УКРАЇНА
Апеляційний суд Житомирської області

Справа №0603/7135/12 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ст. 81 КК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 грудня 2016 року
Колегія суддів палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Житомирської області у складі:
ОСОБА_2 головуючого, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,
за участю прокурора ОСОБА_5 ,
засудженого ОСОБА_6 у режимі відеоконференції,
секретаря судового засідання ОСОБА_7 , -
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Житомирі справу за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 20 жовтня 2016 року, -
в с т а н о в и л а:
Цією ухвалою відмовлено в задоволенні заяви засудженого ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення від подальшого відбування покарання за вироком Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 17 листопада 2014 року з тих підстав, що він не став на шлях виправлення.
В апеляційній скарзі засуджений просить скасувати ухвалу місцевого суду та постановити нову ухвалу, якою звільнити його клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Твердить про невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та незастосування кримінального закону, що підлягає застосуванню. Посилається на необґрунтованість висновків суду першої інстанції про те, що поведінка засудженого не доводить його виправлення. Висновки суду вважає такими, що не відповідають встановленим обставинам справи та містять істотні суперечності, а також, що суд не застосував закон, який підлягає застосуванню.
Заслухавши доповідь судді, пояснення засудженого в підтримання апеляційної скарги, міркування прокурора в заперечення апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про таке.
За змістом ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання у виді позбавлення волі є правом, а не обов`язком суду, та може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Відповідно до положень ч. 7 ст. 539 КПК України, у разі набрання законної сили ухвалою суду про відмову в задоволенні клопотання щодо умовно-дострокового звільнення засудженого від відбування покарання або заміни невідбутої частини покарання більш м`яким, розгляд повторного клопотання з цього самого питання щодо осіб, засуджених за тяжкі та особливо тяжкі злочини до позбавлення волі на строк не менше 5 років, може мати місце не раніше як через рік з дня винесення ухвали суду про відмову.
З матеріалів справи видно, що засуджений ОСОБА_6 з 17 листопада 2014 року відбуває покарання у Райківській ВК УДПСУ в Житомирській області (№73) за вироком Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 17 листопада 2014 року, яким його засуджено за ст. ст. 185 ч. 3, 71 ч. 1 КК України на 6 років 6 місяців позбавлення волі. З урахуванням зарахованого у строк відбуття покарання за правилами ч. 5 ст. 72 КК України попереднього ув`язнення, визначено кінець строку відбуття покарання 20 березня 2017 року, відбув 2/3 частини строку покарання 14 липня 2016 року.
Ухвалою Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 30 серпня 2016 року, що набрала законної сили, було відмовлено у задоволенні подання начальника Райківської виправної колонії (№73) про заміну засудженому ОСОБА_6 невідбутої частини покарання за вироком більш м`яким у зв`язку з тим, що він не став на шлях виправлення, за період відбування покарання пропрацював лише 2-3 місяці, останнім часом не працює, не приймає мір по відшкодуванню шкоди від злочину за позовом потерпілих за виконавчими листами в сумі 173220,88 грн. (а. с. 382-384).
Згідно ч. 2 ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
На час розгляду місцевим судом клопотання засудженого ОСОБА_6 про його умовно-дострокове звільнення було встановлено, що цей засуджений позитивно характеризується, після 30 серпня 2016 року не мав заохочень та стягнень, має позов за виконавчими листами в сумі 173220,88 грн., який не відшкодовує.
За таких обставин висновки суду першої інстанції про те, що засуджений ОСОБА_6 своєю поведінкою та ставленням до праці не довів свого виправлення, про необхідність відмови у задоволенні клопотання цього засудженого про застосування щодо нього ч. 2 ст. 81 КК України, - є обґрунтованими та відповідають фактичним обставинам справи.
При розгляді клопотання засудженого ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення його від відбування покарання у виді позбавлення волі за вироком Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 17.11.2014 року, місцевим судом було додержано вимог ст. 539 КПК України та не допущено неправильного застосування ст. 81 КК України.
Ухвала місцевого суду є законною та обґрунтованою. Підстав для її скасування немає.
Тому доводи апеляційної скарги засудженого ОСОБА_6 є необґрунтованими.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 407, 409 КПК України, колегія суддів, -
у х в а л и л а:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 20 жовтня 2016 року щодо нього, - без змін.
Судді: