Справа № 305/565/15-к
А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д З А К А Р П А Т С Ь К О Ї О Б Л А С Т І
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и

20.04.2017 м. Ужгород
Апеляційний суд Закарпатської області в складі суддів ОСОБА_1 (головуючий), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 за участі секретаря ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , обвинуваченої ОСОБА_6 , захисника адвоката ОСОБА_7 , представника заявника ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 11кп/777/200/2017 щодо ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки і мешканки АДРЕСА_1 , громадянки України, українки, з середньою спеціальною освітою, працюючої інженером технічної служби ТОВ «Омега-Транс-УА», не судимої, в якому заявник подав апеляційну скаргу на ухвалу Рахівського районного суду Закарпатської області від 03.04.2015.
Цією ухвалою у підготовчому судовому засіданні ОСОБА_6 , обвинувачену в учиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 358 КК, з посиланням на ст. 45 КК, звільнено від кримінальної відповідальності у зв`язку з дійовим каяттям, а кримінальне провадження щодо неї закрито.
Як визнав установленим і зазначив в ухвалі суд, ОСОБА_6 , працюючи касиром ТОВ «Омега-Транс-УА»:
Внаслідок цього, вказано далі в ухвалі, ОСОБА_8 у період з 05.08.2011 по 21.01.2013 на підставі 24 завідомо неправдивих видаткових касових ордерів незаконно отримав з каси ТОВ «Омега-Транс-УА» загалом 126505 грн., які використав на власні потреби.
Своє рішення суд першої інстанції вмотивував тим, що ОСОБА_6 вперше вчинила злочин невеликої тяжкості, щиро покаялася, активно сприяла розкриттю злочину, та що матеріальних збитків цим злочином не завдано.
Ухвалою судді-доповідача Апеляційного суду Закарпатської області від 16.02.2017 на підставі ст. 398 КПК було задоволено клопотання заявника, поновлено строк на апеляційне оскарження ухвали Рахівського районного суду від 03.04.2015 і відкрито апеляційне провадження за його апеляційною скаргою на цю ухвалу.
В апеляційній скарзі ОСОБА_8 вказує, що суд не звернув уваги на невідповідність обвинувального акту щодо ОСОБА_6 вимогам п.5 ч.2 ст. 291 КПК, реєстру матеріалів досудового розслідування вимогам ст. ст. 109, 291 цього Кодексу, не дослідив, а отже і не оцінив доказів, не встановив жодної з обставин, встановлення яких, відповідно до вимог ст. 91 КПК, є обов`язковим, проте постановив ухвалу, якою визнав і його винним в учиненні злочину. Просить ухвалу скасувати і постановити нову, якою кримінальне провадження закрити.
Захисник адвокат ОСОБА_7 подав на апеляційну скаргу ОСОБА_8 заперечення. Вказує, що всі доводи апелянта є надуманими, що обвинувальний акт вимогам ст. 291 КПК відповідає: містить як виклад фактичних обставин, так і вказівку на правову кваліфікацію кримінального правопорушення та формулювання обвинувачення.
Апеляційний суд заслухав доповідь судді про зміст ухвали, доводи апеляційної скарги і заперечень на неї, пояснення представника заявника на підтримання апеляційних вимог, пояснення обвинуваченої і захисника, які проти апеляційних вимог заперечили, прокурора, яка вважала, що ОСОБА_8 в даному кримінальному провадженні не є особою, яка має право подати апеляційну скаргу, але при цьому вбачала, що з ухвали слід виключити посилання на прізвище та ініціали ОСОБА_8 ; провів судові дебати, перевірив матеріали кримінального провадження, обговорив доводи сторін, представника заявника і вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення частково.
Розглядаючи питання про можливість апеляційного розгляду даного кримінального провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_8 , Апеляційний суд виходить з наступного.
Частиною шостою статті 9 КПК передбачено, що у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні норми кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу.
Відповідно до ч.1 ст. 7 КПК зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких відносяться, окрім інших, 1) верховенство права, 2) законність, 10) презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини, 17) забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності.
