Справа №480/1388/16-к 22.12.2016

Провадження № 11-кп/784/777/16 Категорія ст. 537 КПК України
Головуючий 1 інстанції суддя ОСОБА_1
Доповідач апеляційної інстанції суддя ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 грудня 2016 року м. Миколаїв
Апеляційний суд Миколаївської області у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:
Головуючої (судді-доповідача): ОСОБА_2
Суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 .
За участі секретаря судового засідання ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві матеріали судового кримінального провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Миколаївського районного суду Миколаївської області від 12 липня 2016 року, якою
- відмовлено в задоволенні заяви засудженого ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_7
засуджений ОСОБА_6
захисник ОСОБА_8
В С Т А Н О В И В :
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції і вимог апеляційних скарг.
Ухвалою Миколаївського районного суду Миколаївської області від 12 липня 2016 року відмовлено у задоволенні заяви засудженого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання у виді позбавлення волі.
За змістом апеляційної скарги засуджений ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу Миколаївського районного суду Миколаївської області від 12 липня 2016 року та застосувати до нього умовно-дострокове звільнення на підставі ст. 81 КК України.
Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.
Засуджений ОСОБА_6 зазначає, що його прохання про направлення його до комісії з питання умовно-дострокового звільнення адміністрацією Ольшанскої ВК № 53 ігнорувались, тому він самостійно звернувся до суду із заявою про умовно-дострокове звільнення. Твердить, що через таке його самостійне звернення до суду з означеного питання адміністрація ОСОБА_9 № 53 навмисно надала негативну характеристику на нього. Також зазначає, що з 17 лютого 2015 року по теперішній час працевлаштований у промисловій зоні електрозварником.
Встановлені судом першої інстанції обставини.
Засудженого ОСОБА_6 вироком Апеляційного суду Луганської області від 25 листопада 2005 року визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого п. п. 1, 12 ч. 2 ст. 115 КК України та призначено відповідне покарання; на підставі ч. 1 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків шляхом часткового складання невідбутого покарання за вироком Нижнігірського районного суду АР Крим від 09 липня 2002 року, остаточно визначено покарання у виді п`ятнадцяти років позбавлення волі.
На момент розгляду справи засуджений відбув 11 років 9 місяців 4 дні. Невідбутий строк складає 3 роки 2 місяці 26 днів, з урахуванням перерахунку відповідно до Закону України «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання».
27 квітня 2016 року засуджений ОСОБА_6 звернувся до суду з заявою про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
Відмовляючи в задоволенні заяви ОСОБА_6 суд першої інстанції вказав, що засуджений ОСОБА_6 не довів сумлінною поведінкою і ставленням до праці своє виправлення і щодо нього не може бути застосовано умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
При цьому суд: послався на положення ч. 2 ст. 81 КК України, п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» від 26.04.2002 року № 2 і зазначив, що з матеріалів особової справи засудженого ОСОБА_6 вбачається, що він характеризується посередньо; був працевлаштований робітником цеху № 2, але згодом був звільнений у зв`язку з відсутністю бажання працювати; уникає виконання робіт з благоустрою установи, при цьому відповідно до медичного висновку ОСОБА_6 є працездатним. Відбутий строк покарання складає 11 років 9 місяців 4 дні, але за весь цей час відбування покарання з 2005 року засуджений ОСОБА_6 має всього чотири заохочення.
Так, відбуваючи покарання в Замковій виправній колонії № 58 засуджений допустив одинадцять порушень вимог режиму утримання та мав два заохочення.
За його характеристиками ОСОБА_6 з метою отримання позитивного рішення суду щодо умовно-дострокового звільнення з місць позбавлення волі, починаючи з третього кварталу 2015 року по четвертий квартал 2015 року працював охоче, роботу виконував сумлінно та у повному обсязі, за що мав два заохочення.
Починаючи з четвертого кварталу та по теперішній час, у зв`язку із складом характеру засуджений ОСОБА_6 не може прогнозувати свої вчинки, що призвело до втягнення його під вплив лідерів негативної спрямованості на виробництві, на виробництві не працює і працювати не бажає. Не охоче виконує роботи з благоустрою місць позбавлення волі. Нехтує вимогами умов тримання у чистоті та порядку спального місця та приліжкової тумбочки, не завжди має охайний зовнішній вигляд. Не приділяє належної уваги та догляду щодо необхідності дбайливого ставлення до майна установи. До виконання передбачених законом вимог персоналу установи ставиться не завжди сумлінно через особисту неорганізованість. Має звичку уникати виконання робіт із благоустрою установи. Двогодинні відпрацювання виконує не охоче, й ті під постійним контролем з боку персоналу установи.
Встановлені судом апеляційної інстанції обставини та мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався.
Заслухавши доповідь судді, доводи засудженого ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_8 на підтримку апеляційної скарги першого, доводи заперечення прокурора ОСОБА_7 проти апеляційної скарги засудженого, вивчивши матеріали судового кримінального провадження та особової справи засудженого, додатково витребувані апеляційним судом матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах, апеляційний суд вважає її не підлягаючою задоволенню з наступних підстав.
Згідно вимог ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
За правилами ч. 2 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Зазначених вимог закону суд першої інстанції дотримався в повній мірі.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Доводи апеляційної скарги засудженого щодо навмисного подання адміністрацією колонії негативних даних щодо нього є безпідставними та голослівними.
Так, з матеріалів особової справи ОСОБА_6 вбачається, що її формування розпочалося в СІЗО м. Луганська з 18.06.2005 року після його затримання за вчинення вбивства двох осіб, і продовжувалося тими установами, де він відбував покарання - в Роменській виправній колонії № 56 Сумської області, в Замковій виправній колонії № 58 Хмельницької області, в Ольшанській виправної колонії № 53 Миколаївської області.
Факт наявності у нього за весь період відбування покарання 12 стягнень та 4 заохочень апелянт не оскаржує.
За положеннями п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» від 26.04.2002 року № 2, оскільки судовий розгляд питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання справляє великий виховний і запобіжний вплив як на самого засудженого, так і на інших осіб, суди під час судового засідання у справах цієї категорії повинні приділяти особливу увагу поясненням засудженого, представників органу, який відає виконанням покарання, спостережної комісії або служби у справах неповнолітніх по суті внесеного подання. Зокрема, слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи.
Що стосується посилання засудженого на факт працевлаштування, то відповідно до матеріалів особової справи та характеристик ОСОБА_6 раніше відмовлявся від праці, за що навіть мав стягнення, а з третього по четвертий квартал 2015 року працював охоче, роботу виконував сумлінно та у повному обсязі, за що мав два заохочення. Проте, ОСОБА_6 робив це лише з метою отримання позитивного рішення суду щодо умовно - дострокового звільнення з місць позбавлення волі. А починаючи з четвертого кварталу та по теперішній час, у зв`язку із складом характеру засуджений ОСОБА_6 потрапив під вплив лідерів негативної спрямованості на виробництві, на виробництві не працює і працювати не бажає. Не охоче виконує роботи з благоустрою місць позбавлення волі. Нехтує вимогами умов тримання у чистоті та порядку спального місця та приліжкової тумбочки, не завжди має охайний зовнішній вигляд.
Не приділяє належної уваги та догляду щодо необхідності дбайливого ставлення до майна установи.
До виконання передбачених законом вимог персоналу установи ставиться не завжди сумлінно через особисту неорганізованість.
Має звичку уникати виконання робіт із благоустрою установи.
Двогодинні відпрацювання виконує не охоче, й ті під постійним контролем з боку персоналу установи.
Вину у скоєному злочині визнає частково.
Частково дотримується норм та правила санітарії і особистої гігієни.
З родичами зв`язки не підтримує, але підтримує зі знайомими та отримує від них передачі (а. с. п. 16, 17).
Крім того, є неспроможними твердження засудженого про те, що він з 17 лютого 2015 року по теперішній час працевлаштований у промисловій зоні, оскільки сам факт працевлаштування не свідчить про те, що особа у дійсності працює.
Так, відповідно до наданої начальником Ольшанської виправної колонії № 53 інформації від 22.11.2016 року № 53/4 2271, засуджений ОСОБА_6 за наказом про працевлаштування засуджених № 13 від 16 березня 2015 року був працевлаштований робітником цеху № 2 з відрядною оплатою праці, а фактично працював листопад - грудень 2015 року.
З огляду на вищевказані положення законодавства щодо врахування судом поведінки засудженого протягом всього строку відбування покарання, а не тільки того періоду, який передував моменту настання права на певну пільгу, а також з урахуванням вищенаведених даних про засудженого протягом всього строку відбування покарання (в тому числі і з його особової справи), є вірним висновок суду першої інстанції, що засуджений ОСОБА_6 не довів сумлінною поведінкою і ставленням до праці своє виправлення і щодо нього не може бути застосовано умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
За такого відсутні підстави як для задоволення апеляційної скарги засудженого, так і для його умовно-дострокового звільнення від відбування покарання на підставі ст. 81 КК України.
Керуючись ст. ст. 405, 407, 424, 426, 532, 376 ч. 2 КПК України, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Залишити без змін ухвалу Миколаївського районного суду Миколаївської області від 12 липня 2016 року, якою відмовлено у задоволенні заяви засудженого ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Головуюча

Судді