Справа № 209/279/17
Провадження № 1-кп/209/144/17
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 квітня 2017 року Дніпровський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1

за участі: - секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області матеріали кримінального провадження № 209/279/17 (пр. № 1-кп/209/144/17), відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000009 від 03 січня 2017 року відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , громадянина України, українця, уродженця м. Дніпро (Дніпропетровськ) Дніпропетровської обл., освіта повна загальна середня, навчається на першому курсі ВПУ № 22, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого та мешкаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,-

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_4 02 січня 2017 року приблизно о 17.00 годині разом із невстановленою в ході слідства особою на ім`я " ОСОБА_5 " та потерпілим ОСОБА_6 , який мав при собі мобільний телефон "NomiI 501 styleblack" чорного кольору, перебували біля церкви на пустирі між третім та п`ятим мікрорайонами у м. Кам`янському.

В цей час ОСОБА_4 та невстановлена в ході слідства особа на ім`я " ОСОБА_5 " почали умовляти ОСОБА_6 на те, щоб разом закласти його телефон "NomiI 501 styleblack" до ломбарду з метою отримання грошей за нього, на що потерпілий ОСОБА_6 відповів відмовою. Після цього у ОСОБА_4 та невстановленої в ході слідства особи на ім`я " ОСОБА_5 " виник злочинний намір на відкрите викрадення майна ОСОБА_6 .

З цією метою ОСОБА_4 та невстановлена в ході слідства особа на ім`я " ОСОБА_5 " чітко розподілили свої ролі, а саме: " ОСОБА_5 " наніс приблизно шість ударів правою ногою по нозі потерпілого ОСОБА_6 та приблизно чотири удари кулаком у обличчя потерпілого, тобто застосував насильство, що не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, а ОСОБА_4 стояв поруч та спостерігав. Після того, як " ОСОБА_5 " перестав бити ОСОБА_6 , ОСОБА_4 , реалізуючи свій злочинний намір, спрямований на відкрите викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, підійшов до ОСОБА_6 спереду, скориставшись тим, що ззаду за руки потерпілого тримав " ОСОБА_5 ", та витяг з лівої внутрішньої кишені ОСОБА_6 мобільний телефон "NomiI 501 styleblack", імей1 - НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , імей2 - НОМЕР_4 , після чого, не зважаючи на прохання потерпілого ОСОБА_6 повернути йому мобільний телефон, ОСОБА_4 та невстановлена в ході слідства особа на ім`я " ОСОБА_5 " пішли у бік кафе "Лагуна" по б-ру Героїв у м. Кам`янському, а потерпілий ОСОБА_6 пішов у бік другого мікрорайону у м. Кам`янському.

Таким чином, ОСОБА_4 та невстановлена в ході слідства особа на ім`я " ОСОБА_5 " 02 січня 2017 року приблизно о 17.00 годині діючи умисно з корисливих мотивів, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, відкрито скоїли грабіж, поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого та за попередньою змовою групою осіб, заволоділи мобільним телефоном "NomiI 501 styleblack", імей1 - НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , імей2 - НОМЕР_4 , що належить ОСОБА_6 , спричинивши останньому матеріальну шкоду на суму 1690,21 грн., згідно висновку судово-товарознавчої експертизи № 76 від 16 січня 2017 року. Викраденим майном ОСОБА_4 та невстановлена в ході слідства особа на ім`я " ОСОБА_5 " розпорядилися на власний розсуд.

В судовому засіданні обвинуваченому роз`яснювалося право на захист, однак від допомоги захисника (адвоката) він відмовився, оскільки може захистити себе самостійно.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у скоєному кримінальному правопорушенні визнав у повному обсязі, у скоєному розкаявся та пояснив, що взимку, точної дати та часу він не пам`ятає, в той час, як він проводжав свою тітку до зупинки, до його під`їзду по б- АДРЕСА_2 , підійшов раніше знайомий йому хлопець на ім`я " ОСОБА_5 ". Він знав де цей хлопець раніше жив і знав, як його звати, однак більше даних йому про нього не відомо. Цей хлопець на ім`я " ОСОБА_5 " запитав, де можна заробити гроші, на що він відповів йому, що не знає де можна знайти йому роботу, оскільки там де він працює вільних місць не має. Тоді той хлопець попросив допомогти знайти де йому переночувати, бо його мати та вітчим не впускають його додому. Він допоміг йому знайти місце для ночівлі. Наступного дня вони гуляли разом з цим хлопцем на ім`я " ОСОБА_5 ", ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , а також була його дівчина. " ОСОБА_5 " бачив у ОСОБА_9 телефон і бачив, що той фізично слабкий та не зможе чинити йому опору. У момент, коли він знаходився поруч, " ОСОБА_5 " та він почали говорити ОСОБА_10 , щоб той заклав телефон у ломбард і віддав гроші йому. ОСОБА_10 зразу погодився, а коли йшли здавати телефон, то " ОСОБА_5 " почав забирати у ОСОБА_10 його телефон, а той не віддавав. Тоді " ОСОБА_5 " почав бити ОСОБА_10 . Він в цей час стояв поруч і боявся втрутитися, бо у " ОСОБА_5 " була бита. Телефон у ОСОБА_10 з кишені витяг він, бо йому так сказав " ОСОБА_5 ". Коли він витяг телефон, то " ОСОБА_5 " його одразу забрав у нього. Все це відбувалося на третьому мікрорайоні за автостоянкою неподалік від б-ру Героїв у м. Кам`янському. Потім вони з " ОСОБА_5 " сіли у машину таксі і поїхали у правобережну частину міста, де у ломбарді, що знаходиться на площі в центрі міста, за магазином "АТБ" заклали телефон на його паспорт. За телефон їм дали приблизно 800 грн. З цих коштів " ОСОБА_5 " дав йому 50 грн. Потім " ОСОБА_5 " поїхав на вокзал, він казав, що їде до ОСОБА_11 , де він потім був і куди поїхав йому не відомо. Наступного дня вони з бабусею пішли до ломбарду і викупили телефон. Він сам все розповів бабусі, а потім подзвонив матері ОСОБА_10 та хотів повернути телефон, але вона сказала, що вони вже звернулися до поліції і щоб він йшов туди розбиратися. Він сам приніс до поліції телефон і все сам їм розповів. ОСОБА_10 телефон повернули. Кається у скоєному, погано ставиться до свого вчинку, просив суворо не карати.

Потерпілі ОСОБА_12 та ОСОБА_6 в судове засідання не з`явились, надали до суду заяви про розгляд справи за їхньою відсутності, не наполягають на суворому покаранні обвинуваченого.

Враховуючи те, що обвинувачений та інші учасники процесу не оспорюють всі обставини кримінального провадження і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції, суд, роз`яснивши учасникам кримінального провадження положення ст. 349 КПК України, ухвалив проводити судовий розгляд даного провадження щодо всіх його обставин із застосуванням правил ч. 3 ст. 349 КПК України, обмежившись допитом обвинуваченого, визнавши недоцільним дослідження доказів.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують Європейську конвенцію з прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У своїх рішеннях "Ірландія проти Сполученого Королівства" від 18 січня 1978 року, "Коробов проти України" від 21 жовтня 2011 року Європейський суд з прав людини повторює, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення "поза розумним сумнівом", така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.

Оцінюючи зібрані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що винність обвинуваченого ОСОБА_4 "поза розумним сумнівом" знайшла своє повне підтвердження в ході судового розгляду кримінального провадження.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_4 у вчиненні ним кримінального правопорушення доведена у повному обсязі і його умисні дії вірно кваліфіковані за ч. 2 ст. 186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, за попередньою змовою групою осіб.

Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому покарання, суд виходить із встановленої ст. 50 КК України його мети кари, виправлення і запобігання вчиненню винним нових злочинів, заснованої на вимогах виваженості та справедливості, з урахуванням позиції Європейського суду з прав людини, відповідно до якої покарання як втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи) (справи «Бакланов проти Росії» від 09.06.2005 р.; «Фрізен проти Росії» від 24.03.2005 р.; «Ісмайлова проти Росії» від 29.11.2007 р.).

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_4 покарання, суд згідно з вимогами ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії тяжких кримінальних правопорушень, дані про особу обвинуваченого, який не судимий, відшкодував шкоду, шляхом повернення майна власнику, не перебуває на обліку у лікарів нарколога та психіатра, молодий вік обвинуваченого, навчається на першому курсі ВПУ № 22.

Крім того суд враховує відсутність будь-яких претензій потерпілих до обвинуваченого та позицію потерпілих щодо несуворої міри покарання.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 368 КПК України (абз.17), ухвалюючи вирок суд приймає до відома досудову доповідь з інформацією про соціально-психологічну характеристику обвинуваченого, згідно якої на думку органу пробації, виконання покарання у громаді можливе за умови здійснення з боку органу пробації інтенсивного нагляду та застосування соціально-виховних заходів, що необхідні для виправлення та запобігання вчиненню повторних кримінальних правопорушень. У разі якщо, суд дійде виснову про можливість звільнення правопорушника від відбування покарання з випробуванням, орган пробації вважає доцільним покладення на правопорушника обов`язки згідно ч. 2 ст. 76 КК України: а саме обов`язок не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
До обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 , відповідно до ст. 66 КК України, суд визнає його щире каяття, повне визнання своєї вини, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення та повне відшкодування шкоди шляхом повернення майна.

