Апеляційний суд Рівненської області
_______________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України
15 лютого 2017 року м. Рівне
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Рівненської області у складі:
ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3
з участю секретаря судового засідання ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу заступника прокурора Рівненської області ОСОБА_5 на вирок Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 01 грудня 2016 року у кримінальному провадженні №0000733 відносно
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , не працюючого, раніше не судимого,
та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України, уродженця м. Дубно, Рівненської області, жителя АДРЕСА_2 , працюючого робітником в ІНФОРМАЦІЯ_3 , раніше не судимого,
у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.342 КК України,

з участю прокурора ОСОБА_8 ,
обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 ,
потерпілого ОСОБА_9 ,
в с т а н о в и л а:
Вироком Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 01 грудня 2016 року затверджено угоди про примирення, укладені 28 липня 2016 року між потерпілим ОСОБА_9 та обвинуваченими ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та кожного визнано винними за ч.2 ст.342 КК України, і призначено, узгоджене сторонами в угоді про примирення, покарання у виді штрафу у розмірі по 1870 грн.
Судом вирішено долю речових доказів.
Як визнав суд, 10 липня 2016 року о 19 годині 20 хвилин в чергову частину Дубенського ВП ГУНП в Рівненській області надійшло повідомлення невідомої особи про те, що 10 липня 2016 року близько 19 години 20 хвилин, вона, перебуваючи в АДРЕСА_1 , потребує допомоги працівників поліції.
_______________________________________________________________________________________________

