АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний номер справи: 653/457/15-к Головуючий у 1-й інстанції: ОСОБА_1
Номер провадження: 11-кп/791/196/17 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч. 1 ст. 121 КК України
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 квітня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Херсонської області у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з участю секретаря судового засідання: ОСОБА_5

прокурора: ОСОБА_6

обвинуваченого: ОСОБА_7

захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Херсоні в режимі дистанційного судового провдаження кримінальне провадження № 0000122 за апеляційною скаргою першого заступника прокурора Херсонської області ОСОБА_9 на вирок Генічеського районного суду Херсонської області від 07.12.2016 року щодо ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Семихатки, Генічеського району, Херсонської області, громадянина України проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не працюючого, не одруженого, раніше судимого:

-вироком Генічеського районного суду Херсонської області від 29.10.2012 року з урахуванням змін, внесених ухвалою Апеляційного суду Херсонської області від 12.03.2013 року за ст.ст. 122 ч.1, 309 ч.1 КК України до позбавлення волі строком на 3 роки;

-21.02.2014 року Генічеським районним судом Херсонської області за ст. 135 ч.3 , 70 ч.4 КК України до позбавлення волі строком на 3 роки 3 місяці; звільненого 18 липня 2014 року на підставі ухвали Голопристанського районного суду Херсонської області від 10.07.2014 року про застосування ст. 2 ЗУ «Про амністію у 2014 році»,-

ВСТАНОВИЛА:
Цим вироком ОСОБА_7 засуджено за ч.1 ст. 121 КК України до позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років. На підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 2 (два) роки. У відповідністю з п. 3,4 ч.1 ст. 76 КК України покладено обов`язки: повідомляти уповноважений орган з питань виконання покарань про зміну місця проживання та періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань виконання покарань. Запобіжний захід не обирався. Вирішено питання щодо речових доказів.
ОСОБА_7 визнаний винним і засуджений за те, що він 19 січня 2015 року приблизно о 14 годині 30 хвилин, будучи у стані алкогольного сп`яніння, правомірно знаходячись у приміщенні домоволодіння АДРЕСА_2 , під час сумісного вживання алкогольних напоїв з ОСОБА_10 , на ґрунті раптово виниклих неприязних стосунків до останнього, умисно, з метою спричинення тілесних ушкоджень наніс один удар столовим прибором - виделкою в область лівої брови, спричинивши ОСОБА_10 тілесні ушкодження у виді колото - різаного поранення лівої брови продовжуване раневим каналом в область лівого ока зовнішньої стінки лівої гайморової пазухи і кісток носа, що призвело до повної втрати зору лівим оком, та відноситься згідно висновку судово - медичної експертизи № 19-г від 10 лютого 2015 року до тяжких тілесних ушкоджень по критерію втрати працездатності більше як на 1/3.

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи доведеність вини та правильності кваліфікації дій обвинуваченого, просить вирок суду в частині призначеного покарання скасувати у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості злочину та особі обвинуваченого внаслідок м`якості. Ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років. В обґрунтування апеляційних вимог посилається на те, що суд першої інстанції, приймаючи рішення про звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням не врахував відомості про особу винного, зокрема наявність не знятої та непогашеної судимості за вчинення умисних злочинів, в тому числі й проти життя та здоров`я особи, а також тяжкість вчиненого злочину, що призвів до повної втрати зору потерпілим та безпідставно застосував ст. 75 КК при призначенні покарання. Крім того, порушив вимоги ст. 76 КК, що призвело до не конкретизації виконання обвинуваченим призначеного покарання в частині покладених на нього обов`язків.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, обвинуваченого, його захисника, які просили відхилити апеляційні вимоги прокурора, виступ сторін в судових дебатах, останнє слово обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження, доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, що характеризують особу обвинуваченого, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Колегією суддів встановлено, що кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 розглянуто за правилами ч. 3 ст. 349 КПК України.

Дії ОСОБА_7 судом першої інстанції кваліфіковані за ч. 1 ст. 121 КК України вірно.

Правильність кваліфікації дій обвинуваченого та доведеність його вини в апеляційній скарзі не оспорюється.

Що стосується доводів апеляційної скарги прокурора в частині безпідставного застосування судом першої інстанції при призначенні ОСОБА_7 покарання із застосуванням ст. 75 КК України, колегія суддів виходить з наступного.

Так, відповідно до вимог ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

За змістом ст.75 КК України при звільненні засудженого від відбування покарання з випробуванням, суд має враховувати тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, що дають підстави вважати можливим виправлення засудженого без відбування покарання.

Як вбачається з вироку, суд, при звільненні ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням із застосуванням ст. 75 КК України, зазначених вимог закону не дотримався.

Обґрунтовуючи звільнення ОСОБА_7 від призначеного покарання з випробуванням, суд послався на те, що він характеризується посередньо, хоча і не працює, але має підробітки, переніс травму голови, обставинами, що пом`якшують покарання визнав щире каяття та добровільне відшкодування заподіяної потерпілому шкоди, обставиною, що його обтяжує вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння.

Разом із тим, суд не звернув належної уваги на те, що вчинене ОСОБА_7 кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 121 КК України є тяжким умисним злочином, вчиненим у період непогашеної судимості за умисні злочини, в тому числі й за злочини проти життя і здоров`я особи, передбачені ч. 1 ст. 122, ч. 3 ст. 135 КК України, в стані алкогольного сп`яніння, що негативно характеризує особу ОСОБА_7 як такого, що схильний до систематичної злочинної діяльності, не бажає стати на шлях виправлення.

Крім того, суд вказав у вироку на те, що ОСОБА_7 характеризується посередньо, що не відповідає дійсності, оскільки відповідно до наявної в матеріалах справи характеристики він за час проживання в с. Семихатки зарекомендував себе з негативного боку, схильний до зловживання спиртними напоями, за складом характеру неврівноважений, постійно ніде не працює (а.п. 41).

Крім того, під час апеляційного розгляду ОСОБА_7 заявив про те, що свою вину у вчиненому злочині не визнає, що спростовує висновки суду про його щире каяття.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що вищенаведені відомості про особу обвинуваченого, який раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення умисних злочинів, негативно характеризується, не має стійких соціальних зв`язків та законних джерел доходів, вчинив тяжкий злочин у період непогашеної судимості за умисні злочини, знаходячись при цьому у стані алкогольного сп`яніння, свідчать про можливість продовження ним злочинної діяльності у разі призначення покарання, не пов`язаного з триманням засудженого в умовах ізоляції.

Отже за наведених обставин, незважаючи на думку потерпілого, звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням слід вважати явно несправедливим унаслідок м`якості, оскільки не забезпечить мету кримінального покарання, що передбачає не тільки виправлення засудженого, але й запобігання вчиненню нових злочинів.

Послання обвинуваченого на порушення судом положень ч. 3 ст. 349 КПК спростовуються звукозаписом судового засідання за 06.12.2016 року, відповідно до якого обвинувачений, в присутності захисника та потерпілий повністю визнавали фактичні обставини вчинення злочину. При цьому, положення ст. 349 ч. 3 КПК сторонам роз`яснено.

ОСОБА_7 та потерпілий в суді першої інстанції дали послідовні показання, які у повній мірі відповідають викладеним в обвинувальному акті фактичним обставинам.

Виходячи з наведеного, судом першої інстанції безпідставно та необґрунтовано застосовано положення ст. 75 КК України при призначенні покарання, тому вирок суду в частині призначеного покарання підлягає скасуванню із ухваленням нового вироку судом апеляційної інстанції на підставі п. 4 ч. 1 ст. 420 КПК із призначенням покарання у виді позбавлення волі, яке належить відбувати реально, що буде необхідним й достатнім для виправлення засудженого і попередження вчинення нових злочинів.

При цьому наявність обставини, що пом`якшує покарання, встановленої судом першої інстанції, зокрема добровільного відшкодування обвинуваченим заподіяної злочином шкоди, дає підстави колегії суддів для призначення йому міри покарання на рівні мінімального розміру, передбаченого санкцією ч. 1 ст. 121 КК України.

З наведених підстав, апеляційні вимоги прокурора підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 404, 407, 419, п. 4 ч. 1 ст. 420 КПК України колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити.

Вирок Генічеського районного суду Херсонської області від 07.12.2016 року щодо ОСОБА_7 в частині призначеного покарання та звільнення від відбування покарання з випробуванням скасувати.

Ухвалити в цій частині новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 1 ст. 121 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 років з відбуванням покарання у кримінально-виконавчій установі.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 обчислювати з моменту фактичного затримання засудженого в порядку виконання вироку апеляційного суду.

В решті вирок залишити без змін.

Вирок набирає законної сили негайно і може бути оскаржений до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня його проголошення судом апеляційної інстанції.

Судді: (три підписи)
З оригіналом згідно.
Суддя: ОСОБА_2