УКРАЇНА
Апеляційний суд Житомирської області

Справа №295/1341/17 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ст.72 КК Доповідач ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 червня 2017 року. Апеляційний суд Житомирської області в складі:
головуючого - судді ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
секретарі с/з ОСОБА_5 , ОСОБА_6
прокурора ОСОБА_7
захисника-адвоката ОСОБА_8
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі апеляційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_8 на ухвалу Богунського районного суду міста Житомира від 14 березня 2017 року,
Вказаною ухвалою відмовлено у задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_8 в інтересах засудженого ОСОБА_9 про зарахування йому строку попереднього ув`язнення в строк відбуття покарання згідно ч.5 ст.72 КК України за вироком Київського міського суду від 08.08.2000 року, який набрав законної сили після перегляду судовою колегією Верховного Суду України 26.04.2001 року.
Відмовляючи в задоволенні вказаного клопотання, суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що оскільки ОСОБА_9 відбуває покарання у виді довічного позбавлення волі, то підстави зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання у виді довічного позбавлення волі - відсутні.
В апеляційній скарзі захисник засудженого ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_8 просить скасувати вказану ухвалу суду та постановити нову ухвалу, якою задовольнити його клопотання та зарахувати ОСОБА_9 строк попереднього ув`язнення у строк відбування покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Вважає, що рішення судді Богунського районного суду міста Житомира від 14.03.2017 року є незаконним та таким, що підлягає скасуванню.
Зазначає, що Богунський районний суд міста Житомира не обґрунтував належним чином основні свої твердження, не зробив повного аналізу змісту ряду положень законодавства, практична реалізація яких може призвести до негативних наслідків: порушення ряду конституційних засад, обмеження прав і свобод людини і громадянина, зокрема можливостей своєчасної реалізації засудженим до довічного позбавлення волі, очікуваними правами, які передбачені ч.6 та ч.7 ст.151-1 КВК України, та дискримінації засуджених до довічного позбавлення волі у порівнянні з особами засудженими до покарання у виді позбавлення волі на певний строк, при тих обставин, що обидві категорії засуджених мають певний строк попереднього ув`язнення по справі.
У відповідності до пункту 2 Розділу II Прикінцеві положення ЗУ Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання строк попереднього ув`язнення за правилами, визначеними ч.5 ст.72 КК України, зараховується до всіх осіб, щодо яких на момент набрання чинності цим Законом набрав законної сили обвинувальний вирок та покарання за яким не відбуто повністю.
Зазначає, що в ст.72 КК України та ЗУ Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання жодних обмежень для застосування його положень до осіб, засуджених до довічного позбавлення волі немає.
В тексті закону відсутнє посилання як на покарання у виді довічного позбавлення волі, так і на покарання у виді позбавлення волі на певний строк, законодавець обмежився загальною фразою позбавлення волі.
Зі змісту ч. 1 ст. 72 КК України вбачається, що правила складання покарань та зарахування строку попереднього ув`язнення розповсюджуються на всі види покарань, в тому числі на довічне позбавлення волі, оскільки законом ніяких виключень не передбачено.
Зазначає, що згідно Положення про порядок здійснення помилування, затвердженого Указом Президента України від 21 квітня 2015 року № 223/2015, у випадку засудження особи до довічного позбавлення волі клопотання про її помилування може бути подано після відбування нею не менше двадцяти років призначеного покарання. Застосування до ОСОБА_9 , засудженого до довічного позбавлення волі, положення Закону України Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання від 26.11.2015 року, не може бути обмежено, оскільки передбачені ним правила зарахування у строк покарання строку попереднього ув`язнення мають істотне значення для обрахування засудженому строку фактичного відбування покарання та використання ним права на звернення з клопотанням про помилування.
Вважає, що законодавцем не заборонено застосування до осіб, яким призначено покарання у вигляді довічного позбавлення волі, ч.5 ст.72 КК України, так як таке зарахування не встановлює строковості призначеного покарання, не скорочує та не змінює термін відбуття покарання, але може впливати на строк, з якого особа має можливість на реалізацію певних прав, передбачених Главою 22 Кримінально-виконавчого кодексу України, які виникають після відбуття певного строку покарання.
Зазначає, що при розгляді клопотання адвоката ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_9 про зарахування йому строку попереднього ув`язнення у строк покарання згідно ч.5 ст.72 КК України, судом першої інстанції було допущено неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, оскільки судом першої інстанції не застосовано до ОСОБА_9 положення ч.5 ст.72 КК України, які підлягали застосуванню. Разом з тим, при винесенні оскаржуваної ухвали судом першої інстанції було допущено неправильне тлумачення положень ч.5 ст.72 КК України, що перешкодило суду прийняти законне та обґрунтоване рішення.
Заслухавши доповідача, захисника засудженого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_8 , який підтримав подану апеляційну скаргу з наведених мотивів, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали провадження, Апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Як вбачається з матеріалів провадження, ОСОБА_9 засуджений вироком Київського міського суду від 08.08.2000 року за ст.ст. 93 п. а, і, з, 143 ч.2, 17 ч.2, 143 ч.2, 194 ч.1, 194 ч.3 КК України (1960р.), на підставі с.42 КК України (1960р.) йому остаточно визначено покарання за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді довічного позбавлення волі у в`язниці суворого режиму з конфіскацією усього майна, що є його особистою власністю.
Вирок набрав законної сили після перегляду судовою колегією Верховного Суду України 26.04.2001 року.
Відповідно до вимог, передбачених ч.5 ст.72 КК України зарахування судом строку попереднього ув`язнення відбувається у разі засудження особи до позбавлення волі на певний строк.
Стаття 51 КК України містить перелік видів покарань, які можуть бути застосовані до осіб, визнаних винними у вчиненні злочину. Згідно положень даної статті, позбавлення волі на певний строк та довічне позбавлення волі є різними видами покарання.
Правила, закріплені у ст.72 КК України, розповсюджуються лише на осіб, яким призначено строковий вид покарання. Довічне позбавлення волі до переліку таких покарань не відноситься. Не застосовуються ці правила й у випадку заміни засудженому призначеного судом покарання у виді довічного позбавлення волі внаслідок акта про помилування.
Посилання захисника на пункт 2 Розділу II Прикінцеві положення ЗУ Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання є безпідставним, оскільки відповідно до вказаного розділу строк попереднього ув`язнення за правилами, визначеними ч.5 ст.72 КК України, зараховується до всіх осіб, щодо яких на момент набрання чинності цим Законом набрав законної сили обвинувальний вирок та покарання за яким не відбуто повністю, що не може бути застосовано у випадку засудженого ОСОБА_9 , оскільки покарання у виді довічного позбавлення волі фактично означає перебування за ґратами майже все життя, що залишається засудженому і не може бути відбуте повністю.
Отже, доводи апеляційної скарги захисника засудженого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_8 про те, що в ч.5 ст.72 КК України не встановлено обмежень щодо зарахування строку попереднього ув`язнення з причин відбування засудженим покарання у виді довічного позбавлення волі є безпідставними.
З огляду на вищенаведене, Апеляційний суд не вбачає порушень кримінального закону місцевим судом при винесенні оскаржуваної ухвали.
На підставі викладеного, Апеляційний суд підстав для зміни або скасування ухвали Богунського районного суду міста Житомира від 14 березня 2017 року щодо ОСОБА_9 не вбачає.
Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, Апеляційний суд,
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу Богунського районного суду міста Житомира від 14 березня 2017 року без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.
Судді: