УКРАЇНА
Апеляційний суд Житомирської області

Справа №283/2598/16-к Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ч.1 ст.122 КК Доповідач ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 червня 2017 року Апеляційний суд Житомирської області в складі:
головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретаря ОСОБА_5 ,
за участю: прокурора ОСОБА_6 ,
представника потерпілого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
обвинуваченого ОСОБА_9 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі кримінальне провадження №283/2598/16-к за апеляційними скаргами потерпілого ОСОБА_10 , його представника адвоката ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Малинського районного суду Житомирської області від 23 січня 2017 року відносно
ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 ,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України,
Потерпілий ОСОБА_10 в своїй апеляційній скарзі, не оспорюючи кваліфікацію дій та доведеність вини обвинуваченого, просить скасувати вирок суду першої інстанції та ухвалити новий вирок, яким призначити покарання ОСОБА_9 за ч.1 ст.122 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 роки та стягнути з обвинуваченого на користь ОСОБА_10 завдану моральну (немайнову) шкоду, вчиненням кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, в розмірі 145000 грн. Звертає увагу на те, що хоча судом першої інстанції не встановлено обставин пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обвинуваченого в частині, що стосується покарання, однак вже в частині, що стосується цивільного позову судом встановлено, що потерпілий є особою похилого віку, при тому, що відповідно до п.6 ч.1 ст.67 КК України - при призначенні покарання обставинами, які його обтяжують, визнаються вчинення злочину щодо малолітнього, особи похилого віку або особи, що перебуває в безпорадному стані, за відсутності врахування цього при призначенні покарання. Судом не враховано, що ОСОБА_9 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, заподіяв тілесні ушкодження середньої тяжкості особі похилого віку та потерпілим внаслідок Чорнобильської катастрофи. Після нанесення потерпілому тілесних ушкоджень ОСОБА_9 жодних дій для виправлення вчиненого, у т.ч. надання медичної допомоги, не здійснив, як і не здійснив у подальшому жодних дій для відшкодування заподіяних збитків. В обґрунтування своїх вимог щодо цивільного позову, зазначає, судом не надано належної оцінки всім обставинам, у тому числі обставинам приниження честі, гідності потерпілого, глибини фізичних та душевних (моральних) страждань у зв`язку з ушкодженням здоров`я, а також порушення права власності потерпілого. Обвинувачений з ним, проживають разом в одній квартирі вже дуже довго, оскільки ОСОБА_9 являється його пасинком. Судом не надано оцінки моральних переживань потерпілого, які полягають у подальшому здійсненні обвинуваченим дій, що принижують честь та гідність потерпілого та порушують його права власності, які полягають у перешкоджанні потерпілому безперешкодно користуватися побутовою технікою, кухнею та вбиральнею, відібранням у потерпілого посуду для приготування їжі. викиданням обвинуваченим з холодильника на смітник їжі потерпілого, а також заборона потерпілому користуватися будь якими іншими речами, якими вони раніше спільно користувалися та були придбані потерпілим.
В запереченнях на апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_9 , прокурор Коростишівської місцевої прокуратури ОСОБА_11 просить залишити вирок суду першої інстанції без змін, як законний та обґрунтований, а апеляційну скаргу обвинуваченого без задоволення.
Обвинувачений ОСОБА_9 в свої запереченнях на апеляційні скарги потерпілого ОСОБА_10 та його представника адвоката ОСОБА_7 , просить залишити ці скарги без задоволення.
Згідно вироку суду першої інстанції, ОСОБА_9 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України та призначено покарання у виді 1 року обмеження волі.
На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_9 від призначеного покарання у виді обмеження волі з випробуванням, встановивши іспитовий строк 1 рік.
На підставі ст.76 КК України встановлено обвинуваченому обов`язок - повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання або роботи.
Відповідно до вироку суду першої інстанції, 03 листопада 2016 року близько 15 години між ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , які знаходилися за місцем свого постійного проживання за адресою: АДРЕСА_1 , на подвір`ї домоволодіння, на ґрунті триваючих неприязних відносин виникла сварка під час якої ОСОБА_9 вирішив спричинити тілесні ушкодження потерпілому.
Діючи з метою спричинення тілесних ушкоджень, будучи байдужим до наслідків своїх дій, ОСОБА_9 наблизився до потерпілого та наніс останньому два удари кулаком правої руки в область обличчя. Від нанесених ударів ОСОБА_10 втратив рівновагу та впав на землю, на спину. Обвинувачений, продовжуючи свої злочині дії, підійшов до потерпілого, присів на тулуб, здавлюючи коліном ноги грудну клітку потерпілого та кулаками обох рук наніс ОСОБА_10 близько 10 ударів в область обличчя.
Внаслідок завданих ударів, потерпілому були спричинені тілесні ушкодження у вигляді синців та саден обличчя, кульшових суглобів, які відносяться до легких тілесних ушкоджень без короткочасного розладу здоров`я та тілесне ушкодження у вигляді перелому 7 ребра по передньо - підпаховій лінії зліва, яке відноситься до середнього ступеню важкості, що потягло за собою тривалий розлад здоров`я.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника потерпілого в підтримку їх апеляційних скарг, обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника в підтримку своєї апеляційної скарги, думку прокурора, яка просила вирок залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційних скарг, а також вирок суду першої інстанції в межах, передбачених ст.404 КПК України, апеляційний суд вважає, що в задоволенні апеляційних скарг слід відмовити з таких підстав.
Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_9 , правильність встановлених фактичних обставин кримінального провадження та правова кваліфікація його дій за ч.1 ст.122 КК України, ніким з учасників судового розгляду не оскаржується, визнавались обвинуваченим під час судового розгляду в суді першої інстанції, а тому наведені обставини апеляційним судом не перевіряються.
Як передбачено ст.414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
Згідно з вимогами ст.50 КК України, покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи, яка вчинила злочин, та попередження вчиненню нею нових злочинів.
Відповідно до ч.2 ст.65 КК України, призначаючи покарання, суд повинен враховувати ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Апеляційні доводи потерпілого про неврахування судом при призначенні покарання ОСОБА_9 за ч.1 ст.122 КК України ступеня тяжкості вчиненого злочину, неправильного застосування норм ст.ст.75,76 КК України мають необ`єктивний характер, оскільки не відповідають дійсності. Зокрема, такі твердження останнього спростовуються висновками суду, вказаними у мотивувальній частині оскаржуваного ним вироку щодо необхідності призначення обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі з врахуванням тяжкості злочину та його негативних наслідків.
Призначаючи обвинуваченому покарання за ч.1 ст.122 КК України, суд першої інстанції з достатньою повнотою врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який є середньої тяжкості, обставини вчинення кримінального правопорушення, його причини, що є наявність тривалих неприязних відносин між потерпілим та обвинуваченим, а також особу останнього, який є раніше не судимим, вперше притягується до кримінальні відповідальності.
Разом з цим, судом першої інстанції було встановлено відсутність обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого та обставин, що обтяжують його покарання.
Відсутність обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_9 було встановлено обвинувальним актом за результатами досудового розслідування. Суд першої інстанції з дотриманням вимог ст.337 КПК України, в межах висунутого ОСОБА_9 обвинувачення, законно встановив в мотивувальній частині вироку відсутність обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого. У зв`язку з цим, апеляційні доводи потерпілого з цього приводу, є необґрунтованими.
На думку колегії суддів, в апеляційній скарзі потерпілого не вказані негативні або компрометуючі дані стосовно обвинуваченого, які об`єктивно спростовували б правильність висновків суду щодо доцільності призначення покарання з випробуванням та не були враховані судом в ухваленому вироку.
Крім того, виходячи з вимог ст.75 КК України, необхідною умовою прийняття судом рішення про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням є наявність достатніх підстав для висновку про можливість його виправлення без відбування покарання.
Зазначених вимог кримінального закону суд першої інстанції дотримався. Наведені в оскаржуваному вироку висновки, на думку колегії суддів, є обґрунтованими, оскільки, згідно даних судового розгляду та матеріалів кримінального провадження, обвинувачений характеризується виключно позитивно, одружений, працює, тобто веде соціально-корисний спосіб життя, а ступінь його соціальних зв`язків, в тому числі пов`язаних з наявністю малолітньої дитини, яка має хворобливий стан здоров`я та потребує лікування, разом із його бажанням і усвідомленням свого обов`язку утримувати та доглядати за останньою, а також з наявністю постійного місця проживання та роботи, що підтверджується даними кримінального провадження та потерпілою стороною не оспорюється, є гарантованою запорукою виправлення ОСОБА_9 без ізоляції від суспільства. При цьому, належить врахувати і те, що суд прийняв рішення щодо покладення на обвинуваченого обов`язку, передбаченого п.2 ч.1 ст.76 КК України та визначив йому іспитовий строк тривалістю 1 рік.
За таких обставин, доводи апеляційної скарги потерпілого про невиправдану м`якість призначеного покарання із застосуванням випробування обвинуваченому ОСОБА_9 є безпідставними. Ухвалений судом першої інстанції вирок в частині призначення обвинуваченому ОСОБА_9 покарання є законним, обґрунтованим і вмотивованим. Підстави для його скасування відсутні.
В цивільному позові потерпілий обґрунтував завдану йому майнову шкоду наявністю понесених ним витрат пов`язаних з його лікуванням.
З наданих суду першої інстанції документів (товарних чеків на придбання медичних засобів) встановлено, що потерпілим витрачено на їх придбання - 117 гривень. Інших доказів, що підтверджують завдану майнову шкоду ні в суді першої інстанції, ні в суді апеляційної інстанції надано не було. Згідно пояснень представника потерпілого, такі підтверджуючі документи відсутні.
Визначаючи з дотриманням принципів розумності та справедливості розмір моральної шкоди, суд першої інстанції належно врахував, що потерпілий, який є особою похилого віку, внаслідок заподіяного йому обвинуваченим середньої тяжкості тілесного ушкодження, переніс фізичну біль і моральні страждання, порушився його повсякденний звичайний життєвий ритм.
За таких обставин, апеляційні твердження обвинуваченого, потерпілого та його представника про неправильне визначення судом першої інстанції розміру заподіяної ОСОБА_10 моральної шкоди є необґрунтованими.
Апеляційний суд вважає, що вирок суду першої інстанції є законним та обґрунтованим. Підстави для зміни вироку за мотивами викладеними в апеляційних скаргах відсутні.
Керуючись ст.ст.404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд, -
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційні скарги потерпілого ОСОБА_10 , його представника адвоката ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_9 залишити без задоволення, а вирок Малинського районного суду Житомирської області від 23 січня 2017 року без зміни.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її оголошення.

Судді :