АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

з участю секретаря ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Києві апеляційну скаргу представника власника майна ТОВ «ЄВРО ІНВЕСТМЕНТС ГРУП», ОСОБА_6 , на ухвалу слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва від 01 березня 2017 року, -

ВСТАНОВИЛА:
Цією ухвалою задоволено клопотання старшого слідчого Солом`янського управління поліції ГУ Національної поліції у місті Києві ОСОБА_7 , погоджене прокурором Київської місцевої прокуратури № 9 ОСОБА_5 , та накладено арешт на майно, а саме на об`єкт нерухомості нежитловий будинок АЗС з сервісним комплексом (літ. А), загальною площею 355 м.кв., який розташований за адресою: м. Київ, просп. Повітрофлотський, 77, право власності на який зареєстровано за ТОВ «ЄВРО ІНВЕСТМЕНТС ГРУП», з забороною розпоряджатися вказаним майном.

Прийняте рішення слідчий суддя мотивував тим, що стороною обвинувачення доведено наявність підстав для застосування даного заходу забезпечення кримінального провадження.

В апеляційній скарзі представник власника майна просить ухвалу слідчого судді скасувати і постановити нову, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого. Так, апелянт посилається на відсутність підстав для застосування даного заходу забезпечення кримінального провадження, оскільки надані слідчим матеріали не містять доказів на підтвердження того, що це майно набуте злочинним шляхом та є предметом злочину. Також, апелянт не погоджується з доводами слідчого щодо накладення арешту на майно з метою відшкодування цивільного позову, оскільки на даний час цивільний позов не заявлено, а розмір завданих збитків не визначено. Таким чином, представник вважає, що слідчий суддя під час розгляду клопотання про арешт майна не в повній мірі дотримався вимог чинного Кримінального процесуального кодексу України, у зв`язку з чим вважає постановлене ним рішення незаконним і необґрунтованим, у зв`язку з чим воно підлягає безумовному скасуванню.

Також, в апеляційній скарзі зазначається про своєчасність оскарження ухвали слідчого судді, оскільки її було постановлено без повідомлення власника майна, копія судового рішення на його адресу не надсилалась, а про її існування останній дізнався 22 квітня 2017 року.

Про дату судового розгляду апеляційної скарги представник власника майна був повідомлений належним чином, проте в судове засідання він не з`явився, про причини своєї неявки апеляційний суд не повідомив.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вважаючи ухвалу слідчого судді законною і обґрунтованою, дослідивши матеріали судового провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Враховуючи ті обставини, що розгляд клопотання слідчого про арешт майна відбувся без повідомлення власника цього майна, а копія постановленого судом рішення, як вбачається з наданих суду матеріалів, на адресу останнього не направлялася, колегія суддів приймає доводи апеляційної скарги з приводу того, що копію оскаржуваного рішення вони отримали 22 квітня 2017 року та виходячи з положень ст. 395 КПК України вважає апеляційну скаргу такою, що подана в строк.

Що стосується посилань апелянта на незаконність і необґрунтованість судового рішення, то колегія суддів вважає наступне.

Відповідно до вимог ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Згідно положень ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Крім того, ч. 2 ст. 170 КПК України передбачено, що арешт майна допускається з метою збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна, як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

На переконання колегії суддів, вказаних вимог закону слідчий суддя під час розгляду клопотання старшого слідчого Солом`янського управління поліції ГУ Національної поліції у місті Києві ОСОБА_7 про накладення арешту на майно, а саме на об`єкт нерухомості нежитловий будинок АЗС з сервісним комплексом (літ. А), загальною площею 355 м.кв., який розташований за адресою: м. Київ, просп. Повітрофлотський, 77, право власності на який зареєстровано за ТОВ «ЄВРО ІНВЕСТМЕНТС ГРУП», дотримався.
Так, слідчим відділом Солом`янського УП ГУ Національної поліції у місті Києві здійснюється досудове розслідування кримінального провадження за № 0000494 від 17 березня 2016 року за заявою генерального директора ТОВ «НВУК Фірма «ЕСКО» ЛТД» ОСОБА_8 щодо незаконного заволодіння майном ТОВ «НВУК Фірма «ЕСКО» ЛТД», а саме нежитловим будинком АЗС з сервісним комплексом (літ. А), об`єкт житлової нерухомості, загальною площею 355 кв.м., який розташований за адресою: м. Київ, пров. Повітрофлотський, 77, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.

Постановою старшого слідчого Солом`янського УП ГУ Національної поліції у місті Києві ОСОБА_7 від 26 лютого 2017 року об`єкт нерухомості нежилий будинок - АЗС з сервісним комплексом (літ. А), об`єкт житлової нерухомості, загальною площею 355 кв.м., який розташований за адресою: м. Київ, пров. Повітрофлотський, 77, визнано речовим доказом.

В рамках даного кримінального провадження слідчий звернувся до суду з клопотанням про арешт вказаного майна.
Встановивши вище зазначені обставини, дослідивши доводи клопотання і матеріали, які були надані слідчим на обґрунтування своїх вимог, слідчий суддя, всупереч твердженням апелянта, дотримався вимог ст. 170 КПК України і прийшов до обґрунтованого висновку з приводу наявності підстав для його задоволення та накладення арешту на об`єкт нерухомого майна.
З такими висновками слідчого судді колегія суддів погоджується та вважає, що слідчим доведена необхідність застосування даного заходу забезпечення кримінального провадження з метою збереження цього майна як речового доказу.
Відповідно до вимог ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом.
Чинним Кримінальним процесуальним кодексом України передбачено, що арешт на майно з метою збереження речових доказів можливий, коли існує сукупність розумних підстав і підозр вважати, що таке майно є доказом злочину.

На думку колегії суддів, доводи клопотання та додані до нього матеріали містять достатньо даних, які вказують на відповідність АЗС з сервісним комплексом (літ. А), об`єкт житлової нерухомості, загальною площею 355 кв.м., який розташований за адресою: м. Київ, пров. Повітрофлотський, 77, критеріям ст. 98 КПК України, а відтак вважає, що стороною обвинувачення доведено ті обставини, що зазначене в клопотанні слідчого майно може бути використано як доказ у даному кримінальному провадженні.
Таким чином, доводи апеляційної скарги з приводу недоведеності слідчим тих обставин, що зазначене в його клопотанні майно має ознаки речового доказу, є безпідставними.

Що стосується посилань апелянта на те, що ТОВ «ЄВРО ІНВЕСТМЕНТС ГРУП», є добросовісним набувачем вказаного об`єкта нерухомості, що на його думку виключає можливість застосування відносно останнього заходів забезпечення кримінального провадження, то слід зазначити, що відповідно до вимог ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, тобто з метою збереження речових доказів, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи при наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про законність і обґрунтованість ухвали слідчого судді та вважає, що вона постановлена у відповідності до вимог чинного законодавства, із з`ясуванням всіх обставин, які мають значення для вирішення справи, оскільки надані слідчим матеріали доводять наявність правових підстав для накладення арешту на майно, а також того, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих даних визначити, що надані суду матеріали є достатніми для застосування в рамках даного кримінального провадження заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є арешт майна.

У зв`язку з цим, колегія суддів не вбачає підстав для скасування ухвали слідчого судді, а відтак подана апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 170, 171, 173, 376, 404, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Ухвалу слідчого суддіСолом`янського районного суду міста Києва від 01 березня 2017 року, якою задоволено клопотання старшого слідчого Солом`янського управління поліції ГУ Національної поліції у місті Києві ОСОБА_7 , погоджене прокурором Київської місцевої прокуратури № 9 ОСОБА_5 , та накладено арешт на майно, а саме на об`єкт нерухомості нежитловий будинок АЗС з сервісним комплексом (літ. А), загальною площею 355 м.кв., який розташований за адресою: м. Київ, просп. Повітрофлотський, 77, право власності на який зареєстровано за ТОВ «ЄВРО ІНВЕСТМЕНТС ГРУП», з забороною розпоряджатися вказаним майном, залишити без зміни, а апеляційну скаргу представника власника майна ТОВ «ЄВРО ІНВЕСТМЕНТС ГРУП», ОСОБА_6 , без задоволення.

Ухвала апеляційного суду є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не

підлягає.

Судді: ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа № 11-сс/796/2624/2017 Категорія ст. 170 КПК України

Слідчий суддя суду 1-ї інстанціїОСОБА_9
Доповідач ОСОБА_1