Справа №592/5102/16-к Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/788/34/17 Суддя-доповідач - ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 лютого 2017 року колегія суддів з розгляду справ та матеріалів кримінального судочинства Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_3 ,

суддів - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

з участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_6 ,

прокурорів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

обвинувачених ОСОБА_12 , ОСОБА_13 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Суми кримінальне провадження за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_14 , обвинувачених ОСОБА_12 , ОСОБА_13 на вирок Ковпаківського районного суду міста Суми, від 26 жовтня 2016 року, яким

ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка м. Суми, зареєстрована та проживаюча в АДРЕСА_1 , раніше не судима,

визнана винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 186 ч. 2 КК України, з призначенням покарання, з застосуванням ст. 69 КК України, у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців.

На підстав ст. 72 ч. 5 КК України, ОСОБА_12 зараховано у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 5 квітня 2016 року по 26 жовтня 2016 року включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Стягнуто з ОСОБА_12 на користь держави процесуальні витрати на суму 263,88 грн. у зв`язку з проведенням судової експертизи.

ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженка м. Суми, зареєстрована в АДРЕСА_2 , проживаюча в АДРЕСА_1 , раніше не судима,

визнана винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 186 ч. 2 КК України, з призначенням покарання, з застосуванням ст. 69 КК України, у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців.

На підстав ст. 72 ч. 5 КК України, ОСОБА_13 зараховано у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 5 квітня 2016 року по 26 жовтня 2016 року включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Стягнуто з ОСОБА_13 на користь держави процесуальні витрати на суму 263,88 грн. у зв`язку з проведенням судової експертизи.

ВСТАНОВИЛА:
За вироком суду ОСОБА_12 , та ОСОБА_13 обвинувачені у вчиненні таких кримінальних правопорушень.

4 квітня 2016 року, близько 21 ї години, ОСОБА_12 та ОСОБА_13 знаходячись по вул. Баумана у м. Суми, помітили раніше незнайому їм ОСОБА_15 , яка пішки рухалася їм назустріч. Передбачаючи, що у ОСОБА_15 можуть бути цінні речі, у ОСОБА_12 та ОСОБА_13 виник спільний умисел на відкрите викрадення чужого майна.

Діючи за попередньою змовою між собою на відкрите викрадення чужого майна, усвідомлюючи протиправний характер своїх намірів щодо посягання на чужу власність та її вилучення, передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків у вигляді спричинення матеріальної шкоди власнику майна та бажаючи настання таких наслідків, тобто діючи умисно, з корисливих мотивів і з метою особистого збагачення, ОСОБА_12 , зрівнявшись з ОСОБА_15 навпроти буд. АДРЕСА_3 , прагнучи подолати супротив потерпілої, з метою полегшення досягнення мети у виді відкритого викрадення чужого майна ОСОБА_15 , кулаком лівої руки нанесла удар в область носа потерпілої, від чого та впала на спину.

Після цього ОСОБА_12 продовжила наносити ОСОБА_15 удари руками по різним частинам тіла, а ОСОБА_13 , розуміючи, що потерпіла не зможе чинити суттєвого опору, нагнулася над останньою та зняла з рук потерпілої дві золоті обручки вагою по 2 гр., вартістю по 1185 грн. 98 коп. кожна та годинник, який матеріальної цінності для потерпілої не має.

Далі ОСОБА_12 , продовжуючи реалізовувати свій злочинний намір, направлений на відкрите викрадення чужого майна, розуміючи, що ОСОБА_15 не зможе чинити суттєвого опору, відкрито заволоділа належними останній мобільним телефоном марки «Prestigio Mults Phone PAP5044DUO», вартістю 1733 грн. з сім картою оператора мобільного зв`язку «МТС», яка матеріальної цінності для потерпілої не має, з грошима на рахунку в сумі 3 грн. та сім картою оператора мобільного зв`язку «Астеліт», яка матеріальної цінності для потерпілої не має, з грошима на рахунку в сумі 20 грн.

Таким чином ОСОБА_13 та ОСОБА_12 заволоділи майном потерпілої ОСОБА_15 на загальну суму 4127,96 грн., яким в подальшому розпорядились на власний розсуд.

Крім того, 4 квітня 2016 року, близько 23 ї години 50 хвилин, ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , знаходячись біля приміщення ломбарду по вул. Іллінській, 7 в м. Суми, помітили раніше незнайому їм ОСОБА_16 , яка сиділа на лавці. Передбачаючи, що у ОСОБА_16 можуть бути цінні речі, у ОСОБА_12 та ОСОБА_13 виник спільний умисел на відкрите заволодіння належним останній майном.

Діючи за попередньою змовою між собою, направленою на відкрите викрадення чужого майна, усвідомлюючи протиправний характер своїх намірів щодо посягання на чужу власність та її вилучення, передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків у вигляді спричинення матеріальної шкоди власнику майна та бажаючи настання таких наслідків, тобто діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів і з метою особистого збагачення, ОСОБА_12 та ОСОБА_13 підійшли до ОСОБА_16 та почали з нею спілкуватися, після чого запропонували сходити до туалету до недобудованого будинку у вказаному сквері, на що остання погодилася.

Знаходячись на території недобудованого будинку, ОСОБА_13 , підійшла до ОСОБА_16 ззаду та, прагнучи подолати супротив останньої з метою полегшення відкритого викрадення майна ОСОБА_16 , лівою рукою нанесла удар по лівій тім`яній частині голові потерпілої ОСОБА_16 , від чого та впала на живіт.

Після цього ОСОБА_13 сіла на ОСОБА_16 зверху та пальцем лівої руки натиснула їй на шию, а ОСОБА_12 в цей час, розуміючи, що ОСОБА_16 не зможе чинити опору, нагнулася над останньою та пальцем правої руки також натиснула на шию потерпілої.

Погрожуючи застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілої ОСОБА_16 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 перевернули потерпілу на живіт та, тримаючи її, почали вимагати від неї передати їм золоті вироби.

В результаті дій ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , ОСОБА_16 , лежачи на животі, зняла із себе золоті сережки, вартістю 2371,96 грн. та передала їх ОСОБА_13 , золоті каблучки, вагою 3 гр. та 2,98 гр., вартістю відповідно 1778,97 грн. та 1767,11 грн. та передала їх ОСОБА_12 .

Після цього ОСОБА_12 , продовжуючи реалізовувати свій намір відкритого викрадення чужого майна, розуміючи, що потерпіла не зможе чинити суттєвого опору, зірвала з ОСОБА_16 золотий ланцюжок, вагою 12 гр. із золотою ладанкою, вагою 2 гр. вартістю відповідно 7115,88 грн. та 1185,98 грн. та із землі підняла та забрала належний ОСОБА_16 мобільний телефон марки «Samsung GTS 5660 (SEK)», вартістю 687 грн. з сім картою оператора мобільного зв`язку «МТС», яка матеріальної цінності для потерпілої не має, з грошима на рахунку в сумі 20 грн. та картою пам`яті «Мікро СД», об`ємом 1 Гб, яка матеріальної цінності для потерпілої не має.

Всього ОСОБА_13 та ОСОБА_12 відкрито заволоділи майном потерпілої ОСОБА_16 на загальну суму 14926,90 грн., яким у подальшому розпорядились на власний розсуд.

На вирок суду надійшли апеляційні скарги від прокурора у кримінальному провадженні та обвинувачених ОСОБА_12 , ОСОБА_13 .

Прокурор, не оспорюючи правильність висновків суду щодо доведеності вини ОСОБА_12 у вчиненому та кваліфікації її дій, просить вирок суду щодо ОСОБА_12 скасувати в частині призначення покарання. Прокурор вважає, що суд, в порушення закону України про кримінальну відповідальність,призначаючи відносно ОСОБА_12 покарання, безпідставного застосував ст. 69 КК України, у зв`язку з чим призначив ОСОБА_12 покарання, яке за своєю м`якість не відповідає ступеню тяжкості вчиненого ОСОБА_12 кримінального правопорушення та її особі.

Прокурор вважає, що суд першої інстанції не дотримався вимог ст. 65 КК України і при призначенні обвинуваченій ОСОБА_12 покарання, безпідставно взяв до уваги такі пом`якшуючі обставини, як наявність у неї захворювання легкої розумової відсталості, знаходження у неї на утримуванні матері пенсійного віку та брата інваліда.

Також прокурор зазначає, що суд також допустив істотне порушення вимог кримінального процесуального закону. На думку прокурора, суд, в порушення п. 2 ч. 4 ст. 374 КПК України, в резолютивній частині вироку невірно вказав по батькові ОСОБА_12 . Суд визнав винуватою у вчиненні кримінального правопорушення ОСОБА_12 , хоча провадження здійснювалось відносно ОСОБА_12 .

Прокурор, прохаючи скасувати вирок відносно обвинуваченої ОСОБА_12 , просить ухвалити новий вирок, яким відносно ОСОБА_12 призначити покарання за ст. 186 ч. 2 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців.

Обвинувачена ОСОБА_12 в своїй апеляційній скарзі порушила питання про скасування вироку суду у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та невідповідністю призначеного їй покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та її, як особі.

ОСОБА_12 , ставлячи питання про скасування вироку, просить направити справу на новий судовий розгляд в суді першої інстанції.

Обвинувачена ОСОБА_12 вважає, що суд не вірно кваліфікував її дії за ст. 186 ч. 2 КК України, оскільки у неї не було попередньої змови з ОСОБА_13 на відкрите викрадення чужого майна. Вказує, що заволодіння майном потерпілої ОСОБА_15 вони вчинили без попередньої змови між собою, під час сварки між ними, а до відкритого заволодіння майном потерпілої ОСОБА_16 вважає себе не причетною, оскільки ОСОБА_13 вчинила його самостійно тільки у присутності ОСОБА_12 .

За наведених обставин обвинувачена ОСОБА_12 вважає, що її дії мають бути перекваліфіковані на ст. 185 ч. 2 КК України.

В той же час, обвинувачена ОСОБА_12 в своїх запереченнях на апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні, в супереч вимогам викладеним у апеляційній скарзі, просить вирок суду щодо неї залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, вказуючи при цьому, що суд вірно встановив всі фактичні обставини вчиненого нею кримінального правопорушення, а при призначенні покарання суд обгрунтовано застосував ст. 69 КК України.

Обвинувачена ОСОБА_13 , не оспорюючи висновки суду щодо доведеності її вини у вчиненому та кваліфікації її дій, просить звільнити її від відбування призначеного судом покарання з випробування, застосувавши ст. 75 КК України.

Обвинувачена ОСОБА_13 вказує, що судом вірно були встановлені пом`якшуючі покарання обставини, але вона вважає за необхідне врахувати і те, що її неповнолітні діти залишилися на утримані з її свекрухою, яка має пенсійний вік, у зв`язку з чим її діти будуть позбавлені материнського піклування.

Заслухавши доповідь судді щодо суті вироку та поданих апеляційних скарг, думку прокурорів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 про підтримку апеляційної скарги прокурора у кримінальному провадженні та заперечення апеляційних скарг обвинувачених, думку захисника ОСОБА_9 , про підтримку апеляційної скарги обвинуваченої ОСОБА_13 та заперечення апеляційної скарги прокурора у кримінальному провадженні, думку захисника ОСОБА_11 про підтримку апеляційної скарги обвинуваченої ОСОБА_12 та заперечення апеляційної скарги прокурора у кримінальному провадженні, пояснення обвинувачених ОСОБА_12 та ОСОБА_13 про підтримку своїх апеляційних скарг та заперечення апеляційної скарги прокурора у кримінальному провадженні, дослідивши матеріали кримінального провадження, піддавши аналізу доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають.

Колегія суддів вважає, що суд, піддавши аналізу досліджені у судовому засіданні докази в їх сукупності, обгрунтовано дійшов до висновку про винуватість ОСОБА_12 та ОСОБА_13 у вчиненому та вірно кваліфікував їх дії за ст. 186 ч. 2 КК України.

До таких висновків суд дійшов на підставі пояснень у судовому засіданні обвинувачених ОСОБА_12 та ОСОБА_13 щодо обставин вчинення ними відкритого заволодіння майном потерпілих ОСОБА_15 та ОСОБА_16 .

В ході судового розгляду матеріалів обвинувачені ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , повністю визнаючи свою вину у відкритому заволодінні майном потерпілих ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , пояснили обставини вчиненого ними.

Пояснення обвинувачених ОСОБА_12 та ОСОБА_13 щодо мотивів та обставин вчинення ними відкритого заволодіння майном потерпілих ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , суд на законних підставах поклав в основу свого вироку, як докази в обгрунтування обвинувачення, оскільки ці докази знаходяться в логічному взаємозв`язку з іншими дослідженими судом доказами.

Так, пояснення обвинувачених ОСОБА_12 та ОСОБА_13 щодо фактичних обставин вчинення ними відкритого заволодіння майном потерпілих ОСОБА_15 та ОСОБА_16 знайшли своє підтвердження при дослідженні судом пояснень вказаних потерпілих, протоколів огляду місця події (а. п. 110 111; 112), протоколів слідчого експерименту (а. п. 169 175; 194; 195 198), висновків експерта ( а. п. 214 217; 219 223 ).

З протоколу огляду місця події ( а. п. 110 111 ) судом було встановлено, що обвинувачена ОСОБА_12 під час огляду приміщення ломбарду вказала на мобільний телефон, яким вона відкрито заволоділа у потерпілої ОСОБА_15 4 квітня 2016 року.

З протоколу огляду місця події (а. п. 112) судом було встановлено, що на місці здійснення відкритого заволодіння майном потерпілої ОСОБА_16 були виявлені належні ОСОБА_16 мобільний телефон, ключі, підвіску та ланцюжок з металу жовтого кольору.

З протоколів слідчих експериментів (а. п. 169 175; 194; 195 198) судом було встановлено, що в ході відтворення обстановки та обставин події обвинувачена ОСОБА_13 показала та пояснила де, коли і яким чином вона разом з ОСОБА_12 , попередньо домовившись між собою, відкрито, шляхом застосування насильства, що не є небезпечним для життя та здоров`я, заволодівали майном потерпілих ОСОБА_15 та ОСОБА_16 .

З висновків експерта (а. п. 214 217; 219 223) судом було встановлено, що вартість майна, що належить потерпілій ОСОБА_15 , яким відкрито, шляхом застосування насильства, що не є небезпечним для життя та здоров`я, заволоділи ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , становить 4104,96 грн., а вартість майна, що належить потерпілій ОСОБА_16 , яким відкрито, шляхом застосування насильства, що не є небезпечним для життя та здоров`я, заволоділи ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , становить 14906 грн.

З огляду на викладене колегія суддів знаходить безпідставними мотиви апеляційної скарги обвинуваченої ОСОБА_12 про те, що вона не причетна до відкритого викрадення майна потерпілих ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , оскільки тільки ОСОБА_13 відкрито заволодівала майном вказаних осіб, а вона лише таємно викрадала їх майно.

Вказані мотиви апеляційної скарги обвинуваченої ОСОБА_12 колегія суддів знаходить такими, що спрямовані ОСОБА_12 на пом`якшення її відповідальності, так як вказані мотиви спростовані судом вищенаведеними доказами.

До такого висновку колегія суддів приходить ще й з урахуванням того, що обвинувачена ОСОБА_12 в своїх запереченнях на апеляційну скаргу прокурора, в якій ставиться питання про призначення відносно неї більш суворого покарання, вказує, що суд законно визнав її винуватою у вчиненні відкритого заволодіння майном потерпілих ОСОБА_15 та ОСОБА_16 і, виходячи з того, що вона визнала вину у вчиненому, призначив їй справедливе покарання.

За наведених обставин колегія суддів не знаходить підстав для зміни вироку, шляхом перекваліфікації дій ОСОБА_12 з ст. 186 ч. 2 КК України на ст. 185 ч. 2 КК України та пом`якшення призначеного відносно ОСОБА_12 покарання у зв`язку з цим, а відповідно, не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги обвинуваченої ОСОБА_12 .

Колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційних вимог прокурора, оскільки вважає, що суд, вирішуючи питання про призначення відносно ОСОБА_12 покарання, дотримався вимог ст. 65 КК України, оскільки в повному обсязі врахував ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_12 кримінального правопорушення, її особу та обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання.

Колегія суддів вважає, що виходячи з ступеню тяжкості вчиненого ОСОБА_12 кримінального правопорушення та суспільно небезпечних наслідків, що настали від його вчинення, суд на законних підставах дійшов до висновку, що для виправлення ОСОБА_12 та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень відносно неї необхідно призначити покарання у виді позбавлення волі.

Разом з тим, колегія суддів погоджується з висновком суду, що відносно ОСОБА_12 необхідно призначити покарання у виді позбавлення волі нижче нижчої межі санкції встановленої ст. 186 ч. 2 КК України, з застосуванням ст. 69 КК України, оскільки відносно ОСОБА_12 мається ряд пом`якшуючих покарання обставин, що дають для цього підстави.

Судом було встановлено, що обвинувачена ОСОБА_12 має захворювання, проживає разом з матір`ю, яка має пенсійний вік, та братом інвалідом.

Колегія суддів вважає, що суд законно визнав вказані обставини такими, що пом`якшують ОСОБА_12 покарання та такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого нею кримінального правопорушення, та з урахуванням особи ОСОБА_12 дають підстави для призначення відносно неї покарання нижче нижчої межі санкції ст. 186 ч. 2 КК України, як закону України про кримінальну відповідальність, застосувавши ст. 69 КК України.

Призначене відносно обвинуваченої ОСОБА_12 покарання колегія суддів, виходячи з ступеню тяжкості вчиненого ОСОБА_12 кримінального правопорушення та її особи, знаходить є справедливим та таким, що буде сприяти виправленню ОСОБА_12 та попередженню вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

З огляду на викладене, колегія суддів знаходить необґрунтованими мотиви апеляційної скарги прокурора про незаконність призначення судом відносно ОСОБА_12 у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців, з застосуванням ст. 69 КК України.

Колегія суддів також знаходить необґрунтованими мотиви апеляційної скарги прокурора і про те, що суд ухвалив незаконний вирок відносно ОСОБА_12 , допустивши істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Те, що суд в резолютивній частині вироку допустив помилку при вказівці по батькові обвинуваченої ОСОБА_12 , не може вважатись істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, оскільки неправильність вказівки судом по батькові обвинуваченої ОСОБА_12 є очевидною опискою яка не впливає на законність вироку суду та може бути виправлена судом на підставі ст. 379 КПК України.

З огляду на викладене, колегія суддів, знаходячи апеляційні вимоги прокурора необґрунтованими, не вбачає підстав для їх задоволення.

Не може погодитись колегія суддів і з апеляційними вимогами обвинуваченої ОСОБА_13 про звільнення її від відбування призначеного судом покарання з випробуванням на протязі іспитового строку.

Колегія суддів вважає, що при вирішенні питання про призначення відносно обвинуваченої ОСОБА_13 покарання, у виконання вимог ст. 65 КК України, судом було враховано ступінь тяжкості вчиненого нею кримінального правопорушення, особу ОСОБА_13 та обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання.

Виходячи з ступеню тяжкості вчиненого ОСОБА_13 кримінального правопорушення яка обумовлена значимістю суспільно небезпечних наслідків що настали від його вчинення, як для суспільства в цілому, так і для потерпілих ОСОБА_15 та ОСОБА_16 зокрема, призначене відносно ОСОБА_13 покарання у виді позбавлення волі до відбуття реально, колегія суддів знаходить справедливим та співрозмірним ступеню вказаних наслідків.

На підставі викладеного та, враховуючи, що суд, встановивши відносно ОСОБА_13 ряд пом`якшуючих покарання обставин, що давали суду підстави для призначення ОСОБА_13 покарання нижче нижчої межі встановленої санкцією ст. 186 ч. 2 КК України, застосувавши ст. 69 КК України, колегія суддів не знаходить, передбачених ст. 75 КК України підстав, для звільнення обвинуваченої ОСОБА_13 від відбування нею призначеного судом покарання з випробуванням на протязі іспитового строку.

За наведених обставин, колегія суддів, знаходячи вирок суду законним, не вбачає підстав для його зміни та скасування, а відповідно, не вбачає підстав для задоволення апеляційних вимог прокурора та обвинувачених.

Керуючись ст. ст. 404; 405; 407; 418; 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:
Вирок Ковпаківського районного суду м. Суми, від 26 жовтня 2016 року, відносно ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , залишити без зміни, а апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні, обвинувачених ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , без задоволення.

На підставі ст. 72 ч. 5 КК України, зарахувати у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення, з розрахунку одному дню попереднього ув`язнення відповідає два дні позбавлення волі, ОСОБА_12 з 27 жовтня 2016 року по 7 лютого 2017 року включно, ОСОБА_13 з 27 жовтня 2016 року по 7 лютого 2017 року включно.

Ухвала набирає законної сили з часу її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ на протязі 3 х місяців з дня її проголошення, а засудженими ОСОБА_12 та ОСОБА_13 в цей же строк з часу отримання ними копій ухвали.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_4 ОСОБА_5