АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/1471/17 Справа № 188/581/17 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 серпня 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

судді-доповідача ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

потерпілого ОСОБА_9

його представника ОСОБА_10 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі в режимі відеонкоференції матеріали за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 та потерпілого ОСОБА_9 на вирок Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 01 червня 2017 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Донецька, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, дітей не має, працює ТЗОВ «Торговий дім «Міст Експрес», інвалід 3-ї групи, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає: АДРЕСА_2 , не судимого

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України по кримінальному провадженню, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000039 від 17 січня 2016 року, -

встановила:

Вироком Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області 01 червня 2017 року ОСОБА_7 визнано винним у тому, що він 17 січня 2016 року, близько 15 год. 30 хв., керуючи автомобілем марки «Renault Kangoo», рухався по правій смузі дороги «Знамянка-Луганськ-Ізварине» за населеним пунктом с.м.т. Петропавлівка, Дніпропетровської області, від міста Дніпро у напрямку м. Бахмут, Донецької області.

У вказаний час в зустрічному напрямку від м. Курахове, Донецької області у напрямку м. Дніпро рухався водій ОСОБА_9 , керуючи автомобілем марки «Daewoo Lanos» з двома пасажирами, а саме ОСОБА_11 , та невстановленою жінкою.

Під час руху, на 336 км Міль не прийняв заходи безпеки, не впевнившись у безпеці, виїхав на смугу зустрічного руху, де допустив зустрічне бокове зіткнення з передньою частиною автомобіля «Daewoo Lanos», під керуванням ОСОБА_9 , чим порушив вимоги п. п. 1.3, 1.5, 2.3 б), 10.1, 12.1 «Правил дорожнього руху».

В результаті вказаних злочинних дій обвинуваченого ОСОБА_12 , потерпілому ОСОБА_9 були спричинені середньої тяжкості тілесні ушкодження.

Судом першої інстанції дії ОСОБА_7 кваліфіковано за ч. 1 ст. 286 КК України. За даним законом йому призначено покарання у виді 1 року 6 місяців обмеження волі без позбавлення права керувати транспортними засобами.

На підставі ч. 1 ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання з іспитовим строком - один рік з покладенням на нього обов`язків, передбачених п.п. 1, 2 ч. 1 та п. 2 ч. 2 ст. 76 КК України.

З обвинуваченого ОСОБА_7 на користь потерпілого ОСОБА_9 ухвалено стягнути матеріальну і моральну, відповідно, в сумі 74 403 грн. 76 коп. та 10 000 грн.

З нього ж на користь держави ухвалено стягнути витрати пов*язані з проведенням експертного дослідження в сумі - 703 грн. 68 коп.

Вирішено питання щодо речових доказів.

Обвинувачений не згоден з вироком. Просить його в частині задоволення цивільного позову скасувати, та відмовити в його задоволенні.

Вважає, що вимоги викладені в позові, пред`явлені до неналежного відповідача.

Вказує, що той не заявляв клопотання про витребування доказів, які б свідчили про наявність правових підстав для задоволення позову.

Відповідно до копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу автомобіль «Деу-Ланос», яким керував позивач на час події, належав власнику - ОСОБА_13 .

Зазначає, що між ним, та страховою компанією «Домінанта» 24 травня 2015 року укладено поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Під час судового розгляду провадження позивач не заявляв клопотання про залучення до участі у розгляді цивільного позову представника страхової компанії. Тому позовні вимоги про стягання матеріальної шкоди у сумі 70 103 грн. 76 коп., задоволено необґрунтовано, з порушенням вимог ЦПК України.

Потерпілий та його представник просять вирок змінити. Призначити обвинуваченому покарання у виді обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами без застосування підстав, передбачених ст. 75 КК. Позовні вимоги задовольнити. Накласти арешт на майно ОСОБА_7 , а саме автомобіль «Рено Кенго» р/н НОМЕР_1 , який належить обвинуваченому на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу з метою забезпечення відшкодування шкоди.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що судом не взято до уваги, що йому не відшкодовані збитки, що обвинувачений не робив заходів щодо відшкодування шкоди, що свідчить про його ставлення до скоєного.

Вважає, що при призначенні покарання суд не врахував дані про особу ОСОБА_7 і призначив занадто м`яке покарання, без позбавлення права керувати транспортними засобами.

