Справа №359/4539/17
Провадження №1-кп/359/349/2017
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
27 червня 2017 року м. Бориспіль
Бориспільський міськрайонний суд Київської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
за участю прокурора ОСОБА_3 та обвинуваченого ОСОБА_4 ,
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Бориспіль Київської області, громадянина України, українця, неодруженого (перебуваю чого в цивільному шлюбі), з середньо-спеціальною освітою, раніше не судимого, призваного ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого в АДРЕСА_1 , та проживаючого в АДРЕСА_2 , військовослужбовця за контрактом авіаційного механіка групи регламенту та ремонту літаків і вертольотів технічно-експлуатаційної частини військової частини НОМЕР_1 , солдата, -
у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, -
Військовослужбовець військової служби за контрактом ОСОБА_4 під час особливого періоду вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст. 407 КК України, за наступних обставин.
31.07.2014 року солдат ОСОБА_4 призваний на військову службу ІНФОРМАЦІЯ_3 .
25.08.2014 року солдат ОСОБА_4 уклав контракт про проходження військової служби на посадах рядового складу військової служби за контрактом строком на три роки. З 02.12.2014 року відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 02.12.2014 року №265 зарахований до списків особового складу частини та наказом від 02.12.2014 року № 49-пм призначений на посаду авіаційного механіка групи регламенту та ремонту літаків і вертольотів технічно-експлуатаційної частини військової частини НОМЕР_1 .
Відповідно до ст. ст. 2, 4, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», солдат ОСОБА_4 вважається військовослужбовцем, який проходить військову службу за контрактом.
Згідно з вимогами ст. ст. 17, 65 Конституції України, визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є обов`язком громадян України; ст. ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначають, що військовий обов`язок встановлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення Збройних Сил України військовослужбовцями.
Під час проходження військової служби солдат ОСОБА_4 , відповідно до положень Військової присяги, ст. ст. 11, 16, 49, 127, 128, Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 №548-XIV, ст. ст. 1,4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 року №551-XIV, зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок та вимоги військових статутів.
Однак, в квітні 2015 року, під час особливого періоду, військовослужбовець військової служби в Збройних Силах України за контрактом, солдат ОСОБА_4 , вирішив стати на злочинний шлях, усвідомлюючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання у вигляді тимчасового ухилитись від військової служби, діючи умисно, без дозволу відповідних начальників та командирів, без поважних причин, залишив місце проходження військової служби, а саме місце дислокації військової частини НОМЕР_1 (дислокується у АДРЕСА_2 ), свої обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд. Вжитими розшуковими заходами на протязі 2015- 2016 років встановити його місце знаходження не надавалось можливим.
Також, в ході досудового розслідування встановлено, що 14.01.2015 року Президентом України, видано Указ "Про часткову мобілізацію" №15/2015, який затверджений Законом України від 15.01.2015 року №113-VIII.
В той же час, на підставі викладеного та згідно п. 10 ст. 1 Закону України "Про оборону України" - особливий період настає з моменту оголошення рішення про мобілізацією.
В порушення ст. ст. 17, 65, 68 Конституції України, ст. ст. 11, 16, 49, 127, 128, Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, солдат ОСОБА_4 , діючи з прямим умислом без дозволу відповідних командирів та поважних причин, не з`явився 16.04.2015 року на службу до військової частини НОМЕР_1 , час проводив на власний розсуд та до моменту його затримання працівниками прокуратури до військової частини самостійно не повернувся.
12.05.2017 року о 21.00 год. солдата ОСОБА_4 затримано у АДРЕСА_2 , на підставі ст. 208 КПК України працівниками військової прокуратури Дарницького гарнізону, у зв`язку з чим його злочинну діяльність було припинено.
Таким чином, солдат ОСОБА_4 діючи в порушення зазначених вимог та обов`язків, з метою тимчасово ухилитись від військової служби, у період з 16.04.2015 року по 12.05.2017 року, усвідомлюючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання у вигляді тимчасового ухилитись від військової служби, діючи умисно, без дозволу відповідних начальників та командирів, без поважних причин залишив місце проходження військової служби, а саме місце дислокації військової частини НОМЕР_1 , свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд.
Дії ОСОБА_4 кваліфіковано за ч. 4 ст. 407 КК України, як самовільне залишення місця проходження служби, без поважних причин, вчинене під час особливого періоду, крім воєнного стану.
Доказами вчинення указаного кримінального правопорушення, є особисті покази обвинуваченого, надані ним в судовому засіданні.
З урахуванням позиції обвинуваченого та думки прокурора, суд, в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження обставин вчинення ОСОБА_4 інкримінованого злочину, крім допиту обвинуваченого, а саме: допиту інших свідків, дослідженні інших доказів обвинувачення, зважаючи на те, що учасниками судового провадження указані обставини не оспорювались (щодо обставин вчинення кримінального правопорушення, часу скоєння злочину, мети залишення місця військової служби).
В судовому засіданні, ОСОБА_4 свою вину у скоєнні зазначеного злочину визнав повністю, розкаявся у скоєному та зазначив, що зрозумів значення вчиненого ним, та висловив намагання виправити свою поведінку в подальшому, та не вчиняти порушень законодавства України в майбутньому, надати йому можливість виправитись. Однак, зазначив, що не має намір в подальшому проходити військову службу.
