Справа № 745/586/14-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/795/25/2017
Категорія - ч. 1 ст. 187 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
03 лютого 2017 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернігівської області в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5 .

З участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_6

захисників адвокатів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9

обвинуваченого ОСОБА_10

потерпілих ОСОБА_11 , ОСОБА_12

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові матеріали кримінального провадження, внесеного 7 травня 2014 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000103 , за апеляційними скаргами захисника - адвоката ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 , прокурора Сосницького району ОСОБА_13 та обвинуваченого ОСОБА_10 на вирок Менського районного суду Чернігівської області від 15 липня 2015 року щодо

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженець с. Киріївка Сосницького району Чернігівської області, з вищою освітою, одруженого, який має на утриманні неповнолітню дитину, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України раніше не судимого,

який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 187, ч. 1 ст. 345 КК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Менського районного суду Чернігівської області від 15 липня 2015 року ОСОБА_10 визнаний винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 187 та ч. 1 ст. 345 КК України, і йому призначено покарання:

- за ч. 1 ст. 187 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 роки;

- за ч. 1 ст. 345 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 роки.

На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно ОСОБА_10 призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

Стягнуто із ОСОБА_10 на користь потерпілого ОСОБА_11 4000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Не погоджуючись з вироком суду були подані апеляційній скарги, в яких:

- адвокат ОСОБА_9 просить вирок суду скасувати, а кримінальне провадження закрити за відсутністю в діях його підзахисного складу кримінального правопорушення. В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає про істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, те, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, не підтверджуються дослідженими під час судового розгляду доказами, а базуються лише на припущеннях, містять істотні суперечності. Вважає, що критична оцінка судом показань свідків-очевидців ОСОБА_14 та ОСОБА_15 є безпідставною. Вказує на те, що негайної вимоги передати майно не було, а тому такі дії не можна кваліфікувати як розбій, також, на його думку, стороною обвинувачення не було надано належних доказів вчинення підзахисним вказаного кримінального правопорушення. Дії потерпілого ОСОБА_11 під час конфлікту вважає неправомірними з огляду на протокол огляду транспортного засобу від 16 травня 2016 року та показання свідків ОСОБА_16 та ОСОБА_17 . Крім того, зазначає, що показання потерпілого, щодо наявності у ОСОБА_10 пістолета постійно змінювались. Посилаючись на вказані докази вважає, що ними також спростовується протокол огляду місця події від 10 травня 2014 року, в якому вказано про відсутність механічних ушкоджень на автомобілі Фольксваген Пасат. Також, вважає, що судом необґрунтовано взято до уваги протокол слідчого експерименту від 8 липня 2014 року, який проведений слідчим для спростування показань його підзахисного про розбиття фар. Стосовно кваліфікації дій підзахисного за ст. 345 ч. 1 КК України вважає, що суд дав невірну оцінку показанням потерпілого ОСОБА_18 та ОСОБА_19 , які до того ж є зацікавленими особами. Не надав уваги показанням свідка ОСОБА_20 , яка вказала, що добре знає потерпілого ОСОБА_21 , але його не було під час проведення в їх помешканні слідчих дій. На його думку, доказами по справі також не доведено про участь потерпілого у обшуках, які проводилися за місцем мешкання обвинуваченого. Крім того зазначає, що показання свідків ОСОБА_22 , ОСОБА_23 та ОСОБА_24 мали б бути визнані судом недопустимими доказами, оскільки вказані свідки не були відкриті стороні захисту.

- прокурор Сосницького району ОСОБА_13 , не оскаржуючи доведеність вини та кваліфікації дій обвинуваченого, просить вирок суду скасувати у зв`язку з неправильним застосуванням закону про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання тяжкості скоєного злочину та особі засудженого внаслідок його м`якості, ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_10 більш суворе покарання. Посилається на наявність обтяжуючої обставини вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння та відсутність пом`якшуючих обставин, особисте відношення обвинуваченого до скоєного, який намагався ввести суд в оману, даючи показання, які спростовувалися показаннями свідків, письмовими доказами, не вибачився перед потерпілими, не відшкодував заподіяні збитки. Крім того, вважає, що призначена міра покарання свідчить про те, що суд фактично не врахував позицію потерпілих, які просили призначити максимальне покарання за скоєні злочини.

- обвинувачений ОСОБА_10 , посилаючись на доводи аналогічні викладеним в апеляційній скарзі його захисника, просить скасувати вирок суду та закрити кримінальне провадження за відсутністю в його діях складу кримінальних правопорушень. Також, посилається на істотне порушення вимог закону зазначає, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам, не підтверджуються дослідженими доказами, а базуються лише на припущеннях, містять істотні суперечності, а показання потерпілих є такими, що спотворюють фактичні обставини справи.

Як встановив суд першої інстанції, 4 травня 2014 року близько 20 години 30 хвилин, на автодорозі «Сосниця Короп», в районі мосту через річку Убідь, на відстані 200 м. від будинку АДРЕСА_2 , обвинувачений ОСОБА_10 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, використовуючи предмет, схожий на пістолет, погрожуючи вбивством, вимагав від потерпілого ОСОБА_11 негайно передати йому 20 голів домашньої птиці курей бройлерів вартістю 35 грн. за одну голову на суму 700 грн., яких потерпілий ОСОБА_11 перевозив автомобілем ВАЗ 21063 днз. НОМЕР_1 з смт. Березна Менського району Чернігівської області до смт. Короп Чернігівської області .

10 травня 2014 року, продовжуючи свою злочинну діяльність, близько 21 години, обвинувачений ОСОБА_10 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходився в приміщенні квартири АДРЕСА_3 , де мешкає потерпілий ОСОБА_18 , який працює слідчим слідчого відділення Сосницького РВ УМВС України в Чернігівській області. При цьому, у зв`язку з виконанням потерпілим службових обов`язків, здійснював погрози потерпілому ОСОБА_18 та членам його родини дружині ОСОБА_19 та малолітній доньці ОСОБА_25 , про застосування насильства, шляхом завдання тілесних ушкоджень з використанням для цього бейсбольної бити, вимагаючи від потерпілого ОСОБА_18 припинити виконання службових обов`язків на території Сосницького району Чернігівської області, оскільки потерпілий приймав участь в проведенні обшуку за місцем проживання обвинуваченого ОСОБА_10 .

Заслухавши доповідача, обвинуваченого ОСОБА_10 та його захисників, які підтримали подані апеляційні скарги обвинуваченого та захисника і заперечували проти задоволення скарги сторони обвинувачення, думку прокурора, який заперечував проти задоволення поданих обвинуваченим та його захисником апеляційних скарг та просив задовольнити апеляційну скаргу прокурора Сосницького району ОСОБА_13 , дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, допитавши потерпілих та свідків, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Розглянувши кримінальне провадження в межах поданих апеляційних скарг встановлено, що суд першої інстанції з достатньою повнотою, в межах визначеного судом обсягу, об`єктивно дослідивши обставини вчинення обвинуваченим кримінальних правопорушень, дав їм правильну юридичну оцінку, в тому числі стосовно кваліфікації дій ОСОБА_10 .

Під час розгляду кримінального провадження судом першої інстанції були перевірені доводи обвинуваченого ОСОБА_10 та його захисників про відсутність належних та допустимих доказів його вини у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень. Не погодившись з ними, суд навів відповідні докази та висновки щодо їх спростування. Такі доводи обвинуваченого та його захисника не знайшли підтвердження і при розгляді кримінального провадження в суді апеляційної інстанції. Обвинувачення, визнане судом доведеним про фактичні обставини справи, суд першої інстанції обґрунтував сукупністю належних та допустимих доказів, що чітко вбачається зі змісту мотивувальної частини оскаржуваного вироку.

Зокрема, версія обвинуваченого та його захисників щодо відсутності умислу та непричетності до нападу на потерпілого ОСОБА_11 з метою заволодіння майном, поєднаного з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), - ґрунтується лише на суб`єктивних твердженнях ОСОБА_10 про незгоду з кваліфікацією його дій та невинуватість, які спростовуються об`єктивно встановленими фактичними даними, які суд першої інстанції, з дотриманням загальних засад кримінального провадження, визначених у главі 2 КПК України, безпосередньо, неупереджено дослідив в судовому засіданні та обґрунтовано послався на них у мотивувальній частині вироку, як на докази доведеності вини ОСОБА_10 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.187 КК України.

Як вбачається з відомостей, що є наявними в матеріалах кримінального та судового провадження, ОСОБА_10 під час судового розгляду в суді першої інстанції не оспорював своєї присутності на місці події, а при апеляційному розгляді він пояснював, що 04 травня 2014 року близько 20-ї години він дійсно був за кермом автомобіля Фольксваген - Пасат білого кольору, а разом з ним був працівник СТО на ім`я ОСОБА_26 . Йому назустріч на автодорозі Сосниця-Короп виїхав автомобіль ВАЗ 21063 синього кольору, який порушив правила дорожнього руху, не увімкнувши показчика повороту, не надавши переваги у русі на перехресті, таким чином створивши аварійну ситуацію. Така поведінка обурила його і він вирішив наздогнати цей автомобіль та вказати водію на те, що в його авто не працюють показчики лівого повороту та застерегти від порушень Правил дорожнього руху в майбутньому. Розвернувши своє авто, він поїхав в протилежну сторону, ніж він планував, а водій вказаного транспортного засобу почав тікати, маневруючи при цьому, не даючи себе обігнати. Проїхавши приблизно півтора кілометри, він наздогнав цей автомобіль, виїхав попереду, махнув рукою, на що водій зреагував та зупинився на узбіччі. Підійшовши до водійських дверей попитав у водія, чому той так погано їздить на дорозі, після чого останній запропонував поспілкуватися. Він став чекати водія, який вийшов зі свого авто знервований, взявши з машини якийсь предмет схожий на біту, або арматуру, довжиною 50-60 см. і побіг в напрямку його, ОСОБА_10 , після чого лівою рукою розбив фару на його автомобілі і замахнувся на його, але він спритно ухилився від удару.

В подальшому він попитав у цього чоловіка, як той буде відшкодовувати вартість фари, а в цей момент з автомобіля вийшла дружина останнього і повідомила, що вже зателефонувала своєму куму, який мешкає в смт. Сосниця і на їх вже чекають для того, щоб обумовити варіанти розрахунку за зіпсовану фару. Під час, коли він перебував біля свого авто, то тримав у руках мобільний телефон. Водій автомобіля ВАЗ сів до себе, а він до свого автомобіля і поїхали в запропоноване місце до зупинки «Дачна». При зустрічі, ОСОБА_27 , якого він знав, сказав, що ніхто гроші давати йому, ОСОБА_10 , не буде і запропонували зателефонувати міліції. Пізніше, водій автомобіля ВАЗ та свідок ОСОБА_27 пропонували 20 курей за розбиту фару, але і на цьому варіанті не зупинилися, домовившись, що наступного дня він приїде до ОСОБА_27 і вони разом обумовлять процедуру перерахування коштів.

Разом з цим, апеляційні доводи та твердження обвинуваченого, що заперечував факт погрози потерпілому застосувати насильство небезпечне для життя чи здоров`я у випадку відмови передати належне йому майно об`єктивно спростовується низкою доказів, на які суд обґрунтовано послався у вироку.

Такі висновки суду ґрунтуються на безпосередньому дослідженні доказів сторін під час судового розгляду, а саме на показаннях потерпілого ОСОБА_11 , який в судовому засіданні апеляційного суду пояснював, що 04 травня 2014 року, приблизно о 20 год. він та його дружина поверталися з смт. Березна Менського району Чернігівської області в м. Короп. Проїзджаючи смт. Сосниця транзитом по окружній дорозі, на дорозі через міст р. Убідь, помітив, що його обганяє автомобіль білого кольору, та почав «прижимати» до узбіччя. Подумавши, що його зупиняє водій авто для того, що б купити курчат, яких він перевозив у причепі та не очікуючи нічого недоброго, він вийшов з авто, до нього підійшов обвинувачений, і направивши йому в живіт пістолет, сказав: «Ну що, як будемо вирішувати справу по хорошому чи по поганому, чи тебе прямо тут положить?». Коли обвинувачений притулив ствол пістолета до його тіла, він відчув холодний метал, і зрозумів, що ситуація досить серйозна. Також обвинувачений наголосив на тому, що він самий головний в смт. Сосниці, тому він, ОСОБА_11 , зобов`язаний платити обвинуваченому, віддавши на місці 20 курчат бройлерів, крім того, наголосив на тому, що він «топче» його землю і має розраховуватись з обвинуваченим за це. Він порадив своїй дружині зателефонувати куму, який був мешканцем смт. Сосниця Чернігівської області. Розуміючи серйозність ситуації, намагався якимось чином звернути увагу інших людей до ситуації, яка склалась з обвинуваченим. Під час намагання залагодити ситуацію, бачив, що на передньому сидіння авто обвинуваченого сидів якийсь чоловік, обвинувачений, на його думку, був в стані алкогольного сп`яніння, він відчував запах алкоголю. Аби зарадити намірам обвинуваченого, який з пістолетом йому погрожував, він запропонував поїхати на зустріч з кумом до зупинки «Дачна», де мали вирішити питання розрахунків з обвинуваченим. Реально оцінюючи небезпеку, він чітко розумів, що в руках обвинуваченого знаходилася зброя. Обвинувачений погодився і поїхав попереду, а приїхавши на місце, зустрілись з ОСОБА_27 та двома іншими чоловіками, при цьому обвинувачений продовжував погрози та вимагання від його, ОСОБА_11 , розрахунку за те, що він з товаром їздить через смт. Сосниця Чернігівської області. Почувши від ОСОБА_27 категоричну відмову у здійсненні розрахунків, обвинувачений сів до машини та поїхав геть.

