У Х В А Л А Справа № 200/5518/17
Ім`ям України Провадження № 1-кс/200/3326/17
31 березня 2017 року м. Дніпро
Слідчий суддя Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_1 ,
за участю слідчого ОСОБА_2 ,
В С Т А Н О В И В:
Необхідність накладення арешту обґрунтовує наступним чином.
17.03.2017 до ДВП ГУНП в Дніпропетровській області звернувся директор ТОВ «Анапурна» ОСОБА_4 із заявою про те, що 17.03.2017 приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_5 здійснила реєстраційні дії щодо права власності на нерухоме майно, за адресою: АДРЕСА_1 , в результаті яких ТОВ «Анапурна було позбавлено права власності на вказаний об`єкт, натомість його набув невідомий заявнику ОСОБА_6 .
Досудовим розслідуванням встановлено, що з 21.10.2010 одноособовим володільцем нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 було ТОВ «Анапурна», засновниками якого були ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .
14.03.2012 ОСОБА_7 передав свою частку у статутному фонді ТОВ «Анапурна» ОСОБА_9 .
04.07.2016 ОСОБА_8 продав 100 відсотків статутного капіталу ТОВ «Анапура» ОСОБА_4 .
16.02.2017 до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська звернувся ОСОБА_7 із позовною заявою, однією із вимог якої було припинати право власності на нерухоме майно, за адресою: АДРЕСА_1 за ТОВ «Анапурна» та визнати право власності за ним.
До позовної заяви ОСОБА_7 додав письмову заяву, підписану від імені ОСОБА_8 про те, що останній зобов`язується переоформити нерухоме майно, що значиться за ТОВ «Анапурна» за ОСОБА_7 .
24.02.2017 суддя Індустрального районного суму м. Дніпропетровська ОСОБА_10 , розглянувши надані ОСОБА_7 документи, декілька разів пославшись на зазначену заяву ОСОБА_8 , як на фактичне визнання останнім незаконності володіння ТОВ «Анапурна» зазначеним нерухомим майном, не викликаючи позивача та відповідачів, виніс заочне рішення, яким припинив право власності на нерухоме майно, за адресою: АДРЕСА_1 за ТОВ «Анапурна» та визнав право власності на нього за ОСОБА_7 .
У той же час, допитаний як свідок ОСОБА_8 повідомив, що вказаної заяви, поданої ОСОБА_7 до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська він не складав, не підписував та нічого не знав про будь-які претензії ОСОБА_7 на нерухоме майно ТОВ «Анапурна».
Також ОСОБА_8 повідомив, що чув про скрутне матеріальне становище ОСОБА_7 , що могло стати причиною того, що останній міг самостійно чи скориставшись допомогою третіх осіб, спробувати здійснити рейдерське захоплення нерухомого майна
Встановлено, що 15.03.2017 приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_5 здійснено реєстрацію права власності на нерухоме майно, за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_7 , на підставі зазначеного рішення суду.
17.03.2017 ОСОБА_7 продав зазначене нерухоме майно ОСОБА_6 .
Виходячи із здобутих доказів вбачається, що ОСОБА_7 та інші, невстановлені особи, маючи на меті заволодіти нерухомим майном за адресою: АДРЕСА_1 , подали завідомо підроблені документи до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська, а також вказали у позовній заяві завідомо неправдиві відомості. Після чого, отримавши винесене на підставі підроблених документів судове рішення, ОСОБА_7 використав його для реєстрації права власності на себе, після чого продав майно третій особі.
Під час проведення огляду місця події 27.03.2017 встановлено, що на території земельної ділянки знаходились ОСОБА_7 та ОСОБА_6 .
На даний час прохід до земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 незаконно обмежено невідомими особами. Також невідомими особами присвоєно моторні катери та інше майно ТОВ «АНАПУРНА», яке знаходилось на території зазначеної земельної ділянки та у розташованих на її території будівлях.
Зазначена земельна ділянка належить Державі в особі Дніпропетровської обласної Державної адміністрації та перебуває в оренді у ТОВ «АНАПУРНА».
Слідчий у судовому засіданні клопотання підтримав, прохав задовольнити. Пояснення надав аналогічні тексту клопотання.
З метою забезпечення арешту майна, відповідно до ч.2 ст.172 КПК України, власник майна в судове засідання не викликався. З цих підстав, клопотання розглянуто за відсутності власника майна та ухвалено рішення.
Згідно з вимогами ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди. У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу. У випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або третьої особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України. Арешт накладається на майно третьої особи, якщо вона набула його безоплатно або за вищу або нижчу ринкової вартості і знала чи повинна була знати, що таке майно відповідає будь-якій із ознак, зазначених у пунктах 1-4 частини першої статті 96-2 Кримінального кодексу України. У випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна. У випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження. У разі задоволення цивільного позову або стягнення з юридичної особи розміру отриманої неправомірної вигоди суд за клопотанням прокурора, цивільного позивача може вирішити питання про арешт майна для забезпечення цивільного позову або стягнення з юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, доведеного розміру отриманої неправомірної вигоди до набрання судовим рішенням законної сили, якщо таких заходів не було вжито раніше. Арешт може бути накладений на майно, на яке раніше накладено арешт відповідно до інших актів законодавства. У такому разі виконанню підлягає ухвала слідчого судді, суду про накладення арешту на майно відповідно до правил цього Кодексу. Вартість майна, яке належить арештувати з метою забезпечення цивільного позову або стягнення отриманої неправомірної вигоди, повинна бути співмірною розміру шкоди, завданої кримінальним правопорушенням або зазначеної у цивільному позові, розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою. Арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів. Заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна. Заборона використання житлового приміщення особам, які на законних підставах проживають у такому житловому приміщенні, не допускається.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 103, 110, 167, 170-173, 309-310, 369, 371-372 КПК України, -
На ухвалу слідчого судді може бути подано апеляцію безпосередньо до апеляційного суду Дніпропетровської області протягом п`яти діб зо дня її винесення.

Слідчий суддя ОСОБА_1