Провадження № 11-кп/792/90/17
Справа № 671/1363/16-к Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія:на ухвалу Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
08.02.2017 Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Хмельницького області в складі :
головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Хмельницькому кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 22 травня 2016 року за №0000240, за апеляційною скаргою прокурора на ухвалу Теофіпольського районного суду від 16 грудня 2016 року,

у с т а н о в и л а :
Ухвалою Теофіпольського районного суду від 16 грудня 2016 року обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 22 травня 2016 року за №0000240, по обвинуваченню ОСОБА_7 за ч.4 ст.296, ч.1 ст.122 КК України, ОСОБА_8 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 за ч.3 ст.296, ч.1 ст.122 КК України, повернуто прокурору для усунення недоліків у зв`язку з його невідповідністю вимогам КПК України.

Своє рішення суд першої інстанції обґрунтував тим, що обвинувальний акт не відповідає вимогам п.9 ч.1 ст.291, ст.293 КПК України: він не затверджений належним чином прокурором; його зміст суттєво відрізняється від змісту обвинувального акту, врученого обвинуваченим, зокрема відсутня дата його складання та затвердження, не зазначена кількість аркушів, формулювання обвинувачення ОСОБА_16 не містить обвинувачення за ч.1 ст.122 КК України, що порушує його право на захист. Крім того, саме обвинувачення є неконкретним, оскільки в ньому не зазначено, в чому полягало порушення громадського порядку, як проявилась явна неповага до суспільства та які дії свідчать про особливу зухвалість та винятковий цинізм, якій конкретній особі чи особам кожен з обвинувачених чинив опір та в чому він полягав.

В апеляційній скарзі прокурор просив скасувати ухвалу суду та направити обвинувальний акт до того ж суду для розгляду. Посилався на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення.

Уважав, що обвинувальний акт повністю відповідає вимогам ст.291 КПК України.

Зазначав, що необхідність завірення підпису прокурора на обвинувальному акті печаткою КПК України не передбачена, копії обвинувальних актів надавались обвинуваченим в день складення та затвердження 30 вересня 2016 року, що підтверджується їх розписками, які також містять відомості про кількість аркушів.

Відсутність формулювання обвинувачення ОСОБА_13 за ч.1 ст.122 КК України в наданому йому обвинувальному акті, апелянт поясняє складністю кримінального провадження, великою кількістю обвинувачених та допущеною внаслідок цього технічною опискою.

Стверджував, що невикладення фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор уважає встановленими, та формулювання обвинувачення не є підставою для повернення обвинувального акту, оскільки такий висновок суду спростовується змістом обвинувального акту.

В запереченнях на апеляційну скаргу прокурора обвинувачений ОСОБА_7 просив ухвалу суду залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора без задоволення.

Уважав, що висновки суду про невідповідність обвинувального акту вимогам ст.291 КПК України є обґрунтованими.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду з викладом змісту оскарженого судового рішення та доводів апеляційної скарги; пояснення прокурора, який частково підтримав апеляційну скаргу з викладених у ній мотивів; обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , які заперечили проти задоволення апеляційної скарги прокурора, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів уважає, що вона не підлягає задоволенню.

Відповідно до п.3 ч.3 ст.314 КПК України в підготовчому засіданні суд має право повернути прокурору обвинувальний акт у тому випадку, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

При цьому згідно з п.13 ч.1 ст.3 КПК України обвинувачення це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому КПК України. Для формулювання обвинувачення необхідно встановити всі елементи складу кримінального правопорушення (суб`єкт, об`єкт, суб`єктивна та об`єктивна сторона), форму вини, мотив та мету вчинення правопорушення, та викласти зазначене у відповідному процесуальному документі. За змістом положень ч.4 ст.110 КПК України обвинувальний акт і є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває особі обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування.

Також формулювання обвинувачення має бути викладене так, щоб чітко були зазначені основні обставини, що підлягають доказуванню в кримінальному процесі, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини кримінального правопорушення).

Проте, формулюючи обвинувачення ОСОБА_7 за ч.4 ст.296, ч.1 ст.122 КК України, ОСОБА_8 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 за ч.3 ст.296, ч.1 ст.122 КК України, слідчим ці вимоги були порушені, оскільки в ньому не зазначено, в чому полягало порушення громадського порядку, як проявилась явна неповага до суспільства та які дії свідчать про особливу зухвалість та винятковий цинізм, якій конкретній особі чи особам кожен з обвинувачених чинив опір та в чому віг полягав.

Крім того, обвинувальний акт, що надійшов до суду, не затверджений належним чином прокурором, а його зміст суттєво відрізняється від обвинувального акту, врученого обвинуваченим, зокрема в ньому відсутня дата складання та затвердження, не зазначено кількість його аркушів та аркушів реєстру матеріалів досудового розслідування.

Доводи апеляційної скарги прокурора про те, що необхідність завірення підпису прокурора або обвинувального акту печаткою не передбачена КПК України є надуманими та не спростовують висновків місцевого суду про інші недоліки обвинувального акту.

Відсутність в обвинувальному акті, врученому обвинуваченому ОСОБА_13 , викладення формулювання обвинувачення за ч.1 ст.122 КПК України, також не можна уважати технічною опискою, оскільки таке обвинувачення міститься в обвинувальному акті, направленому до суду, а отже обвинувачений ОСОБА_13 був позбавлений можливості підготуватись до захисту від вказаного обвинувачення.

Оскільки зазначені недоліки обвинувального акту порушують не лише вимоги ст.291 КПК України, а й фактично право на захист обвинувачених, які, як на тому наголошує в своєму рішенні Європейський суд з прав людини у справі «Пелісье та Сассі проти Франції» п.54, а також «Даллос проти Угорщини» п.47, мають бути поінформовані про характер і причини обвинувачення, щоб мати можливість підготуватись до захисту, що є важливою гарантією забезпечення реалізації особою права на справедливий судовий розгляд, тому повернення обвинувального ату прокурору з наведених в ухвалі місцевого суду причин, є обґрунтованим.

Керуючись ст.ст.405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а :
Ухвалу Теофіпольського районного суду від 16 грудня 2016 року про повернення прокурору обвинувального акту по обвинуваченню ОСОБА_7 за ч.4 ст.296, ч.1 ст.122 КК України, ОСОБА_8 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 за ч.3 ст. 296, ч.1 ст.122 КК України залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:/підписи/

Згідно з оригіналом:
Суддя апеляційного суду ОСОБА_2