АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 11-кп/796/1714/2016 Категорія КК: ч. 1 ст. 191 КК України
Головуючий в суді 1-ої інстанції: ОСОБА_1
Головуючий в апеляційній інстанції: ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

Головуючого, судді-доповідача: ОСОБА_2

Суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі: ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Києві кримінальне провадження № 0000156 за апеляційною скаргою представника потерпілої ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 04 серпня 2016 року щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Києва, громадянки України, з вищою освітою, не працюючої, не заміжньої, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимої,

обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 191 КК України,

за участю прокурора: ОСОБА_9

потерпілої: ОСОБА_6

представника потерпілої: ОСОБА_7

обвинуваченої: ОСОБА_8

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 04 серпня 2016 року ОСОБА_8 визнано винуватою у вчиненні злочину за ч. 1 ст. 191 КК України та призначено їй покарання у виді обмеження волі на строк 2 (два) роки з позбавленням права обіймати посади та займатися діяльністю, яка пов`язана з продажем, реалізацією, збереженням товарно-матеріальних цінностей на строк 2 (два) роки.

У відповідності до ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_8 від відбування основного покарання з визначенням 2 (двох) років іспитового строку, якщо вона протягом визначеного іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на неї згідно п.п. 2,3,4 ч. 1 ст. 76 КК України обов`язки.

Цивільний позов ОСОБА_6 задоволено частково та стягнуто з ОСОБА_8 на її користь моральну шкоду у розмірі 10000 гривень, матеріальну шкоду у розмірі 51104 гривень, а всього 61104 гривень.

В іншій частині позову ОСОБА_6 до ОСОБА_8 відмовлено.

Копії документів щодо суб`єкта господарської діяльності ФОП « ОСОБА_6 », а також інші копії документів, які відповідно до постанови слідчого СВ Шевченківського РУ ГУ МВС України в м. Києві ОСОБА_10 від 22.07.2015 долучені до матеріалів кримінального провадження - залишено при матеріалах кримінального провадження;

- чотири металеві ланцюжки із металу жовтого кольору, на яких міститься відтиск /клеймо/ 925 проби, що притаманна виробам із срібла, які відповідно до постанови слідчого Шевченківського РУ ГУ МВС України ОСОБА_10 від 15.07.2015 передані на зберігання ОСОБА_6 ухвалено вважати її власністю;

- копії договорів, які відповідно до постанови слідчого СВ Шевченківського РУ ГУ МВС України в м. Києві ОСОБА_10 від 22.07.2015 долучені до матеріалів кримінального провадження - залишено при матеріалах кримінального провадження;

- «ланцюг деформований за реактивом», номер предмету № 326-00027025, категорія 3 к2, золото 585 проби, загальна вага 8,16 г, «ланцюг деформований за реактивом», номер предмету № 326-00027024, категорія 3 к2, золото 585 проби, загальна вага 11,09 г, «ланцюг деформований за реактивом», номер предмету № 030-00153361, категорія 3 к2, золото 585 проби, загальна вага 12,22 г, які відповідно до постанови слідчого Шевченківського РУ ГУ МВС України ОСОБА_10 від 15.07.2015 передані на зберігання до ПТ ЗТ «Скарбниця» -ухвалено залишити їм же за належністю, як добросовісному набувачу.

Як зазначено у вироку, ОСОБА_8 01.04.2015 призначена на посаду продавця - консультанта з продажу ювелірних виробів до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_6 , ідентифікаційний номер фізичної особи - платників податків та інших обов`язкових платежів НОМЕР_1 /. З нею ж під час стажування на посаду продавця - консультанта з продажу ювелірних виробів 23.02.2015 ФОП ОСОБА_6 уклала договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність, відповідно до якого обвинувачена прийняла на себе повну матеріальну відповідальність за забезпечення збереження ввірених їй підприємством матеріальних цінностей, і у зв`язку із викладеним зобов`язувалась:

- Дбайливо ставитись до переданих їй на збереження або іншою метою матеріальних цінностей підприємства і вживати заходів для попередження збитків;

- Своєчасно повідомляти керівництво підприємства про всі обставини, що загрожують забезпеченню збереження ввірених їй матеріальних цінностей;

- Вести облік, складати й передавати у визначеному порядку товарно-грошові та інші звіти про рух та рештки ввірених їй матеріальних цінностей;

- Брати участь в інвентаризації ввірених їй матеріальних цінностей.