№ 11кп/787/91/ 2017 р. Головуючий в суді 1-ї інстанції ОСОБА_10

Категорія: ч. 2 ст.342 КК Доповідач ОСОБА_1
У зв?язку з цим, оперативний черговий Дубенського ВП ГУНП в Рівненській області направив на місце пригоди групу швидкого реагування в складі: дільничного офіцера поліції сектору превенції Дубенського ВП ГУНП в Рівненській області ОСОБА_9 та поліцейського сектору реагування патрульної поліції № 1 Дубенського ВП ГУНП в Рівненській області ОСОБА_11 .
Прибувши на місце події, у форменому одязі, зі спеціальними засобами до квартири ОСОБА_12 , яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_9 та ОСОБА_11 підійшли до вхідних дверей квартири, за якими в приміщенні коридору квартири відбувався конфлікт у вигляді шарпанини та нецензурної лайки між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 . З метою припинення зазначених дій та конфлікту, який міг перерости у вчинення кримінального правопорушення, тобто з метою попередження цього, здійснення опитування громадян за повідомленням невідомої особи та вияснення обставин конфлікту, ОСОБА_9 повідомив про своє прибуття та прибуття ОСОБА_11 , як працівників поліції, та запропонував відчинити вхідні двері до квартири. На зазначені слова ОСОБА_9 , присутній у квартирі ОСОБА_6 , який перебував у стані алкогольного сп?яніння, відреагував агресивно, розпочав голосно викрикувати, висловлювати своє незадоволення та виражатись в адресу поліцейських нецензурною лайкою. В цей час ОСОБА_9 , перебуваючи біля вхідних дверей квартири, висловив до ОСОБА_6 вимогу припинити свої протиправні дії, однак після відчинення вхідних дверей присутньою у квартирі ОСОБА_13 , яка запросила працівників поліції увійти у квартиру, ОСОБА_6 кинув у сторону працівників поліції металевий совок, який попав у вхідні двері, оскільки ОСОБА_9 встиг прикритися даними дверима.
В подальшому ОСОБА_6 побіг до приміщення кладової кімнати, а ОСОБА_9 , з метою попередження завдання шкоди оточуючим, направився за ОСОБА_6 . Зайшовши до зазначеної кімнати, ОСОБА_9 наштовхнувся на раптовий фізичний опір з боку ОСОБА_6 , який виразився в умисних діях останнього, направлених на перешкоджання працівнику поліції виконувати свої службові обов`язки, зокрема - у нападі із кухонним ножем на працівника поліції.
Згідно п.1 ч.1 ст.42, ч.1-3 ст.43, ч.1 ст.44 Закону України «Про Національну поліцію», згідно ст.36 КК України, ОСОБА_9 застосував до ОСОБА_6 фізичний вплив та тим самим подолав опір останнього. Помітивши дану ситуацію, ОСОБА_7 , який перебував в стані алкогольного сп?яніння та який в той час зайшов до приміщення кладової кімнати, накинувся на ОСОБА_9 , схопивши його за сорочку в ділянці погон, та розпочав захищатися за свого брата ОСОБА_6 . В свою чергу ОСОБА_9 висловив до ОСОБА_7 вимогу припинити чинити опір працівникові поліції, яку ОСОБА_7 проігнорував та, діючи умисно, продовжив вчиняти дії, направлені на перешкоджання працівнику поліції виконувати свої службові обов?язки. ОСОБА_9 застосував до ОСОБА_7 фізичний вплив та тим самим подолав опір останнього.
Дії ОСОБА_6 та ОСОБА_7 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч.2 ст.342 КК України, як опір працівникові правоохоронного органу під час виконання ним службових обов?язків.
Згідно угод про примирення від 28 липня 2016 року між потерпілим ОСОБА_9 та обвинуваченими ОСОБА_6 та ОСОБА_7 потерпілий та обвинувачені виклали формулювання обвинувачення та його правову кваліфікацію за ч.2 ст.342 КК України, які ніким не оспорюються, зазначили істотні для даного кримінального провадження обставини.
За змістом угод про примирення ОСОБА_6 та ОСОБА_7 під час досудового розслідування повністю визнали свою винуватість у зазначеному діянні та зобов?язуються беззастережно визнати обвинувачення в обсязі підозри у судовому провадженні (а.к.п.12-14, 15-17 т. 2).
Потерпілий ОСОБА_9 та обвинувачені ОСОБА_6 та ОСОБА_7 узгодили призначення обвинуваченим покарання за ч.2 ст.342 КК України у виді штрафу у розмірі 1870 грн., а також зазначили про наслідки укладення та затвердження угоди, передбачених ст.473 КПК України та наслідків її невиконання.
В апеляційній скарзі прокурор не оспорюючи вирок в частині фактичних обставин справи вважає його незаконним в частині неправильного застосуванням Закону України про кримінальну відповідальність, застосування закону, який не підлягає застосуванню та істотним порушенням кримінального процесуального законодавства, оскільки затвердження угод не допускається у справах про злочини передбачені ст.342 КК України.
Також зазначав, що угода про примирення між потерпілим та обвинуваченим може бути укладена у формі приватного обвинувачення згідно вимог ст.469 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК). Протиправними діями ОСОБА_6 та ОСОБА_7 було заподіяно шкоду не тільки особистим інтересам потерпілого ОСОБА_9 , а й суспільні відносинам щодо авторитету органів державної влади, чого місцевий суд не врахував і при постановленні вироку необґрунтовано застосував закон, який не підлягав застосуванню, судове провадження мало проводитись в загальному порядку.
Просив вирок скасувати у зв?язку із істотним порушенням кримінального процесуального законодавства та призначити новий судовий розгляд в суді першої інстанції.
Заслухавши доповідь судді, думку прокурора ОСОБА_8 , який підтримав апеляційну скаргу частково та просив скасувати вирок і направити справу органу досудового розслідування для здійснення досудового розслідування в загальному порядку, думку потерпілого ОСОБА_9 та обвинувачених ОСОБА_6 і ОСОБА_7 , які погодились з доводами прокурора, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення частково з таких підстав.
Згідно ст.370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Проте вказаних вимог закону дотримано не було.
Як вбачається з матеріалів даного кримінального провадження, 28 липня 2016 року між потерпілим та кожним з підозрюваних було укладено угоду про примирення (а.к.п.12-14, 15-17 т.2). Отже угоди примирення було укладено до завершення досудового розслідування, оскільки обвинувальний акт складено та надіслано до суду пізніше.
Так, вказані угоди разом з обвинувальним актом, затвердженим прокурором 29 липня 2016 року, реєстрами матеріалів досудового розслідування, розписками, списком осіб, які підлягають виклику до суду надійшли до місцевого суду 02 серпня 2016 року, про що свідчать дані супровідного листа прокурора Дубенської місцевої прокуратури ОСОБА_14 від 30 липня 2016 року №34-2682вих-16 (а.к.п.18 т.2).
Вироком Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 01 грудня 2016 року затверджено угоди про примирення, укладені 28 липня 2016 року між потерпілим ОСОБА_9 та обвинуваченими ОСОБА_6 і ОСОБА_7 та визнано винними за ч.2 ст.342 КК України, і призначено кожному із обвинувачених, узгоджене сторонами в угодах про примирення, покарання.
При цьому місцевий суд не врахував, що об?єктом, на який посягає даний злочин є суспільні відносини, що забезпечують нормальну законну діяльність органів державної влади і об?єднань громадян, особисту недоторканість та здоров?я їх представників. Відповідно до ч.3 ст.469 КПК, угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадження щодо злочинів невеликої чи середньої тяжкості та у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.
Разом з цим, у п.19 постанови №13 від 11 грудня 2015 року «Про практику здійснення судами кримінального провадження на підставі угод» Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ роз?яснив судам, що приймаючи рішення щодо затвердження укладеної між сторонами кримінального провадження угоди, суд, крім зазначеного вище, має враховувати, що у кримінальних правопорушеннях, де основним безпосереднім об`єктом виступають публічні інтереси (зокрема немайнові), а спричинена конкретним фізичним чи юридичним особам шкода є лише проявом посягання на основний об`єкт, укладення угоди про примирення не допускається. Зокрема затвердження таких угод не допускається у справах про злочини, передбачені розділом XV «Злочини проти авторитету органів державної влади, органів місцевого самоврядування та об`єднань громадян».

Постановлюючи цей вирок, місцевий суд вказаних обставин до уваги не взяв, чим допустив істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, тобто таке порушення, яке перешкодило ухвалити законне й обґрунтоване рішення. А тому, відповідно до п.3 ч.1 ст.409 КПК, колегія суддів вважає, що вказана обставина є підставою для скасування вироку.

Колегія суддів погоджується з висловленими під час апеляційного розгляду доводами прокурора про те, що оскільки угоди про примирення були укладені під час досудового розслідування, то на підставі ст.404 КПК вирок підлягає скасуванню, а кримінальне провадження слід направити органу досудового розслідування.
Згідно п.2 ч.2 ст.407 КПК, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду на підставі угоди суд апеляційної інстанції, крім рішень, передбачених пунктами 1-5 частини першої цієї статті, має право скасувати вирок і направити кримінальне провадження до органу досудового розслідування для здійснення досудового розслідування в загальному порядку, якщо угода була укладена під час досудового розслідування.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 405, 407, 409, 412, 415, 418, 419 КПК України, колегія суддів,
у х в а л и л а:
Апеляційну скаргу заступника прокурора Рівненської області ОСОБА_5 - задовольнити частково.
Вирок Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 01 грудня 2016 року відносно ОСОБА_6 та ОСОБА_7 скасувати та направити кримінальне провадження до органу досудового розслідування для здійснення досудового розслідування у загальному порядку.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.
Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3