Справа № 396/2092/16-к
Провадження № 1-кс/396/175/16
УХВАЛА

В обґрунтування клопотання вказує, що 17.12.2016 року до Новоукраїнського ВП ГУНП в Кіровоградській області надійшло повідомлення від ст. інспектора Новоукраїнського ВП ОСОБА_5 про те, що ОСОБА_6 здійснює незаконну порубку дерев у лісосмузі біля автодороги Кам`яний Міст-Новоукраїнка.
Даний факт зареєстровано до журналу Єдиного обліку заяв та повідомлень про злочини Новоукраїнського ВП ГУНП в Кіровоградській області за № 4888 від 17.12.2016 року.
У ході проведення досудового розслідування встановлено, 17.12.2016 року ОСОБА_6 здійснив незаконну порубку дерев у лісосмузі біля автодороги Злинка-Новоукраїнка.
У ході проведення слідчих дій встановлено, що ОСОБА_6 , не виконуючи законні вимоги поліцейського направленні на збереження речових доказів, сів за кермо автомобіля ГАЗ-5312, 1985 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , кузов № НОМЕР_2 , відповідно до технічного паспорта належить ОСОБА_7 , перебуває у володінні ОСОБА_6 , який знаходився біля нього під час його виявлення у лісосмузі, на кузові якого знаходилися свіжоспиляні частини крони дерева, поїхав у напрямку м. Новоукраїнка.
Під час огляду місця події, а саме ділянки вулиці В. Демченка, м. Новоукраїнка, біля багатоповерхового будинку № 7 було здійснено вилучення автомобіля марки ГАЗ-5312 реєстраційний номер НОМЕР_1 синього кольору, на кузові якого знаходилися свіжоспиляні, вологі на дотик, частини крони дерев у кількості приблизно 8 куб/м.
Слідчий суддя, заслухавши прокурора, який просить розглянути клопотання у відсутність власника майна, якого не вдалося встановити, а особа яка керувала транспортним засобом ОСОБА_6 не надала доказів, що має право розпоряджатися майном та у якого протягом останнього місяця вдруге вилучається цей же автомобіль під час здійснення незаконної порубки дерев, дослідивши копії документів, якими обґрунтовуються доводи клопотання, приходить до висновку про необхідність задоволення клопотання з наступних підстав.
Відповідно до вимог ч.1 ст.131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.
Згідно із п.7 ч.2 ст.131 КПК України одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна.
Згідно ч.2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Відповідно до ч.2 ст.171 КПК України у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; перелік і види майна, що належить арештувати; документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.
При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.
Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. 94, ст. 132, ст. 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину і достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.
Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки згідно ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.
Відповідно до положень ч.1 ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Як зазначено в клопотанні прокурора, метою накладення арешту на майно є збереження речового доказу та проведення судових експертиз.
Беручи до уваги вищевикладене та враховуючи, що в ході досудового слідсва кримінального провадження зібрано докази те, що автомобіль марки ГАЗ-5312 синього кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 , використовується ОСОБА_6 як засіб вчинення злочину та те, що на кузові вказаного автомобіля знаходилися свіжоспиляні частини крони дерева, що мають суттєве значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, оскільки є речовими доказами, що підтверджено постановою слідчого про приєднання предметів до кримінального провадження від 18.12.2016 року, як речових доказів, тому необхідно накласти арешт на: автомобіль марки ГАЗ-5312 синього кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 , свіжоспиляні частини кропи дерев, виявлені на кузові вказаного автомобіля, з метою забезпечення їхнього зберігання та використання як речового доказу у справі.
Так як у ході проведення досудового розслідування встановлено, 17.12.2016 року ОСОБА_6 здійснив незаконну порубку дерев у лісосмузі біля автодороги Злинка-Новоукраїнка.
У ході проведення слідчих дій встановлено, що ОСОБА_6 , не виконуючи законні вимоги поліцейського направленні на збереження речових доказів, сів за кермо автомобіля ГАЗ-5312, 1985 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , кузов № НОМЕР_2 , відповідно до технічного паспорта належить ОСОБА_7 , перебуває у володінні ОСОБА_6 , який знаходився біля нього під час його виявлення у лісосмузі, на кузові якого знаходилися свіжоспиляні частини крони дерева, поїхав у напрямку м. Новоукраїнка.
17.12.2016 року під час огляду місця події, а саме ділянки вулиці В. Демченка, м. Новоукраїнка, біля багатоповерхового будинку № 7 було здійснено вилучення автомобіля марки ГАЗ-5312 реєстраційний номер НОМЕР_1 синього кольору, на кузові якого знаходилися свіжоспиляні, вологі на дотик, частини крони дерев у кількості приблизно 8 куб./м., та поміщено на зберігання на території Новоукраїнського ВП ГУНП в Кіровоградській області, за адресою: вул.Гагаріна, 4, м. Новоукраїнка Кіровоградської області.
Суд враховує, що згідно ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Як визначено ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним устатті 98цього Кодексу.
За ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати:
1) правову підставу для арешту майна;
2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу);
3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);
3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другоїстатті 170 цього Кодексу);
4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);
5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;
6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Вирішуючи клопотання суд виходить з наступного.
Матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, та зберегли на собі сліди вчинення кримінального правопорушення, з урахуванням вимог ст. 98 КПК України є речовими доказами, оскільки містять відомості про вчинення кримінального правопорушення і можуть бути використані як доказ факту та обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.
Правовою підставою для арешту зазначеного майна є п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України збереження речових доказів.
Арешт зазначеного майна є розумним та співмірним з завданням кримінального провадження і вищенаведені конкретні ознаки розкривають наявність публічного інтересу, що переважає над приватними інтересами особи, яка є власником зазначеного майна.
Арешт майна не тягне за собою непоправного обмеження охоронюваних законом прав та законних інтересів власника зазначеного майна, доказів, що автомобіль використовується для здійснення підприємницької діяльності не надано.
Суд вважає обґрунтованими доводи слідчого та прокурора в судовому засіданні про наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу. Зокрема, арешт переліченого майна є необхідним та достатнім для запобігання можливості його подальшого приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження та забезпечення проведення відповідних експертиз, в тому числі для встановлення розміру шкоди заподіяної державі незаконною порубкою дерев та забезпечення відшкодування заподіяної матеріальної шкоди.
На підставі викладеного, клопотання є обґрунтованим та підлягає задоволенню.
Керуючись ст.ст. 170-173, 309 КПК України, суд,
ПОСТАНОВИВ:
Накласти арешт на: свіжоспиляні частини крони дерев у кількості 7 куб/м та автомобіль марки ГАЗ-5312 синього кольору, 1985 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , кузов № НОМЕР_2 , який відповідно до технічного паспорта належить ОСОБА_7 , перебуває у володінні ОСОБА_6 , із забороною користування та розпорядження автомобілем, на якому збереглися сліди вчинення кримінального правопорушення до прийняття рішення по кримінальному провадженню, з метою проведення судових експертиз та забезпечення виконання у подальшому судових рішень у кримінальному провадженні, які зберігати на території Новоукраїнського ВП ГУНП в Кіровоградській області, за адресою: м. Новоукраїнка, вул. Гагаріна, 4.
Ухвала про арешт майна виконується слідчим негайно.
Ухвала слідчого судді може бути оскаржена безпосередньо до апеляційного суду Кіровоградської області на протязі 5 днів з часу її оголошення.
Слідчий суддя: ОСОБА_1