Крім того, показаннями допитаної в судовому засіданні апеляційного суду свідка ОСОБА_28 , з яких вбачається, що 04 травня 2014 року вони з чоловіком їхали з смт. Березна та везли додому бройлерів. На виїзді з смт. Сосниця в напрямку м. Короп, на мосту їхній автомобіль підрізав білий автомобіль і перекрив їм дорогу для руху. З цього автомобіля вийшов чоловік - обвинувачений ОСОБА_10 і підійшов до їх автомобіля. Її чоловік також вийшов з автомобіля. Обвинувачений запитав, що везе її чоловік і в цей же час дістав пістолет чорного кольору і приставив до живота. Потім обвинувачений сказав, що є « головним » в смт. Сосниця, і тому вони повинні йому заплатити за те, що проїжджають через смт. Сосниця. Вона дуже злякалась і зателефонувала своєму брату ОСОБА_27 , який проживає в смт. Сосниця, розповіла, що з ними сталось і попросила про допомогу. Коли обвинувачений з її чоловіком пішли до причепа подивитись бройлерів, вона вийшла з автомобіля і почула, як обвинувачений вимагає віддати йому 20 бройлерів і в цей час обвинувачений їй наказав, щоб вона повернулась до автомобіля, що вони самі розберуться по чоловічому. Обвинувачений поїхав попереду, а вони їхали за ним до зупинки «Дачна». По дорозі чоловік їй сказав, що не має наміру віддавати обвинуваченому бройлерів. Коли приїхали на зупинку «Дачна», побачили, що, приїхав ОСОБА_27 зі своїм друзями і вони разом з чоловіком та обвинуваченим відійшли в сторону розмовляти. Обвинувачений вів себе дуже агресивно та зухвало. Потім обвинувачений сів до свого автомобіля і поїхав, а вони чекали працівників міліції. Коли приїхали працівники міліції, її чоловік написав заяву та розповів все, що з ними сталось.

Свідок ОСОБА_27 під час апеляційного розгляду пояснив, що 04 травня 2014 року близько 20.00 год. йому зателефонувала його сестра - ОСОБА_29 , яка була дуже схвильована та повідомила, що вони на мосту на виїзді з смт. Сосниця і що в них якийсь чоловік з пістолетом вимагає бройлерів. Він забрав своїх друзів і поїхали на те місце, що вказала його сестра. Коли під`їжджали, він побачив, що біля них стоїть машина обвинуваченого ОСОБА_10 . Разом з обвинуваченим вони відійшли в сторону порозмовляти, а під час цієї розмови ОСОБА_10 сказав, що люди їдуть по дорозі, а тому повинні платити за це. Після цього, продовжуючи погрози, обвинувачений сів у свій автомобіль та поїхав. Під час розмови він чув запах алкоголю від обвинуваченого, та й його поведінка свідчила про те, що він був у стані алкогольного сп`яніння. Свідок бачив, що автомобілі як обвинуваченого, так і ОСОБА_11 не мали виражених механічних пошкоджень.

