Справа№ 640/5060/17
н/п 1-кп/640/525/17
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Київський районний суд м. Харкова в складі:
Головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 уродженця с.Малинівка,Чугуївського району Харківської області,громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, офіційно не працюючого, одруженого, який має на
утриманні малолітню дитину
ІНФОРМАЦІЯ_2 , раніше неодноразово судимого.
останній раз 22.02.2013 Київським районним
судом м. Харкова за ч.2 ст.185, ч.4 ст.71 КК
України до 3 років 6 місяців позбавлення
волі, звільнився 21.07.2015 з Крюковської ВК
Полтавської області №29 умовно достроково
(не відбутий строк 1 рік 1 місяць 09 днів).
який проживає за адресою:
АДРЕСА_1 , проживає за адресою
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст 162 КК України, суд
20.09.2015 близько 00.50 годин ОСОБА_4 , знаходячись на бульварі Садовому в м. Харкові, маючи злочинний, умисел, спрямований на порушення недоторканності чужого житла та іншого володіння особи, усвідомлюючи, що проникнення до житла без згоди власника є незаконним, протиправно, всупереч волі законного володільця ОСОБА_5 , за відсутності визначених законом підстав, незаконно переліз через огорожу і таким чином потрапив на територію приватною домоволодіння АДРЕСА_3 .
Продовжуючи свої злочинні дії і реалізацію свого злочинного умислу, ОСОБА_4 , вважаючи, що за його діями ніхто не спостерігає, розбив скло вхідної двері з тильного боку будинку і таким чином умисно, незаконно проник до приміщення будинку, розташованого за вказаною адресою, тобто у житло ОСОБА_5 , де незаконно знаходився 20.09.2015 в період часу 00.50 і один до 01:10 годин.
Своїми умисними діями ОСОБА_4 порушив недоторканість житла та іншого володіння ОСОБА_5 , а також ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що ратифікована законом України К» 475/9/ -ВР від 17.07.1997 року; ст. 30 Конституції України; ст.ст. 7, 13, 233 КПК України, якими закріплено право людини на недоторканість житла та іншого володіння особи та встановлено заборону на проникнення до житла, іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку, інакше як за мотивованим рішенням суду, крім випадків передбачених КПК України.
Під час розбиття ОСОБА_4 дверного скла та проникнення у будинок ОСОБА_5 , спрацювала охоронна сигналізація і за вказаною адресок прибули співробітники охоронного агентства «Охорона та безпека», як викрили його на місці вчинення кримінального правопорушення.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 винуватим себе у вчиненні вказаного злочину, передбаченого ч.1 ст. 162 КК України, тобто у незаконному проникнення до житла, іншого володіння особи визнав повністю, щиро розкаявся, заявив клопотання про слухання справи на підставі вимог ч.3 ст. 349 КПК України, про що надав письмову заяву, у якій зазначив, що обвинувачення йому зрозуміло, процесуальні наслідки визнання свої вини та слухання справи у такому порядку, йому відомі.
Потерпілий ОСОБА_5 через канцелярію суду надав клопотання про слухання справи за його відсутності у порядку ч.3 ст. 349 КПК України.
З урахуванням клопотання обвинуваченого та думок прокурора і потерпілого, які не заперечували проти слухання справи у порядку ч.3 ст. 349 КПК України, суд ухвалив, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. Суд з`ясував та впевнився, що учасники процесу правильно розуміють зміст цих обставин, що їхня позиція добровільна та роз`яснив їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Під час допиту обвинувачений ОСОБА_4 надав пояснення, які повністю відповідають обставинам, викладеним у обвинувальному акті.
Суд дійшов висновку про винуватість ОСОБА_4 у інкримінованому йому злочині та кваліфікує його дії за ч. 1 ст. 162 КК України, тобто незаконне проникнення до житла, іншого володіння особи.
При призначенні покарання суд в сукупності оцінив обставини справи, механізм вчинення злочину, його тяжкість, особу обвинуваченого який раніше неодноразово судимий, інкримінований йому злочин вчинив під час умовно-дострокового звільнення від відбуття покарання, на обліку у нарколога та психіатра не перебуває, характеризується задовільно. Обставинами, що пом`якшують покарання, суд визнає щире каяття обвинуваченого та наявність на утриманні неповнолітню дитину. Обставини, що обтяжують покарання, відсутні. На підставі викладеного, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_4 покарання у вигляді позбавлення волі з урахуванням положень ст.71 КК України і не вбачає підстав для звільнення його від відбуття такого покарання.
Долю речових доказів суд вирішує на підставі ст. 100 КПК України.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 369-375 КПК України, суд -
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 162 КК України і призначити йому покарання у вигляді 1(одного) року обмеження волі.
На підставі ст. 71 КК України призначити покарання за сукупності вироків, шляхом часткового приєднання покарання за новим вироком до невідбутої частини покарання, призначеного за вироком Київського районного суду м. Харкова від 22.02.2013 року за ч.2 ст.185, ч.4 ст.71 КК України у вигляді 3 років 6 місяців позбавлення
волі, остаточно призначивши до відбуття покарання у вигляді 1(одного) року 2 місяців 9 днів позбавлення волі.
Запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили обрати у вигляді особистого зобов`язання.
Вирок може бути оскаржений обвинуваченим, потерпілим, прокурором в апеляційний суд Харківської області через Київський районний суд м. Харкова протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.
Суддя ОСОБА_1