Справа № 204/2759/17
Провадження № 1-в/204/719/17
КРАСНОГВАРДІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 червня 2017 року Красногвардійський районний суд м.Дніпропетровська у складі:
головуючого - судді ОСОБА_1
при секретарі: ОСОБА_2
за участі прокурора: ОСОБА_3
захисника: ОСОБА_4

представника установи: ОСОБА_5

особи, відносно якої
розглядається заява: ОСОБА_6
при розгляді у закритому судовому засіданні в залі суду в м.Дніпрі заяви лікаря-психіатра ДЗ «Українська психіатрична лікарня з суворим наглядом МОЗ України» про продовження застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , -
В С Т А Н О В И В:
11 травня 2017 року до суду надійшла заява лікаря-психіатра ДЗ «Українська психіатрична лікарня з суворим наглядом МОЗ України» про продовження застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_6 .
Постановою Суворовського районного суду м.Херсона від 04.07.2012, ОСОБА_6 звільнений від кримінальної відповідальності за вчинення у стані неосудності суспільно-небезпечного діяння, передбаченого ч.3 ст.15, ч.1 ст.115 КК України. До ОСОБА_6 застосовано примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу з суворим наглядом.
В судовому засіданні представник ДЗ «Українська психіатрична лікарня з суворим наглядом МОЗ України» ОСОБА_7 підтримала подану заяву та просила суд продовжити застосування примусових заходів медичного характеру ОСОБА_6 . Зазначила, що пацієнт характеризується активним типом суспільної небезпеки, у нього досі зберігаються маячні ідеї на адресу потерпілого, до скоєного правопорушення ставиться холодно, байдуже. У пацієнта залишається негативне ставлення до лікування. Пояснила, що підстав для зміни застосування примусових заходів медичного характеру з суворого на посилений немає, оскільки ОСОБА_6 досі зберігає особливу небезпеку для оточуючих.
Лікуючий лікар ОСОБА_8 заяву підтримала. Пояснила суду, що ОСОБА_6 страждає на хронічний психічний розлад. За останні 6 місяців його стан покращився, але у нього зберігаються емоційно-вольові розлади з холодністю, одноманітністю, аутизацією, замкненістю, відокремленістю, потайністю. Вважає себе таким, що одужав, ставить під сумнів лікування, не довіряє лікуванню та не має наміру лікуватися, при тому, що відносно нього застосовується максимально щадне лікування. Зазначила, що ОСОБА_6 відноситься до активного типу суспільної небезпеки, оскільки в нього присутні маячні ідеї, які виражаються в тому, що він вважає потерпілого неповноцінним членом суспільства, представником темних сил, що потерпілий обманює людей та мав бути за це покараний. Пацієнт зберігає вороже ставлення до потерпілого, при цьому, себе вважає кращим та корисним членом суспільства. Про зазначене він стверджував як під час особистих бесід, так і під час комісійного огляду. Зокрема, 05.01.2017 то щоденника внесений запис про те, що ОСОБА_6 «продовжує вважати потерпілого представником темних сил, жидом». Це підтверджує бредовість його ідей. 03.03.2017 в щоденник внесено запис про те, що у ОСОБА_6 бредові ідеї реформаторства інкапсульовані, проте вони зберігають актуальнсть щодо потерпілого. Відносно ОСОБА_6 необхідна корекція його установок, формування критики до скоєного. Без усунення зазначених чинників не можна змінювати режим утримання ОСОБА_6 .
ОСОБА_6 просив змінити режим з суворого на посилений, оскільки вважає, що його психічний стан дозволяє йому продовжити лікування саме у психіатричному закладі з посиленим наглядом. Вважає себе хворим у минулому. Зазначив, що під час бесід з лікуючим лікарем та при комісійних оглядах висловлював ідеї щодо потерпілого, які відносилися до минулого, висловив наміри продовжити лікування. Висловив жаль з приводу скоєного.

Лікуючий лікар ОСОБА_8 , оцінюючи зазначене ОСОБА_6 у судовому засіданні, зазначила, що така його поведінка є адаптивною, тобто, у судовому засіданні він свідомо змінив свою позицію, та зайняв таку позицію, яка максимально влаштує суд, для задоволення його заяви.
Захисник ОСОБА_4 проти задоволення заяви заперечував, підтримав позицію ОСОБА_6 . Вважає, що ОСОБА_6 може бути переведений у психіатричний заклад з посиленим режимом. Зазначив також, що у ОСОБА_6 на теперішній час немає маячних ідей.

Прокурор ОСОБА_3 підтримала подану заяву.
Заслухавши думку учасників процесу, обговоривши подану заяву, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.
Відповідно до висновку комісії лікарів-психіатрів ДЗ «Українська психіатрична лікарня з суворим наглядом МОЗ України» №517 від 28 квітня 2017 року вбачається, що ОСОБА_6 страждає на хронічне психічне захворювання. Враховуючи наявність в клінічній картині значного порушення критичних, прогностичних функцій, анозогнозії з запереченням пацієнтом наявності у себе хронічного психічного захворювання, негативною налаштованістю до лікування і реабілітації, нерозуміння тяжкості скоєного правопорушення, вороже ставлення до потерпілого, викривлення морально-етичних настанов, емоційну амбівалентність, сплощеність, формальні порушення мислення з паралогічністю, резонерством, стенічністю настанов. Все це свідчить про збереження особливої небезпеки пацієнта для оточуючих, тому ОСОБА_6 потребує продовження застосування примусових заходів медичного характеру в умовах психіатричної лікарні з суворим наглядом.
Відповідно до п.п.18,19 постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування» від 03.06.2005 № 7 статтею 95 КК України, зокрема, введено положення про можливість продовження застосування примусових заходів медичного характеру, яке, як і зміна або скасування (припинення) їх застосування, здійснюється за заявою представника психіатричного закладу, що надає особі психіатричну допомогу, з долученням до цієї заяви висновку комісії лікарів-психіатрів. Судам необхідно мати на увазі, що продовжувати застосування примусових заходів медичного характеру можна кожного разу на строк, який не перевищує шість місяців. Це правило поширюється і на випадки надання особі амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку. За змістом ст. 95 КК України, ст. 19 Закону N 1489-III зміна примусового заходу медичного характеру може полягати лише в його пом`якшенні у зв`язку з поліпшенням психічного стану особи (наприклад, у переведенні її з психіатричного закладу з посиленим наглядом до закладу зі звичайним наглядом) чи у скороченні строку перебування у психіатричному закладі.
Наказом МОЗ України №397 від 08.10.2001 затверджено порядок застосування примусових заходів медичного характеру в психіатричних закладах до осіб, які хворі на психічні розлади і вчинили суспільно небезпечні діяння, в п.8 зазначено, що госпіталізація до психіатричного закладу із суворим наглядом може бути застосована судом щодо психічно хворих, які вчинили суспільно небезпечне діяння, пов`язане з посяганням на життя інших осіб, а також які за своїм психічним станом і характером учиненого суспільно-небезпечного діяння становлять особливу небезпеку для суспільства і потребують тримання у психіатричному закладі та лікування в умовах суворого нагляду. До таких хворих відносяться особи з активним типом суспільної небезпечності. У п.5 зазначено, що активний тип суспільної небезпечності спостерігається в осіб з такими психічними розладами: зокрема, як маячні ідеї певного змісту, скеровані проти конкретних осіб, які проявляються як на вербальному, так і дійовому рівні.
Як зазначено в п.24 висновку комісії лікарів-психіатрів №517 від 28.04.2017, ОСОБА_6 не сумнівається в своєму праві робити висновки про вчинки потерпілого і вирішувати його долю на свій розсуд, є стенічний в своїх переконаннях. Зазначений висновок підтриманий лікарями-психіатрами ОСОБА_5 та ОСОБА_8 (яка є його лікуючим лікарем). Наявність маячних ідей певного змісту, що скеровані проти конкретної людини потерпілого - підтверджена як поясненнями лікарів, так і посиланнями на відповідні записи у щоденнику хворого. З пояснень лікарів, маячні ідеї месіанства, реформаторства інкапсульовані, проте досі зберігаються відносно потерпілого.

При цьому, відповідно до п.5 Наказу №397, наявність хоча б одного з критерію (зокрема, маячність ідей) свідчить про активний тип суспільної небезпечності хворого.
При цьому, у суду не має підстав ставити під сумнів як висновок комісії, так і пояснення лікарів-психіатрів, дані ними у судовому засіданні. Суд також не має компетенції робити власні медичні висновки щодо психічного стану особи, покладаючись на пояснення такої особи, даної під час судового засідання, оскільки не володіє спеціальними знаннями в області психіатрії та тим паче підміняти собою медичний заклад та робити власні висновки.
Таким чином, ОСОБА_6 страждає на хронічне психічне захворювання і здійснив дії, які являють собою безпосередню небезпеку для нього та оточуючих, досі виявляє особливу небезпеку для оточуючих та потребує на продовження застосування примусових заходів медичного характеру у лікарні з суворим наглядом.
Керуючись ст.ст. 94, 95 КК України, ст.ст. 512, 514 КПК України, ст.ст. 19, 22 Закону України "Про психіатричну допомогу " від 22.02.2000

ПОСТАНОВИВ:
Продовжити застосування примусових заходів медичного характеру, призначених постановою Суворовського районного суду м.Херсона від 04.07.2012 відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в умовах психіатричної лікарні з суворим наглядом.
На ухвалу може бути подана апеляція протягом семи днів з дня її оголошення в Апеляційний суд Дніпропетровської області через Красногвардійський районний суд м.Дніпропетровська.

Суддя: ОСОБА_1