АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа №642/4714/16-к Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження №11кп/790/979/17 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.1 ст.149, ч.2 ст.149 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 червня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Харківської області у складі:

- головуючого ОСОБА_2 ,

- суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

- при секретарі ОСОБА_5 ,

- за участю прокурора ОСОБА_6 ,

- захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні м. Харкова кримінальне провадження №11кп/790/979/17 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 на вирок Ленінського районного суду м. Харкова від 31 січня 2017 року, -

ВСТАНОВИЛА:
Цим вироком

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Глибоке, Харківського району, Харківської області, громадянина України, з середньою-технічною освітою, непрацюючого, неодруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,-

засуджено:

- за ч.1 ст.149 КК України на 3 роки позбавлення волі;

- за ч.2 ст.149 КК України на 5 років позбавлення волі з конфіскацією майна.

На підставі ч.1 ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено остаточне покарання - 5 років позбавлення волі з конфіскацією майна.

Як встановив суд, в середині квітня 2016 року у ОСОБА_8 виник умисел, направлений на вербування жінок, з використанням їх уразливого стану, з метою їх подальшої сексуальної експлуатації на території м. Москва, Російської Федерації. У зв`язку з чим ОСОБА_8 вирішив підшукати на території України жінок, які через тяжкі особисті обставини можуть дати згоду на заняття проституцією, після чого, під час особистих зустрічей з ними, повинен був досягти домовленості про їх переміщення до м. Москва для надання сексуальних послуг.

Так, ОСОБА_8 , на початку червня 2016 року, за допомогою ОСОБА_9 підшукав на території м. Харкова, ОСОБА_10 для заняття проституцією на території м. Москва, Російської Федерації, після чого, 03.06.2016 близько 14.00 години, знаходячись в приміщенні торгового центру «Ave Plaza», розташованому за адресою: м. Харків, вул. Сумська 10, зустрівся з нею та, використовуючи її уразливий стан, який був зумовлений тяжкими особистими обставинами, які обмежували їх здатність усвідомлювати свої дії, досяг з нею домовленості про переміщення її через державний кордон України до м. Москва, Російської Федерації для надання сексуальних послуг, тобто завербував її з метою сексуальної експлуатації.

06 червня 2016 року, близько 11 год., ОСОБА_8 знаходячись на Привокзальному майдані в м. Харкові передав ОСОБА_11 грошові кошти в розмірі 1250 грн., за підшукання ОСОБА_10 .

Крім того, ОСОБА_8 , на початку червня 2016 року, за допомогою ОСОБА_9 підшукав на території міста Харкова ОСОБА_12 для заняття проституцією на території м. Москва, Російської Федерації, після чого, 03 червня 2016 року, близько 15.00 год., знаходячись в приміщенні торгового центру «Ave Plaza», розташованому за адресою: м. Харків, вул. Сумська 10, зустрівся з нею та, використовуючи її уразливий стан, який був зумовлений тяжкими особистими обставинами, які обмежували їх здатність усвідомлювати свої дії, досяг з нею домовленості про переміщення її через державний кордон України до м. Москва, Російської Федерації для надання сексуальних послуг, тобто завербував її з метою сексуальної експлуатації.

06 червня 2016 року, близько 11 год., ОСОБА_8 , знаходячись на Привокзальному майдані в м. Харкові, передав ОСОБА_11 грошові кошти в розмірі 1250 грн., за підшукання ОСОБА_12 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_8 , 06 червня 2016 року об 11.00 год. зустрів ОСОБА_10 та ОСОБА_12 та на території Привокзального майдану в м. Харкові, за адресою: м. Харків площа Привокзальна, 2, для подальшого їх переміщення до м. Москва, Російської Федерації з метою подальшої сексуальної експлуатації, де був затриманий працівниками поліції.

Крім того, встановлено, що у ОСОБА_8 в середині квітня 2016 р. виник умисел, направлений на вербування жінок, з використанням їх уразливого стану, з метою їх подальшої сексуальної експлуатації на території м. Москва, Російської Федерації. У зв`язку з чим ОСОБА_8 вирішив підшукати на території України жінок, які через тяжкі особисті обставини можуть дати згоду на заняття проституцією, після чого, під час особистих зустрічей з ними, повинен був досягти домовленості про їх переміщення до м. Москва Російської Федерації для надання сексуальних послуг.

Так, ОСОБА_8 , на початку червня 2016 року, за допомогою ОСОБА_9 , підшукав на території міста Харкова ОСОБА_13 , для заняття проституцією на території м. Москва, Російської Федерації після чого, 03 червня 2016 року, близько 16.00 год., знаходячись в приміщенні торгового центру «Ave Plaza», розташованому за адресою: м. Харків, вул. Сумська 10, зустрівся з нею та, використовуючи її уразливий стан, який був зумовлений тяжкими особистими обставинами, які обмежували їх здатність усвідомлювати свої дії, досяг з нею домовленості про переміщення її через державний кордон України до м. Москва, Російської Федерації, для надання сексуальних послуг, тобто діючи повторно завербував її з метою сексуальної експлуатації.
В апеляційній скарзі захисник посилається на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчинених кримінальних правопорушень та особі обвинуваченого через суворість. Зазначив, що суд помилково визнав ОСОБА_8 винним за епізодом вербування ОСОБА_13 , оскільки обвинувачений не досяг з ОСОБА_13 домовленості, що свідчить про відсутність об`єктивної сторони кримінального правопорушення, передбаченого ст.149 КК України, так як цей злочин вважається закінченим з моменту досягнення домовленості. Вважає, що суд неправильно кваліфікував дії ОСОБА_8 за епізодом вербування ОСОБА_10 за ч.1 ст.149 КК України, а за епізодом вербування ОСОБА_12 за ч.2 ст.149 КК України, оскільки, на його думку, вони були охоплені єдиним умислом, а тому їх слід кваліфікувати лише за ч.2 ст.149 КК України. Указав, що суд при призначенні покарання не в повній мірі врахував, що обвинувачений раніше не судимий, до кримінальної відповідальності притягається вперше, працює неофіційно, позитивно характеризується за місцем мешкання, свою вину у фактично вчиненому визнав в повному обсязі, розкаявся, має на утриманні трьох малолітніх дітей, батька - інваліда, вчинив злочин за тяжких сімейних обставин. Просить вирок суду змінити, в частині засудження ОСОБА_8 , ч.1 ст.149 КК України за епізодом вербування ОСОБА_14 закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу злочину, за ч.2 ст.149 КК України за епізодом вербування ОСОБА_13 - закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу злочин. Дії обвинуваченого ОСОБА_8 щодо ОСОБА_10 та ОСОБА_12 кваліфікувати за ч.2 ст.149 КК України та на підставі ст.75 КК України звільнити його від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення обвинуваченого та його захисника, які просили задовольнити апеляційну скаргу, прокурора про законність та обґрунтованість вироку, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчинені ним кримінальних правопорушень за викладених у вироку обставин та кваліфікація його дій за ч.1 ст.149, ч.2 ст.149 КК України ґрунтується на зібраних у встановленому законом порядку і належним чином досліджених у судовому засіданні доказах та є правильною.

Доводи апеляційної скарги, захисника про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи не містять у собі необхідних та достатніх підстав для скасування вироку і спростовуються сукупністю доказів.