Пунктом 3 вказаного договору передбачалась відповідальність у випадку незабезпечення з вини працівника збереження ввірених йому матеріальних цінностей, визначення розмірів збитків, завданих підприємству, та їх відшкодування у відповідності до чинного законодавства.

Так, ОСОБА_8 , перебуваючи на посаді продавця-консультанта з продажу ювелірних виробів у нежилому приміщенні, що розташоване на 1-му поверсі у будівлі по АДРЕСА_3 , де ФОП ОСОБА_6 здійснює свою господарську діяльність, виконуючи покладені на неї обов`язки в період часу з 01.04.2015 по 05.06.2015 привласнила товарно-матеріальні цінності, що перебували у її віданні за наступних обставинах.

В травні 2015 року у ОСОБА_8 , яка обіймала посаду продавця-констульта з продажу ювелірних виробів у ФОП ОСОБА_6 виник протиправний умисел, направлений на привласнення товарно-матеріальних цінностей, що перебували у її віданні.

22 травня 2015 року у невстановлений розслідуванням час, ОСОБА_8 , перебуваючи на робочому місці, а саме у нежитловому приміщенні, що розташоване на 1-му поверсі у будівлі по АДРЕСА_3 , та виконуючи функції продавця-консультанта з продажу ювелірних виробів у ФОП ОСОБА_6 , переслідуючи корисний мотив із прямим умислом привласнила один золотий ланцюжок арт. 7161а, 585 проби, вагою 7,03 грам, довжиною 50 см, вартістю 2812 гривень. В подальшому, ОСОБА_8 розпорядилась привласненим ювелірним виробом, що належить ФОП ОСОБА_6 на власний розсуд.

Продовжуючи реалізацію злочинного умислу у невстановлений розслідуванням час ОСОБА_8 , перебуваючи на робочому місці, а саме у нежитловому приміщенні, що розташоване на 1-му поверсі у будівлі по АДРЕСА_3 під час виконання функцій продавця-консультанта з продажу ювелірних виробів ФОП ОСОБА_6 , переслідуючи коричний мотив привласнила:

23 травня 2015 року два золотих ланцюжки, а саме: ланцюжок арт. 7165а, 585 проби, вагою 15,02 грам, довжиною 55 сантиметрів, вартістю 6008 гривень; золотий ланцюжок арт. 4304г, 585 проби, вагою 8,9 грам, довжиною 50 сантиметрів, вартістю 3560 гривень;

02 червня 2015 року - один золотий ланцюжок арт. 953 л, 585 проби, вагою 12,22 грам, довжиною 64 сантиметрів, вартістю 4 888 гривень.

03 червня 2015 року два золотих ланцюжка, а саме: золотий ланцюжок арт. 789 а, 585 проби, вагою 11,1 грам, вартістю 4400 гривень, золотий ланцюжок арт. 7124, 585 проби, вагою 8,23 грам, вартістю 3292 гривень.

А всього своїми умисними діями, ОСОБА_8 привласнила товарно-матеріальні цінності ФОП ОСОБА_6 на суму 25 000 грн., після чого використала їх на власний розсуд.

Таким чином, ОСОБА_8 умисно вчинила кримінальне правопорушення за ч. 1 ст.191 КК України, а саме: привласнила чуже майно, що перебувало у її віданні.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник потерпілої ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати вирок суду першої інстанції. Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_8 визнати винною у вчиненні злочину за ч. 1 ст.191 КК України та призначити їй покарання у вигляді реального обмеження волі на строк 2 (два) роки з позбавленням права обіймати посади та займатися діяльністю, яка пов`язана з продажем, реалізацією, збереженням товарно-матеріальних цінностей на строк 2 (два) роки. Не застосовувати до ОСОБА_8 звільнення від відбування покарання з випробуванням в порядку ст. 75 КК України.

Вирішити питання про повернення предмета злочину а саме: «ланцюг деформований за реактивом», номер предмету № 326-00027025, категорія 3 к2, золото 585 проби, загальна вага 8,16 г, «ланцюг деформований за реактивом», номер предмету № 326-00027024, категорія 3 к2, золото 585 проби, загальна вага 11,09 г, «ланцюг деформований за реактивом», номер предмету № 030-00153361, категорія 3 к2, золото 585 проби, загальна вага 12,22 г його законному власнику - ОСОБА_6 .

Вважає, що вирок суду першої інстанції є незаконним і підлягає скасуванню, оскільки судом допущено невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження; істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження проявляється в тому, що висновки суду, викладені у судовому рішенні (вироку), містять істотні суперечності, що вплинули на правильність застосування закону України про кримінальну відповідальність та на визначення міри покарання.

Кримінальний закон, що неналежним чином було застосовано - це норма ч. 1 ст.75 КК України. Вказуючи про повне відшкодування шкоди, суд входить у суперечність із власною позицією, якою цивільний позов потерпілої задоволено частково та стягнено з обвинуваченої на її користь моральну шкоду у розмірі 10000 гривень, матеріальну шкоду у розмірі 51104 гривень, а всього 61104 грн. Вказуючи про те, що дана шкода відшкодована повністю, суд спотворює в тому числі і матеріали промови представника потерпілої.

Потерпілою ОСОБА_6 заявлено цивільний позов у кримінальному провадженні, у прохальній частині якого потерпіла просить стягнути з обвинуваченої ОСОБА_8 64099 (шістдесят чотири тисячі дев`яносто дев`ять) гривень матеріальної шкоди та 10000 (десять тисяч) гривень моральної шкоди, разом - 74099 (сімдесят чотири тисячі дев`яносто дев`ять) гривень. Дана сума була сформульована з урахуванням відшкодованих обвинуваченою протягом досудового слідства 13 тисяч гривень. Протягом судового розгляду потерпілій було відшкодовано ще 12 тисяч гривень - разом 25000 (двадцять п`ять тисяч) гривень, що, на думку обвинуваченої та слідчого ОСОБА_10 повністю відшкодовує завдану кримінальним правопорушенням шкоду. Мотивація, з якої саме причини потерпіла та її представник не згодні з таким розміром матеріальної (майнової) шкоди, зазначена у цивільному позові, який міститься в матеріалах справи.

Як встановлено судом, обвинувачена усього привласнила золотих виробів 7,03 грам, 15,02 грам, 8,9 грам, 12,22 грам, 11,1 грам та 8,23 грам, загалом 62,5 грам. Судом приймається за основу середня вартість, що визначена у межах від 940-1300 гривень, яка складає 1150 гривень за 1 грам, оскільки даних, які б свідчили про те, що золоті вироби мали високий рівень складності - суду не надано.

Таким чином, розмір збитків, складає 62,5 грам х 1150 гривень х 3 (коєф) = 215 625 гривень. При цьому 25000 грн. обвинувачена відшкодувала. Залишилось не відшкодованою 190 625 гривень.

Втім, позов заявлено на загальну суму в остаточному вигляді 52099 грн. до якої включено у тому числі й вартість виробів у сумі 995 гривень, які не охоплюються обвинуваченням, а тому стягненню підлягає матеріальна шкода в межах заявлених позовних вимог у сумі 51104 гривень, в тому числі й витрати у розмірі 1020 грн. на отримання довідки з Торгово-промислової палати, що підтверджено квитанцією.

Відповідно до п. «в» ст. 1 Закону України «Про визначення розміру збитків, завданих підприємству, установі, організації розкраданням, знищенням (псуванням), недостачею або втратою дорогоцінних металів, дорогоцінного каміння та валютних цінностей» від 06.06.1995, збитки, завдані підприємству, установі, організації працівниками, які виконують обов`язки, пов`язані із закупівлею, продажем, обміном, перевезенням, доставкою пересиланням, зберіганням, сортуванням, пакуванням, обробкою або використанням у процесі виробництва дорогоцінних металів дорогоцінного каміння ювелірних, побутових і промислових виробів та матеріалів, виготовлених з використанням дорогоцінних металів і дорогоцінного каміння, відходів і брухту, що містять дорогоцінне каміння, а також валютні операції, і які є винними у розкраданні, визначаються в таких розмірах: огранованого дорогоцінного каміння, ювелірних та побутових виробів, виготовлених з використанням дорогоцінних металів та дорогоцінного каміння - у потрійному розмірі їх вартості за ринковими цінами, що діють на день виявлення завданих збитків.

Проте, відповідно до ст. 3 цього ж Закону, Суми, стягнуті відповідно до статей 1 і 2 цього Закону, спрямовуються насамперед на відшкодування збитків, завданих підприємству, установі або організації, а решта - перераховується до Державного бюджету України. Відтак, суд був зобов`язаний стягнути з обвинуваченої 190 625 гривень, з яких спрямувати 51104 гривень матеріальної шкоди, а решту спрямувати до Державного бюджету України, а також стягнути на користь Потерпілої 10 тисяч гривень моральної шкоди. Не зробивши цього, суд діяв всупереч законодавству України.

Відтак, вказуючи про таку обставину, що пом`якшує покарання, як відшкодування шкоди обвинуваченою, а тим більше - про повне відшкодування шкоди із одночасним задоволенням цивільного позову - суд поверхово дослідив дану проблему, тому на думку сторони потерпілого, така обставина не є обставиною, що пом`якшує покарання.

Крім того, застосовуючи норму ст. 75 КК України про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд не взяв до уваги фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення, зокрема те, що підозрювана заздалегідь готувалась для вчинення кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 191 КК. Про це свідчить той факт, що влаштувавшись на роботу (після проходження стажування) до ФОП ОСОБА_6 01.04.2015, перше викрадення майна підозрювана вчинила вже у травні 2015 року, тобто через півтора місяці роботи. Посилання підозрюваної про нібито важкі обставини, що змусили її вчинити даний злочин не підтверджуються жодними доказами Таких обставин, та й легальних способів отримати гроші (наприклад отримати у свого роботодавця додаткову роботу чи знайти роботу за сумісництвом) обвинувачена не вчинила. Підозрювана не могла не розуміти наслідків вчинення даного кримінального правопорушення для ФОП ОСОБА_6 . Так, характер вчинення діяння - шляхом підміни золотих виробів срібними позолоченим - становить велику небезпеку для потерпілої ОСОБА_6 як суб`єкту господарської діяльності та громадянину. Особливо великою така небезпека була б в разі виявлення підробки покупцем після покупки такого підробленого виробу, що дуже ймовірно - адже позолота має здатність зникати з виробу внаслідок взаємодії із водою чи людським потом. В такому разі ОСОБА_6 була б притягнута до відповідальності за ст. 358 КК України, адже документи на ювелірному виробі позначали б виріб як золотий, а фактично він був срібний. Підозрювана не могла не усвідомлювати спричинені вчиненим нею злочином репутаційні втрати для ФОП ОСОБА_6 - адже в умовах економічної кризи та падіння купівельної спроможності громадян України рівень пропозиції ювелірних виробів на ринку значно перевищує попит, тому жоден покупець не захоче купувати нові ювелірні вироби у підприємця із зіпсованою репутацією.

Таким чином, рішення суду щодо застосування до обвинуваченої ст. 75 КК України про звільнення від відбування покарання з випробуванням є безпідставним.

Істотне порушення вимог кримінального процесуального закону виявляється у протиправному визнанні ПТ ЗТ «Скарбниця» добросовісним набувачем на майно, яке відповідно до постанови слідчого Шевченківського РУГУ МВС України ОСОБА_10 від 15.07.2015 передані на зберігання до цього товариства, а саме: «ланцюг деформований за реактивом», номер предмету № 326-00027025, категорія 3 к2, золото 585 проби, загальна вага 8,16 г, «ланцюг деформований за реактивом», номер предмету № 326-00027024, категорія 3 к2,золото 585 проби, загальна вага 11,09 г, «ланцюг деформований за реактивом», номер предмету № 030-00153361, категорія 3 к2,золото 585 проби, загальна вага 12,22г.

Дані три ланцюги є речовими доказами і одночасно - предметом кримінального правопорушення. Внаслідок бездіяльності слідчого ОСОБА_10 дані ланцюги не були повернуті законному власнику - ОСОБА_6 , а залишились у фактичному володінні ломбарду.

Позиція суду першої інстанції щодо того, що ломбард ПТ ЗТ «Скарбниця» є добросовісним набувачем і через це майно потерпілої не може бути їй повернуто, не відповідає чинному законодавству.

По-перше, єдиним обмеженням, встановленим КПК України щодо майна переданого добросовісному набувачеві, є обмеження у ч. 10 ст. 170 КПК, згідно з яким не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів. Проте, ані потерпіла, ані її представник з відповідними клопотаннями і не зверталися.

По-друге, іншим обмеженням, встановленим матеріально-правовими нормами є норма ч. 4 ст. 96-2 КК України про те, що спеціальна конфіскація не може бути застосована до майна, яке перебуває у власності добросовісного набувача. Проте, ані потерпіла, ані її представник з відповідними клопотаннями і не зверталися.

По-третє, єдиним чинним в Україні нормативно-правовим актом, який визначає статус добросовісного набувача, є Цивільний кодекс (ЦК) України.

Так, ст. 330 ЦК України вказує, що, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

Визнаючи ПТ ЗТ «Скарбниця» добросовісним набувачем, і одночасно обвинувачену - винною у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 1 ст. 191 КК України, суд першої інстанції діяв всупереч чинному законодавству України.

Таким чином, вирок Шевченківського районного суду є незаконним, прийнятим з порушенням норм чинного законодавства, тому він підлягає скасуванню.

Розглянувши кримінальне провадження в межах апеляційної скарги, заслухавши суддю-доповідача, думку потерпілої ОСОБА_6 та її представника ОСОБА_7 , які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, прокурора ОСОБА_9 , який підтримав апеляційну скаргу частково, обвинувачену ОСОБА_8 , яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали кримінального провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Доведеність вини обвинуваченої ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 191 КК України, та фактичні обставини провадження ніким не оспорюються і згідно ч. 1 ст. 404 КПК України судом апеляційної інстанції вирок суду в цій частині не переглядається.

У відповідності зі ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно ст. 65 КК України суд призначає покарання в межах санкції статті Особливої частини КК України, відповідно до положень Загальної частини КК України, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Судом першої інстанції при розгляді кримінального провадження по обвинуваченню ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 191 КК України, і призначенні їй покарання вказані вимоги кримінального і кримінального процесуального законодавства дотримані. Керуючись законом суд правильно кваліфікував дії обвинуваченої і з урахуванням тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке є злочином середньої тяжкості, та особи обвинуваченої, яка раніше не судима, визнання вини та щирого каяття, відшкодування завданої шкоди, фактичних обставин провадження, враховуючи відсутність обтяжуючих покарання обставин, прийшов до законного та обґрунтованого висновку про призначення ОСОБА_8 покарання в межах санкції ч. 1 ст. 191 КК України у виді обмеження волі на строк 2 (два) роки з позбавленням права обіймати посади та займатися діяльністю, яка пов`язана з продажем, реалізацією, збереженням товарно-матеріальних цінностей на строк 2 (два) роки, із застосуванням ст. 75 КК України та звільненням ОСОБА_8 від відбування основного покарання з визначенням 2 (двох) років іспитового строку, яке відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення і особі обвинуваченої, та буде необхідним і достатнім для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Висновок суду першої інстанції про можливість призначення обвинуваченій покарання із застосуванням ст. ст. 75, 76 КК України, є обґрунтованим та належним чином вмотивованим.

Доводи апеляційної скарги представника потерпілої ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 не є достатніми підставами для скасування вироку суду та ухвалення нового вироку, оскільки враховані судом першої інстанції при ухваленні вироку.

Згідно з п. 5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Як передбачено ч. 1 ст. 129 КПК України ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

У відповідності зі ст. 62 КПК України цивільним відповідачем у кримінальному провадженні може бути фізична або юридична особа, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану злочинними діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, та до якої пред`явлено цивільний позов у порядку, встановленому цим Кодексом.

Рішення суду першої інстанції про часткове задоволення цивільного позову ОСОБА_6 та стягнення з ОСОБА_8 на її користь моральної шкоди у розмірі 10000 гривень, матеріальної шкоди у розмірі 51104 гривень, а всього 61104 гривень, вмотивоване та належним чином обґрунтоване, а доводи апеляційної скарги в цій частині є безпідставними та не підтверджені належними доказами.

Безпідставними також є доводи апеляційної скарги щодо незаконності рішення суду про визнання ломбарду ПТ ЗТ «Скарбниця» добросовісним набувачем, оскільки вказане рішення суду відповідає вимогам закону та підтверджується доказами, наявними в матеріалах кримінального провадження. Цивільний позов потерпілої задоволено в тому числі і з урахуванням вартості золотих ланцюгів, які потерпіла безпідставно просить повернути.

За таких обставин вирок суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону або неправильного застосування норм кримінального закону, що могли б бути підставами для зміни чи скасування вироку суду першої інстанції, при апеляційному розгляді не встановлено, в зв`язку з чим апеляційна скарга представника потерпілої ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника потерпілої ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 04 серпня 2016 року у кримінальному провадженні № 0000156 за обвинуваченням ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 191 КК України без змін.

Ухвала може бути оскаржена протягом трьох місяців з дня проголошення безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді:

_________________ _______________ _______________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4