АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/773/17 Справа № 205/5571/15-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 квітня 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

Головуючого, судді-доповідача ОСОБА_2

Суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участю:

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

потерпілого ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000414, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 07 лютого 2017 року щодо
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що народився у м. Дніпродзержинську Дніпропетровської обл., зареєстрований та проживає по АДРЕСА_1 ,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, -
ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі обвинувачений просить оскаржуваний вирок суду скасувати в частині визнання його винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначення покарання, та ухвалити новий вирок, яким його виправдати, цивільний позов ОСОБА_9 залишити без розгляду.

Оскаржуваним вироком суду ОСОБА_7 визнаний винуватим за ч. 2 ст. 286 КК України та йому призначене покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки, з позбавленням права керування транспортним засобами строком на 2 роки. Частково задоволений цивільний позов ОСОБА_9 , вирішене питання про речові докази.

Згідно вироку суду ОСОБА_7 було визнано винним та засуджено за те, що він за обставин, встановлених судом першої інстанції та детально викладених у вироку, близько 12:40 годин 27.04.2015 р., керуючи автомобілем DAF TE 95, д/н НОМЕР_1 , з напівпричепом FELDBINDER EUT 34/3, рухаючись по пр. Петровського у м. Дніпропетровську від пр. Сергія Нігояна у напрямку вул. Київської, на перехресті з вул. Авіаційною здійснив зупинку зазначеного автомобіля на червоний сигнал світлофора. При поновленні руху на дозволяючий сигнал світлофора, ОСОБА_7 у порушення нормативних вимог Правил дорожнього руху не діяв таким чином, аби не наражати на небезпеку життя та здоров`я громадян, не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, та допустив наїзд на потерпілу ОСОБА_10 , яка вийшла на проїзну частину пр. Петровського на зелений для неї сигнал світлофора та перетинала її справа наліво відносно напрямку руху автомобіля під керуванням обвинуваченого у бік посадового майданчика трамваю.
Внаслідок наїзду пішоходу ОСОБА_10 були заподіяні численні тілесні ушкодження, детально описані у мотивувальній частині вироку, що за своїм характером є тяжкими тілесними ушкодженнями, від яких настала смерть останньої.
Дії обвинуваченого були кваліфіковані у межах досудового розслідування за ч. 2 ст. 286 КК України за ознаками порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керувала транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого, з чим погодився суд в оскаржуваному вироку.
Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, обвинувачений зазначає, що оскаржуваний вирок суду грунтується на висновках, що не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

Так, згідно вироку суду свідок ОСОБА_11 у своїх показаннях зазначив, що коли автомобіль під його керуванням стояв на перехресті, а поруч стояв вантажний автомобіль, то він бачив попереду потерпілу, яка вийшла на дорогу з тротуару та рухалась справа наліво відносно напрямку руху зазначених автомобілів. Остання пройшла перед його автомобілем та вийшла на смугу руху вантажного автомобіля і пішла у бік трамвайної зупинки.

Разом з тим, фактично цей свідок дав інші показання, а саме він не стверджував, що жінка, яку він бачив, та потерпіла ОСОБА_10 є одною і тою самою особою. Також він вказав, що з моменту, коли зазначена жінка залишила його поле зору, та до моменту початку руху автомобілів на зелений сигнал світлофору пройшло «півхвилини», тобто близько 30 секунд, а отже ця жінка мала достатньо часу аби залишити смугу руху автомобіля під керуванням обвинуваченого, втім ця обставина не знайшла відображення у вироку суду.

Апелянт вказує на те, що частина фактичних даних, наданих слідчим для експертного дослідження, а саме те, що контакт з потерпілою відбувся передньою частиною автомобіля під керуванням обвинуваченого, і остання у цей час перебувала на смузі руху даного автомобіля, не підтверджені доказами та є лише припущенням. Натомість дані схеми до протоколу огляду місця ДТП щодо розташування відповідних об`єктів дають підстави для висновку про те, що під час первісного контакту потерпіла перед автомобілем DAF TE 95, д/н НОМЕР_1 ,не перебувала.

Також зазначає, що висновки судової автотехнічної експертизи № 70/27-439 від 17.07.2015 р., якими обґрунтований вирок суду, засновані на вихідних даних, наданих свідком ОСОБА_12 під час досудового розслідування, які останній спростував у судовому засіданні.

На думку апелянта, наявні у матеріалах справи докази у сукупності підтверджують лише сам факт наїзду на пішохода з його смертельним травмуванням, втім конкретний механізм події слідством не встановлений, наявність його вини не доведена.

Заслухавши суддю-доповідача; обвинуваченого та його захисника, які апеляційну скаргу підтримали; прокурора та потерпілого, які проти задоволення апеляційної скарги заперечували; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені в апеляційній скарзі доводи, порівнявши їх з матеріалами, що знаходяться у кримінальному провадженні, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а вирок суду підлягає залишенню без змін, виходячи з наступного.

Так, висновки суду про фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення та доведеність винуватості ОСОБА_7 є правильними та грунтуються на ретельному дослідженні доказів, яким надана належна оцінка з точи зору належності, допустимості, достовірності, а сукупності зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття рішення по суті обвинувачення.
Також судом першої інстанції була у належному обсязі перевірена версія сторони захисту щодо невинуватості обвинуваченого, та їй обгрунтовано надана критична оцінка, при цьому суд правильно відкинув як доказ невинуватості ОСОБА_7 висновок експерта ОСОБА_13 зважаючи на те, що останній здійснював своє дослідження на підставі вихідних даних, наданих йому захисником обвинуваченого, достовірність яких не перевірена.
Як вбачається з матеріалів справи, вина ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення поза розумним сумнівом підтверджується дослідженими судом доказами, які узгоджуються між собою та у сукупності містять достатній обсяг відомостей про фактичні обставини події злочину, а саме: протоколом огляду місця події від 27.04.2015 р., що містить докладну інформацію про місце пригоди, розташування транспортного засобу під керуванням обвинуваченого, тіла потерпілої, належних їй речей та інших об`єктів; висновком судово-медичної експертизи від 27.05.2015 р. № 526/ЛЕ/143, що містить відомості про обсяг, характер та ступінь тяжкості заподіяних потерпілій тілесних ушкоджень, а також про наявність причинного зв`язку між ними та подією ДТП; висновком судової автотехнічної експертизи від 17.07.2015 р. № 70/27-439, згідно якому у діях водія ОСОБА_7 вбачається невідповідність вимогам Правил дорожнього руху, що перебуває у причинному зв`язку з настанням події ДТП; показаннями у судовому засіданні в суді першої інстанції експерта ОСОБА_14 , що зазначений висновок підтвердив; показаннями у судовому засіданні в суді першої інстанції свідка ОСОБА_11 , що був очевидцем пригоди.
Аналізуючи доводи апеляційної скарги обвинуваченого, які полягають у переоцінці доказів та повторюють позицію, зайняту стороною захисту у суді першої інстанції, що була перевірена у межах судового розгляду та дістала належну оцінку, колегія суддів вважає їх неспроможними та не може з ними погодитися.
Так, посилання обвинуваченого на відмінність показань свідка ОСОБА_11 , зазначених у вироку, від його показань, що фактично були надані ним у судовому засіданні, є власною суб`єктивною оцінкою апелянта, в той час як згідно технічному запису судового засідання у суді першої інстанції надані зазначеним свідком показання повністю узгоджуються з висновками суду та покладеним у їх основу висновком судової автотехнічної експертизи.

Посилання апелянта на те, що зазначений свідок не стверджував, що жінка, яку він бачив, та потерпіла ОСОБА_10 є одною і тою самою особою, та вказав, що з моменту, коли зазначена жінка залишила його поле зору, та до моменту початку руху автомобілів на зелений сигнал світлофору пройшло близько 30 секунд, не спростовують висновки суду про винність обвинуваченого. Так, свідок ОСОБА_11 у судовому засіданні в суді першої інстанції вказав, що бачив, як жінка, на вигляд схожа на потерпілу, переходила дорогу перед транспортним засобом під його керуванням, що зупинився на перехресті, при цьому вона рухалася справа ліворуч відносно напрямку його руху та скрилася з поля зору свідка за автомобілем під керуванням обвинуваченого, що стояв ліворуч, а після початку руху згаданого автомобіля свідок побачив, як з-під коліс останнього показалося тіло потерпілої.

Такі показання узгоджуються з висновками експерта-автотехніка ОСОБА_14 та суду щодо механізму та фактичних обставин дорожньо-транспортної пригоди, у зв`язку з чим не можуть бути прийняті до уваги також доводи апелянта про те, що надані свідком ОСОБА_11 у судовому засіданні показання спростовують вихідні дані, покладені в основу висновку судової автотехнічної експертизи № 70/27-439 від 17.07.2015 р., яким обґрунтований вирок суду.

Посилання апелянта на те, що частина вихідних даних, наданих слідчим для експертного дослідження, а саме відомості про те, що контакт з потерпілою відбувся передньою частиною автомобіля під керуванням обвинуваченого, і остання у цей час перебувала на смузі руху даного автомобіля, - не підтверджені доказами та є лише припущенням, а відомості схеми до протоколу огляду місця ДТП щодо розташування відповідних об`єктів дають підстави для висновку про те, що під час первісного контакту потерпіла перед автомобілем DAF TE 95, д/н НОМЕР_1 ,не перебувала, колегія суддів оцінює критично, оскільки дані, що їх містять показання свідка ОСОБА_11 та протокол огляду місця події від 27.04.2015 р. з доданими до нього схемою та фототаблицею, зокрема щодо розташування на місці пригоди автомобіля під керуванням обвинуваченого, плями бурого кольору, тіла потерпілої, належних останній речей, - поза розумним сумнівом підтверджують обставини, які оспорює апелянт.

Доводи обвинуваченого в суді апеляційної інстанції про те, що, на його думку, механізм пригоди полягав у тому, що потерпіла, перетинаючи проїжджу частину дороги, наткнулася на праву сторону його автомобіля, внаслідок чого потрапила під колеса, були предметом перевірки суду першої інстанції, який обгрунтовано оцінив їх критично, оскільки вони суперечать показанням самого обвинуваченого про те, що перед початком руху він подивився у дзеркала заднього виду та нікого не побачив, а також спростовуються показаннями свідка ОСОБА_11 , у полі зору якого перебувала права сторона автомобіля під керуванням обвинуваченого, який зазначив, що між автомобілями нікого не було.

Виходячи з наведеного, колегія суддів критично оцінює доводи апеляційної скарги про те, що наявні у матеріалах справи докази у сукупності підтверджують лише сам факт наїзду на пішохода з його смертельним травмуванням, втім конкретний механізм події слідством не встановлений, наявність вини ОСОБА_7 не доведена.

Кваліфікація дій обвинуваченого за ч. 2 ст. 286 КК України за ознаками порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керувала транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого, є правильною, призначене останньому покарання відповідає вимогам ст. 65 КК України, підстав для його пом`якшення у межах повноважень суду апеляційної інстанції, визначених ч. 2 ст. 404 КПК України, не вбачається, наявності істотних порушень процесуального закону, що тягнуть скасування оскаржуваного вироку, у межах апеляційного розгляду не встановлено.

З урахуванням наведеного колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 408 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Вирок Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 07 лютого 2017 року щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, залишити без змін.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення.
Ухвалу може бути оскаржено і на неї може бути подана касаційна скарга у Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з моменту проголошення, а засудженим, який перебуває під вартою, - в той же строк з дня вручення йому копії ухвали безпосередньо до суду касаційної інстанції.
Судді:

____________________ ____________________ ____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4