Справа № 522/7103/17
Провадження по справі № 1-кс/522/6636/17
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 травня 2017 року місто Одеса
Слідчий суддя Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , заявника ОСОБА_4 , розглянувши у судовому засіданні клопотання ОСОБА_4 про зняття арешту з майна,-

В С Т А Н О В И В:
Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 23.06.2014р., з метою забезпечення цивільного позову, заявленого потерпілою ОСОБА_5 та в цілях можливого відшкодування завданої шкоди, накладено арешт на майно обвинуваченої ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яке належить їй на праві приватної власності, а саме: на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 ; квартиру АДРЕСА_2 загальною площею 69,5 кв.м.; допоміжне приміщення (підвал) по АДРЕСА_3 загальною площею 156,3 кв.м.

ОСОБА_4 звернулась до слідчого судді із клопотанням в порядку ст.174 КПК України, в якому просить частково скасувати арешт, накладений на допоміжне приміщення (підвал) по АДРЕСА_3 загальною площею 156,3 кв.м., посилаючись на той факт, що відповідно до договору купівлі-продажу від 07.02.2013р. ОСОБА_6 продала, а ОСОБА_7 купила допоміжне приміщення (підвал) загальною площею 156,3 кв.м., що знаходиться у будинку під АДРЕСА_3 . Таким чином, на момент прийняття рішення про накладення арешту на майно ОСОБА_6 , допоміжне приміщення (підвал) загальною площею 156,3 кв.м., що знаходиться у будинку АДРЕСА_3 не являлось власністю ОСОБА_6 .

На підставі викладеного, ОСОБА_4 вважає, що на теперішній момент немає підстав, передбачених ст.170 КПК України, для арешту вказаного майна, у зв`язку з чим просить скасувати вказаний арешт.
В судовому засіданні ОСОБА_4 підтримала вимоги, викладені у клопотанні про часткове скасування арешту з майна та просила їх задовольнити.
Прокурор в судовому засіданні не заперечував проти часткового скасування арешту з майна, так як арешт було накладено з метою забезпечення цивільного позову. Вироком Приморського районного суду м.Одеси від 15.06.2016 року ОСОБА_6 визнано винною у вчиненні злочинів, передбачених ст.ст.185, 115 КК України та їй призначено покарання у вигляді позбавлення волі. Цивільний позов ОСОБА_5 задоволено частково, а саме у розмірі матеріальної шкоди 9 683 грн. та моральної шкоди 100 тис. грн.
Заявник ОСОБА_4 надала суду квитанцію про сплату ОСОБА_6 110 150 грн., тобто ОСОБА_6 в повному обсязі відшкодувала моральну та матеріальну шкоду за вироком суду від 15.06.2016р.
Заслухавши думку учасників судового провадження, дослідивши матеріали, додані до клопотання, слідчий суддя прийшов до висновку про наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Згідно із ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існують достатні підстави вважати, що воно є предметом, засобом чи знаряддям вчинення злочину, доказом злочину, набуте злочинним шляхом, доходом від вчиненого злочину, отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину або може бути конфісковане у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого чи юридичної особи, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру, або може підлягати спеціальній конфіскації щодо третіх осіб, юридичної особи або для забезпечення цивільного позову. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Частиною 2 ст.170 КПК України встановлено, що метою арешту майна є забезпечення кримінального провадження, забезпечення цивільного позову у кримінальному провадженні, забезпечення конфіскації або спеціальної конфіскації. Арештованим може бути майно, яким володіє, користується чи розпоряджається підозрюваний, обвинувачений, засуджений, треті особи, юридична особа, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру за рішенням, ухвалою суду, слідчого судді.

Треті особи, майно яких може бути арештовано, - особи, які отримали чи придбали у підозрюваної, обвинуваченої чи засудженої особи майно безоплатно або в обмін на суму, значно нижчу ринкової вартості, або знали чи повинні були знати, що мета такої передачі - отримання доходу від майна, здобутого внаслідок вчинення злочину, приховування злочину та/або уникнення конфіскації.

Відповідно до приписів ч.3 ст.170 КПК України, підставою арешту майна є наявність ухвали слідчого судді чи суду за наявності сукупності підстав чи розумних підозр вважати, що майно є предметом, доказом злочину, засобом чи знаряддям його вчинення, набуте злочинним шляхом, є доходом від вчиненого злочину або отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину. Арешт майна можливий також у випадках, коли санкцією статті Кримінального кодексу України, що інкримінується підозрюваному, обвинуваченому, передбачається застосування конфіскації, до підозрюваної, обвинуваченої особи заявлено цивільний позов у кримінальному провадженні. Арешт також може бути застосовано до майна третіх осіб з урахуванням частини другої цієї статті.

Арешт може бути накладений і на майно, на яке раніше накладено арешт відповідно до інших актів законодавства. У такому разі виконанню підлягає ухвала слідчого судді, суду про накладення арешту на майно відповідно до правил цього Кодексу.

Частиною 4 ст.170 КПК України визначено, що вартість майна, яке належить арештувати, крім випадків арешту майна для забезпечення конфіскації, повинна бути співмірною розміру шкоди, завданої кримінальним правопорушенням або зазначеної у цивільному позові, розміру неправомірної вигоди, яка отримана або могла бути отримана юридичною особою.

У разі задоволення цивільного позову або стягнення з юридичної особи розміру отриманої неправомірної вигоди суд за клопотанням прокурора, цивільного позивача може вирішити питання про арешт майна для забезпечення цивільного позову або стягнення з юридичної особи доведеного розміру отриманої неправомірної вигоди до набрання судовим рішенням законної сили, якщо таких заходів не було вжито раніше.

Згідно із ч.ч.6, 7 ст.170 КПК України, арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, які перебувають у власності або володінні, користуванні, розпорядженні підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача.

Заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у випадках, якщо існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до зникнення, втрати, знищення, перетворення, пересування, відчуження майна.

Вищезазначені відомості щодо третьої особи повинні бути встановлені в судовому порядку на підставі достатності доказів.

Відповідно до правової позиції Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладеної ним в п.2 р.2.6 «Узагальнення судової практики щодо розгляду слідчим суддею клопотань про застосування заходів забезпечення кримінального провадження» 2014 рік (далі Узагальнення), правильною є практика, коли слідчі судді визнають клопотання про накладення арешту на майно передчасними та відмовляють у їх задоволенні, оскільки на момент їх розгляду, особам, про майно яких йдеться в клопотанні, не повідомлено про підозру.

Пунктом 6 р.2.6 «Узагальнення судової практики щодо розгляду слідчим суддею клопотань про застосування заходів забезпечення кримінального провадження» 2014 рік, метою застосування арешту майна є забезпечення можливості конфіскації майна або цивільного позову. При цьому слід пам`ятати, що сторона кримінального провадження, яка подає клопотання про арешт майна зобов`язана навести підстави, у зв`язку з якими потрібно здійснити арешт майна (правову кваліфікацію правопорушення, яке передбачає покарання у вигляді конфіскації майна, докази факту завдання шкоди і розміру цієї шкоди). У свою чергу, слідчий суддя, задовольняючи клопотання про накладення арешту на майно, зобов`язаний навести ці підстави у рішенні.

Відповідно до правової позиції Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладеної ним в п.2 р.2.6 «Узагальнення судової практики щодо розгляду слідчим суддею клопотань про застосування заходів забезпечення кримінального провадження» 2014 рік, навіть якщо у слідчого судді є достатні підстави вважати, що певною особою було вчинено кримінальне правопорушення, він не має повноважень накладати арешт на майно особи, яка не є підозрюваним.

В судовому засіданні з пояснень представника власника майна, слідчого та досліджених матеріалів встановлено, що ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 23.06.2014р., накладено арешт на майно обвинуваченої ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яке належить їй на праві приватної власності, а саме: на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 ; квартиру АДРЕСА_2 загальною площею 69,5 кв.м.; допоміжне приміщення (підвал) по АДРЕСА_3 загальною площею 156,3 кв.м.

Вказане рішення прийнято з метою забезпечення цивільного позову, заявленого потерпілою ОСОБА_5 та в цілях можливого відшкодування завданої шкоди.

Арешт було накладено обгрунтовано, однак, на цей час правові підстави для арешту вказаного майна частково відпали.
Так, відповідно до договору купівлі-продажу від 07.02.2013р. ОСОБА_6 продала, а ОСОБА_7 купила допоміжне приміщення (підвал) загальною площею 156,3 кв.м., що знаходиться у будинку під АДРЕСА_3 . Таким чином, на момент прийняття рішення про накладення арешту на майно ОСОБА_6 , допоміжне приміщення (підвал) загальною площею 156,3 кв.м., що знаходиться у будинку під АДРЕСА_3 не являлось власністю ОСОБА_6 .

Крім того, вироком Приморського районного суду м. Одеси від 15.06.2016 року ОСОБА_6 визнано винною у вчиненні злочинів, передбачених ст.ст.185, 115 КК України та їй призначено покарання у вигляді позбавлення волі. Цивільний позов ОСОБА_5 задоволено частково, а саме у розмірі матеріальної шкоди 9 683 грн. та моральної шкоди 100 тис. грн. Відповідно до квитанції про сплату, вбачається, що ОСОБА_6 в повному обсязі відшкодувала моральну та матеріальну шкоду за вироком суду від 15.06.2016р. в сумі 110 150 грн.
Тому суд вважає, що при зазначених обставинах, під час подачі до суду ОСОБА_4 клопотання про скасування арешту відповідно до ст. 170,174 КПК України, вона не є належним суб`єктом застосування таких заходів забезпечення кримінального провадження, у зв`язку з чим арешт, накладений ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 23.06.2014 на допоміжне приміщення (підвал) по АДРЕСА_3 загальною площею 156,3 кв.м., не є належним об`єктом заходів забезпечення кримінального провадження.
З огляду на приписи п.18 ч.1 ст.3 КПК України, згідно з якими до повноважень слідчого судді належить здійснення судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні, слід зазначити, що подальший арешт майна за відсутністю передбачених для цього законних підстав може порушити право заявника на вільне використання належного йому майна, що буде суперечити загальним засадам володіння особою майном, приписам національного законодавства та вимогам ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та прецедентної практики Європейського суду з прав людини (зокрема, справа «Баландіна проти України, «Батрак проти України», «Панов проти України»).

З огляду на викладене суд приймає клопотання ОСОБА_4 до розгляду та приходить до висновку що воно підлягає задоволенню з наведених підстав.

Враховуючи вищенаведене та керуючись ст.ст.170, 173, 174, 309, 369 КПК України, -

У Х В А Л И В:
Клопотання ОСОБА_4 про часткове скасування арешту з майна, - задовольнити частково.

Скасувати частково арешт, накладений ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 23.06.2014р., а саме на допоміжне приміщення (підвал) по АДРЕСА_3 , загальною площею 156,3 кв.м.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий судд Приморського районного
суду м. Одеси ОСОБА_1

23.05.2017