Показав, що він дійсно в квітні 2015 року, внаслідок сварки з дівчиною, залишив розташування військової частини НОМЕР_1 та не виходив на службу будучи військовослужбовцем за контрактом. Весь цей час проводив в м. Березань Київської області, та на декілька місяців виїжджав до м. Одеси. Проводив час зі своєю цивільною дружиною та дитиною сином 2016 року народження. Зазначив, що розумів значення своїх дій, та те, що скоює кримінально каране діяння.
Крім того, судом також досліджені докази, що свідчать про особу обвинуваченого.
Інші докази судом не досліджувались, зважаючи на позицію учасників судового провадження.
Зміни обвинувачення прокурором та визнання частини обвинувачення необґрунтованою судом, - не здійснювалось, а підстав для цього не встановлено.
З урахуванням наведеного, показів обвинуваченого, суд вважає, що ОСОБА_4 дійсно вчинив злочин, передбачений ч. 4 ст. 407 КК України, внаслідок чого у суду відсутні сумніви щодо притягнення обвинуваченого до кримінальної відповідальності за санкцією указаного кримінального закону.
Злочин вчинено за обставин, наведених в обвинувальному акті.
Призначаючи покарання обвинуваченому, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, обставини його вчинення, дані про особу обвинуваченого й обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, у зв`язку з чим суд прийшов до висновку про необхідність обрання покарання, визначеного санкцією ч. 4 ст. 407 КК України.
Так, санкцією ч.4 ст. 407 КК України передбачено покарання до семи років позбавлення волі, а тому вчинений обвинуваченим злочин є тяжким.
За час судового розгляду справи в суді, обвинувачений вів себе позитивно, дотримувався встановленого в суді порядку, зауважень головуючого не отримував.
З цього приводу суд враховує, що у відповідності до ст. 67 КК України, обставин, що обтяжує покарання не встановлено.
Щодо наявності пом`якшуючих відповідальність ОСОБА_4 обставин, суд, у відповідності до ст. 66 КК України, відносить щире каяття, сприяння органам досудового слідства в розкритті злочину.
Обвинувачений за місцем проходження військової служби на момент самовільного залишення місця служби, характеризувався посередньо, на обліку у лікарів не перебував, стягнень не мав, є військовослужбовцем військової служби за контрактом та має військове звання «солдат». Проживає в цивільному шлюбі, виховує малолітню дитину, відносно якої не записаний батьком. Залишив місце служби із-з небажання проходити військову службу.
Указані обставини потребують додаткового врахування при призначенні покарання обвинуваченому, оскільки мають істотне значення щодо вивчення його особистості та відношення до скоєного ним.
З цього приводу, суд вважає за доцільне призначити покарання у виді позбавлення волі, визначеного санкцією кримінального закону, без його реального застосування, та із застосуванням іспитового строку.
Дана міра покарання відносно обвинуваченого є необхідною і достатньою для виправлення та попередження скоєння ним нових злочинів, враховуючи тяжкість вчиненого злочину та особу обвинуваченого.
Підстави для застосування положення ст. 69 КК України судом не встановлені.
Суд вважає за доцільне також застосувати до нього положення ст. 75 та ст. 76 КК України та призначити покарання з іспитовим строком терміном в два роки з визначенням відповідних обов`язків судом.
Речові докази та процесуальні витрати у справі відсутні, про них не зазначив і прокурор. Цивільний позов не заявлявся.
Запобіжний захід щодо ОСОБА_4 обирався у виді тримання під вартою на гауптвахті згідно ухвали слідчого судді Дарницького районного суду м. Києва від 15.05.2017 року, строком дії до 10.07.2017 року. Останній підлягає зміні, зважаючи на призначення покарання з іспитовим строком, на особисте зобов`язання та передачу його під нагляд командуванню військової частини НОМЕР_1 , до набрання вироком суду законної сили.
Керуючись ст.ст. 100, 122, 124, 126, 318, 322, 342-351, 358, 363-368, КПК України, суд
ОСОБА_4 визнати винним у вчинені злочину, передбаченого ч.4 ст.407 КК України та призначити йому покарання у виді трьох років позбавлення волі.
Звільнити на підставі ст. 75 КК України засудженого ОСОБА_4 від відбування призначеного основного покарання у виді позбавлення волі, з випробуванням, встановивши іспитовий строк терміном в 2 (два) роки, з покладенням на нього, відповідно до ст. 76 КК України обов`язків: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, місця служби, навчання та роботи.
Іспитовий строк ОСОБА_4 рахувати з моменту проголошення вироку.
Запобіжний захід відносно ОСОБА_4 у виді тримання під вартою на гауптвахті - змінити на особисте зобов`язання, до набрання вироком суду законної сили.
Звільнити ОСОБА_4 з під варти негайно в залі суду.
Передати ОСОБА_4 до набрання вироком суду законної сили під нагляд командуванню військової частини НОМЕР_1 .
До набрання вироком суду законної сили, покласти на ОСОБА_4 наступні обов`язки: явки до суду на першу вимогу; не залишати місце своєї служби чи перебування, без дозволу суду чи прокурора; повідомляти суд про зміну місця своєї служби чи проживання.
Вирок суду може бути оскаржений до апеляційного суду Київської області на протязі 30 днів з дня його проголошення через Бориспільський міськрайонний суд Київської області шляхом подачі апеляційної скарги.

Суддя ОСОБА_1