Номер провадження: 11-кп/785/554/17
Номер справи місцевого суду: 496/685/16-к
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11.07.2017 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області у складі:

головуючого - судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря: ОСОБА_5 ,

прокурора: ОСОБА_6 ,

обвинуваченого: ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000297 від 26.02.2016 року за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Біляївського районного суду Одеської області від 24.01.2017 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Яськи Біляївського району Одеської області, громадянина України, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , а проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 раніше неодноразово судимого, а в останнє:
- 20.04.2016 року Очаківським міськрайонним судом Миколаївської області за ч.3 ст. 185 КК України до 5 років 6 місяців позбавлення волі,-

засуджено за ч.2 ст.185КК України, та йому призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 1 (один) рік.
Відповідно до ч.4 ст. 70 КК України, до призначеного покарання частково приєднано покарання за вироком Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 20.04.2016 року і остаточно визначено покарання у виді 6 (шести) років позбавлення волі,-
встановив
Відповідно до вироку суду, 25.02.2016 року, близько 19.00 години, ОСОБА_7 , перебуваючи біля належному ОСОБА_8 автомобіля «ВАЗ 2106» реєстраційний номер НОМЕР_1 , який був припаркований біля будинку АДРЕСА_1 , маючи умисел на заволодіння чужим майном, діючи з корисливих мотивів, переконавшись у таємності своїх дій, шляхом відкриття незамкненої передньої лівої двері, сів до салону вказаного автомобіля. Далі, побачивши на передньому сидінні гаманець чорного кольору, що належить ОСОБА_9 , заволодів його грошовими коштами у розмірі 600 грн., які поклав до своєї кишені. Після цього, ОСОБА_7 з місця скоєння злочину зник, розпорядившись викраденими грошима на власний розсуд, чим спричинив потерпілому ОСОБА_9 матеріальну шкоду на суму 600 грн.

На вказаний вирок суду першої інстанції обвинуваченим ОСОБА_7 була подана апеляційна скарга, в якій він, не оспорюючи свою винуватість та правильність кваліфікації його дій, посилаючись на призначення йому досить суворого покарання, просить апеляційний суд вирок районного суду в частині призначеного покарання - змінити та призначити йому більш м`яке покарання.

Заслухавши суддю-доповідача; обвинуваченого, який підтримав свою апеляційну скаргу; прокурора, який заперечував проти задоволення апеляції; прослухавши, в порядку підготовки до судового засідання звукозапис судових засідань, що міститься на технічному носії інформації, дослідивши характеризуючі особу обвинуваченого дані; перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляції, провівши судові дебати і надавши обвинуваченому останнє слово; колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав:
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги, але положення ч. 2 ст. 404 КПК України дає можливість апеляційному суду вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого.

Згідно вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Перевіряючи вирок суду на відповідність його вимогам закону в частині призначення міри покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 за встановлених районним судом та викладених у вироку обставин, ніким з учасників кримінального провадження в тому числі обвинуваченим не оспорюються, є обґрунтованими та відповідають фактичним обставинам справи а тому дії його правильно кваліфіковані як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, тобто у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_7 , покарання, суд першої інстанції, як зазначено у вироку, врахував відповідно до ст.65 КК України ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим злочину, який відноситься до категорії середньої тяжкості, дані про особу винного, та обставини, які у в відповідності до вимог ст.66 КК України пом`якшують його покарання - а саме щире каяття обвинуваченого та сприяння досудовому розслідуванню і суду.

Крім цього, районним судом були також прийняті до уваги ті обставини, що обвинувачений є особою, яка раніше була неодноразово судима за вчинення умисних корисливих злочинів.

Дослідивши повторно характеризуючі особу обвинуваченого дані (а.с 22, 26-27, 81-82, 84, 85), апеляційний суд прийшов до висновку про те, що викладені у вироку суду обставини знайшли своє підтвердження та вважає, що обвинувачений не приймає жодних дій, направлених на своє виправлення та перевиховання, оскільки неодноразово, після звільнення з місць позбавлення волі та через нетривалий час, він повторно вчиняв злочини у сфері злочинів проти власності.

Зазначена поведінка обвинуваченого свідчить про те, що він не бажає ставати на шлях виправлення та перевиховання, а тому апеляційний суд приходить до висновку, що виправлення та перевиховання обвинуваченого без ізоляції його від суспільства є неможливим, тому не вбачає підстав для прийняття рішення щодо пом`якшення обвинуваченому призначеного покарання.

Крім того, апеляційний суд приймає до уваги ту обставину, що районний суд призначив обвинуваченому покарання близьке до мінімального, відповідно до санкції інкримінованій йому статті кримінального закону.

Доводи обвинуваченого щодо можливості призначення обвинуваченому більш м`якого покарання з урахуванням його щирого каяття не можуть бути прийняті апеляційним судом до уваги, оскільки ці обставини були враховані районним судом при вирішенні питання щодо призначення розміру та виду покарання.

За таких обставин, призначене обвинуваченому районним судом покарання, на думку апеляційного суду є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів, тобто для досягнення мети покарання, відповідно до положень, які містяться в ст. 50 КК України.

Таким чином, незважаючи на доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 , призначене обвинуваченому покарання, як за своїм видом, так і розміром, не може бути визнане явно несправедливим внаслідок суворості та служити підставою для зміни або скасування вироку.

Разом з тим, під час перегляду вироку районного суду, апеляційним судом були встановлені порушення вимог кримінального процесуального закону, які тягнуть за собою зміну судового рішення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 379 КПК України суд має право виправити допущені у судовому рішенні цього суду описки, очевидні арифметичні помилки, незалежно від того, набрало судове рішення законної сили чи ні.

Вирішуючи питання про виправлення описок чи арифметичних помилок, допущених у судовому рішенні, суд не вправі змінювати зміст судового рішення, він лише усуває неточності щодо встановлених фактичних обставин справи, які мають технічний характер.

Внесення виправлень до резолютивної частини судового рішення, яке передбачає зміну норми закону про кримінальну відповідальність, за якою засуджується особа, не може бути здійснено у порядку ст. 379 КПК України. Така правова позиція викладена в ухвалі Вищого спеціалізованою суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 13.08.2015 року (справа № 5/1787км.15).

З ухвали Біляївського районного суду Одеської області від 22.02.2017 року вбачається, що судом виправлено допущену описку у вироку цього ж суду від 24.01.2017 року стосовно ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 185 КК України та зараховано у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення ОСОБА_7 з 29.02.2016 року по 20.04.2016 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Постановляючи ухвалу про виправлення описки, районний суд, припустився помилки та допустив істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, оскільки внесення за таких обставин виправлень у резолютивну частину вироку не може вважатися виправленням описки в розумінні ст. 379 КК України, оскільки є фактичною зміною цього вироку та у відповідності до положень ч.2 ст.404 КПК України та вимог ст.409 та 412 КПК України вказує на необхідність скасування цієї ухвали.

При цьому, апеляційний суд вважає, що постановляючи вирок районний суд, в порушення вимог ст.374 КПК України, не застосував закон про кримінальну відповідальність, не зазначивши в його резолютивній частині рішення про залік досудового тримання обвинуваченого під вартою, що у в відповідності до вимог ст.409 та 413 КПК України свідчить про необхідність зміни вироку у цій частині.

З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку, що ухвала Біляївського районного суду Одеської області від 22 лютого 2017 року підлягає скасуванню, а вирок Біляївського районного суду Одеської області від 24.01.2017 року відносно ОСОБА_7 , в частині визначення заліку досудового тримання обвинуваченого під вартою - зміні.

Враховуючи положення ч.5 ст.72 КК України в редакції Закону України від 26 листопада 2015 року №838VIII «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» та вимог Закону України №2046-VIII від 18 травня 2017 року "Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо правила складання покарань та зарахування строку попереднього ув`язнення", суд апеляційної інстанції вважає необхідним зарахувати ОСОБА_7 в строк відбуття покарання у виді позбавлення волі, строк його попереднього ув`язнення у виді тримання під вартою в ОСІ №21 м. Одеса, а саме під час досудового розслідування та судового розгляду зазначеного кримінального провадження, з розрахунку один день попереднього ув`язнення, за два дні позбавлення волі в період з 29 лютого 2016 року, тобто з моменту фактичного затримання останнього по 11.07.2017 року, тобто до вступу вироку в законну силу, а в решті вирок залишити без зміни.

На підставі викладеного, керуючись вимогами ст.ст. 376, 404, 405, 407, 409, 412, 413, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд, -

постановив
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 - задовольнити частково.

В порядку ч.2 ст.404 КПК України ухвалу Біляївського районного суду Одеської області від 22.02.2017 року про виправлення описки в судовому рішенні - скасувати.

Вирок Біляївського районного суду Одеської області від 24.01.2017 року відносно ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 185 КК України - змінити в частині в частині визначення заліку досудового тримання обвинуваченого під вартою, зарахувавши у строк відбуття покарання час перебування обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою в період з 29.02.2016 року по 11.07.2017 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення, за два дні позбавлення волі.

В решті вирок залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк, з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді апеляційного суду Одеської області

ОСОБА_2 . ОСОБА_3 . ОСОБА_4