунктів 2.3., 12.1., 12.3. Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306, а саме в тому, що о 17 годині 00 хвилин 19 квітня 2012 року керуючи автомобілем марки «ЗАЗ Daewoo Sens», н.з. НОМЕР_1 , із швидкістю 90-97 км/год. по вул. Академіка Воробйова в м. Одесі в напрямку від вул. Слобідська до вул. Войкова, діючи необережно, маючи реальну та об`єктивну можливість на достатній відстані автомобіль марки «KIA Rio», н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_4 , який рухався попереду у попутному з нею напрямку та здійснював лівий розворот, заздалегідь увімкнувши лівий світловий покажчик повороту, належним чином не оцінила дорожню ситуацію, не маючи перешкод технічного або іншого характеру, за умовою руху з допустимою швидкістю 60 км/год. маючи технічну можливість уникнути зіткнення з останнім автомобілем, умисно продовжила рух із значним перевищенням швидкості, чим позбавила себе можливості своєчасно застосувати гальмування та намагаючись об`їхати цей транспортний засіб зліва, здійснила необґрунтований маневр виїзду на смугу зустрічного руху, де допустила зіткнення передньою частиною керованого нею автомобіля марки «ЗАЗ Daewoo Sens» з лівою боковою частиною автомобіля марки «KIA Rio».
Внаслідок зазначеної дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_4 отримав тяжкі тілесні ушкодження за критерієм небезпеки для життя, та розлад здоров`я, пов`язаний із стійкою втратою працездатності не менше, ніж на одну третину.

Представником потерпілого адвокатом ОСОБА_5 заявлено клопотання, підтримане прокурором та потерпілим, про застосування стосовно ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обґрунтоване: її намаганнями уникнути відповідальності за вчинене шляхом звинувачення в цьому іншої особи, фактом перебування в розшуку, ризиком неправомірного впливу на недопитаних потерпілого і свідків, тяжкістю вчиненого діяння з одночасним перебуванням в стані алкогольного сп`яніння, невизнанням вини, відсутністю каяття, не виконанням моральних зобов`язань, пов`язаних з добровільним відшкодуванням заподіяної потерпілому шкоди.

З`ясувавши заперечення сторони захисту суд дійшов наступного.

Згідно з положеннями частин 1 та 2 ст.331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення має право своєю ухвалою обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ст.ст.177 та 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується у разі, якщо сторона обвинувачення доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, не зможе запобігти ризикам, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачена не виконає покладені на неї процесуальні обов`язки, а також для запобігання її спробам: переховуватися від суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення.

Тримання під вартою може бути застосовано, зокрема, до не судимої особи, яка підозрюється у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Санкція ч.2 ст.286 КК України передбачає можливість призначення ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років.

Проте, тяжкість злочину законом не визначається підставою для застосування будь-якого виду запобіжного заходу, а не тільки тримання під вартою, і при цьому, за своєю правовою природою запобіжний захід не є кримінальним покаранням.
Оцінюючи доводи сторони обвинувачення про наявність доказів в обґрунтування існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України, у взаємозв`язку із тим, що більш м`які запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, не зможуть забезпечити подальшу належну поведінку обвинуваченої та виконання нею процесуальних обов`язків в межах даного кримінального провадження, суд вважає, що ці доводи в даний час не є переконливими.

Так, доводи про намаганнями уникнути відповідальності за вчинене шляхом звинувачення в цьому іншої особи та неправомірне перешкоджання ОСОБА_7 встановленню істини в провадженні є передчасними, оскільки не підтверджені жодним об`єктивним доказом.
Незважаючи на наявність процесуального рішення слідчого про зупинення досудового розслідування та оголошення ОСОБА_7 в розшук в період з 25 січня 2017 року до 1 лютого 2017 року суд констатує, що відсутність в даному судовому засіданні документів, якими б підтверджувалися факти її належного повідомлення слідчим про час і місце проведення за її участю процесуальних дій, в сукупності з отриманими категоричними поясненнями обвинуваченої про недотримання слідчим порядку такого виклику, дають суду підстави також вважати такий довід сторони обвинувачення як необґрунтований.
Окрім того, як вбачається з ухвали слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 3 лютого 2017 року правова оцінка вищезазначеним доводам сторони обвинувачення вже була надана під час розгляду аналогічного клопотання, в результаті чого слідчий суддя не знайшов достатніх підстав для ув`язнення ОСОБА_7 .
В наступний період часу будь-яких нових фактів можливого недотримання обвинуваченою своїх процесуальних обов`язків не встановлено.
Можливе невизнання ОСОБА_7 вини у вчиненні інкримінованого їй злочину та нездійснення добровільного відшкодування заявлених до неї вимог в даний час не мають вирішального значення в питанні застосування до неї запобіжного заходу, оскільки вищезазначене, до остаточного вирішення по суті даного кримінального провадження, є її правом, а не обов`язком, який би спричинював будь-які негативні для обвинуваченої правові наслідки.
Крім того, слід також визнати і міцність соціальних зв`язків ОСОБА_7 , яка проживає у незареєстрованих шлюбних відносинах на житловій площі співмешканця, виховує спільну малолітню дитину, є офіційно працевлаштованою, не судимою особою, в даний час перебуває у соціальній відпустці.

Керуючись ст.ст.176-178,183,193,331 КПК України, суд,
п о с т а н о в и в:
В задоволенні клопотання представника потерпілого адвоката ОСОБА_5 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченої у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, ОСОБА_7 - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає. Заперечення щодо неї можуть бути викладені в апеляційній скарзі на остаточне прийняте в кримінальному провадженні судове рішення.

Повний текст ухвали буде складений не пізніше п`яти діб з дня оголошення резолютивної частини та оголошений учасникам судового провадження в наступному судовому засіданні.

Головуючий ОСОБА_1