ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 1-кп/753/213/17
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" січня 2017 р.
Дарницький районний суд м. Києва в складі:

головуючого-судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві матеріали кримінального провадження № 0004005 від 11.04.2016 року по обвинуваченню:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, не одруженого, з середньою освітою, проживаючого та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Києва, громадянина України, не працюючого, не одруженого, з середньою освітою, проживаючого та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 289 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурорів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

потерпілої ОСОБА_8 ,

обвинувачених ОСОБА_3 , ОСОБА_4

В С Т А Н О В И В:
10 квітня 2016 року приблизно о 13.00 годині, перебуваючи в м. Києві неподалік станції метро «Славутич» ОСОБА_3 вступив у попередню змову з ОСОБА_4 та з особою (матеріали відносно якої виділені в окреме провадження), розповівши про те, що по вул. Харківське шоссе, 150/15 тривалий час знаходиться автомобіль «Toyota RAV 4» сірого кольору, яким можна незаконно заволодіти.

В той же день о 19 годині 15 хвилин ОСОБА_3 разом з ОСОБА_4 та особою (матеріали відносно якої виділені в окреме провадження), знаходячись за адресою: м. Київ, вул. Харківське шосе, 150/15 з метою умисного незаконного заволодіння транспортним засобом від`єднали автомобільний лафет від автомобіля «Газель» д.н.з. НОМЕР_1 та підтягли його до припаркованого за даною адресою автомобіля «Toyota RAV 4» сірого кольору д.н.з. НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_8 , вартістю 174 058 гривень. В подальшому загрузили вказаний автомобіль на лафет та мали намір за допомогою автомобіля «Газель» з місця вчинення злочину зникнути, однак свій злочинний намір направлений на незаконне заволодіння транспортним засобом довести до кінця не змогли, з причин, що не залежали від їх волі, при цьому вчинивши всі дії які вважали необхідними для доведення злочину до кінця, оскільки були затриманні співробітниками поліції.

Будучи допитаним в судовому засіданні ОСОБА_3 визнав себе винуватим частково та суду показав, що на протязі двох років він бачив автомобіль «Тойота РАВ 4», який просто стояв по вул. Харківське шосе. Біля даного автомобіля нікого не було. Тому ОСОБА_3 вирішив його викрасти. Він запропонував ОСОБА_9 та знайому на прізвище ОСОБА_10 погрузути вказаний автомобіль на лафет, при цьому пообіцяв заплатити їм по 500 гривень. Крім того ним спеціально був орендований автомобіль «Газель». Коли обвинувачені грузили автомобіль «Тойота», приїхали працівники поліції. ОСОБА_3 вказав, що ОСОБА_9 разом з ОСОБА_10 не з`ясовували, що це за автомобіль, можливо вони і не знали, що він викрадається.

Обвинувачений ОСОБА_4 свою винуватість у вчиненому злочині визнав частково, суду показав, що 10 квітня 2016 року ОСОБА_3 запропонував йому 500 гривень, щоб той разом з ним погрузив автомобіль «Тойота» на лафет. Це відбувалось на вул. Харківське шосе. Коли автомобіль погрузили, приїхали працівники поліції. Обвинувачений ОСОБА_4 вказав, що не знав, що даний автомобіль викрадається. Попередню змову не визнав.

Допитана в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_8 суду показала, що на протязі року її автомобіль «Тойота РАВ 4» стояв на вул. Харківське шосе в м. Києві, оскільки на нього був накладений арешт та він перебував у несправному стані. Про викрадення даного автомобіля, вона дізналась від слідчого, який їй зателефонував та повідомив про подію. Потерпіла вказала, що на автомобілі не має ушкоджень, претензій до обвинувачених вона не має у призначенні покарання покладається на розсуд суду.

Свідок ОСОБА_11 водій автомобіля «Газель» суду показав, що 10 квітня 2016 року знайомий ОСОБА_12 , прізвища не пам`ятає, попросив допомогти забрати машину після ДТП. За це йому заплатили 300 гривень. На станції метро «Славутич» свідок зустрівся з чоловіком на ім`я ОСОБА_13 , з яким їхав до Харківського шосе. Коли приїхали на місце, обвинувачені та ще одна людина погрузили автомобіль «Тойота РАВ 4». Сам процес погрузки автомобіля на лафет свідок не бачив. Коли свідок розвертався, приїхали працівники поліції.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_14 , суду показав, що в 2016 році з ним зв`язалися особи, які не представились з проханням взяття в оренду лафета, який він надав за 1900 гривень. Свідок підвіз до Південного мосту у м. Києві лафет, там його чекали обвинувачені. Один з обвинувачених ОСОБА_9 сказав, що лафет потрібен для перевезення автомобіля.

