АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

при секретарі ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

перекладача ОСОБА_6

захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

ОСОБА_10 , ОСОБА_11

підозрюваного ОСОБА_12

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах ОСОБА_13 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 06 квітня 2017 року, -

ВСТАНОВИЛА:

Цією ухвалою відмовлено в задоволенні клопотання прокурора відділу процесуального керівництва та підтримання державного обвинувачення управління процесуального керівництва, підтримання державного обвинувачення та представництва в суді Департаменту з розслідування особливо важливих справ у сфері економіки Генеральної прокуратури України радник юстиції ОСОБА_5 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та застосовано запобіжний захід у вигляді застави в у межах 495 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 792 000 грн. (сімсот дев`яносто дві тисячі) грн. 00 коп.строком до 09.05.2017 року включно, з покладеними обов`язками ч.5 ст. 194 КПК України щодо підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 209 КК України, ОСОБА_13 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відмовляючи у задоволенні клопотання прокурора про застосування щодо ОСОБА_13 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя вказав, що прокурором не було доведено, що заявлені ризики виправдовують тримання ОСОБА_13 під вартою, а сама по собі тяжкість злочину в якому він підозрюється не може бути безумовною підставою, для застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою та врахувавши характеризуючи дані про особу підозрюваного, що відповідним і достатнім у кримінальному провадженні є запобіжний захід у вигляді застави.

В апеляційній скарзі захисник просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити ухвалу, якою відмовити в застосуванні запобіжного заходу у вигляді застави. Захисник зазначає про те, що слідчий суддя необґрунтовано прийняв до уваги нічим не підтверджені доводи сторони обвинувачення про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_13 інкримінованих йому кримінальних правопорушень, зокрема і кваліфікація цих злочинів, так як вона базується виключно на припущеннях сторони обвинувачення, які протерічать доданим матеріалам. Захисник посилається на те, що ОСОБА_13 на час інкримінованих злочинів мав статус дипломата, а тому орган досудового розслідування порушив вимоги ст. 4, 6 КПК України. Тому, таке рішення слідчого судді є наслідком ігнорування не тільки вимог чинного законодавства а й практики Європейського суду з прав людини. Також, апелянт вказує на те, що а ні в клопотанні органу досудового розслідування, а ні в ухвалі слідчого судді не визначено, не встановлено та не наведено жодних правових підстав, які б вказували на наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, зокрема, можливість переховування від органів досудового розслідування, незаконний вплив на свідків. Апелянт зазначає також, що судом не було оцінено дані, які характеризують особу підозрюваного, який прибув в Україну для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу та інші обставини передбачені ст. 178 КПК України.

Увагу апелянт звертає на визначений слідчим суддею, як альтернативний вид забезпечення кримінального провадження розмір застави, який є не обґрунтованим, незаконним для його підзахисного.

Заслухавши доповідь судді, доводи захисників та підозрюваного, які підтримали вимоги апеляційної скарги, думку прокурора, який заперечував проти апеляційної скарги захисника, вивчивши матеріали провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Як вбачається з ухвали, слідчим суддею встановлено, що в провадженні Управлінням з розслідування кримінальних проваджень у сфері економіки Департаменту з розслідування особливо важливих справ у сфері економіки Генеральної прокуратури України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000764 від 20.03.2016 за підозрою ОСОБА_13 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 209 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_13 , будучи посадовою особою консульської установи - Генеральним консулом Грузії у м. Одеса, використовуючи своє службове становище, заволодів державними грошовими коштами в розмірі 792 829,00 грн., як неправомірне бюджетне відшкодування податку на додану вартість дипломатичним місіям, особам з числа дипломатичного персоналу та членам їх сімей у складі вартості товарів і послуг, придбаних за період липень 2012 року - вересень 2013 року, шляхом надання ОСОБА_13 до відповідних органів ( ДПІ у Приморському районі м. Одеси ГУ Міндохдів у Одескій області та ГУ ДКСУ в Одеській області) недостовірних відомостей, а саме фіскальні чеки на придбані товари (невстановленими особами) загальною вартістю 792 829 грн., які в подальшому були відшкодовані та перераховані на розрахунковий рахунок Генерального консульства Грузії в м. Одеса, в тому числі і на картковий рахунок Генеральному консулу ОСОБА_13 , що в подальшому були зняті готівкою в терміналах в м. Одеса та м. Київ на власні цілі.

10.03.2017 року ОСОБА_13 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 209 КК України.

Копія клопотання та матеріалів на його обґрунтування відповідно до ч. 2 ст. 184 КПК України надавались підозрюваному 10.03.2017 року, а в перекладі на його рідну грузинську мову 13.03.2017 року

Відмовляючи в задоволенні клопотання слідчого про застосування відносно ОСОБА_13 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя послався на положення ст. 183 КПК України, відповідно до якої тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовуються виключно у разі, якщо більш м`які запобіжні заходи не зможуть запобігти ризикам неналежної процесуальної поведінки підозрюваного.

При цьому суд, дослідивши матеріали провадження, вислухавши пояснення учасників судового розгляду, встановив, що виключних обставин для тримання ОСОБА_13 під вартою немає, оскільки даних, які б свідчили про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів у клопотанні прокурора не доведено. Заявлені ризики в сукупністю з тяжкістю злочину, як зазначив суд, не можуть служити виключними підставами для запобіжного ув`язнення підозрюваного.

З урахуванням вказаного, а також даними про особу підозрюваного, зокрема, його вік, сімейний стан, наявність на утриманні малолітньої дитини, наявність постійного місця роботи, майновий стан, позитивної характеристики з місця проживання, благодійних вчинків, суд дійшов висновку про можливість застосування щодо ОСОБА_13 більш м`якого запобіжного заходу застави. Саме такий запобіжний захід на погляд суду зможе запобігти його спробам переховуватися від органів досудового розслідування і суду чи іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню.

Крім того, для забезпечення виконання підозрюваним процесуальних обов`язків, слідчий суддя зобов`язав ОСОБА_13 за першим викликом прибувати до органів досудового розслідування, прокурора, суду та роз`яснив наслідки невиконання обов`язків, зокрема те, що до підозрюваного може бути застосований інший, більш суворий запобіжний захід.

Колегія суддів погоджуються з таким рішенням слідчого судді та вважає, що орган досудового розслідування не зміг довести суду виняткових обставин, які б виправдовували обмеження права підозрюваного на свободу та свідчили б про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів. Крім того підозрюваний ОСОБА_13 , як вбачається з матеріалів провадження, з`являвся в судові засідання першої інстанції, повідомляв слідчого суддю про залишення території України, так як його малолітня дитини проживає на території Грузії, і це пов`язується з належним виконанням підозрюваним своїх батьківських обов`язків по утриманню та вихованню малолітньої дитини з`являвся до апеляційного суду на розгляд апеляційної скарги скарг, що на думку колегії суддів свідчить про те, що наміру переховуватись від органів досудового розслідування останній не має.

Перевіряючи доводи та обставини, на які посилаються орган досудового розслідування та прокурор у клопотанні, слідчим суддею з`ясовано, що наведені у клопотанні дані свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_13 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 209 КК України Виклад обставин, що дають підстави підозрювати ОСОБА_13 у вчиненні зазначених кримінальних правопорушень, слідчим зроблено з посиланням на матеріали кримінального провадження, що їх підтверджують.

Твердження захисника про те, що слідчий суддя прийняв до уваги нічим не підтверджені доводи сторони обвинувачення про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_13 інкримінованих йому кримінальних правопорушень, та вона базується виключно на припущеннях сторони обвинувачення, які протерічать доданим матеріалам, на думку колегії суддів є непереконливими. З огляду на матеріали провадження, а саме протоколами допитів свідків, підозрюваних у даному кримінальному провадженні, протоколом обшуку, протоколами огляду предметів, речей та документів, які були вилучені під час досудового розслідування та іншими матеріалами, які на даному етапі кримінального провадження дають підстави вважати про ймовірно причетність підозрюваного ОСОБА_13 до інкримінованих кримінальних правопорушень.

Разом з цим, вирішуючи питання про наявність обґрунтованої підозри поняття якої не міститься в національному законодавстві, слід виходити з його визначення наведеного в практиці Європейського суду з прав людини, який неодноразово зазначав, що наявність «обґрунтованої підозри» у вчиненні правопорушення передбачає «наявність фактів або інформації, які могли б переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла-таки вчинити злочин» Вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28 жовтня 1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series A, № 182), (Erdagoz v. Turkey (Ердагоз проти Туреччини)

Доводи клопотання захисту про те, що ОСОБА_13 на час інкримінованих злочинів мав статус дипломата, а тому орган досудового розслідування порушив вимоги ст. 4, 6 КПК України не заслуговують на увагу колегії суддів. Як було встановлено слідчим суддею, з чим погоджується і колегія суддів, ОСОБА_13 з 01.09.2011 року призначено Генеральним консулом Грузії у м. Одесі (консульський округ - Одеська, Херсонська, Миколаївська області та Автономна Республіка Крим) та Міністерством закордонних справ України 14.10.2011, на підставі консульського патенту від 08.08.2011 та відповідно до ст. 3 Консульської конвенції між Україною і Грузією від 14.02.1997 року, ОСОБА_13 визнаний як Генеральний консул Грузії у місті Одеса. Екзекватурою, виданою Міністерством закордонних справ України, зазначено, що консульський округ, в межах якого ОСОБА_13 виконує функції Генерального консула, охоплює територію Одеської, Миколаївської, Херсонської областей та Автономної Республіки Крим. При виконанні функцій Генерального консула ОСОБА_13 користується всіма імунітетами та привілеями, передбаченими Консульською Конвенцією між Україною і Грузією, ратифікованої 1 грудня 1998 року, Віденською конвенцією про дипломатичні зносини, ратифікованої 21 березня 1964 року тобто останній став являтися службовою особою.

Відповідно до даних Посольства Грузії в Україні та Постійного Представництва Грузії при Організації за демократію та економічний розвиток - ГУАМ № 60/12510 ОСОБА_13 22 липня 2013 року був звільнений з посади Генерального консула Грузії у м. Одесі та після цього вже не призначався на посаду Керівника Консульства. Повноваження його, як Генерального консула Грузії у м. Одесі припинились після 22 липня 2013 року, після його звільнення з вказаної посади. 26.07.2013 року ОСОБА_13 здійснював виліт за межі України, тобто його консульський імунітет відповідно до ст. 53 Віденської конвенції припинився. Разом з цим як було встановлено відшкодування податку на додану вартість в період виконання ним службових обов`язків Генерального консула Грузії у м. Одесі, тобто як під час дії імунітету, так і після його припинення, після 27 липня 2013 року по вересень 2013 року, то дії ОСОБА_13 щодо отримання відшкодування податку на додану вартість за період з 27 липня 2013 року по вересень 2013 року не підпадають під дію Консульської Конвенції між Україною і Грузією, ратифікованою 1 грудня 1998 року, Віденської конвенції про дипломатичні зносини, ратифікованої 21 березня 1964 року, Віденської конвенції про консульські зносини від 24 квітня 1963 року.

У зв`язку з цим, згоди ОСОБА_13 на здійснення провадження відповідно до ч. 3 ст. 6 КПК України або згоди компетентного органу держави (міжнародної організації), яку представляє така особа, у порядку, передбаченому законодавством України та міжнародними договорами України в частині дій по відшкодуванню податку на додану вартість за період з 27 липня 2013 року по вересень 2013 року не потребує.

У клопотанні органу досудового розслідування та доданих до нього матеріалах міститься достатньо даних для висновку про обґрунтованість повідомленої ОСОБА_13 підозри. Отже, слідчий суддя, вивчивши матеріали клопотання в межах своєї компетенції, у висновках, які зробив орган досудового розслідування відносно ОСОБА_13 чогось очевидно необґрунтованого чи недопустимого не встановив. Не виявлено таких обставин і колегією суддів.

З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що підстав для скасування ухвали слідчого судді, як про це просить захисник немає, а тому ухвалу слідчого судді слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 182, 183, 193, 194, 309, 376, 404, 405, 407, 422 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 06 квітня 2017 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання прокурора відділу процесуального керівництва та підтримання державного обвинувачення управління процесуального керівництва, підтримання державного обвинувачення та представництва в суді Департаменту з розслідування особливо важливих справ у сфері економіки Генеральної прокуратури України радник юстиції ОСОБА_5 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та застосовано запобіжний захід у вигляді застави в у межах 495 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 792 000 грн. (сімсот дев`яносто дві тисячі) грн.. включно, з покладеними обов`язками ч.5 ст. 194 КПК України строком до 09.05. 2017 року щодо підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 209 КК України, ОСОБА_13 ІНФОРМАЦІЯ_1 - залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: ОСОБА_1 ОСОБА_3 ОСОБА_2

Справа № 11-сс/796/2244/2017 Категорія ст. 181 КПК України.
Слідчий суддя суду 1-ї інстанції ОСОБА_14
Доповідач у суді апеляційної інстанції ОСОБА_1