Ухвала іменем україни 30 березня 2017 року м. Київ
Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і
кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі ОСОБА_4 ,

розглянувши в судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000053, за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_5 на вирок Високопільського районного суду Херсонської області від 21 березня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Херсонської області від 30 травня 2016 року щодо

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт Велика Олександрівка Херсонської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,
який визнаний винуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 342 КК України, невинуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, та щодо якого на підставі ч. 1 ст. 5 КК України закрито у зв`язку з декриміналізацієюкримінальне провадження за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 364 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,
засудженого ОСОБА_5 ,

встановив:

у касаційній скарзі ОСОБА_5 стверджує про істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, допущеного при розгляді кримінального провадження щодо нього судами першої та апеляційної інстанцій, яке, на його думку, полягало в неналежному повідомлення потерпілого ОСОБА_7 про час та місце розгляду провадження, незабезпечення участі цього потерпілого у судових засіданнях, що позбавило права на змагальність сторін. Також засуджений указує на формальність розгляду провадження судом апеляційної інстанції, який за наявності підстав не закрив провадження за відсутністю в його діях складу злочину, передбаченого ч.2 ст. 342 КК України. Зазначає, що кримінальне провадження щодо нього розглянуто неповно, необ`єктивно, а висновки судів першої та апеляційної інстанцій у частині визнання його винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 342 КК України, не відповідають фактичним обставинам провадження. Просить судові рішення скасувати, а провадження за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 342 КК України, закрити.

Вироком Високопільського районного суду Херсонської області від 21 березня 2016 року, який залишений без зміни ухвалою Апеляційного суду Херсонської області від 30 травня 2016 року ОСОБА_5 , який не судимий,:
- визнано винуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 342 КК України, та засуджено до покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки, а відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України звільнено від призначеного покарання у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності;
- визнано невинуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, і виправдано за недоведеністю його участі у вчиненні даного кримінального правопорушення;
- на підставі ч. 1 ст. 5 КК України закрито у зв`язку з декриміналізацією кримінальне провадження за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 364 КК України.

Заслухавши доповідь судді, засудженого ОСОБА_5 , який наполягав на задоволенні його касаційної скарги, прокурора щодо необхідності залишення без зміни судових рішень, перевіривши матеріали провадження, доводи, наведені у касаційній скарзі, колегія суддів дійшла такого висновку.

За вироком суду ОСОБА_5 , працюючи відповідно до наказу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Херсонській області від 08 жовтня 2008 року № 149 о/с заступником начальника відділу - начальником слідчого відділення Великоолександрівського районного відділу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Херсонській області (далі- Великоолександрівського РВ УМВС України в Херсонській області), маючи спеціальне звання капітан міліції, будучи службовою особою державного озброєного органу виконавчої влади (правоохоронного органу), тобто представником влади, обвинувачувався у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 364, ч. 1 ст. 190 КК України, та засуджений за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 342 КК України, за таких обставин.
23 листопада 2010 року прокуратурою Великоолександрівського району за заявою ОСОБА_8 порушено кримінальну справу № 570069-10 за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 152 КК України, щодо ОСОБА_9 , яку направлено до слідчого відділення Великоолександрівського РВ УМВС України в Херсонській області для провадження досудового слідства та в цей же день була прийнята останнім до свого провадження. Того ж дня слідчим під час огляду автомобіль «Рено 25», 1987 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , було вилучено та поміщено на територію Великоолександрівського РВ УМВС України в Херсонській області. 25 листопада 2010 року вилучений автомобіль визнаний речовим доказом та долучений до матеріалів справи зазначеної кримінальної справи. ОСОБА_5 , достовірно знаючи про те, що вищезазначений автомобіль долучений до справи як речовий доказ і що кримінальна справа у відношенні сина власника автомобіля ОСОБА_9 перебуває в проваджені слідчого управління Міністерства внутрішніх справ України в Херсонській області, усвідомлюючи, що у зв`язку з цим він не має повноважень приймати рішення щодо повернення автомобіля, 01 лютого 2011 року, використовуючи свої владні повноваження, всупереч інтересам служби, умисно, з метою одержання будь-якої неправомірної вигоди для самого себе, шляхом обману, запропонував ОСОБА_10 передати йому грошову винагороду у розмірі 1500 доларів США за повернення належного йому вищезазначеного автомобіля.
18 лютого 2011 року близько 19:00 год., знаходячись у приміщенні лазні, розташованої у дворі будинку по АДРЕСА_3 , ОСОБА_10 передав ОСОБА_5 грошові кошти в розмірі 6000 грн.
ОСОБА_5 вийшов із приміщення лазні та попрямував до свого автомобіля, який перебував біля будинку, в якому проживав ОСОБА_10 . Вслід за ОСОБА_5 попрямували працівники відділу внутрішньої безпеки у Херсонській області СВБ ГУБОЗ України (даліпрацівники ВВБ) і поняті. Працівники ВВБ із метою запобігання можливості ОСОБА_5 покинути місце події, оскільки двигун його автомобіля був у ввімкненому стані, застосували фізичне затримання ОСОБА_5 взяли його за руки. Будучи викритим у вчинені протиправних дій та усвідомлюючи, що у разі проведення огляду місця події будуть отримані докази його неправомірних дій, ОСОБА_5 , умисно, з метою перешкоджання провести першочергові слідчі дії, вчинив опір працівникам правоохоронних органів, під час виконання ними службових обов`язків. Внаслідок здійснення ОСОБА_5 , під час затримання, пручання різких рухів тілом, при намаганні вирватись, ним ОСОБА_7 та ОСОБА_11 було заподіяно легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційних скарг.

ОСОБА_5 не оскаржується правильність закриття кримінального провадження щодо нього за ч. 1 ст. 364 КК Україниу зв`язку з декриміналізацією та мотиви і підстави виправдання за ч. 1 ст. 190 КК України.

За змістом касаційної скарги ОСОБА_5 фактично зазначає про неповноту та однобічність судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, що в силу вимог ст. 438 КПК України не є підставою для скасування чи зміни судового рішення судом касаційної інстанції.

При цьому твердження ОСОБА_5 про те, що його вина у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 342 КК України недоведена, а голослівними, а висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_5 у опорі працівникам правоохоронного органу під час виконання ними службових обов`язків відповідає фактичним обставинам справи, підтверджений дослідженими у судовому засіданні доказами, яким суд дав належну оцінку, і є обґрунтованим.
Так, винуватість ОСОБА_5 у вчиненні злочину, за який його засуджено, підтверджується показаннями потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , які детально повідомили про обставини вчинених ОСОБА_5 протиправних дій, свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , які були безпосередніми очевидцями подій та бачили, яким способом ОСОБА_5 чинив опір працівникам правоохоронного органу, даних висновків судово-медичних експертиз №363 від 07 квітня 2011 року та №281 від 30 березня 2011 року, згідно з якими ОСОБА_11 та відповідно ОСОБА_7 були заподіяні легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

При цьому судами першої та апеляційної інстанції ретельно перевірялись доводи сторони захисту про відсутність в діях ОСОБА_5 складу злочину, передбаченого ч.2 ст. 342 КК України, і вони визнані необґрунтованими, а в касаційній скарзі не наведено аргументів, які б спростовували висновки судів про відсутність підстав для закриття кримінального провадження в цій частині.

Перевіркою матеріалів провадження не встановлено таких порушень вимог кримінального процесуального закону, які б були безумовною підставою для скасування оскаржуваного судового рішення.

Кримінальне провадження щодо ОСОБА_5 розглянуто відповідно до кримінального процесуального закону із дотриманням загальних засад кримінального провадження, у тому числі змагальності сторін, а судові рішення є законними та справедливими.
При цьому ухвала суду апеляційної інстанції відповідає вимогам ст.419 КПК України, оскільки в ній, окрім іншого, зазначені та належним чином мотивовані підстави, з яких апеляційні скарги учасників процесу визнані необґрунтованими.

Одночасно є надуманими твердження ОСОБА_5 про неналежне повідомлення потерпілого ОСОБА_7 про час та місце розгляду провадження судами першої та апеляційної інстанції. З матеріалів провадження вбачається, що відповідні повідомлення направлялися потерпілому, проте не були ним отримані у зв`язку з відсутністю за місцем проживання. Одночасно місцевий суд правильно визнав недопустимими доказами показання потерпілого ОСОБА_7 , надані на досудовому слідстві, як такі, що не надавались суду безпосередньо.

Істотних порушень, які б були безумовними підставами для скасування оскаржуваних судових рішень щодо ОСОБА_5 у касаційній скарзі не наведено.

З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що відсутні підстави для задоволення касаційної скарги засудженого.

Керуючись статтями 433, 434, 436 КПК України,

постановив:

вирок Високопільського районного суду Херсонської області від 21 березня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Херсонської області від 30 травня 2016 року щодо ОСОБА_5 залишити без зміни, а касаційну скаргу засудженого без задоволення.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

С у д д і:

_____________________ _____________________ ____________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3