В судовому засіданні у порядку встановленому ст. 358 КПК України досліджені документи:

протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 12.05.2015 року, відповідно до якого ОСОБА_8 заявила про те, що 10.04.2016 року в період з 09.00 год до 21.00 години виявила відсутність свого автомобіля марки «Toyota RAV 4» д.н.з. НОМЕР_2 . Який перебував у зламаному стані на протязі 2 років (т.1 а.с. 142);

протокол огляду місця події від 10.04.2016 року згідно якого об`єктом огляду є ділянка біля будинку № 150/15 по вул. Харківське шосе. На даній ділянці знаходиться автомобіль «Газель» д.н.з. НОМЕР_1 , біля нього знаходиться лафет на якому стоїть автомобіль «Toyota RAV 4» сірого кольору, д.н.з. НОМЕР_2 . Поряд з вказаними автомобілями знаходились 4 особи, серед яких були обвинувачені (Т. 1 а.с.143-145);

протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками, згідно якого свідок ОСОБА_11 впізнав ОСОБА_4 як особу, яка 10.04.2016 року по вул. Харківське шосе, 150/15 представився працівником благоустрою та грузив на лафет автомобіль «Toyota RAV 4» разом з іншими особами (Т. 1 а.с.148-149);

протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками, згідно якого свідок ОСОБА_11 впізнав ОСОБА_3 як особу, яка 10.04.2016 року по АДРЕСА_3 представився працівником благоустрою та грузив на лафет автомобіль «Toyota RAV 4» разом з іншими особами (Т. 1 а.с.150-151).

Згідно вимог ч. 1 ст. 94 КПК України, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожен доказ з точки зору його належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Відповідно до ст. 85 КПК України, належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність, чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів. Згідно з приписами ч. 1 ст. 86 КПК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку встановленому цим Кодексом.

Крім цього, статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до ч. 2 ст. 8 КПК України принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Оцінюючи досліджені в судовому засіданні докази та аналізуючи їх зміст, суд приходить до наступних висновків.

Показання потерпілої ОСОБА_8 суд вважає щирими, логічними та переконливими. Аналізуючи показання свідків ОСОБА_11 і ОСОБА_14 , як в цілому та в окремих деталях відтворюють обставини вчинення обвинуваченими інкримінованого їм діяння, суд вважає їх правдивими й такими, що узгоджуються з дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами.
Оцінюючи досліджені та перевірені докази в їх сукупності, суд виходить з того, що згідно з п. 65 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Коробов проти України» від 21.10.2011 р., Суд повторює, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом».
В обґрунтування вироку, суд покладає показання потерпілої ОСОБА_8 , свідків ОСОБА_11 і ОСОБА_14 оскільки вони достатньо вагомі (переконливі), чіткі (точні), узгоджені між собою (без суперечностей), а тому достовірні і відповідають критеріям якості доказів, встановленим п.150 рішення ЄСПЛ в справі «Нечипорук і Йонкало проти України» та п. 57 рішення ЄСПЛ в справі «Яременко проти України».
Позиція обвинувачених щодо часткового визнання своєї винуватості, заперечення попередньої змови, на думку суду, спрямована на ухилення від кримінальної відповідальності, оскільки суперечить встановленим в судовому засіданні обставинам щодо спільності та послідовності дій ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .
Крім цього, суд не вважає, що надані стороною захисту та досліджені в судовому засіданні документи (роздруківки з мережі Інтернет) щодо наявності на вулицях м. Києва великої кількості залишених власниками автомобілів з урахуванням встановлених в судовому засіданні обставин, зокрема, допиту потерпілої давали підстави обвинуваченим ОСОБА_3 та ОСОБА_4 для незаконного заволодіння автомобілем ОСОБА_8 (Т. 1, а.с.89-107).

Даючи кримінально-правову оцінку діям обвинувачених, суд вважає доведеною поза розумним сумнівом їх винуватість у закінченому замаху на незаконне заволодіння транспортним засобом, вчиненому за попередньою змовою групою осіб, оскільки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 виконали усі дії, які вважали необхідними для доведення злочину до кінця, але злочин не було закінчено з причин, які не залежали від їх волі, і кваліфікує дії за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 289 КК України.

Вирішуючи питання про призначення обвинуваченими покарання, суд керується вимогами ст.ст. 65-67 КК України та роз`ясненнями, які містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року Про практику призначення судами кримінального покарання зі змінами і виходить із принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.
Обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання покарання ОСОБА_3 та ОСОБА_4 згідно ст.ст. 66, 67 КК України, судом не встановлено.

При призначенні ОСОБА_3 та ОСОБА_4 покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчинених ним злочину, який кримінальний закон відносить до тяжких злочинів проти безпеки руху та експлуатації транспорту, відсутність обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання, думку потерпілої, яка не має претензій до обвинувачених, а також дані, що характеризують осіб обвинувачених.

Так, ОСОБА_3 є раніше не судимою особою, зареєстрований та має постійне місце проживання, не перебуває на обліку у лікарів нарколога та психіатра, за місцем проживання характеризується формально позитивно, під час скоєння злочину не працював, має матір інваліда з незадовільним станом здоров`я (Т. 1, а.с. 83-87).

Обвинувачений ОСОБА_4 вперше притягується до кримінальної відповідальності, зареєстрований та має постійне місце проживання, не перебуває на обліку у лікаря нарколога та психіатра, є студентом ДВНЗ «Київського механіко-технологічного коледжу» та за місцем навчання характеризується позитивно (Т. 1, а.с. 217).

Призначаючи покарання обвинуваченим, суд, керується вимогами ч. 2 ст. 65 КК України, відповідно до яких, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

З урахуванням наведеного, позиції потерпілої, провідної ролі обвинуваченого у вчиненні злочину суд призначає ОСОБА_3 покарання у виді позбавлення волі, але, враховуючи ступінь реалізації злочинного умислу в мінімальних межах санкції ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 289 КК України, яке він має відбувати реально.

Додаткове покарання у виді конфіскації майна з урахуванням вимог санкції ч. 2 ст. 289 КК України, а також того, що обвинувачений ОСОБА_3 предметом злочину автомобілем не заволодів та будь-яких доходів від його реалізації не отримав, суд не призначає.

Обвинуваченому ОСОБА_4 суд призначає покарання у виді позбавлення волі в мінімальних межах санкції ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 289 КК України.

Разом з цим, суд з урахуванням даних про його особу, який має молодий вік, навчається та наявності у нього постійного місця реєстрації і проживання, ступеню тяжкості вчиненого злочину і реалізації злочинного умислу, а також того, що потерпіла не має претензій і його другорядної ролі у вчиненні злочину, вважає можливим його перевиховання і виправлення без ізоляції від суспільства, та звільняє його від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, однак з встановленням максимального іспитового строку та покладенням певних обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Крім цього, враховуючи звільнення обвинуваченого ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.ст. 75-76 КК України, суд, керуючись приписами ст. 77 КК України не призначає додаткове покарання у виді конфіскації майна.

На думку суду, саме призначені обвинуваченим покарання будуть необхідними, достатніми, справедливими і пропорційними для їх виправлення та попередження нових злочинів й такими, що відповідатимуть принципу індивідуалізації кримінального покарання.

Також, суд вважає за необхідне, керуючись ч. 2 ст. 124 КПК України, стягнути з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , солідарно процесуальні витрати, які складаються з розміру витрат на залучення експерта.

Питання речових доказів суд вирішує у відповідності зі ст. 100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 373, 374 КПК України, суд,

З А С У Д И В:
ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 289 КК України та призначити йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі без конфіскації майна.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_3 рахувати з 12 січня 2017 року.
ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 289 КК України та призначити йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі без конфіскації майна.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_4 звільнити від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 (три) роки. Відповідно до п.п. 2-4 ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_4 не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання та роботи; періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції.

Речові докази: автомобіль марки ГАЗ- 2705 зеленого кольору д.н.з. НОМЕР_1 залишити на зберіганні ОСОБА_11 ,; причеп-платвформа-Е лафет сірого кольору д.н.з. НОМЕР_3 залишити у ОСОБА_14 ; автомобіль марки «Toyota RAV 4» сірого кольору д.н.з. НОМЕР_2 - який зберігається у Дарницькому УП ГУ НП у м. Києві, передати у власність ОСОБА_8 ; 2 помаранчевих куртки, автомобільний державний номерний знак НОМЕР_4 , 3 сліди папілярних узорів, які знаходяться в камері схову Дарницького УП ГУ НП у м. Києві знищити.

Стягнути з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 солідарно процесуальні витрати за проведення експертизи в сумі 2947 гривня 41 копійки на користь держави.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав, передбачених статтею 395 КПК України, до Апеляційного суду міста Києва через Дарницький районний суд м. Києва шляхом подачі апеляції протягом 30 днів з моменту його проголошення.

Копію вироку негайно вручити прокурору та засудженим.

СУДДЯ: