Ухвала
іменем україни

08 серпня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду
цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: при секретарі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у судовому засіданні касаційні скарги заступника прокурора Житомирської області та засудженого ОСОБА_5 на вирок Апеляційного суду Житомирської області від 21 лютого 2017 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001399, за обвинуваченням
ОСОБА_5 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Руданці Кам`янобуського району Львівської області, що мешкає по АДРЕСА_1 , такого, що не має судимості,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК,
за участю прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
засудженого ОСОБА_5 ,
в с т а н о в и л а:
Вироком Новоград Волинського районного суду Житомирської області від 16 грудня 2016 року, ОСОБА_5 засуджено за ч. 2 ст. 286 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки з позбавлення права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.
На підставі ст. 75 КК ОСОБА_5 звільнено від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 2 роки з покладенням на нього обов`язків, передбачених пунктами 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК.
Вирішено долю речових доказів у кримінальному провадженні.
Вироком апеляційного суду скасовано вирок суду першої інстанції в частині призначення покарання. Постановлено вважати ОСОБА_5 засудженим за ч. 2 ст. 286 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки. У решті вирок залишено без зміни.
У касаційній скарзі прокурор просить скасувати вирок апеляційного суду і призначити новий розгляду у суді апеляційної інстанції у зв`язку з порушенням вимог кримінального процесуального закону та невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості. Вказує на те, що вирок апеляційного суду не відповідає вимогам статей 370, 374, 420 КПК, оскільки висновок про визнання призначеного судом першої інстанції ОСОБА_5 покарання м`яким і скасування рішення про його відбування з випробуванням суперечить самостійному зменшенню апеляційним судом розміру покарання з чотирьох років позбавлення волі до трьох. Зазначає, що апеляційний суд не врахував таких обставин, як: значне порушення засудженим Правил Дорожнього руху, вік потерпілої, сумнівність щирості каяття ОСОБА_5 , а також наслідки кримінального правопорушення. Стверджує, що суд апеляційної інстанції безпідставно в резолютивній частині вироку не прийняв рішення про визнання ОСОБА_5 винним у пред`явленому обвинуваченні.
Засуджений ОСОБА_5 у касаційній скарзі просить скасувати вирок апеляційного суду та пом`якшити призначене йому покарання, звільнивши від його відбування з випробуванням на підставі ст. 75 КК. Вважає, що апеляційний суд при призначенні покарання недостатньо врахував низку пом`якшуючих обставин таких, як: щире каяття, сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування шкоди, думку потерпілих, які просили не позбавляти його волі, а також незадовільний стан його здоров`я, інвалідність 2 групи та утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, та батька похилого віку. Наразі зазначає, що раніше він не притягався до кримінальної та адміністративної відповідальності, понад тридцять років працює священиком в церкві та має позитивні характеристики зі сторони церковної громади, сільської ради та церковного керівництва.
На касаційну скаргу заступника прокурора Житомирської області надійшло заперечення від засудженого ОСОБА_5 , в якому він стверджує про безпідставність викладених у скарзі доводів, у зв`язку з чим просить залишити її без задоволення.
Згідно з вироком суду, 19 серпня 2016 року близько 12.30 год ОСОБА_5 , керуючи автомобілем RENAULTLogan, p.н. НОМЕР_1 , рухаючись по 216 км автодороги Київ-Чоп в с. Нова Романівка Новоград-Волинського району Житомирської області, в порушення вимог пунктами 2.3 б); 12.1; 12.3; 12.4; 18.1; 18.4 Правил дорожнього руху на нерегульованому пішохідному переході вчинив наїзд на пішохода ОСОБА_8 . Внаслідок дорожнього транспортної пригоди потерпіла отримала тяжкі тілесні ушкодження за ознакою небезпеки для життя в момент заподіяння, від яких загинула в кареті швидкої допомоги.
Заслухавши доповідь судді, пояснення засудженого ОСОБА_5 та його захисника на підтримку касаційної скарги засудженого, та які заперечили проти задоволення скарги прокурора, позицію прокурора, яка частково підтримала скаргу прокурора і заперечила проти задоволення касаційної скарги засудженого ОСОБА_5 , перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у скаргах доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга прокурора задоволенню не підлягає, а касаційна скарга засудженого підлягає задоволенню з огляду на таке.
Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК і правильність кваліфікації його дій у касаційних скаргах не оспорюються.
Разом з тим, доводи касаційної скарги засудженого ОСОБА_5 щодо суворості призначеного йому покарання, колегія суддів вважає обґрунтованими.
Відповідно до вимог ст. 65 КК, при призначенні покарання суду необхідно враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Згідно зі ст. 75 КК, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Як видно із матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції з урахуванням обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_9 кримінального правопорушення, призначив йому за ч. 2 ст. 286 КК покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки, від відбування якого звільнив на підставі ст. 75 КК.
Апеляційний суд, скасовуючи вирок місцевого суду в частині звільнення ОСОБА_9 від відбування призначеного йому покарання на підставі ст. 75 КК та постановляючи свій вирок, визнав таке звільнення невідповідним ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та його особі.
Разом з тим, перевіркою матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_5 раніше не судимий, на обліку у лікарів психіатра і нарколога не перебуває, працює священиком, має позитивні характеристики зі сторони церковної громади, сільської ради та церковного керівництва, хворіє на цукровий діабет та є інвалідом ІІ групи. При цьому, ОСОБА_5 щиро розкаявся у скоєному, добровільно відшкодував завдану шкоду і потерпілі не мають до нього жодних претензій. Крім того, з письмовою заявою до касаційного суду звернулася потерпіла ОСОБА_10 , в якій просить урахувати її позицію і не позбавляти волі засудженого ОСОБА_11 .
Отже, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, наслідки, що настали, особу засудженого та його відношення до вчиненого злочину й позицію потерпілих, а також інші наведені вище обставини, які пом`якшують покарання, колегія суддів вважає, що виправлення засудженого ОСОБА_11 можливе без відбування призначеного йому покарання в місцях позбавлення волі.
З урахуванням викладеного колегія суддів вважає за необхідне змінити вирок апеляційного суду та звільнити ОСОБА_11 від відбування призначеного йому покарання в межах визначеного апеляційним судом строку позбавлення волі з випробуванням на підставі ст. 75 КК та призначенням відповідного іспитового строку, а також покладенням на нього певних обов`язків, передбачених частинами 2-4 ст. 76 КК.
З уваги на таке, колегія суддів вважає доводи щодо м`якості призначеного основного покарання засудженому ОСОБА_12 необґрунтованими, а відтак відсутні підстави для задоволення касаційної скарги прокурора.
Керуючись п. 6 Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 1402-VIII від 02 червня 2016 року, а також статтями 433, 434, 436 КПК, колегія суддів
у х в а л и л а:
Касаційну скаргу заступника прокурора Житомирської області залишити без задоволення.
Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_5 задовольнити.
Вирок Апеляційного суду Житомирської області від 21 лютого 2017 року щодо ОСОБА_5 змінити.
На підставі ст. 75 КК звільнити ОСОБА_5 від відбування призначеного йому цим судом основного покарання за ч. 2 ст. 286 КК з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 3 роки, поклавши на нього обов`язки, передбачені пунктами 2-4 ч. 1 ст. 76 КК.
Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.
С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3