Вказує на те, що частково задовольнивши цивільний позов, суд не взяв до уваги як доказ матеріальні витрати на лікування в розмірі 4 640 грн., хоча ці витрати були підтверджені квитанціями та чеками.

Під час апеляційного розгляду обвинувачений підтримав свою скаргу. Просив її задовольнити, а апеляційну скаргу потерпілого залишити без задоволення.

Потерпілий та його представник просили апеляційну скаргу потерпілого задовольнити, в задоволенні апеляційної скарги обвинуваченого відмовити.

Прокурор вважала вирок законним та обґрунтованим, просила залишити його без змін, а апеляційні скарги без задоволення.

В судових дебатах підтримала свою позицію

Заслухавши суддюдоповідача, думки учасників судового засідання, дослідивши та перевіривши надані матеріали, співставивши їх з доводами апеляції, колегія суддів прийшла до наступного.

Колегія суддів у відповідності до ч. 1 ст. 401 КК України переглядає судове рішення щодо ОСОБА_7 в межах поданих апеляційних скарг.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченим цим кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Як вбачається з вироку, судом першої інстанції вказані вимоги закону дотримані в повному обсязі.

Його висновки про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення при обставинах, викладених у вироку, а також правильність кваліфікації його дій за ч. 1 ст. 286 КК України - вірна та ґрунтується на всебічному, повному та неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, та оцінці сукупності доказів з точки зору належності, допустимості та достовірності.

Як убачається з вироку, при обранні обвинуваченому ОСОБА_7 виду та міри покарання, суд першої інстанції враховував ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, скоїв злочин з необережності, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не знаходиться, працює, шкода спричинена злочином не відшкодована.

Врахувавши вищезазначене, наявність у обвинуваченого міцних соціальних зв`язків, а також обставин справи, суд прийшов до висновку про можливість його виправлення без відбування основного покарання у виді обмеження волі та можливість застосування підстав ст. 75 КК України і звільнив ОСОБА_7 , від відбування основного покарання у виді обмеження волі з випробування, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

При вирішенні питання про призначення додаткового покарання, судом враховано, що ОСОБА_7 працює водієм у ТЗОВ «Торговий Дім «Міст Експрес», проживає на тимчасово непідконтрольній Україні території з матір`ю, яка не працює, єдиний дохід вони отримують тільки з використання автомобіля. На підставі зазначеного, суд прийшов до висновку, що додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на певний строк, позбавить можливості обвинуваченого та його сім`ю залишити в разі потреби небезпечну територію, де вони проживають. Крім того, призначення додаткового покарання може погіршити матеріальний стан обвинуваченого, який через подію став інвалідом ІІІ-ої групи.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо призначеного ОСОБА_7 покарання, та вважає доводи апеляційної скарги потерпілого в цій частині необґрунтованими.

Згідно з роз*ясненнями, які містяться в п.п. 4, 6, 11 постанови № 4 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», передбачено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до ст.ст. 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2 Правил дорожнього руху України).

За вибором потерпілого вимога про відшкодування шкоди може бути пред`явлена безпосередньо до винної особи, оскільки за змістом ст. 1191 ЦК особа, яка відповідає за шкоду, завдану з вини іншої особи, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи, якщо за законом межі відповідальності останньої та особи, яка за неї відповідає, однакові.

На підставі вище викладеного, колегія суддів вважає доводи апеляційної скарги обвинуваченого про те, що він не є належним відповідачем за цивільним позовом, безпідставними.

Доводи потерпілого, про незаконність рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, пов*язаних з відшкодуванням витрат на лікування в сумі 4 640 грн., колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, оскільки в матеріалах справи відсутні докази призначення лікарем потерпілому саме цих ліків, або інших документів на підтвердження позовних вимог в цій частині.

Висновки суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог потерпілого в частині стягнення моральної шкоди також, на думку колегії суддів, є законними та обґрунтованими, а тому доводи апеляційної скарги потерпілого в цій частині задоволенню не підлягають.

Виходячи з наведеного, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційних скарг обвинуваченого та потерпілого, та для скасування або зміни вироку суду першої інстанції щодо обвинуваченого ОСОБА_7 .

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-

постановила:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 , потерпілого ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Вирок Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 01 червня 2017 року щодо ОСОБА_7 без змін.

Ухвала набирає законної сили з дня проголошення, вона може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст. 426 КПК України до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4