Свідок ОСОБА_30 в суді першої інстанції пояснив, що 04 травня 2014 року, у вечірній час, до нього заїхав ОСОБА_27 і повідомив, що на його кума напали невідомі та погрожують пістолетом та попросив з ним туди поїхати. Коли вони під`їхали до зупинки «Дачна», там було два автомобілі обвинуваченого ОСОБА_10 та потерпілого ОСОБА_11 . ОСОБА_27 пішов поговорити з обвинуваченим, а через деякий час останній сів до свого автомобіля і поїхав, а вони залишились чекати працівників міліції. При розмові з ОСОБА_11 йому стало відомо, що обвинувачений ОСОБА_10 на мосту погрожував пістолетом і вимагав бройлерів за проїзд по території району. Із зовнішнього вигляду обвинуваченого він зрозумів, що ОСОБА_10 перебував в стані алкогольного сп`яніння.

Даними протоколу пред`явлення особи для впізнання від 12 травня 2014 року підтверджується, що свідок ОСОБА_29 впізнала ОСОБА_10 , як особу яка вимагала від чоловіка курей, погрожуючи предметом, схожим на пістолет.

Крім того, даними протоколу пред`явлення особи для впізнання від 12 травня 2014 року підтверджується, що потерпілий ОСОБА_11 впізнав ОСОБА_10 , як особу, яка вимагала у нього негайної передачі курей, погрожуючи при цьому предметом, схожим на пістолет.

Відповідно до даних протоколу слідчого експерименту від 23 червня 2014 року, згідно яких свідок ОСОБА_29 детально описала, як обвинувачений ОСОБА_10 зупинив авто в якому рухались вони з ОСОБА_11 та погрожуючи предметом, схожим на пістолет, вимагав передати йому майно потерпілого, а саме птицю в кількості 20 голів.

Згідно даних протоколу слідчого експерименту від 29 травня 2014 року потерпілий ОСОБА_11 детально розповів та показав, як обвинувачений ОСОБА_10 зупинив авто, в якому рухались вони з ОСОБА_29 та погрожуючи предметом, схожим на пістолет, притуливши його до живота, вимагав на місці передати йому майно, а саме, птицю в кількості 20 голів. Але потерпілий намагаючись залагодити конфлікт запропонував проїхати на зустріч з жителем смт. Сосниця ОСОБА_27 , куди вони і направились.

Достовірність та об`єктивність загальної сукупності наведених у вироку суду першої інстанції доказів не викликають сумнівів, оскільки вони отримані без порушень кримінального процесуального закону, узгоджуються один з одним, належність та допустимість яких, обґрунтовано визнана судом.

Оцінюючи всю сукупність досліджених доказів суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність обставин, які ставлять під сумнів показання потерпілого, який на всіх стадіях процесу надавав однакові за змістом пояснення, що узгоджуються з низкою інших доказів, оскільки вони є логічними та послідовними. Суд першої інстанції, ставлячись критично до версії обвинуваченого про відсутність погроз, взяв до уваги об`єктивно встановлені дані щодо поведінки самого обвинуваченого під час вчинення ним інкримінованого злочину.

Не погоджуючись з апеляційними доводами та твердженнями сторони захисту стосовно кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 1 ст. 187 КК України, колегія суддів, беручи до уваги роз`яснення, що містяться Постанові Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про злочини проти власності» № 10, від 06 листопада 2009 року, виходить з того, що психічне насильство при розбої полягає в погрозі негайно застосувати фізичне насильство, небезпечне для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (погроза вбити, заподіяти тяжке або середньої тяжкості тілесне ушкодження, легке тілесне ушкодження з розладом здоров`я або втратою працездатності). Погроза має місце тоді, коли винна особа, висловлюючи в будь-який формі (словами, жестами, демонстрацією зброї тощо), бажає, щоб у потерпілого склалося враження, що, якщо він протидіятиме нападаючому або не виконає його вимог, ця погроза буде реалізована, а у потерпілого ОСОБА_11 дійсно таке враження склалося внаслідок обстановки посягання, за якої йому погрожували із застосуванням пістолету та з огляду на те, що в автомобілі обвинуваченого ще знаходився чоловік. Таким чином, головним критерієм реальності погрози при розбої є суб`єктивне сприйняття її потерпілим. Для кваліфікації діяння за ст. 187 КК України не має значення, чи мав винний намір приводити погрозу насильством, небезпечним для життя або здоров`я, до виконання і чи заволодів майном потерпілого в подальшому чи ні. Розбій вважається закінченим з моменту нападу, поєднаного із застосуванням насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, або з погрозою застосування такого насильства, незалежно від того, заволоділа винна особа майном потерпілого чи ні.

