АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа №617/1073/16-к Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11кп/790/2673/16 Доповідач: ОСОБА_2 Категорія: ч.3 ст.185 КК України

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 лютого 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Харківської області у складі:

-головуючого ОСОБА_2 ,

-суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

-при секретарі ОСОБА_5 ,

-за участю прокурора ОСОБА_6 ,

-обвинуваченого ОСОБА_7 ,

-захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Харкові кримінальне провадження №11кп/790/2673/16 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Вовчанського районного суду Харківської області від 30 серпня 2016 року,-

ВСТАНОВИЛА:
Цим вироком

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Стариця, Вовчанського району, Харківської області, з професійно-технічною освітою, неодруженого, непрацюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

- 02 лютого 2012 року Вовчанським районним судом Харківської області за ч.3 ст.185 КК України до 4 років позбавлення волі. На підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки;
- 14 лютого 2013 року Вовчанським районним судом Харківської області за ч.2 ст.185, ч.3 ст.185, ч.2 ст.289, ст.ст.70, 71 КК України до 5 років 2 місяців позбавлення волі. Звільнений 22.10.2015 року умовно-достроково на підставі ухвали Апеляційного суду Харківської області від 20.10.2015 року на невідбуту частину покарання у вигляді 2 років 3 місяців 24 днів,-
засуджено за ч.3 ст.185 КК України до 3 років позбавлення волі.

Відповідно до ст.71 КК України, шляхом часткового приєднання покарань за сукупністю вироків, до призначеного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Вовчанського районного суду Харківської області від 14.02.2013 року, та призначено остаточне покарання 3 роки 6 місяців позбавлення волі.

Кримінальне провадження було розглянуто у порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України.
Як установив суд, 12 липня 2016 року, близько 00:00 год. ОСОБА_7 , діючи з умислом на таємне заволодіння майном ОСОБА_9 , пішов до належного ОСОБА_9 дачного домоволодіння, що розташовується за адресою: АДРЕСА_1 , переліз через паркан, проник на територію двору, після чого, діючи повторно, з корисливих мотивів, відковирнув з землі, та переніс металеві плитки в загальній кількості 37 штук, розмірами 30 см х 30 см, з території вказаного домоволодіння у багажник свого автомобіля, ВАЗ 2101 д.н. НОМЕР_1 .
Після цього ОСОБА_7 обернув викрадене на свою користь, розпорядившись викраденим на власний розсуд та з місця вчинення злочину зник. Своїми умисними, незаконними та протиправними діями ОСОБА_7 завдав потерпілій ОСОБА_9 матеріальну шкоду на загальну суму 740,00 грн.
В апеляційній скарзі, в редакції внесених доповнень, обвинувачений посилається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, істотні порушення вимог кримінального процесуального закону. Зазначив, що він цього злочину не вчиняв, а обмовив себе у результаті застосованого до нього на досудовому слідстві психічного та фізичного насильства, під час судового провадження порушено його право на захист внаслідок не призначення йому судом захисника. Просить вирок скасувати та призначити новий судовий розгляд.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення обвинуваченого та його захисника, які просили задовольнити апеляційну скаргу, прокурора, який просив вирок залишити без змін, перевіривши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Згідно ч.3 ст.349 КПК України суд вправі, якщо проти не цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Як слідує із матеріалів кримінального провадження, зокрема технічного запису судового засідання, перед прийняттям рішення про дослідження доказів у передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України порядку, суд попередньо з`ясував у обвинуваченого, та інших учасників судового провадження всі вищевказані в цьому законі обставини і, впевнившись що обвинувачений правильно розуміє зміст цих обставин, а його позиція добровільна, роз`яснив ОСОБА_10 наслідки розгляду провадження у зазначеному вище порядку, проти чого останній не заперечував.
Даних, які б свідчили про неналежне виконання судом вимог ч. 3 ст. 349 КПК України щодо роз`яснення порядку і наслідків розгляду кримінального провадження в передбаченому вище порядку, як про це зазначено в апеляційній скарзі обвинуваченого, не встановлено.
За таких обставин суд обґрунтовано розглянув кримінальне провадження у порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, обмежившись допитом обвинуваченого та визнавши недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким, у тому числі ОСОБА_7 , не оспорювалися і проти дослідження доказів в зазначеному порядку ніхто не заперечував.
Відповідно до ч.2 ст.394 КПК України, судове рішення суду першої інстанції не може бути оскаржене в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 цього Кодексу.

З огляду на наведене, виходячи із положень ч.3 ст.404, ч.2 ст.394 КПК України, колегія суддів не перевіряє висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин кримінального провадження, які ОСОБА_10 оспорює в апеляційній скарзі, оскільки ці обставини, докази та законність їх отримання у судовому засіданні ніким не оспорювалися і вони судом не досліджувалися відповідно до положень ч.3 ст.349 КПК України, порядок застосування якої не був порушеним.
Доводи скарги обвинуваченого про саообмову внаслідок застосування до нього недозволених методів ведення досудового слідства є безпідставними.

Як слідує із матеріалів провадження в ході досудового слідства ОСОБА_10 про застосування до нього фізичного чи психічного насильства не заявляв, хоча не був позбавлений такої можливості.

Не заявляв про це обвинувачений і в суді першої інстанції.

До того ж суд у вироку не посилався на показання ОСОБА_10 , які він дав на досудовому слідстві слідчому.

За таких обставин колегія суддів вважає доводи скарги обвинуваченого про саообмову внаслідок застосування до нього недозволених методів ведення досудового слідства, як намагання ОСОБА_10 уникнути відповідальності за вчинене.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого про порушення права на захист, внаслідок не призначення йому судом першої інстанції захисника, є необґрунтованими,

Із матеріалів провадження слідує, що у судовому засіданні, будучи у встановленому порядку ознайомлений, з врученням відповідної письмової пам`ятки, зі своїми процесуальними правами, у тому числі на отримання правової допомоги захисника безоплатно за рахунок держави чи шляхом самостійного залучення захисника, обвинувачений ніяких клопотань про необхідність залучення йому захисника чи бажання мати конкретного захисника суду не заявив, хоча мав таку можливість.

Тому твердження обвинуваченого про порушення його права на захист необґрунтовані.
Покарання обвинуваченому ОСОБА_7 призначено згідно з вимогами ст.65 КК України.

При цьому враховано ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий, має постійне місце проживання, за яким характеризується задовільно, не працює, звільнявся від відбування покарання умовно-достроково, після чого знову вчинив злочин в період умовно-дострокового звільнення.

Суд також взяв до уваги, що ОСОБА_7 щиро покаявся та активно сприяв розкриттю злочину, визнавши це пом`якшуючими покарання обставинами.

Разом з тим враховуючи те, що ОСОБА_7 раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності та скоїв новий злочин в період умовно-дострокового звільнення, суд дійшов обґрунтованого висновку про можливість виправлення обвинуваченого лише в умовах ізоляції від суспільства і призначив йому покарання, яке за своїм видом і розміром, на думку колегії суддів, є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Що стосується доводів апеляційної скарги обвинуваченого про добровільне відшкодування завданих збитків, то матеріали кримінального провадження такі дані відсутні.

Тому підстав для пом`якшення обвинуваченому покарання, у тому числі із застосуванням положень ст.69 КК України, колегія суддів не вбачає.

Таким чином, підстави для скасування судового рішення та задоволення скарги обвинуваченого, відсутні.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:
Вирок Вовчанського районного суду Харківської області від 30 серпня 2016 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим ОСОБА_7 - у той же строк з дня отримання копії ухвали.

Головуючий:

Судді: