ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/3952/17
провадження № 1-кп/753/567/17
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" червня 2017 р. м. Київ
Дарницький районний суд м. Києва у складі:

Головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження № 0000069 від 05.01.2016 за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Бровари Київської області, українця, громадянина України, неодруженого, з середньою освітою, непрацюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуваючого, раніше судимого:

-28.05.2002 Броварським міськрайонним судом Київської області за ч. 1 ст. 229-6 КК України до 1 року 6 місяців позбавлення волі та звільнений від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України з випробуванням з іспитовим строком 1 рік 6 місяців;

-03.11.2003 Броварським міськрайонним судом Київської області за ч. 1 ст. 185, ч. 1 ст. 71 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 2 роки;

-18.07.2007 Броварським міськрайонним судом Київської області за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 3 роки 3 місяці;

-22.09.2011 Броварським міськрайонним судом Київської обл. за ч.2 ст.185 КК України до 2 р. 6 міс. позбавлення волі;

-11.10.2011 Броварським міськрайонним судом Київської області за ч. 2 ст. 185, ч. 4 ст. 70, ст. 71 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 3 роки 7 місяців, звільнений 12.03.2014 з Білоцерківської ВК Київської обл.. №35 згідно постанови Білоцерківського г/с Київської обл. від 4.03.2014 р. умовно-достороково на 9 місяців 17 днів,

у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст. 15, ч. 2 ст.186 КК України,

ВСТАНОВИВ:

04.01.2016 близько 18 години 35 хвилин ОСОБА_4 , перебуваючи в приміщенні аптеки ТОВ Содексо за адресою: м. Київ, вул. Ялтинська, 10/4, умисно з корисливих спонукань, маючи умисел направлений на таємне викрадення чужого майна, знаходячись поряд з торгівельною вітриною зазначеної аптеки, підійшов позаду до ОСОБА_5 . Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, з метою власного збагачення, умисно, впевнившись, що його за діями ніхто не спостерігає, ОСОБА_4 , з жіночої сумки, яка належить ОСОБА_5 , таємно викрав мобільний телефон HTC Desire 600 dual sim, чорного кольору, ІМЕІ 1: НОМЕР_1 , ІМЕІ 2: НОМЕР_2 , вартістю 2009 гривень, в якому знаходилися сім-карти оператора мобільного зв`язку МТС вартістю 25 гривень (на обліковому рахунку абонента перебувало 89 гривень) та оператора мобільного зв`язку Київстар вартістю 50 гривень (на обліковому рахунку абонента перебувало 30 гривень), який знаходився в зазначеній сумці, чим спричинив останній матеріальну шкоду на загальну суму 2 203 гривні 00 копійок.

Однак, в подальшому, зазначені дії ОСОБА_4 було викрито потерпілою ОСОБА_5 , яка намагалася зупинити останнього, який, розуміючи, що його дії викриті, відкрито утримуючи при собі викрадене майно, продовжив свій рух в напрямку виходу з приміщення аптеки, однак не зміг довести свій злочинний умисел до кінця з причин, які не залежали від його волі, оскільки в подальшому був затриманий на виході з приміщення аптеки ТОВ Содексо очевидцем зазначеної події.

Таким чином, ОСОБА_4 , діючи умисно, повторно вчинив закінчений замах на відкрите викрадення чужого майна (грабіж), тобто скоїв злочин, передбачений ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 186 КК України.
У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 винним себе у скоєнні зазначеного кримінального правопорушення визнав частково та суду пояснив, що 04.01.2016 близько 18 години 35 хвилин він дійсно перебував в приміщенні аптеки ТОВ Содексо за адресою: м. Київ, вул. Ялтинська, 10/4, де знаходився біля однієї з кас. Попереду нього біля каси стояла потерпіла ОСОБА_5 . Поруч з нею на столі знаходилась відкрита сумка, в середині якої він помітив мобільний телефон. Непомітно для потерпілої та інших осіб, які знаходились в приміщенні аптеки, він взяв з сумки цей телефон та поклав собі у кишеню, після чого попрямував в бік виходу з аптеки, але його наздогнала потерпіла та її чоловік, яким він за їх вимогою повернув мобільний телефон. Не оспорюючи факту викрадення належного потерпілій ОСОБА_5 мобільного телефону, ОСОБА_4 заперечував відкритий характер його викрадення, оскільки в той момент, коли він діставав мобільний телефон з сумки, його дії були непомітні як для потерпілої, так і інших осіб, що перебували в аптеці, що дало йому можливість непомітно сховати мобільний телефон до кишені. У зв`язку з цим вважав правильною кваліфікацію своїх дій як замах на таємне викрадення чужого майна.