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_4 , відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

В пункті 2 Постанови Пленуму Верховного суду України Про практику призначення судами кримінального покарання від 24 жовтня 2003 року за № 7 вказано звернути увагу судів на те, що висновки з усіх питань, пов`язаних із призначенням покарання, необхідно належним чином мотивувати у вироку. Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 65 Кримінального кодексу України суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом більш суворого покарання особам, які вчинили злочини на ґрунті пияцтва, алкоголізму, наркоманії, за наявності рецидиву злочину, у складі організованих груп чи за більш складних форм співучасті (якщо ці обставини не є кваліфікуючими ознаками), і менш суворого - особам, які вперше вчинили злочини, неповнолітнім, жінкам, котрі на час вчинення злочину чи розгляду справи перебували у стані вагітності, інвалідам, особам похилого віку і тим, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо. Коли санкція закону, за яким особу визнано винною, нарівні з позбавленням волі на певний строк передбачає більш м`які види покарання, при постановленні вироку потрібно обговорювати питання про призначення покарання, не пов`язаного з позбавленням волі.

На підставі викладеного, враховуючи ступінь тяжкості та конкретні обставини вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та його ставлення до вчиненого кримінального правопорушення, керуючись принципом справедливості та індивідуалізації призначення покарання, суд приходить до висновку про можливість обрання обвинуваченому покарання в межах санкції статті обвинувачення.

Призначення такого покарання буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого (підсудного), випливає з дотримання судом принципів "рівних можливостей" та "справедливого судового розгляду", встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод 1950 року.

Враховуючи тяжкість вчиненого злочину, характер вчиненого злочину та ненастання тяжких суспільно-небезпечних наслідків, відомості про особу обвинуваченого, наявність пом`якшуючих та відсутність обтяжуючих обставин покарання, та інші обставини справи в сукупності, суд вважає, що виправлення обвинуваченого можливо без ізоляції його від суспільства.

Така позиція відповідає практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ застосовується як джерело, зокрема у справі «Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року (заява №10249/03), де зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Таку міру суд вважає достатньою не тільки для покарання ОСОБА_4 за вчинені протиправні діяння, а й для його виправлення.

За таких обставин справи ОСОБА_4 слід призначити покарання у вигляді позбавлення волі, зі звільненням від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 Кримінального кодексу України, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 Кримінального кодексу України.
Підстав для застосування до ОСОБА_4 положень ст. 69 КК України, а саме призначення покарання нижче нижчої межі встановленої санкцією статті суд не вбачає.

Цивільний позов потерпілими не заявлялися.

Процесуальні витрати за проведення судово-товарознавчої експертизи в сумі 170 грн. 00 коп., підлягають стягненню з обвинуваченого ОСОБА_4 на підставі ст. 124 ч.2 КПК України.

Речові докази відповідно до ст. 100 КПК України в матеріалах кримінального провадження відсутні.

Керуючись ст. 370, 371 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:
ОСОБА_4 визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, та призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням, призначивши іспитовий строк 2 (два) роки.

На підставі ч. 1 п. 1,2, ч. 2 п. 2 ст. 76 КК України покласти на засудженого ОСОБА_4 наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Запобіжний захід, обраний відносно ОСОБА_4 у вигляді особистого зобов`язання закінчився і судом не продовжувався та не обирався інший запобіжний захід.

Стягнути з ОСОБА_4 суму вартості проведення судово-товарознавчої експертизи в сумі 170 (сто сімдесять) гривень 00 копійок на користь держави.

Речові докази відповідно до ст. 100 КПК України в матеріалах кримінального провадження відсутні.

Вирок набирає законної сили через тридцять днів з моменту його проголошення, якщо не буде оскаржений.

Вирок суду може бути оскаржений учасниками процесу до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Дніпровський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області протягом 30 днів з моменту його проголошення.

Обмеження права оскарження даного вироку визначені ч. 3 ст. 349 Кримінального процесуального кодексу України.

Копія вироку видається учасникам кримінального провадження відразу після його проголошення.

Суддя: ОСОБА_1