Справа №478/1368/16-к 05.07.2017
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
05 липня 2017 року м. Миколаїв
Апеляційний суд Миколаївської області у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:
головуючого: ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участі секретаря: ОСОБА_4
Обвинувачений ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженць с. Дмитро-Білівка Казанківського району Миколаївської області, громадянин України, проживаючий по АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого: востаннє - 14 квітня 2016 року Казанківським районним судом Миколаївської області за ч. 3 ст.185 КК України до позбавлення волі строком на 3 роки,
- обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 396 КК України;
Учасники судового провадження:
прокурор: ОСОБА_7
обвинувачений : ОСОБА_6 ,
захисник : ОСОБА_8
__________________________________________________________________
провадження № 11-кп/784/435/17 головуючий у 1 інстанції : ОСОБА_9
категорія: ст.396 ч.1 К доповідач у апеляц. інстанції : ОСОБА_1
Короткий зміст вимог апеляційної скарги прокурора.
Просить вирок Казанківського районного суду Миколаївської області від 19 липня 2016 року відносно ОСОБА_6 скасувати і призначити новий розгляд в суді першої інстанції.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції.
Вироком Казаківського районного суду Миколаївської області від 19 липня 2016 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 396 КК України, та призначено йому покарання у виді 1 (одного) року позбавлення волі.
Відповідно до вимог ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів шляхом часткового складання покарань, визначених за даним вироком та вироком Казанківського районного суду Миколаївської області від 14 квітня 2016 року, призначено ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки і 3 (три) місяці.
Узагальнені доводи апеляційної скарги прокурора.
Вважає вирок суду стосовно ОСОБА_6 незаконним та таким, що підлягає скасуванню через істотні порушення вимог кримінального процесуального закону з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції відповідно до ч. 6 ст. 9, ст. 412, 415 КПК України.
Стверджує, що судом при ухваленні вироку стосовно ОСОБА_6 не дотримано ст. 370, п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України.
При цьому зазначає, що суд визнаючи ОСОБА_6 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 396 КК України, тобто у заздалегідь не обіцяному приховуванні тяжкого злочину, у мотивувальній частині вироку не зазначив форму вини та мотиви вчинення ОСОБА_6 вказаного кримінального правопорушення.
На думку апелянта, суд, усупереч положенням ч. 1 ст. 337 КПК України, вийшов за межі обвинувачення висунутого ОСОБА_6 . Вказує, що суд, детально зазначаючи про дії ОСОБА_10 , спрямовані на викрадення майна ОСОБА_11 , фактично не сформулював обвинувачення ОСОБА_6 у приховуванні тяжкого злочину.
Зазначає, що суд, визнавши винним ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 396 КК України, не взяв до уваги, що іншим судовим рішенням, а саме, вироком Казанківського районного суду Миколаївської області від 27 серпня 2015 року ОСОБА_10 визнаний винним у скоєнні таємного викрадення чужого майна (крадіжці), вчиненій за попередньою змовою з ОСОБА_6 , поєднаній з проникненням у приміщення.
Встановлені судом першої інстанції обставини.
За вироком ОСОБА_6 визнано винним у тому, що він близько 2 години 15 травня 2015 року погодившись на пропозицію ОСОБА_10 перенести та згодом продати викрадені останнім з приміщення гаражу садиби ОСОБА_11 , розташованої по АДРЕСА_2 , належні потерпілому: електрозварювальний апарат кустарного виробництва, п`ять електродвигунів з алюмінію, електричний дріт довжиною 20 м., загальною вагою 17,9 кг., загальною вартістю за ціною металобрухту 1337 грн., разом з ОСОБА_10 з нежилого будинку по АДРЕСА_3 , куди ОСОБА_10 сховав викрадені речі, перенесли ці речі на територію домоволодіння ОСОБА_12 по АДРЕСА_3 .
Вранці цього ж дня, близько 7 год., ОСОБА_6 і ОСОБА_10 принесли викрадені останнім речі потерпілого ОСОБА_11 до садиби ОСОБА_13 , розташованої по АДРЕСА_4 , і продали останній викрадені речі за ціною металобрухту, після чого ОСОБА_6 отримав від ОСОБА_10 500 грн.
Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.
Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора на підтримку апеляційної скарги, думку обвинуваченого та його захисника про задоволення апеляційної скарги прокурора, вивчивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах, апеляційний суд дійшов наступного.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оцінені судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу, та в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України, у мотивувальній частині вироку, у разі визнання особи винуватою, зазначається формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення, стаття (частини стаття) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений.

Суд першої інстанції цих вимог не дотримався.
Так, згідно ч. 1 ст. 396 КК України, за якою кваліфіковано дії обвинуваченого ОСОБА_6 , кримінальна відповідальність наступає за заздалегідь не обіцяне приховування тяжкого чи особливо тяжкого злочину.

За вироком судом визнано доведеним, що ОСОБА_6 близько 2 години 15 травня 2015 року погодившись на пропозицію ОСОБА_10 перенести та згодом продати викрадені останнім з приміщення гаражу садиби ОСОБА_11 , розташованої по АДРЕСА_2 , належні потерпілому речі, загальною вартістю за ціною металобрухту 1337 грн., разом з ОСОБА_10 з нежилого будинку по АДРЕСА_3 , куди ОСОБА_10 сховав викрадені речі, перенесли ці речі на територію домоволодіння ОСОБА_12 по АДРЕСА_3 .
Вранці цього ж дня, близько 7 год., ОСОБА_6 і ОСОБА_10 принесли викрадені останнім речі потерпілого ОСОБА_11 до садиби ОСОБА_13 , розташованої по АДРЕСА_4 , і продали останній викрадені речі за ціною металобрухту, після чого ОСОБА_6 отримав від ОСОБА_10 500 грн.
Тобто, суд першої інстанції, визнаючи ОСОБА_6 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 396 КК України, у вироку детально зазначив про дії ОСОБА_10 спрямовані на викрадення майна ОСОБА_11 , але, всупереч ст. 374 КПК України, фактично не сформулював обвинувачення ОСОБА_6 у заздалегідь не обіцяному приховуванні тяжкого злочину, не зазначивши у мотивувальній частині вироку форму вини та мотиви вчинення останнім вказаного кримінального правопорушення.
З огляду на наведене, вирок суду за змістом та формою не відповідає вимогам ст. ст. 370, 374 КПК України та загальним засадам кримінального провадження, що є істотним порушенням вимог кримінального процесуального законодавства, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, відповідно до приписів ч. 1 ст. 412 КПК України, а тому не може залишатися у силі і підлягає скасуванню.
За правилами п. 1 ч. 1 ст. 415 КПК України, суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і призначає новий розгляд у суді першої інстанції, якщо встановлені порушення, передбачені п. п. 2, 3, 4, 5, 6, 7 ч. 2 ст. 412 КПК України.
Однак, положеннями КПК України не врегульовані питання кримінального провадження, які полягають у не відповідності пред`явленого обвинувачення особі на досудовому слідстві формулюванню обвинувачення судом першої інстанції.
Відповідно до ч. 6 ст. 9 КПК України, у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч. 1 ст. 7 цього Кодексу.
Значення загальних засад полягає в тому, що вони мають вищий ступінь нормативності, є підґрунтям для тлумачення норм кримінального процессуального права та для подолання прогалин у правовому регулюванні кримінальних процесуальних правовідносин.
Враховуючи наведені положення ч.6 ст. 9 КПК України та порушення судом першої інстанції загальних засад кримінального провадження верховенства права законності (п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 7 КПК України), ухвалений вирок підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.
З огляду на вищевикладене апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню.
При новому судовому розгляді даного кримінального провадження суду першої інстанції слід врахувати вищенаведене і інші доводи апеляційного суду, усунути вказані в ухвалі порушення, розглянути кримінальне провадження в межах висунутого обвинувачення, дати належну правову оцінку діям ОСОБА_6 та прийняти законне, обґрунтоване і вмотивоване судове рішення у відповідності до вимог кримінального процесуального та кримінального законів.
Керуючись ст. ст. 405, 407, 409, 412, 415, 416, 424, 532 КПК України, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу першого заступника прокурора Миколаївської області ОСОБА_5 задовольнити.
Скасувати вирок Казанківського районного суду Миколаївської області від 19 липня 2016 року відносно ОСОБА_6 , обвинуваченого за ч. 1 ст. 396 КК України.
Призначити новий розгляд в суді першої інстанції в іншому складі суду.
Обраний ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, по даному кримінальному провадженню, скасувати.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Головуючий:
Судді: