пр. № 1-кс/759/1108/17
ун. № 757/3812/17-к
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 квітня 2017 року м.Київ

слідчий суддя Святошинського районного суду м.Києва ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю скаржника ОСОБА_3 ,

прокурора ОСОБА_4

слідчого ОСОБА_5

розглянувши у судовому засіданні скаргу ОСОБА_3 на рішення старшого слідчого в особливо важливих справах Генеральної прокуратури України ОСОБА_5 про закриття кримінального провадження № 0000284,

ВСТАНОВИВ:

24.01.2017 р. ОСОБА_3 , який має правовий статус заявника та потерпілої особи у кримінальному провадженні № 0000284 відомості про яке було внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань (надалі по тексту ЄРДР) 27.07.2016 р. за ознаками злочину передбаченого ч.1 ст.364 КК України, звернувся до Печерського районного суду м.Києва зі скаргою на постанову про закриття кримінального провадження, що була прийнята ст.слідчим ГПУ ОСОБА_5 23.12.2016 р.

Ухвалою Колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м.Києва від 06.03.2017 р. скарга ОСОБА_3 передана на розгляд Святошинському районному суду м.Києва.

У судовому засіданні скаржник вимоги своєї скарги підтримує та просить їх задовольнити з підстав викладених у скарзі. Пояснив, що кримінальне провадження № 0000284 розпочато за його заявою № 644 і № 644-С від 22.06.2016 р. на підставі ухвали слідчого судді. Фактичними даними заяви, що вказують на ознаки складу злочину вважає усвідомлення прокурором прокуратури м.Києва ОСОБА_6 ознак складу злочину у його ( ОСОБА_3 ) раніше поданих заявах про кримінальні правопорушення, які відповідали по суті і змісту ч.5 ст.214 КПК України, але своїми діями умисно приховував відомості цих заяв не вносячи їх до ЄРДР. Згодом, за його скаргами, ухвалами слідчих суддів було зобов`язано внесення відомостей його заяв до ЄРДР.

Підставами скасування оскаржуваної постанови про закриття кримінального провадження № 0000284 вважає (за текстом скарги, за текстом пояснення до скарги наданими після ознайомлення з матеріалами кримінального провадження та за тлумаченнями скаржника наданих ним у судовому засіданні цих підстав):

По додатковим поясненням скаржника.

1. Внесення на підставі ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м.Києва від 06.07.2016 р. Службою Безпеки України неправдивих відомостей до ЄРДР у кримінальному провадженні № 0000284 замість внесення дійсних відомостей його заяви № 644, оскільки у СБ України не було тексту його заяви про злочин № 644.

2. Вищезазначене неправильність фабули справи - призвело до невірних дій слідчого Генеральної прокуратури України ОСОБА_5 та недослідження ним обставин злочину.

3. Слідчий не застосував до осіб, які самі зізнались у скоєнні злочину прокурорів прокуратури м.Києва - положення п.3 ч.1 ст.276 КПК України та не пред`явив підозрюваним особам підозри.

4. Слідчий не залучав скаржника, який є заявником та потерпілою особою у кримінальному провадженні № 0000284 до проведення слідчих дій.

5. При проведенні допитів свідків, слідчий ставив не ті запитання, які б мав ставити. Не ставив наступні питання: чи мали свідки прокурор ОСОБА_6 , прокурор ОСОБА_7 , прокурор ОСОБА_8 повноваження реєстраторів, чи знають свідки положення ст.214 КПК України, чому свідки міркували, а не діяли за приписами ст.214 КПК України, чому керувались ст.284 КПК України, а не ст.214 КПК України.

6. Слідчий, усвідомлюючи дачу неправдивих свідчень прокурорами ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , не порушив кримінального провадження за ст.383 КК України. Окрім того вважажє, що ОСОБА_6 заставляв ОСОБА_7 та ОСОБА_8 надавати саме такі пояснення.

7. Вчинення слідчим ОСОБА_5 службового злочину по ст.366 КК України, що полягає у ідентичності наданих свідками пояснень, хоча вони і допитувались окремо один від одного, в чому вбачає підробку протоколів допиту свідків.

8. Наявність у матеріалах справи підробленого протоколу огляду документів матеріалів кримінального провадження № 0000391 від 05.09.2013 р. Підробку протоколу вбачає у факті невилучення слідчим ОСОБА_5 матеріалів за його заявою про злочин № 644, а також матеріалів за його заявами про злочин за № 608/2, № 612, № 635, № 636, № 637, що містяться у цьому кримінальному провадженні. Відсутність вилучених документів скаржник пов`язує з відсутністю доказів виконань рішень слідчих суддів.

9. Шкоду завдану йому як потерпілій особі діями прокурорів повинен був доводити сам слідчий звернувшись до Інституту судових експертиз, чого не було зроблено.

10. Невиконання слідчим ряду слідчих дій. Поряд з наявною постановою заступника Генерального прокурора України ОСОБА_9 про визначення групи прокурорів у даному кримінальному провадженні у зв`язку зі значним обсягом слідчих та процесуальинх дій, слідчим виконано лише допит потерпілої особи та допитані прокурори як свідки, а також проведений огляд матеріалів іншого кримінального провадження.

11. Слідчий не об`єднав матеріали іншого кримінального провадження з приводу інших його заяв про злочини прокурорів у дане кримінальне провадження.

Щодо підстав, зазначених безпосередньо у скарзі ОСОБА_3 .

Скаржник зазначив, що пункт 1 є тотожним п.1 зазначеному вище;

пункт 2. Скаржник вказав, що обгрунтування, зазначені ним у цьому пункті не є підставою для скасування оскаржуваної ним постанови;

пункти 3-6. Скаржник, посилаючись на абз.9-12 оскаржуваної постанови вказує, що слідчий виправдовує прокурора ОСОБА_6 , вказуючи у постанові, що той діяв нібито правильно, що виправдовував злочинні вчинки суддів, які ухвалювали рішення протилежні один одному;

пункт 7. Слідчий погодився із неправдивими показами свідка ОСОБА_6 і сприйняв як встановлені і доведені обставини та не скористався правом внесення цього злочину кваліфікованого за ст.383 КК України до ЄРДР;

пункт 8. Скаржник вказав, що обгрунтування, зазначені ним у цьому пункті не є підставою для скасування оскаржуваної ним постанови;

пункт 9. Скаржник вказав, що даний пункт тотожний пункту 7 додаткових пояснень;

пункт 10. Скаржник вказав, що обгрунтування, зазначені ним у цьому пункті не є підставою для скасування оскаржуваної ним постанови;

пункт 11. Скаржник вказав, що даний пункт тотожний пункту 4 додаткових пояснень;

пункт 12. Скаржник вказав, що обгрунтування, зазначені ним у цьому пункті не є підставою для скасування оскаржуваної ним постанови;

пункт 13. Як з витягу з кримінального провадження, так і з протоколів допитів свідків скаржник не вбачає, у напрямку яких кваліфікацій вів слідство слідчий;

пункт 14. Скаржник вказав, що даний пункт тотожний пункту 3 додаткових пояснень;

пункти 15, 16, 17. Скаржник вважає, що слідчий діяв умисно упереджено, вів слідство не у повному обсязі, не всебічно та не об`єктивно.

Прокурором до судового засідання були надані матеріали кримінального провадження № 0000284. Проти вимог скаржника заперечує вважаючи оскаржувану постанову про закриття кримінального провадження вмотивованою.

Слідчий заперечує вимоги скарги надаючи свої пояснення по суті кримінального провадження № 0000284 та підстав його закриття у зв`язку із відсутністю ознак складу кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.364 КК України, які полягають у наступному. Кримінальне провадження закрито у зв`язку із відсутністю в діянні співробітників прокуратури м.Києва об`єктивої сторони у вигляді наслідків, причинно-наслідкового зв`язку між діянням та наслідками, а також суб`єктивної сторони у вигляді мотиву. Оскільки заяви ОСОБА_3 № 608/2 і № 608/С від 10.05.2016 р., № 612 від 28.04.2016 р. , № 635 і № 636 від 19.05.2016 р., № 637 і №637С від 19.05.2016 р. не містили відомостей, що могли свідчити про вчинення кримінального правопорушення, то його заяви розглядались в порядку передбаченому Законом України «Про звернення громадян», а не в порядку, передбаченому ч.1 ст.214 КК України. У своїх вищезазначених заявах ОСОБА_3 повідомляв про прийняття незаконних, як на його думку, рішень слідчими суддями Печерського, Солом`янського та Подільського судів м.Києва, але не наводив обставин, які б свідчили про вчинення цими суддями саме кримінальних правопорушень, не пов`язаних із ухваленими ними судових рішеннь. За Конституцією України (ч.4 ст.126), суддю не може бути притягнуто до відповідальності за ухвалене ним судове рішення.

Слідчий вказує, про встановлені ним обставини, а саме, на момент розгляду заяв ОСОБА_3 співробітникам прокуратури м.Києва ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 не було відомо, що відомості, викладені у вищезазначених заявах ОСОБА_3 були внесені до ЄРДР службовими особами Головного слідчого управління Служби безпеки України на підставі ухвал слідчих суддів. Зокрема: відомості заяв ОСОБА_3 № 608/2 від 10.05.2016 р., № 612 від 28.04.2016 р., № 637 від 19.05.2016 р. були внесені на підставі ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м.Києва ОСОБА_10 від 19.05.2016 р. (справа№ 761/18168/16-к, пров.№ 1-кс/761/11294/2016), на підставі ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м.Києва ОСОБА_10 від 19.05.2016 р. (справа№ 761/16746/16-к, пров.№ 1-кс/761/10347/2016), на підставі ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м.Києва ОСОБА_11 від 27.05.2016 р. (справа № 761/19047/16-к, пров.№ 1-кс/761/11834/2016). Виходячи із чого, слідчий не встановив дій всупереч інтересів служби.

Слідчий вказує, що під час досудового розслідування потерпілий не повідомив, а слідчим не було встановлено фактів, які б підтверджували мету співробітників прокуратури м.Києва з одержання будь-якої неправомірної вигоди при розгляді вищезазначених заяв ОСОБА_3 .

Окрім цього не було здобуто доказів заподіяння істотної матеріальної шкоди правам, свободам або інтересам ОСОБА_3 діями прокурорів з розглдяу його заяв саме за Законом України «Про звернення громадян», а не за ч.1 ст.214 КК України, не було встановлено причинного зв`язку між діяннями та наслідками, що настали через ці діяння. А невнесенням відомостей заяв ОСОБА_3 № 608/2 і № 608/С від 10.05.2016 р., № 612 від 28.04.2016 р. , № 635 і № 636 від 19.05.2016 р., № 637 і №637С від 19.05.2016 р. до ЄРДР, останньому не заподіяно шкоди. Посилання ОСОБА_3 на заподіяну йому прокурором ОСОБА_6 матеріальної шкоди у розмірі близько 200000000,00 грн. вважає необгрунтованим. Оглядом матеріалів кримінального провадження № 0000391 від 05.09.2013 р. за ознаками злочинів, передбачених ч.1 ст.367, ч.1 ст.396, ч.1 ст.366, ч.1, ч.2, ч.3 ст.382, ч.1 ст.375, ч.1 ст.384, ч.1 ст.364, ч.1 ст.365 КК України за фактами вчинення протиправних дій службовими особами органів покуратури та суддями за заявами ОСОБА_3 не виявлено речей та документів, які б підтверджували заподіяння останньому матеріальних збитків через невнесення ОСОБА_6 відомостей до ЄРДР за заявами ОСОБА_3 № 608/2 і № 608/С від 10.05.2016 р., № 612 від 28.04.2016 р. , № 635 і № 636 від 19.05.2016 р., № 637 і №637С від 19.05.2016 р. Також не встановлено завдання ОСОБА_3 і моральної шкоди. Завдання шкоди державі як на думку ОСОБА_3 зайвими судовими процесами не може вважатись збитками і не перебуває у прямому причинно-наслідковому зв`язку із невнесенням службовими особами прокуратури м.Києва до ЄРДР відомостей заяв ОСОБА_3 .

Слідчий вважає, що досудове розслідування проводилось відповідно до внесених відомостей до ЄРДР співробітниками СБУкраїни та кваліфікації, визначеній при внесенні таких відомостей. Превірка ж повноти внесення відомостей за заявою про злочин виходить за повноваження органу досудового розслідування у конкретному кримінальному провадженні, а повнота вресення інформації може бути предметом оскарження в порядку пердбаченому ст.ст.303-307 КПК України. Так само не входило в компетенцію органу досудового розслідування і перевірка обставин виконання ухвал слідчих суддів про зобов`язання внесення до ЄРДР про злочини, викладених у аналогічних заявах ОСОБА_3 , оскільки предметом даного досудового розслідування були факти невнесення службовими особами прокуратури м.Києва відомостей про злочини до ЄРДР за поданими ОСОБА_3 заявами про злочини за №№ 608/2, 612, 635, 636, 637.

Слідчий зазначає, що об`єм перевірочних дій, слідчих дій, тактика допиту свідків, проведення огляду матеріалів іншого кримінального провадження були проведені у відповідності до ст.215, 284 КПК України.

Із зібраних у ході досудового розслідування матеріалів не вбачалось підстав для внесення під час досудового розслідування відомостей до ЄРДР про злочини, передбаченіст.396, ч.3 ст.382, ст.366, ч.5 ст.186 або ст.191 КК України.

Службовим особам прокуратури м.Києва на підставі п.3 ч.1 ст.276 КПК України про підозру не повідомлялось у зв`язку із відсутністю достатніх доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Письмові клопотання потерпілого ОСОБА_3 про проведення слідчих (процесуальних) дій під час досудового розслідування, яке проводилось в період з 03.11.2016 р. до 23.12.2016 р. не надходили, хоча у такому праві потерпілий ОСОБА_3 не обмежувався. Обов`язку слідчого узгоджувати із потерпілим порядок, тактику проведення досудового розслідування, так і окремих слідчих (процесуальних) дій, нормами КПК не передбачено.

Слідчий суддя, заслухавши пояснення скаржника, пояснення прокурора та слідчого, дослідивши матеріали за скаргою та матеріали кримінального провадження № 0000284 на які посилаються учасники вважає, що у задоволенні вимог скарги слід відмовити виходячи із наступного.

При вирішенні питань даної скарги, слідчий суддя виходить із обставин заявленого кримінального правопорушення, попередньої правової кваліфікації заявленого кримінального правопорушення - ч.1 ст.364 КК України (зловживання владою або службовим становищем), встановлених слідчим обставин та підстав закриття кримінального провадження.

Слідчим суддею встановлено, що 22.06.2016 р. ОСОБА_3 звернувся із заявою про кримінальні правопорушення (з присвоєнням самим заявником номеру його заяви № 644 та № 644-С) до шести адресатів: до Голови СБУ, до Голови Антикорупційного бюро, до заступника Генерального прокурора України, до Голови Комітету ВР України по запобіганню та протидії корупції, до Президента України, до Міністра юстиції.

За контекстом заяви № 644 і № 644-С від 22.06.2016 р. ОСОБА_3 просить внести до ЄРДР відомості його заяви стосовно начальника відділу прокуратури м.Києва ОСОБА_6 та інших прокурорів які, за повідомленням заявника, приховують від внесення до ЄРДР відомості його заяв за № 608, № 612 і далі до № 637.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м.Києва від 06.07.2016 р. (справа№ 761/23106/16-к, пров.№ 1-кс/761/14127/2016) було зобов`язано слідчого СБ України внести до ЄРДР відомості заяви № 644 ОСОБА_3 поданої 22.06.2016 р.

Слід зазначити, що ОСОБА_3 також із аналогічною скаргою на невнесення відомостей його заяви № 644 звертався також і до Солом`янського районного суду м.Києва на бездіяльність Національного антикорупційного бюро України щодо невнесення відомостей його заяви № 644 і № 644-С до ЄРДР. Ухвалами слідчого судді Солом`янського районного суду м.Києва від 06.07.2016 р. (справа № 760/11295/16-к, пров.№ 1-кс/760/8880/16) та від 15.07.2016 р. про роз`яснення ухвали, були вирішені вимоги його скарги.

27.07.2016 р. вищазазначена ухвала слідчого судді Шевченківського районного суду м.Києва від 06.07.2016 р. була виконана, відомості заяви № 644 ОСОБА_3 поданої 22.06.2016 р. були внесені до ЄРДР. Кримінальному провадженню присвоєний № 0000284. За фабулою: «Ухвалою слідчого судді Шевченківського районногос уду м.Києва ОСОБА_12 від 06.07.2016 р. у справі № 761/23106/16-к зобов`язано слідчого СБ України внести відповідні відомості до ЄРДР про кримінальне правопорушення на підставі заяви ОСОБА_3 від 22.06.2016 р. № 644 в якій останній стверджує, що службові особи прокуратури м.Києва, зловживаючи службовим становищем, не вносять відповідні відомості до ЄРДР на підставі поданих ним заяв». За попередньою правовою кваліфакацією: ч.1 ст.364 КК України.

Постановою прокурора Генральної прокуратури С.Труш від 09.08.2016 р. була визначена підслідність кримінального правопорушення у кримінавльному провадженні № 0000284 за слідчим Головного слідчого управління Генеральної прокуратури України.

Постановою начальника третього слідчого відділу управління з розслідування злочинів, вчинених працівниками органів, які ведуть боротьбу зі злочинністю Головного слідчого управління Генеральної прокуратури України ОСОБА_13 , проведення досудового розслідування у кримінавльному провадженні № 0000284 було доручено старшому слідчому в особливо важливих справах ОСОБА_5 та слідчому в особливо важливих справах ОСОБА_14 .

За контекстом заяви ОСОБА_3 про кримінальні правопорушення № 644 і № 644-С від 22.06.2016 р. повідомлялось, що прокурор Прокуратури м.Києва ОСОБА_6 , приховує від внесення до ЄРДР відомості про злочини, про які повідомлялось у його заявах за № 608, 612 і т.д. і до № 637.

За матеріалами кримінального провадження № 0000284 були проведені наступні слідчі дії: допитаний потерпілий ОСОБА_3 та долучені копії заяви про кримінальні правопорушення № 695 і № 695-С від 18.11.2016 р. з додатками; проведений огляд матеріалів кримінального провадження № 0000391; проведений допит свідків: заступника начальника відділу прокуратури м.Києва ОСОБА_6 , прокурора прокуратури м.Києва ОСОБА_7 , прокурора прокуратури м.Києва ОСОБА_8 . Окрім того, витребувано від Прокуратури м.Києва завірені копії матеріалів наглядових проваджень за заявами ОСОБА_3 608/1 і № 608/2-С від 10.05.2016 р., № 612 від 28.04.2016 р. , № 635 і № 636 від 19.05.2016 р., № 637 і №637С від 19.05.2016 р.; витребувано завірені копії наказів про призначення на посади співробітника прокуратури м.Києва ОСОБА_6 та службові інструкції; витребувано від Шевченківського, Солом`янського районних судів м.Києва завірені копії ухвал слідчих суддів постановлених за зверненнями ОСОБА_3 .

Для вирішення питання складу кримінального правопорушення у конкретній справі, необхідно з`ясувати склад кримінального правопорушення за ч.1 ст.364 КК України, а також обставини встановлені слідством.

За ч.1 ст.364 КК України, зловживання владою або службовим становищем, тобто умисне, з метою одержання будь-якої неправомірної вигоди для самої себе чи іншої фізичної або юридичної особи використання службовою особою влади чи службового становища всупереч інтересам служби, якщо воно завдало істотної шкоди охоронюваним законом правам, свободам та інтересам окремих громадян або державним чи громадським інтересам, або інтересам юридичних осіб.

За коментарем Кримінального кодексу України (під ред. ОСОБА_15 , ОСОБА_16 ), зловживання владою або службовим становищем визнається злочином за наявності трьох спеціальних ознак в їх сукупності: 1) використання службовою особою влади чи службового становища всупереч інтересам служби; 2) вчинення такого діяння з корисливих мотивів чи в інших особистих інтересах або в інтересах третіх осіб; 3) заподіяння такими діями істотної шкоди охоронюваним законом правам та інтересам окремих громадян, або державним чи громадським інтересам, або інтересам юридичних осіб. Відсутність однієї із зазначених ознак свідчить про відсутність складу злочину, передбаченого ст. 364.

Таким чином, з об`єктивної сторони цей злочин може мати такі форми: 1) зловживання владою, що завдало істотної шкоди; 2) зловживання службовим становищем, що завдало істотної шкоди.

Під зловживанням владою слід розуміти умисне використання службовою особою, яка має владні повноваження, всупереч інтересам служби своїх прав щодо пред`явлення вимог, а також прийняття рішень, обов`язкових для виконання іншими фізичними чи юридичними особами. Зловживати владою може як представник влади, так і службова особа, яка виконує організаційно-розпорядчі обов`язки, оскільки остання також' має владні повноваження, що розповсюджуються на підпорядкованих їй осіб.

Зловживання службовим, становищем це будь-яке умисне використання службовою особою всупереч інтересам служби своїх прав і можливостей, пов`язаних з її посадою. У цілому зловживання службовим становищем це більш широке поняття, воно охоплює зловживання владою, оскільки використовувати всупереч інтересам служби службова особа може і владні права та можливості, якщо вона ними наділена.

Зловживання владою або службовим становищем передбачає наявність взаємозв`язку між службовим становищем винного і його поведінкою, яка виражається в незаконних діях або бездіяльності. Службова особа при зловживанні у будь-якій формі прагне скористатися своїм службовим становищем, яке передбачає як наявність передбачених законами та іншими нормативно-правовими актами повноважень (прав і обов`язків), так і наявність фактичних можливостей, які надає їй сам авторитет посади (її загальновизнана вага, важливість, впливовість).

Словосполучення всупереч інтересам служби передбачає, що службова особа не бажає рахуватися з покладеними на неї законом чи іншим нормативно-правовим актом обов`язками, діє всупереч їм, не звертає увагу на службові інтереси.

Під інтересами служби слід розуміти, насамперед, інтереси держави взагалі, і крім того, інтереси певного органу, підприємства, установи або організації, що не суперечать, не протиставляються інтересам держави. Тому дії службової особи, вчинені у вузьковідомчих інтересах на шкоду загальнодержавним інтересам чи інтересам інших підприємств, установ та організацій, також можуть визнаватися вчиненими всупереч інтересам служби.

Фактичне настання істотної шкоди необхідно для визнання цього злочину закінченим, адже склад йою за своєю конструкцією є матеріальним. Необхідною ознакою об`єктивної сторони складу злочину, передбаченого ст. 364, є наявність причинного зв`язку між зловживанням владою або службовим становищем і істотною шкодою.

Суб`єктом зловживання владою або службовим становищем може бути лише службова особа.

З суб`єктивної сторони цей злочин характеризується умисною або змішаною формою вини.

Корисливий мотив, інші особисті інтереси та інтереси третіх осіб є обов`язковими ознаками зловживання владою або службовим становищем і підкреслюють той факт, що цей злочин може бути вчинено під впливом саме таких спонукань.

Корисливий мотив можна визначити як прагнення службової особи шляхом зловживання владою або службовим становищем отримати незаконну матеріальну вигоду (отримати майно, майнові права, звільнитися від особистих майнових витрат тощо).

Інші особисті інтереси як мотив зловживання владою чи службовим становищем полягають у прагненні отримати вигоду немайнового характеру, обумовлену такими спонуканнями, як кар`єризм, заздрість, протекціонізм, бажання отримати взаємну послугу, заручитися підтримкою у вирішенні якого-небудь питання, приховати свою некомпетентність і т. п. Інші особисті інтереси можуть проявитися і у зв`язку з бажанням помогти кому-небудь, отримати перевагу у недобросовісній конкурентній боротьбі та ін. Наприклад, почуття кар`єризму спонукає службову особу вчинити дії, які можуть задовольнити її прагнення просунутись по службі, що об`єктивно не відповідає досвіду, знанням, моральним якостям цієї особи.

Інтереси третіх осіб необхідно розуміти як такі, що не охороняються у даному випадку законом. Прагнення їх задовольнити є своєрідним аморальним мотивом службової особи. Таке бажання може збігатися, наприклад, з негативним розумінням кар`єризму, наведеним вище, якщо кар`єра залежить від третьої особи, або проявитися у незаконному наданні послуг, переваг родичу, знайомому, звільненні їх від передбачених законом обов`язків, догідництві перед начальником і тощо. Третіми особами можуть бути родичі, приятелі, знайомі, начальники службової особи, які бажають разом з останньою скористатися правами, які належать їй за посадою, або пов`язаними з посадою можливостями.

Кваліфікуючою ознакою злочину є спричинення тяжких наслідків (ч. 2 ст. 364), а особливо кваліфікуючою вчинення його працівником правоохоронного органу (ч. З ст. 364).

Згідно до протоколу допиту потерпілого ОСОБА_3 він повідомив про вчинення прокурором ОСОБА_6 та іншими прокурорами прокуратури м.Києва, як на його думку злочинів, що полягають у невнесенні його заяв до ЄРДР, зокрема: за заявою № 608/2 (про службові злочини суддів Печерського районного суду м.Києва Цокол і Васильєвої), № 612 ( про злочини судді Печерського районного суду м.Києва ОСОБА_17 ), № 635 і № 636 (про службові злочини судді Солом`янського районного суду м.КиєваБукіної, яка покривала злочини № 612 Новака і злочини № 602 судді ОСОБА_18 , які в свою чергу покривали службові злочини прокурорів Генеральної прокуратури України), № 637 (про службові злочини судді Солом`янського районного суду м.Києва ОСОБА_19 , яка покривала службовий злочин № 594 Генерального прокурора України ОСОБА_20 і та інших прокурорів цієї прокуратури). Також потерпілий повідомив, що вказані його пронумеровані заяви про кримінальні правопорушення названих суддів прокурором ОСОБА_6 були скеровані у кримінальне провадження № 0000391.

Слідчим було встановлено, що діяння, вчинене ОСОБА_6 полягало у невнесенні до ЄРДР відомостей за заявами ОСОБА_3 № 608/2 і № 608/С від 10.05.2016 р., № 612 від 28.04.2016 р. , № 635 і № 636 від 19.05.2016 р., № 637 і №637С від 19.05.2016 р. Ці заяви розглядались в порядку, передбаченому Законом України «Про звернення громадян», а не в порядку, передбаченому ч.1 ст.214 КПК України, оскільки така заява повинна містити окрім іншого виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення. Оскільки у заявах ОСОБА_3 не містились відомості, що могли свідчити про вчинення кримінального правопорушення суддів, то його заяви розглядались у порядку, передбаченому законодавством про звернення громадян.

Так, у своїх заявах № 608/2 і № 608/С від 10.05.2016 р., № 612 від 28.04.2016 р., № 635 і № 636 від 19.05.2016 р., № 637 і №637С від 19.05.2016 р. ОСОБА_3 повідомоляв про прийняття незаконних, як на його думку, рішень слідчими суддями Печерського районного суду м.Києва ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_17 , слідчим суддею Солом`янського районного суду м.Києва ОСОБА_23 , слідчим суддею Подільського районного суду м.Києва ОСОБА_24 .

Слідчий зазначає, що прокурори прокуратури м.Києва, розглядаючи вищезазначені заяви ОСОБА_3 за Законом України «Про звернення громадян», керувались окрім іншого ч.4 ст.126 Конституції України, за якою суддю не може бути притягнуто до відповідальності за ухвалене ним судове рішення, за вийнятком злочину або дисциплінарного проступку, в той час як ОСОБА_3 у вищезазначених заявах не навів обгрунтованих обставин, які б свідчили про вчинення суддями саме кримінальних правопорушень.

Окрім того слід зазначити, що відповідно до ст. 5 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» правосуддя в Україні здійснюється виключно судами. Згідно з положеннями Конституції України та Рішення Конституційного суду України від 23.05.01 6-рп/2001 оцінка законності процесуальних актів і дій суддів належить виключно до сфери правосуддя.

Чинним законодавством України органи прокуратури не наділені повноваженнями по здійсненню нагляду за діяльністю органів судової влади.

Частиною 2 ст. 126 Конституції України визначено гарантії незалежності і недоторканності суддів, згідно з якими вплив на суддів у будь-який спосіб забороняється, що означає заборону будь-яких дій стосовно суддів незалежно від форми їх прояву з боку державних органів, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб, установ, організацій, громадян та їх об`єднань, юридичних осіб з метою перешкодити виконанню суддями професійних обов`язків чи схилити їх до винесення неправосудного рішення. Заборона впливу на суддів у будь-який спосіб поширюється на весь час обіймання ними посади судді.

Додаткові гарантії незалежності і недоторканності суддів, крім уже передбачених Конституцією України, можуть встановлюватися також законами. Не допускається зниження рівня гарантій незалежності і недоторканності суд/дів в разі прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів.

Положення ст. 214 КПК перебувають у взаємозв`язку з ч. 1 ст. 2 КК, згідно з якою підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого ним Кодексом, і саме тому фактичні дані, які вказують на ознаки складу злочину - кримінального правопорушення, мають бути критерієм внесення його до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Основним завданням суду, слідчого судді при виконанні функцій судового контролю є встановлення факту, чи дійсно права і свободи людини було порушено або вони порушуються; чи було створено або створюються перешкоди для їх реалізації; чи має місце інше ущемлення прав і свобод; які перешкоди він зобов`язаний поновити або усунути для їх реалізації.

При цьому слід зазначити, що виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним порядком у справі не допускається.Законом України «Про судоустрій та статус суддів» передбачена відповідальність судді за допущенні порушення вчинені під час здійснення ним професійної діяльності.

Розглядаючи дану справу, слідчий суддя також приймає до уваги неоднозначність практики, що склалась при вирішенні слідчими суддями справ за скаргами, поданими в межах п.1 ч.1 ст.303 КПК України, зокрема скарг на бездіяльність слідчого, прокурора, що полягають у невнесенні відомостей заяв про кримінальне правопорушення до ЄРДР.

Дійсно, за ст.214 КПК України, слідчий, прокурор повинні внести відомості заяви про кримінальне правопорушення протягом 24 годин після подання заяви про його вчинення. За контекстом цієї ж статті до ЄРДР вносяться крім іншого і короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення. З чого можна зробити висновок, що відомості поданої заяви про кримінальне правопорушення повинні містити принаймні короткий виклад обставин саме кримінального правопорушення.

Але у судах України склалась та існує неоднозначна практика слідчих суддів з розгляду скарг із внесення відомостей заяв про злочин (за п.1 ч.1 ст.303 КПК України): обов`язок внесення до ЄРДР абсолютно всіх заяв про злочин та внесеня до ЄРДР лише заяв у яких викладені обставини кримінального правопорушення, що вказують на наявність ознак складу злочину. Цим і пояснюється різні за своїм змістом ухвали слідчих суддів при вирішенні одних і тих самих скарг з цих питань, що не свідчить про заангажованість суддів які займають іншу правову позицію, яка торкнулась у даному випадку скаржника.

Окрім іншого, Листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ до прокуратури м.Києва (вих.№ 223 47/0/4 16 від 14.01.2016 р.) було роз`яснено, що визначена ч.4 ст.214 КПК пряма заборона на відмову у прийнятті та реєстрації заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення не стосується заяв (повідомлень) про вчинення кримінального правопорушення, в яких відсутні фактичні дані, що вказують на ознаки складу злочину, передбаченого КК, як підстави внесення відомостей до ЄРДР.

Слідчий ОСОБА_5 , здійснюючи досудове провадження, прийшов до висновку, що саме із цих міркувань, заяви ОСОБА_3 відносно рішень ухвалених слідчими суддями, розглядались прокурором саме за Законом України «Про звернення громадян».

Слідчий у постанові про закриття кримінального провадження визначив, що в діях ОСОБА_6 , який в період часу з 16.05.2016 р. по 03.06.2016 р. проходив службу на посаді начальника третього відділу управління процесуцального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих регіональної прокуратури прокуратури м.Києва, відсутня об`єктивна (у вигляді дій, наслідків та причинно-наслідкового зв`язку між ними) та суб`єктивна сторони складу злочину, передбаченого ч.1 ст.364 КК України. Зокрема, у діянні ОСОБА_6 не встановлено прямого умислу на вчинення протиправних дій та специфічної мети діяння одержання будь-якої неправомірної вигоди для самого себе чи іншої фізичної або юридичної особи. За відсутністю ознак складу злочину, передбаченого ч.1 ст.364 КК України, кримінальне провадження № 0000284 відомості про яке було внесено до ЄРДР 27.07.2016 р. постановою слідчого від 23.12.2016 р. закрито на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається в разі, якщо встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення.

Під час кримінального провадження слідчий згідно з вимогами ч. 2 ст. 9 КПК України зобов`язаний дослідити обставини кримінального провадження, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Таким чином, закриття кримінального провадження є формою закінчення досудового розслідування, яке відбувається в силу наявності обставин, що виключають кримінальне провадження, а тому рішення про його закриття приймається слідчим у разі, якщо зібрані, перевірені та оцінені в своїй сукупності докази свідчать про наявність обставин, які виключають в діянні особи (осіб) складу кримінального правопорушення.

Крім того, згідно з положеннями ст. 110 КПК України постанова про закриття кримінального провадження має бути мотивованою, її зміст повинен відповідати фактичним обставинам справи, зокрема, в ній має бути викладено обставини, встановлені під час досудового розслідування та обставини, які виключають провадження у справі й обумовлюють її закриття, мотиви та обґрунтування такого рішення, що є однією з гарантій забезпечення прав і законних інтересів учасників провадження.

Закриття кримінального провадження за п.2 ч.1 ст.284 КПК України можливе лише у разі встановлення відсутності у діянні складу кримінального правопорушення і застосовується, коли встановлено, що подія, з приводу якої проводиться розслідування, мала місце, була результатом діянь певної особи, проте це діяння не є кримінальним правопорушенням внаслідок: відсутності хоча б одного з елементів складу правопорушення (об`єкта, суб`єкта, об`єктивної чи суб`єктивної сторін); непричетності особи до кримінального правопорушення. Але, закриття кримінального провадження з цієї підстави повинне бути вмотивованим.

Скаржник вказує, що внесення на підставі ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м.Києва від 06.07.2016 р. Службою Безпеки України відомостей його заяви № 644 до ЄРДР у кримінальному провадженні № 0000284 були неправдивими, оскільки у СБ України не було тексту його заяви про злочин № 644. Вищезазначене неправильність фабули справи - призвело до невірних дій слідчого Генеральної прокуратури України ОСОБА_5 та недослідження ним обставин злочину.

Вказана обставина не може бути підставою для скасування постанови про закриття кримінального провадження, оскільки слідчий при здійсненні досудового розслідування виходив як із тексту заяви про кримінальні правопорушення № 644 і № 644-С, так із показань потерпілої особи, свідків та інших матеріалів справи.

Скаржник вказує, що слідчий не застосував до осіб, які самі зізнались у скоєнні злочину прокурорів прокуратури м.Києва - положення п.3 ч.1 ст.276 КПК України та не пред`явив підозрюваним особам підозри.

Вказана обставина не може бути підставою для скасування постанови про закриття кримінального провадження, оскільки особи, які були допитані слідчим у якості свідків не зізнавались у скоєнні злочинів, а свідчили про відомі їм обставини, що цікавили слідство. Підозра ж повідомляється оосбі у разі, зокрема, наявності достатніх доказів у їх сукупності для обгрунтованої підозри особи у вчиненні нею кримінального правопорушення. Одне лише припущення скаржника про те, що обставини повідомлені свідками є підставою для повідомлення підозри цим свідкам не свідчить про порушення слідчим правил досудового розслідування і тим більш не може бути підставою для скасування постанови слідчого про закриття кримінального провадження.

Скаржник вказує, що слідчий не залучав скаржника, який є заявником та потерпілою особою у кримінальному провадженні № 0000284 до проведення слідчих дій.

Вказана обставина не може бути підставою для скасування постанови про закриття кримінального провадження. Дійсно, правами потерпілої особи під час досудового розслідування передбачене право такої особи на участь у слідчих діях (ст.56 КПК України), але воно не є абсолютним та обов`язковим і повинно узгоджуватись також і з правом потерпілої особи на подання відповідних клопотань (ст.220 КПК України) і з можливістю виконання слідчим завдань досудового розслідуання, що здійснюється ним у формі слідства у окреслених межах кримінального процесу. В матеріалах кримінального провадження відсутні клопотання потерпілого щодо його участі у такій слідчий дії як допит свідка.

Скаржник вказує, що при проведенні допитів свідків, слідчий ставив не ті запитання, які б мав ставити. Не ставив питання: чи мали свідки прокурор ОСОБА_6 , прокурор ОСОБА_7 , прокурор ОСОБА_8 повноваження реєстраторів, чи знають свідки положення ст.214 КПК України, чому свідки міркували, а не діяли за приписами ст.214 КПК України, чому керувались ст.284 КПК України, а не ст.214 КПК України.

Вказана обставина не може бути підставою для скасування постанови про закриття кримінального провадження. Слідчому, як суб`єкту права на розслідування кримінальних правопорушень надане право проводити досудове розслудування у відповідності до кримінально-процесуального законодавства в межах своєї компетенції, зокрема право на допит свідка (ст.224 КПК України). Посилання скаржника на те, що слідчий ставив свідкам не ті, як на його погляд, запитання не можуть бути підставою для скасування оскаржуваної постанови слідчого. Окрім того, слідчий суддя вважає, що питання сформулюовані слідчим є такими, що мають відношення до з`ясування обставин справи.

Скаржник вказує, що слідчий, усвідомлюючи дачу неправдивих свідчень прокурорами ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , не скористався правом внесення цього злочину кваліфікованого за ст.383 КК України до ЄРДР . Слідчий погодився із неправдивими показами свідка ОСОБА_6 і сприйняв як встановлені і доведені обставини. Окрім того вважажє, що ОСОБА_6 заставляв ОСОБА_7 та ОСОБА_8 надавати саме такі пояснення.

Вказана обставина не може бути підставою для скасування постанови про закриття кримінального провадження за вищезазначених підстав здійснення слідчим як особою уповноваженою дежавою на досудове розслідування в межах своєї компетенції своїх функцій, зокрема функції з виявлення з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчиненя кримінального правопорушення, оскільки одне лише припущенням скаржника про те, що слідчий усвідомлював дачу неправдивих свідчень свідком і не вчинив тих дій, що зобов`язаний був вчинити, є лише припущенням скаржника і його розумінням.

Скаржник вказує про вчинення слідчим ОСОБА_5 службового злочину по ст.366 КК України, що полягає у ідентичності наданих свідками пояснень, хоча вони і допитувались окремо один від одного, в чому вбачає підробку протоколів допиту свідків.

Вказана обставина не може бути підставою для скасування постанови про закриття кримінального провадження, оскільки лише слідчим за вищезазначених підстав, визначається тактика проведення допиту свідків та запитань до них. Чинним КПК не передбачений обов`язок слідчого у протоколі дослівно передавати показання допитуваних осіб. Протокол допиту свідків повинен відповідати лише нормам визначеним КПК України, зокрема п.2 ч.3 ст.104 цього Кодексу.

Скаржник вказує про наявність у матеріалах справи підробленого протоколу огляду документів матеріалів кримінального провадження № 0000391 від 05.09.2013 р. Підробку протоколу вбачає у факті невилучення слідчим ОСОБА_5 матеріалів за його заявою про злочин № 644, а також матеріалів за його заявами про злочин за № 608/2, № 612, № 635, № 636, № 637, що містяться у цьому кримінальному провадженні. Відсутність вилучених документів скаржник пов`язує з відсутністю доказів виконань рішень слідчих суддів.

Вказана обставина не може бути підставою для скасування постанови про закриття кримінального провадження, оскільки обставина ознайомлення слідчого із матеріалами іншого кримінального провадження і невилучення слідчим інших матеріалів з цього іншого кримінального провадження свідчить лише про факт ознайомлення з матеріалами справи (про що складений протокол) .

Скаржник стверджує, що шкоду завдану йому як потерпілій особі діями прокурорів повинен був доводити сам слідчий звернувшись до Інституту судових експертиз. Невиконання слідчим ряду слідчих дій, а саме: слідчий не об`єднав матеріали іншого кримінального провадження з приводу інших його заяв про злочини прокурорів у дане кримінальне провадження. Як з витягу з кримінального провадження, так і з протоколів допитів свідків скаржник не вбачає, у напрямку яких кваліфікацій вів слідство слідчий.

Вказані обставини не можуть бути підставою для скасування постанови про закриття кримінального провадження, оскільки слідчий діяв лише в межах своїх повноважень, проведені слідчі дії були достатніми для мети даного слідства зважаючи на обставини справи, правову кваліфікацію, добуті докази, зважаючи на можливість (ст.217 КПК), а не обов`язковість об`єднання матеріалів досудового розслідування. Моральну шкоду скаржник пов`язує не з даним кримінальним провадженням, а з невиконанням більш як п`ятисот рішень та відсутністю дієвого розслідування іншого злочину вбивства його брата.

Слідчий суддя приходить до висновку про правомірність постанови старшого слідчого в особливо важливих справах Генеральної прокуратури України ОСОБА_5 про закриття кримінального провадження №0000284 за відсутністю у діях прокурора прокуратури м.Києва ОСОБА_6 необхідних ознак кримінального правопорушення передбачених ч.1 ст. 364 КК України при розгляді ним заяв ОСОБА_3 № 608/2 і № 608/С від 10.05.2016 р., № 612 від 28.04.2016 р. , № 635 і № 636 від 19.05.2016 р., № 637 і №637С від 19.05.2016 р., оскільки він діяв у відповвідності до п.1.3., п.1.4. Інструкції про порядок приймання, реєстрації та розгляду в органах прокуратури України заяв, повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення, затвердженої наказом Генерального прокурора України від 03.12.2012 р. № 125, отже не діяв всупереч інтересам служби. Також потерпілим ОСОБА_3 не повідомлено, а слідсотвом не здобуто фактів, які б свідчили про те, що під час розгляду прокурор діяв з метою одержання будь-якої неправомірної вигоди; не повідомлено та не здобуто доказів істотної шкоди, що заподіяна ОСОБА_3 під час розгляду його заяв у прокурутурі м.Києва. У зв`язку із чим не може бути встановлений і причинно-наслідковий зв`язок між діями та наслідками.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.7, 25, 110, 303, 304, 309, 307, 395 КПК України, слідчий суддя,

У Х В А Л И В :

У задоволенні скарги ОСОБА_3 на рішення старшого слідчого в особливо важливих справах Генеральної прокуратури України ОСОБА_5 про закриття кримінального провадження № 0000284, відмовити.

Слідчий суддя ОСОБА_1