Свідок ОСОБА_15 суду показала, що, не зацікавившись отриманою від ОСОБА_8 пропозицією працювати у м. Москві з надання інтимних послуг, вона пообіцяла спитати у знайомих дівчат, а ОСОБА_8 пообіцяв їй грошову винагороду за кожну дівчину. У травні місяці вона разом із подругами і ОСОБА_8 зустрілись у кафе, де він повідомив про умови роботи. Дівчата дали свою згоду на запропоновану роботу і вони зустрілись перед виїздом на залізничному вокзалі, звідки дівчата повинні були поїхати до Російської Федерації. На вокзалі обвинувачений віддав їй обіцяні гроші, що в сумі становило 100 доларів США. На досудовому слідстві вона співпрацювала із працівниками поліції до яких звернулась після першого телефонного дзвінка ОСОБА_8 із пропозицією про роботу.
Потерпіла ОСОБА_10 показала у суді, що в травні 2016 року у неї було дуже тяжке матеріальне становище, відсутні грошові кошти для здійснення оплати за орендовану квартиру. У компанії друзів вона познайомилась із ОСОБА_15 , яка в подальшому познайомила її з ОСОБА_8 який повинен був запропонувати їй роботу. Під час зустрічі вона повідомила ОСОБА_16 , що потребує грошей через важке матеріальне становище і тоді останній запропонував їй роботу у м. Москві, яка полягала у наданні послуг інтимного характеру та розповів їй умови роботи, згідно яких він надавав житло та охорону. До м. Москва вона повинна була виїхати самостійно. Оренду квартири у м. Москва повинні були сплачувати всі проживаючі. Вони досягли згоди по умовам роботи та 06 червня 2016 року повинні були виїхати. Займатися проституцією був її вибір через відсутність грошей. Прямого контакту з ОСОБА_8 у неї не було, зв`язок був через ОСОБА_15 06 червня 2016 року вона разом з ОСОБА_15 та дівчиною на ім`я ОСОБА_17 зустрілись на залізничному вокзалі з ОСОБА_8 , де останній повідомив, що вони всі разом їдуть до Російської Федерації на його автомобілі.
Потерпіла ОСОБА_12 показала, що проживає із матір`ю та трьома дітьми. На початку червня 2016 року через знайому по імені ОСОБА_18 вона познайомилась із ОСОБА_8 , який за словами ОСОБА_19 може запропонувати хорошу роботу. Під час зустрічні ОСОБА_8 запропонував їй надавати інтимні послуги у м. Москва і вони оговорили умови вказаної роботи. Вона погодилась на таку роботу, тому що перебувала у тяжкому матеріальному становищі. Заробіток повинен був складати 100-150 доларів США на день, а обвинувачений повинен був отримувати гроші за охорону та надання роботи. Вона дала згоду на таку роботу і вони домовились про день та час виїзду. У день виїзду умови змінились і ОСОБА_20 повинен був везти її та інших дівчат до м. Бєлгорода на власному автомобілі. У день від`їзду вона ОСОБА_16 , ОСОБА_18 та ще одна дівчина зустрілись на залізничному вокзалі. Після того, як вона та ще одна дівчина яка повинна була їхати разом із ними сіли до автомобіля, то до них підійшли працівники поліції.
Наведені у скарзі захисника доводи про те, що суд неправильно кваліфікував дії ОСОБА_8 за епізодом вербування ОСОБА_10 за ч.1 ст.149 КК України, а за епізодом вербування ОСОБА_12 за ч.2 ст.149 КК України, оскільки вони були охоплені єдиним умислом, а тому їх слід кваліфікувати лише за ч.2 ст.149 КК України за кваліфікуючою ознакою повторність, у даному випадку позбавленні підстав.

Як слідує із матеріалів провадження органами досудового слідства дії ОСОБА_16 в обвинувальному акті були кваліфіковані у вищенаведеній редакції і суд, згідно вимог ч.1 ст.337 КПК України, проводив судовий розгляд лише в межах цього висунутого обвинувачення, яке у порядку ст.338 КПК України прокурором не змінювалось.

Передбачене санкцією ч.2 ст.149 КК України покарання у виді позбавлення волі, за своїм розміром, є більш суворим покаранням ніж покарання, яке передбачене у санкції ч.1 ст.149 КК України.

За таких обставин суд першої інстанції на мав права кваліфікувати дії ОСОБА_8 за епізодом вербування ОСОБА_10 за ч.2 ст.149 КК України, оскільки це погіршувало становище обвинуваченого, що є недопустимим, так як згідно ч.3 ст.337 КПК України суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Доводи апеляційної скарги захисника про відсутність в діянні обвинуваченого за епізодом вербування ОСОБА_13 складу кримінального правопорушення є безпідставними.