Потерпіла ОСОБА_5 в судовому засіданні стверджувала, що 04.01.2016 близько 18 години 35 хвилин вона перебувала в приміщенні аптеки ТОВ Содексо, що за адресою: м. Київ, вул. Ялтинська, 10/4, перед касою в очікуванні замовлених медичних товарів. При цьому вона помітила, що позаду неї стояв обвинувачений ОСОБА_4 , однак значення цьому не придала, оскільки останній не вів себе підозріло. Крім ОСОБА_4 та неї в приміщенні аптеки ще знаходився її чоловік, який стояв біля сусідньої вітрини. В цей час вона відчула, як хтось щось дістає з її відкритої сумки, що знаходилась на столику біля неї. Обернувшись, вона побачила, як ОСОБА_4 почав бігти в бік виходу з аптеки. Вона зрозуміла, що обвинувачений тікає разом з належним їй мобільним телефоном HTC Desire 600 dual sim, який був викрадений ним з її сумки. Вона почала кричати вслід обвинуваченому та кликати на допомогу свого чоловіка, після чого наздогнала обвинуваченого біля виходу з аптеку, схопивши ззаду ОСОБА_4 за одяг, однак впала на підлогу, а її чоловік в цей час наздогнав ОСОБА_4 біля дверей виходу з аптеки, та наказав повернути мобільний телефон, після чого ОСОБА_4 достав з кишені викрадений телефон та віддав його йому.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_5 підтвердив, що 04.01.2016 близько 18 години 35 хвилин він разом з дружиною ОСОБА_5 перебував в приміщенні аптеки ТОВ Содексо за адресою: м. Київ, вул. Ялтинська, 10/4 та стояв біля однієї з вітрин. В цей час він почув крик дружини, яка кричала обвинуваченому, який швидко біг в сторону виходу з аптеки, щоб той повернув їй мобільний телефон. Повернувшись, він побачив, як його дружина схопила обвинуваченого ззаду біля дверей виходу з аптеки, однак він вирвався від неї, а дружина впала на підлогу. В цей момент він наздогнав обвинуваченого біля дверей виходу з аптеки, та наказав повернути мобільний телефон, після чого обвинувачений дістав з кишені викрадений телефон та віддав його йому. Після чого він утримував обвинуваченого до приїзду працівників поліції.

Оскільки обвинувачений та інші учасники судового провадження не оспорювали інших обставин, які стосуються пред`явленого обвинувачення та правильно розуміють зміст цих обставин, на підставі ч.3 ст.349 КПК України, наслідки якої також роз`яснені учасникам судового провадження, суд ухвалив визнати недоцільним дослідження інших доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого, потерпілої ОСОБА_5 , свідка ОСОБА_5 , дослідженням письмових матеріалів, що характеризують особу обвинуваченого, а також матеріалів що до речових доказів по справі, проти чого не заперечували учасники судового провадження.
Аналіз сукупності наведених обставин та доказів, які суд визнає належними та допустимими, дозволяє зробити висновок про те, що вина обвинуваченого, сформульована у мотивувальній частині вироку, у судовому засіданні підтверджена повністю.

Разом з тим, обговорюючи позицію обвинуваченого, який вважав правильною кваліфікацією своїх дій як таємне викрадення чужого майна, суд не може взяти до уваги його твердження про те, що його дії під час викрадення мобільного телефону були непомічені потерпілою та іншими відвідувачами аптеки, оскільки потерпіла в судовому засіданні пояснила, що вона відчула, як хтось щось вихопив з належної їй сумки, та зрозуміла, що в неї був викрадений мобільний телефон, після чого вона стала кричати ОСОБА_4 , який вибігав з приміщення, щоб той повернув їй мобільний телефон, що також підтвердив в судовому засіданні свідок ОСОБА_5 чоловік потерпілої.

