Справа № 367/3846/17
Провадження № 1-кп/367/380/2017
У Х В А Л А
17 липня 2017 року Ірпінський міський суд Київської області у складі колегії:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

потерпілої ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в приміщенні Ірпінського міського суду кримінальне провадження, внесене 13.03.2017 р. в Єдиний реєстр досудових розслідувань №0000628, по обвинуваченню ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ірпінь Київської області, не одруженого, не працюючого, маючого професійно-технічну освіту, раніше не судимого, зі слів обвинуваченого зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , , у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України,

в с т а н о в и в:
До Ірпінського міського суду з Ірпінського відділу Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області надійшов обвинувальний акт по кримінальному провадженню, внесеному 13.03.2017 р. в Єдиний реєстр досудових розслідувань №0000628, по обвинуваченню ОСОБА_8 , у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України.

В судовому засіданні прокурор заявив про відповідність обвинувального акту вимогам закону та у зв`язку із цим можливість призначення його до розгляду.

Потерпіла ОСОБА_6 , захисник та обвинувачений підтримали думку прокурора.

Потерпіла ОСОБА_9 в судове засідання не з?явилась, причини неявки суду не повідомила.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про повернення обвинувального акту прокурору, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

Також у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 03.10.12 № 223-1430/0/4-12 зазначено, що у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про повернення обвинувального акту прокурору, якщо він не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, зокрема, якщо цей документ містить положення, що суперечать одне одному, до нього не долучено передбачені законом додатки.

Крім того, згідно з п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт має містити, в тому числі, виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Пунктом 13 ч. 1 ст. 3 КПК України визначено, що обвинувачення це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

Частиною першою статті 337 КПК України передбачено, що судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у справі «Абрамян проти Росії» від 09.10.2008р. зазначив, що у тексті підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час судового розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваному він вважається офіційно письмово повідомлений про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення. Крім того, Європейський суд з прав людини нагадує, що положення зазначеного вище підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення, а також про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (рішення від 20.04.2006р. у справі І.Н. та інші проти Австрії, п.34).

В рішенні від 25.07.2000 р., у справі «Маттоціа проти Італії» зазначено: «обвинувачений у вчиненні злочину має бути негайно і детально проінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення; а також про характер обвинувачення, тобто юридичну кваліфікацію згаданих фактів. Хоча ступінь "детальності" інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту. У цьому відношенні обсяг та доречність наданої обвинуваченому інформації слід оцінювати крізь призму положення, закріпленого у п. «b» ч. 3 ст. 6 Конвенції. Аналогічно слід оцінювати інформацію про зміни, які мали місце в обвинуваченні, включаючи зміни причини обвинувачення».

Справедливість під час провадження у справі необхідно оцінювати, беручи до уваги розгляд справи в цілому (рішення від 01.03.2001р. по справі «Даллос проти Угорщини, п. 47). Крім того, право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» п. 3 ст. 6 Конвенції (рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п. 54).

Відповідно до пп. 1, 2 ч. 1 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню зокрема подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

Тобто, вказані обставини повинні бути зазначені в обвинувальному акті, оскільки згідно ч. 1 ст. 92 КПК України обов`язок доказування таких обставин покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого, а суд розглядає справу лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта (ч. 1 ст. 337 КПК України).

Враховуючи зазначене вище нормативне обґрунтування, суд дійшов висновку, що обвинувальний акт по даному провадженню не відповідає вимогам закону, оскільки формулювання обвинувачення містить суперечності, а саме: в ньому зазначено, що під час розбійних нападів ОСОБА_8 було передано грошові кошти з кас магазинів «Журавель» та «Агава», але в подальшому вказується, що цим було завдано матеріальної шкоди потерпілим ОСОБА_6 та ОСОБА_9 .

При цьому не зазначено кому належать зазначені вище магазини, не вказано також чиї грошові кошти було передано йому під час таких нападів, належали вони потерпілим ОСОБА_6 та ОСОБА_9 чи іншим особам, яким належать магазини. До того ж, потерпіла ОСОБА_6 в судовому засіданні повідомила, що вона є найманим працівником в магазині «Журавель».

Крім того, при викладі фактичних обставин кримінального правопорушення і самого обвинувачення зазначено, що під час розбійного нападу ОСОБА_8 використовував предмет, схожий на ніж, та предмет, схожий на пістолет, але так і не зазначено чи це був ніж та пістолет відповідно, хоч згідно п. 9 розділу І Реєстру матеріалів досудового розслідування такі предмети було виявлено і вилучено під час обшуку 14.04.2017 р. і передано до кімнати зберігання речових доказів.

Невизначеність таких обставин позбавляє можливості учасників та суд давати оцінку наявності реальної загрози під час розбійних нападів, у вчиненні яких звинувачується ОСОБА_8 .

Зазначене також обмежує обвинуваченого права на захист, мати змогу йому та його захиснику знати у чому конкретно, у вчиненні яких дій та якого злочину його обвинувачують, мати змогу спростовувати такі обставини та надавати відповідні докази, а суд позбавляє можливості об?єктивно розглянути справу в межах висунутого обвинувачення, перевірити його доказами і винести справедливе рішення.

Отже, оскільки обвинувальний акт не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, він підлягає поверненню прокурору.

Крім того, в судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого, оскільки ризики, які було враховано при обранні такого запобіжного заходу, не відпали.

Потерпіла ОСОБА_10 підтримала клопотання прокурора.

Захисник та обвинувачений просили змінити запобіжний захід на домашній арешт.

Відповідно до ч. 3 ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

В судовому засіданні встановлено, що обвинуваченому ОСОБА_8 було обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою, дія якого закінчується 07.08.2017 р.

Суд, заслухавши доводи та заперечення сторін, дійшов висновку, що залишаються ризики, які спонукають суд продовжити обвинуваченому строк тримання під вартою, а саме: перебуваючи на волі, він зможе уникати суду та/або слідства, оскільки він не має постійного місця проживання в Київській області, суду не надано доказів наявності в нього міцних соціальних зв?язків.

Тому суд вважає за доцільне продовжити строк тримання обвинуваченого ОСОБА_8 під вартою на 60 днів.

Жоден із більш м`яких видів запобіжних заходів не забезпечить запобіганню зазначеного ризику.

Із вказаних вище підстав суд відмовляє у задоволенні клопотання захисника про зміну запобіжного заходу.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 177, 291, 314, 315 КПК України, суд, -

у х в а л и в:
Повернути прокурору для усунення недоліків обвинувальний акт по кримінальному провадженню, внесеному 13.03.2017 р. в Єдиний реєстр досудових розслідувань №0000628, по обвинуваченню ОСОБА_8 , у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України.

Зазначені в ухвалі недоліки обвинувального акту прокурору усунути протягом десяти днів після отримання повного тексту ухвали суду.

Задовольнити клопотання прокурора.

Продовжити строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на 60 днів.

Відмовити у задоволенні клопотання захисника про зміну запобіжного заходу.

Ухвала в частині продовження строку тримання під вартою діє з 17.07.2017 р. по 14.09.2017 р. включно.

На ухвалу в частині повернення обвинувального акту прокурору може бути подано апеляцію до Апеляційного суду Київської області через Ірпінський міський суд на протязі семи днів з дня проголошення ухвали.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_3 ОСОБА_2