За показаннями потерпілої ОСОБА_13 у червні 2016 року її знайома на ім`я ОСОБА_18 познайомила її із ОСОБА_8 , який повинен був запропонувати їй роботу. Під час зустрічі ОСОБА_8 запропонував їй у м. Москві роботу, пов`язану з наданням сексуальних послуг. Згідно умов роботи обвинувачений повинен був надати їй житло, привозити і відвозити з роботи, займатися охороною, а зароблені гроші будуть ділити навпіл. Її зацікавила ця робота грошовим розміром оплати і вони домовилися 06 червня 2016 року зустрінутися на залізничному вокзалі із ОСОБА_8 та їхати до м. Бєлгорода. Однак, в обумовлений час вона не приїхала на вокзал, так як передумала, оскільки ніколи проституцією не займалась.
Зі змісту цих показань слідує, що свою згоду на запропоновану обвинуваченим роботу з надання сексуальних послугпотерпіла ОСОБА_13 надала у результаті вищевказаних дій ОСОБА_8 , тобто ОСОБА_16 завербував потерпілу з метою сексуальної експлуатації, що згідно диспозиції статті 149 КК України є закінченим злочином.
Даних, які б ставили під сумнів неправдивість показань потерпілої ОСОБА_13 , матеріали провадження не містять та апеляційному суду не надано.

Показання свідка ОСОБА_15 та потерпілих підтверджуються також даними протоколу за результатами проведення негласних слідчих дій аудіо-, відео контролю особи від 07.06.2016 року, згідно яким ОСОБА_8 зустрічався з потерпілими почергово, окремо з кожною із них, зустрічі відбувалися з розривом у часі, під час яких обвинувачений і потерпілі, дійшовши обоюдної згоди, домовлялися про умови роботи по наданню послуг інтимного характеру, день і час виїзду до м. Москва, що спростовує доводи захисника про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, оскільки, як вказує сам захисник, передбачений ст.149 КК України злочин вважається закінченим з моменту досягнення взаємної згоди, а з вищенаведеного вбачається, що обвинувачений досяг згоди окремо з кожною потерпілою.
Посилання захисника в апеляційній скарзі на те, що ОСОБА_8 не досяг домовленості з ОСОБА_13 та самостійно відмовився від її послуг, є необґрунтованими.
Із вищезазначеного протоколу за результатами проведення негласних слідчих дій вбачається, що під час зустрічі з ОСОБА_13 , обвинувачений в повному обсязі розповів їй про деталі надання інтимних послуг у м. Москві, про виїзд до м. Москва, оплату та умови проживання, на що отримав згоду потерпілої. Даних, які б свідчили про відмову ОСОБА_8 від послуг ОСОБА_13 в матеріалах кримінального провадження відсутні.
Таким чином, дослідивши та давши належну оцінку всім зібраним у справі доказам, які не викликають сумнівів у їх об`єктивності, суд дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні ним кримінальних правопорушень за вищевказаних обставин та правильно кваліфікував його дії за ч.1 ст.149, ч.2 ст.149 КК України.

За таких обставин твердження в апеляційній скарзі захисника про необхідність виправдання ОСОБА_8 за епізодами вербування потерпілих ОСОБА_14 , ОСОБА_13 - позбавленні підстав.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які могли б вплинути на правильність висновків суду і були б підставою для скасування вироку, також не встановлено.

Відповідно до вимог ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_8 покарання суд, згідно ст.65 КК України, врахував ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.149, ч.2 ст.149 КК України, останнє з яких є особливо тяжким злочином, взяв до уваги дані, що характеризують особу ОСОБА_8 , який раніше не судимий, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, не працює, характеризується посередньо, у зв`язку з чим призначив за сукупністю злочинів остаточне покарання, вид і розмір якого колегія суддів вважає необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження нових злочинів.

В той же час, враховуючи обставини, за яких були вчиненні злочини, які посягають на волю, честь і гідність людини, кількість потерпілих, уразливим станом яких скористався ОСОБА_8 , суд дійшов обґрунтованого висновку про можливість виправлення обвинуваченого лише в умовах ізоляції від суспільства, без застосування положень ст.75 КК України.

З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що призначене покарання за своїм видом і розміром є справедливим і підстав для застосування положень ст.75 КК України, не вбачає.

Що ж стосується посилання в апеляційній скарзі захисника на позитивну характеристику з місця проживання, наявність у нього трьох малолітніх дітей та батька- інваліда, то це само по собі, при наявності вищевказаних обставин, не є підставами для пом`якшення ОСОБА_8 покарання.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:
Вирок Ленінського районного суду м. Харкова від 31 січня 2017 року щодо ОСОБА_8 залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, - в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Головуючий:

Судді: