Дата документу Справа № 314/6521/16-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/778/680/17 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 314/6521/16-к Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія ст.72 ч.5 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 травня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,

захисника адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку, матеріали провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_8 на ухвалу Вільнянського районного суду Запорізької області від 23 січня 2017 року,

в с т а н о в и л а:

ухвалою Вільнянського районного суду Запорізької області від 23 січня 2017 року відмовлено у задоволенні заяви засудженого ОСОБА_8 про застосування відносно нього положень Закону України № 838-VIII від 26.11.2015 року "Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання".

Згідно зі змістом оскаржуваного судового рішення, засуджений звернувся до суду із клопотанням про застосування до нього положень Закону України № 838-VIII від 26.11.2015 року "Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання", а саме - про зарахування в строк позбавлення волі строку попереднього ув`язнення з розрахунку: один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Відмовляючи в задоволенні заяви засудженого ОСОБА_8 , суд першої інстанції зазначив, що відповідно до змісту нової редакції ст. 72 КК України згідно Закону України № 838-VIII від 26.11.2015 року, вона передбачає зарахування судом строку попереднього ув`язнення лише відносно покарання у виді позбавлення волі, яке обчислюється у календарних датах, або відносно менш тяжких покарань, які з цією метою перераховуються у різних співвідношеннях. Можливості застосування положень цієї статті до такого покарання, як довічне позбавлення волі, закон не передбачає.

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_8 не погоджується з ухвалою суду першої інстанції, вважає її незаконною. В обґрунтування своїх вимог зазначає, що судом невірно застосований закон, який підлягає застосуванню, оскільки положення ч. 5 ст. 72 КК України застосовуються до всіх осіб, незастосування до нього зазначеної норми закону не відповідає принципу рівності, яке гарантоване Конституцією України.

На підставі викладеного, просить скасувати ухвалу районного суду та призначити новий судовий розгляд.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; в судових дебатах: захисника, який підтримав апеляційну скаргу засудженого; прокурора, який заперечував проти задоволення заяви засудженого, перевіривши матеріали провадження, та обговоривши доводи сторін, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга засудженого ОСОБА_8 підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право її скасувати та ухвалити нову ухвалу.

Як вбачається з матеріалів провадження, вироком апеляційного суду Миколаївської області від 09 квітня 2003 року ОСОБА_8 засуджено за п.п. 7, 13 ч. 2 ст. 115 КК України до довічного позбавлення волі. Строк відбування покарання постановлено обчислювати з 12 грудня 2002 року.

Ухвалою Верховного Суду України від 03 липня 2003 року даний вирок залишено без змін. Відтоді вирок щодо ОСОБА_8 набрав законної сили, саме 03 липня 2003 року.

Відповідно до положень Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Принцип рівності всіх громадян перед законом конституційна гарантія правового статусу особи, що поширюється, зокрема, і на призначення кримінального покарання. Притягнення особи, яка вчинила злочин, до кримінальної відповідальності не лише означає рівність усіх осіб перед законом, а й передбачає встановлення в законі єдиних засад застосування такої відповідальності.

Правова держава, вважаючи покарання передусім виправним та превентивним засобом, має використовувати не надмірні, а лише необхідні і зумовлені метою заходи. Обмеження конституційних прав обвинуваченого повинно відповідати принципу пропорційності: інтереси забезпечення охорони прав і свобод людини і громадянина, власності, громадського порядку та безпеки тощо можуть виправдати правові обмеження прав і свобод тільки в разі адекватності соціально-обумовленим цілям.

Положення Конституції України щодо людини, її прав і свобод, а також статей 50, 51, 63-64, 72 КК України свідчать про гуманістичну направленість Основного Закону України та кримінального законодавства України, про поширення загальних засад призначення покарання на всі види покарань, незалежно від їх суворості.

Враховуючи вищевказані вимоги Основного Закону України та кримінального законодавства України, колегія суддів вважає безпідставним висновок суду першої інстанції про те, що зарахування строку тримання особи під вартою відповідно до ч. 5 ст. 72 КК розповсюджуються лише на осіб, яким призначено строковий вид покарання, адже даний висновок не відповідає принципу рівності всіх громадян перед законом. Крім того, частина 5 ст. 72 КК України не передбачає диференціації зарахування судом строку попереднього ув`язнення в залежності від призначення лише певного виду позбавлення волі. В зв`язку з чим, положення ч. 5 ст. 72 КК України поширюються на обидва види позбавлення волі: «позбавлення волі на певний строк» і «довічного позбавлення волі».

Крім того, колегія суддів вважає, що застосування до ОСОБА_8 , який засуджений до довічного позбавлення волі, положень Закону України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» від 26 листопада 2015 року, не може бути обмежено, оскільки передбачені ним правила зарахування у строк покарання строку попереднього ув`язнення мають істотне значення для обрахування засудженому строку фактичного відбування покарання та використання ним права на звернення з клопотанням, зокрема про помилування.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції є незаконною, такою, що обмежує права засудженого ОСОБА_8 , а тому підлягає скасуванню, а засудженому підлягає зарахуванню в строк покарання строк попереднього ув`язнення з 12 грудня 2002 року (з дня затримання) по 03 липня 2003 року (день набрання вироком законної сили).

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України колегія суддів

ухвалила:
апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_8 задовольнити.

Ухвалу Вільнянського районного суду Запорізької області від 23 січня 2017 року відносно ОСОБА_8 скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою заяву засудженого ОСОБА_8 про зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання задовольнити.

Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк попереднього ув`язнення з 12.12.2002 року по 03.07.2003 року включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Зазначена ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4