У частинах першій та другій статті 24 КПК вказується, що кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом. Гарантується право на перегляд вироку, ухвали суду, що стосується прав, свобод чи інтересів особи, судом вищого рівня в порядку, передбаченому цим Кодексом, незалежно від того, чи брала така особа участь у судовому розгляді.
Право на апеляційне оскарження рішень суду гарантовано кожному також у частині другій статті 55, пункті восьмому частини третьої статті 129 Конституції.
Водночас у статті 90 КПК зазначено, що рішення національного суду або міжнародної судової установи, яке набрало законної сили і ним встановлено порушення прав людини і основоположних свобод, гарантованих Конституцією України і міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, має преюдиційне значення для суду, який вирішує питання про допустимість доказів.
У своїй правовій позиції, визначеній у постанові № 5-347кс15 від 03.03.2016, Верховний Суд України констатував неправильне застосування касаційним судом норм, передбачених пунктами 1, 2, 10, 17 статті 7, частини шостої статті 9, статті 24, частини четвертої статті 394 КПК, у зв`язку із обмеженням права особи на апеляційне оскарження вироку, який стосувався її прав, свобод та інтересів.
Верховний Суд відзначив, що Конституція України, яка має найвищу юридичну силу, гарантує реалізацію права на оскарження у більш широкому розумінні, ніж у главі 31 КПК, кореспондується із положеннями статті 24 КПК й розширює коло учасників судового процесу, яким забезпечується конституційне право на оскарження судових рішень.
Констатуючи в ухвалі щодо ОСОБА_6 її винуватість у підробленні документів внаслідок якого ОСОБА_8 незаконно отримав з каси ТОВ «Омега-Транс-УА і використав на власні потреби 126505 грн., суд першої інстанції фактично зробив висновок про те, що ОСОБА_8 вчинено злочин проти власності.
Така преюдиція щодо винуватості ОСОБА_8 не лише входить в колізію з нормами КПК щодо вільної оцінки доказів, а й суперечить передбаченим статтею 7 КПК загальним засадам кримінального провадження, зокрема верховенству права, законності, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини. Натомість міжнародні стандарти у галузі судочинства послідовно стверджують про неприпустимість нехтування презумпцією невинуватості та правом на справедливий судовий розгляд.
Так, відповідно до частини другої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, частини другої статті 14 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права, частини першої статті 11 Загальної декларації прав людини кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.
За таких обставин очевидним є те, що ОСОБА_8 , хоча і не був визнаний учасником кримінального провадження щодо ОСОБА_6 , вправі захищати свої права, свободи та інтереси, яких стосується ухвала від 03.04.2015 у даному провадженні, шляхом звернення до апеляційної інстанції з її оскарженням.
Цей висновок відповідає і змісту статті 2 Протоколу №7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, у якій зазначено, що кожен, кого суд визнав винним у вчиненні кримінального правопорушення, має право на перегляд судом вищої інстанції факту визнання його винним або винесення йому вироку.
Отже, оскільки ухвала від 03.04.2015 щодо ОСОБА_6 стосується прав, свобод та інтересів ОСОБА_8 , він, реалізуючи своє конституційне право та керуючись загальними засадами кримінального судочинства, в тому числі пунктами 1, 2, 10, 17 статті 7, частини шостої статті 9, частин першої та другої статті 24 КПК, вправі звернутися до суду вищої інстанції з оскарженням цього судового рішення.
Відповідно до ч.1 ст. 285 КПК особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.
Згідно з приписом, зазначеним у ч.4 ст. 286 КПК, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.
З журналу судового засідання вбачається, що обвинувачена ОСОБА_6 у підготовчому судовому засіданні звернулася до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку з дійовим каяттям.
Злочин, за ознаками якого органом досудового розслідування і судом кваліфіковано діяння ОСОБА_6 ч.1 ст. 358 КК, за класифікацією злочинів згідно зі ст. 12 КК, є злочином невеликої тяжкості.
Звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку з дійовим каяттям передбачено статтею 45 КК. Умовами такого звільнення є вчинення злочину невеликої тяжкості вперше, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину і повне відшкодування завданих збитків або усунення заподіяної шкоди.
Статтею 2 КПК передбачено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Відповідно до вимог ст. 91 КПК у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, окрім іншого, подія кримінального правопорушення, винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення; форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання.
Згідно з ч.1 ст. 92 КПК обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, в кримінальному провадженні у формі публічного обвинувачення покладається на слідчого, прокурора. Виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правова кваліфікація кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення, відповідно до ч.2 ст. 291 КПК, мають міститися в обвинувальному акті.
На суд, за приписами ст. ст. 314, 372, 374 КПК, покладається перевірка відповідності обвинувального акту вимогам цього Кодексу, а у разі винесення ухвали або вироку зазначення суті питання, що вирішується ухвалою, формулювання обвинувачення, визнаного доведеним, або пред`явленого особі і визнаного недоведеним, встановлені обставини, мотивів прийнятих рішень, доказів на підтвердження встановлених судом обставин, мотиви неврахування окремих доказів тощо.
Відповідно до ч.1 ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Зазначені вимоги кримінального процесуального закону слідчим, прокурором і судом першої інстанції не дотримані.
В обвинувальному акті слідчий вказав, як на встановлене ним, що внаслідок незаконних дій ОСОБА_6 «створила за даними бухгалтерського обліку на ТОВ «Омега-Транс-УА» неіснуючу заборгованість вказаного товариства перед ОСОБА_8 на загальну суду 211306 грн.», а ОСОБА_8 «на підставі завідомо неправдивих бухгалтерських документів - видаткових касових ордерів отримував з каси ТОВ «Омега-Транс-УА» готівкові кошти» на загальну суму 126505 грн.. Водночас в обвинувальному акті стверджується, що потерпілих від кримінального правопорушення немає, шкоди не завдано. Обвинувальний акт складено тільки щодо ОСОБА_6 , її обвинувачення в ньому не сформульовано, даних про внесення в Єдиний реєстр досудових розслідувань відомостей про вчинення ОСОБА_8 кримінального правопорушення, правову кваліфікацію його дій та виділення кримінального провадження щодо нього в окреме провадження або прийняття іншого процесуального рішення щодо нього суду не надано.
В сукупності ці порушення кримінального процесуального закону та суперечності унеможливлюють і правильне застосування щодо ОСОБА_6 закону України про кримінальну відповідальність. Проте суд першої інстанції на них уваги не звернув, відповідності обвинувального акту вимогам КПК не перевірив і постановив ухвалу, яка не відповідає вимогам ст. ст. 370, 372 цього Кодексу.
Згідно ст. ст. 409, 412 КПК при розгляді справи в апеляційній інстанції ці порушення утворюють підставу для скасування судового рішення.
Скасувати ухвалу і закрити кримінальне провадження суд апеляційної інстанції, згідно ст. 417 КПК, має у випадку, якщо встановить обставини, передбачені статтею 284 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 314 КПК перевірка відповідності обвинувального акта вимогам цього Кодексу і прийняття, в залежності від встановленого, відповідного рішення віднесено до компетенції суду першої інстанції на стадії підготовчого провадження. В разі, якщо обвинувальний акт не відповідає вимогам КПК, суд в підготовчому засіданні має прийняти рішення про повернення його прокурору. Можливості закриття кримінального провадження в такому випадку законом не передбачено.
Питання щодо запобіжного заходу оскарженою ухвалою суд першої інстанції не вирішував, клопотань з цього приводу Апеляційному суду не подано.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407 КПК, Апеляційний суд Закарпатської області
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу заявника ОСОБА_8 задовольнити частково.
Ухвалу Рахівського районного суду Закарпатської області від 03.04.2015 про звільнення ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності на підставі ст. 45 КК та закриття кримінального провадження щодо неї скасувати і призначити новий розгляд цього кримінального провадження в Рахівському районному суді зі стадії підготовчого провадження.
Ухвала Апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді: