У Х В А Л А

22 травня 2017 року м. Київ

Суддя Верховного Суду України ОСОБА_3, перевіривши заяву заступника Генерального прокурора ОСОБА_4 про перегляд ухвали колегії суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 лютого 2017 року щодо ОСОБА_2,

у с т а н о в и в:

Вироком Кіровського районного суду м. Кіровограда від 4 лютого 2015 року ОСОБА_2 засуджено за частиною першою статті 366 Кримінального кодексу України (далі - КК) до покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки, з позбавленням права обіймати посади, пов'язані з організаційно-розпорядчими та адміністративно-господарськими функціями на строк 1 рік, а відповідно до частини п'ятої статті 74 КК звільнено від відбування призначеного покарання у зв'язку із закінченням строків давності; за частиною четвертою статті 190 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років з конфіскацією всього майна, яке є його власністю. На підставі частини четвертої статті 70 КК за сукупністю злочинів остаточно ОСОБА_2 визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років з конфіскацією всього майна, яке є його власністю. Вирок Кіровського районного суду м. Кіровограда від 11 червня 2014 року, за яким засуджено ОСОБА_2 постановлено виконувати самостійно.

Ухвалою Апеляційного суду Кіровоградської області від 7 грудня 2015 року вирок суду щодо ОСОБА_2 залишено без змін.

Ухвалою колегії суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 квітня 2016 року скасовано ухвалу Апеляційного суду Кіровоградської області від 7 грудня 2015 року щодо ОСОБА_2 та призначено новий розгляд провадження у суді апеляційної інстанції.

Ухвалою Апеляційного суду Кіровоградської області від 5 липня 2016 року вирок суду щодо ОСОБА_2 змінено: виключено з резолютивної частини вироку вказівку щодо застосування частини четвертої статті 70 КК та вказівка про самостійне виконання вироку Кіровського районного суду м. Кіровограда від 11 червня 2014 року. Вважати ОСОБА_2 засудженим за частиною першою статті 366 КК до покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки, з позбавленням права обіймати посади, пов'язані з організаційно-розпорядчими та адміністративно-господарськими функціями на строк 1 рік. На підставі частини п'ятої статті 74 КК звільнено від відбування призначеного покарання у зв'язку із закінченням строків давності; за частиною четвертою статті 190 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років з конфіскацією всього майна, яке є його власністю.

Ухвалою колегії суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 лютого 2017 року судові рішення щодо ОСОБА_2 залишено без зміни.

У заяві заступник Генерального прокурора ОСОБА_4 порушує питання про перегляд Верховним Судом України ухвали колегії суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 лютого 2017 року щодо ОСОБА_2 з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 445 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК), а саме неоднакового застосування судом касаційної інстанції однієї і тієї самої норми права, а саме частини четвертої статті 190 КК, передбаченої законом України про кримінальну відповідальність, у подібних правовідносинах, що зумовило ухвалення різних за змістом судових рішень. Просить судові рішення щодо ОСОБА_2 скасувати, кримінальне провадження в частині засудження останнього за частиною четвертою статті 190 КК закрити на підставі пункту 2 статті 284 КПК за відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення. Судові рішення в частині засудження ОСОБА_2 за частиною першої статті 366 КК залишити без зміни. При цьому зазначає, що касаційний суд в оскаржуваному рішенні помилково дійшов висновку про правильність кваліфікації дій ОСОБА_2 судами першої та апеляційної інстанцій за частиною четвертою статті 190 КК, оскільки відносини, що виникли між засудженим і потерпілим, за своїм змістом є цивільно-правовими, а тому підлягають вирішенню у порядку цивільного судочинства.

На обґрунтування наявності підстав для перегляду Верховним Судом України судових рішень заявник надає копії ухвал: колегії суддів Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України від 12 грудня 2006 року та колегії суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 6 вересня 2016 року.

Вивчивши заяву заступника Генерального прокурора ОСОБА_4 та долучені до неї копії судових рішень, вважаю, заява не узгоджується з положеннями глави 33 КПК України у редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12 лютого 2015 року.

Відповідно до положень пункту 1 частини першої статті 445 КПК Верховний Суд України має право переглянути судові рішення за умови: наявності двох і більше подібних суспільно небезпечних діянь; коли щодо цих суспільно небезпечних діянь касаційний суд неоднаково застосував одну й ту саму норму кримінального закону і таке застосування потягло ухвалення різних за змістом судових рішень.

Неоднакове застосування одних і тих самих норм кримінального закону - це різне, відмінне, несхоже тлумачення, розуміння точного змісту (суті) норми кримінального закону.

Ключовою умовою для перегляду рішення касаційного суду є наявність різних, незалежно від форми і змісту, правових висновків суду касаційної інстанції, в основі яких лежить застосування однієї і тієї самої норми закону про кримінальну відповідальність у не менш ніж у двох кримінальних провадженнях, і хоча б в одному з яких сторона кримінального провадження ставила під сумнів (оспорювала) у будь-який спосіб правильність застосування такої норми.

Статтею 449 КПК встановлено вимоги щодо долучених до заяви документів, зокрема, до заяви про перегляд судового рішення в порядку глави 33 КПК України додаються також копії різних за змістом судових рішень, якщо заява подається з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 445 КПК.

Однак, усупереч положенням статті 449 КПК заступник Генерального прокурора ОСОБА_4 не долучила до заяви належні копії різних за змістом судових рішень, в яких має місце неоднакове застосування судом касаційної інстанції однієї і тієї самої норми права, а саме частини четвертої статті 190 КК, передбаченої законом України про кримінальну відповідальність, у подібних правовідносинах, що зумовило ухвалення різних за змістом судових рішень. Так, додана до заяви копія ухвали колегії суддів Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України від 12 грудня 2006 року щодо ОСОБА_2, якою відмовлено у задоволенні касаційної скарги потерпілої ОСОБА_1 про перегляд судових рішень щодо ОСОБА_2 у зв'язку з тим, що суд правильно дійшов висновку про відсутність в діях ОСОБА_2 складу злочину, передбаченого частиною четвертою статті 190 КК, оскільки між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 були спільні бізнесові інтереси, пов'язані з розвитком ТОВ «Ювілейне», не підлягає порівнянню, оскільки ключовою умовою для перегляду рішення касаційного суду є наявність різних, незалежно від форми і змісту, правових висновків суду касаційної інстанції, в основі яких перебуває застосування однієї і тієї самої норми права, законом України про кримінальну відповідальність, у не менш, ніж у двох кримінальних провадженнях. Хоча у зазначеному рішенні, яке надано для порівняння, фактичні обставини суспільно небезпечного діяння, подібні за окремими елементами складу злочину, вчиненого ОСОБА_2, однак не уподібнюють фактичні обставини цього діяння настільки, щоб визнавати їх однаковими (тотожними) і робити висновок про помилку у виборі та неоднаковому застосуванні однієї і тієї самої норми закону про кримінальну відповідальність.

Крім того, на обґрунтування своїх доводів заступник Генерального прокурора ОСОБА_4 надала копію ухвали колегій суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 6 вересня 2016 року, однак це рішення не може бути як приклад неоднакового застосування судом касаційної інстанції однієї і тієї самої норми права - статті 190 КК, що зумовило ухвалення різних за змістом судових рішень, тобто з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 445 КПК України, оскільки воно не містить остаточного правового висновку щодо застосування норми матеріального права, яка застосована неоднаково.

Також необхідність здійснення заявником порівняння судових рішень на предмет однаковості/неоднаковості застосування судом касаційної інстанції однієї і тієї самої норми права, передбаченої законом України про кримінальну відповідальність, у подібних правовідносинах повинно бути відображено в ухвалах касаційного суду у різних справах, і ця норма має бути по-різному реально застосована судом касаційної інстанції під час розгляду справ за касаційною процедурою.

Таким чином, під час перевірки відповідності заяви вимогам КПК встановлено зазначений недолік, який перешкоджає вирішенню питання про допуск справи до провадження.

На підставі наведеного, керуючись статтею 450 Кримінального процесуального кодексу України,

у х в а л и в:

Про недоліки заяви повідомити заступника Генерального прокурора ОСОБА_4 і установити заявнику строк до 16 червня 2017 року для усунення зазначених недоліків.

У разі, якщо зазначений недолік не буде усунено в установлений строк, заяву буде повернуто заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя

Верховного Суду України ОСОБА_3