При цьому , суд враховує положення постанови Пленуму Верховного суду України від № 10 від 06.11.2009 р. «Про судову практику у справах про злочини проти власності», в п. 3 якої зазначено про те, що грабіж - це відкрите викрадення чужого майна у присутності потерпілого або інших осіб, які усвідомлюють протиправний характер дій винної особи, яка у свою чергу усвідомлює, що її дії помічені і оцінюються як викрадення. Розрізняючи крадіжку і грабіж, слід виходити зі спрямованості умислу винної особи та даних про те, чи усвідомлював потерпілий характер вчинюваних винною особою дій. Відповідно до п. 4 Постанови - дії, розпочаті як крадіжка, але виявлені потерпілим чи іншими особами і, незважаючи на це, продовжені винною особою з метою заволодіння майном, належить кваліфікувати як грабіж

Таким чином твердження, обвинуваченого спростовуються сукупністю вказаних доказів, оскільки судом об`єктивно встановлено, що потерпіла ОСОБА_5 усвідомлювала протиправний характер обвинуваченого, виявивши, що її мобільний телефон було викрадено, після чого стала кричати обвинуваченому, який намагався зникнути з місця скоєного злочину, щоб той повернув їй мобільний телефон, а також кричати своєму чоловіку в присутності обвинуваченого про те, що в неї був викрадений мобільний телефон. В свою чергу, обвинувачений об`єктивно усвідомлював, що його дії помічені та оцінюються як викрадення, оскільки разом із криками, його спочатку наздогнала потерпіла ОСОБА_5 , схопивши за одяг, однак йому вдалось вирватись, а потім в приміщенні аптеки його наздогнав чоловік потерпілої з вимогою повернути викрадений мобільний телефон.

З урахуванням наведених обставин, суд приходить до висновку про те, що дії обвинуваченого правильно кваліфіковані за ч.2 ст.15 ч.2 ст.186 КК України.

А в цілому позицію обвинуваченого суд визнає, як намагання уникнути кримінальної відповідальності за скоєний злочин саме за ч.2 ст. 15 ч.2 ст. 186 КК України, оскільки він є більш тяжким, ніж злочин за ч.2 ст. 15 ч.2 ст. 185, факт вчинення якого визнав обвинувачений.

При призначенні покарання суд враховує, що скоєне обвинуваченим кримінальне правопорушення згідно зі ст.12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів.

Також суд враховує особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий за вчинення корисливих злочинів, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, за місцем проживання характеризується задовільно.

Обставин, які б помякшували покарання обвинуваченому на підставі ст.66 КК України, судом не встановлено.

Обставин, які б обтяжували покарання обвинуваченого на підставі ст.67 КК України, судом також не встановлено.

Враховуючи особу обвинуваченого, характер та ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, факт відшкодування завданої матеріальної шкоди шляхом повернення викраденого майна, суд приходить до висновку про те, що необхідною та достатньою мірою виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню ним нових злочинів має бути покарання у вигляді позбавлення волі.

Крім того, суд враховує положення ч.3 ст. 68 КК України, відповідно до якої за вчинення замаху на злочин строк або розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що в даному випадку становить 4 роки.

Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції, що діяла до набрання чинності Законом України «Про внесення зміни до КК України щодо правила складання покарань та зарахування строку попереднього ув`язнення» від 18.05.2017 р.) у строк покарання обвинуваченому ОСОБА_4 підлягає зарахуванню час його перебування в установах попереднього ув`язнення у період з 21.02.2017 р. по 20.06.2017 р. включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Питання речових доказів суд вирішує у відповідності до ст. 100 КПК України.
У зв`язку із призначенням ОСОБА_4 покарання у вигляді позбавлення волі, з метою недопущення ухилення обвинуваченого від призначеного покарання та запобігання вчиненню нових злочинів, суд вважає, що запобіжний захід обраний відносно ОСОБА_4 у вигляді тримання під вартою до набрання вироком законної сили слід залишити без зміни.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 373, 374,375,376 КПК України суд, -

ЗАСУДИВ:
Визнати винним ОСОБА_4 у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст. 15, ч.2 ст. 186 КК України та призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на 4 /чотири/ роки.
До набрання вироком законної сили обраний запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_4 «тримання під вартою» у Державній установі «Київський слідчий ізолятор» - залишити без змін.
Строк відбуття покарання обвинуваченому ОСОБА_4 обчислювати з 21.02.2017 року

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції, що діяла до набрання чинності Законом України «Про внесення зміни до КК України щодо правила складання покарань та зарахування строку попереднього ув`язнення» від 18.05.2017 р.) зарахувати у строк покарання обвинуваченому ОСОБА_4 час його перебування в установах попереднього ув`язнення у період з 21.02.2017 р. по 20.06.2017 р. включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Речові докази: мобільний телефон HTC Desire 600 dual sim, що знаходиться на відповідальному зберіганні у потерпілої ОСОБА_5 повернути останній за належністю, компакт диск зберігати в матеріалах справи.

Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду м. Києва через Дарницький районний суд м. Києва протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.

Копію вироку вручити негайно після його проголошення обвинуваченому та прокурору.

Головуючий суддя ОСОБА_1