Сприйняття погроз ОСОБА_10 потерпілим ОСОБА_11 , на думку колегії суддів, підтверджується, крім іншого, діями свідка ОСОБА_29 , яка також сприймала погрози її чоловікові, як реальні, негайно зателефонувала ОСОБА_27 , повідомивши про обставини нападу на них та в подальшому було викликано працівників міліції.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов вмотивованого та обґрунтованого висновку що ОСОБА_10 вчинив розбій, реалізуючи умисел, спрямований на вчинення нападу з метою заволодіння майном ОСОБА_11 , з використанням зброї, тобто поєднаний з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя чи здоров`я потерпілого. Обвинувачений не заволодів майном потерпілого (бройлерами) безпосередньо під час нападу, з огляду на прохання останнього домовитися про розрахунок.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про те , що суд першої інстанції обґрунтовано визнав ці дані належними та допустимими доказами, вмотивувавши у вироку свої висновки щодо їх об`єктивної оцінки. Внаслідок чого, апеляційні доводи обвинуваченого та його захисника про непричетність до вчинення злочину, що йому інкримінується, належить вважати необґрунтованими та таким що не спростовують правильність висновків суду щодо доведення винуватості ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.187 КК України.

Версія обвинуваченого про те, що він сам є потерпілим від нібито скоєння стосовно нього хуліганських дій з боку потерпілого ОСОБА_11 спростовується тим, що кримінальне провадження за зверненням ОСОБА_10 було закрито 9 липня 2014 року у зв`язку з відсутністю події кримінального правопорушення і було предметом оскарження до місцевого та апеляційного суду і дана постанова щодо закриття кримінального провадження на цей час є чинною.

Крім того, доводи апеляційних скарг сторони захисту про розбиття ОСОБА_11 фари автомобіля обвинуваченого, що, на їх думку, підтверджується протоколом огляду транспортного засобу від 16 травня 2014 оку, протоколом огляду місця події від 16 травня 2014 року, показаннями свідка ОСОБА_31 власника автомобіля та показаннями свідка ОСОБА_17 ( понятого при огляді автомобіля 10 травня 2014 року ), то колегія суддів вважає їх необґрунтованими з огляду на вище викладене, та, крім іншого, спростовується показаннями свідка ОСОБА_32 , який в судовому засіданні суду першої інстанції пояснив, що 4 травня 2014 року у вечірній час, він перебував у групі швидкого реагування Сосницького РВ УМВС України в Чернігівській області та прибув на місце пригоди. Через деякий час був зупинений автомобіль, на якому раніше перебував ОСОБА_10 , однак керував ним не обвинувачений, а інший чоловік. На зовнішній стан автомобіля та наявність на ньому пошкоджень він не звертав уваги, але світові прибори були в робочому стані.

Показання свідка ОСОБА_32 щодо роботи світлових приборів автомобіля «Фольксваген Пасат», тобто цілісності фари вказаного автомобіля колегія суддів вважає достовірними з огляду на те, що з часу конфлікту пройшов дуже короткий проміжок часу, і як пояснював свідок ОСОБА_16 , він забрав автомобіль у ОСОБА_10 у вечірній час, тобто, на непрацюючий світовий прибор автомобіля у вечірній час працівниками правоохоронних органів було б звернуто увагу. Крім того, місцевим судом обґрунтовано було дано критичну оцінку показанням свідка ОСОБА_17 щодо відсутності скла у фарі автомобіля Фольксваген Пасат білого кольору, який він в присутності інших осіб оглядав, оскільки згідно протоколу огляду місця події від 10 травня 2014 року вказаний автомобіль не має будь яких ушкоджень і понятий ОСОБА_17 підписався під вказаною фразою і не мав зауважень на хід проведення слідчої дії або змісту тексту протоколу.

Посилання адвоката ОСОБА_9 на пояснення свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_33 , як на доказ висловленої ОСОБА_10 версії щодо хуліганських дій з боку ОСОБА_11 колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки, як вірно зазначено місцевим судом є нелогічними, не узгоджуються з комплексом доказів зібраних по справі та дані обставини, як раніше зазначалося були предметом перевірки іншого кримінального провадження за зверненням ОСОБА_10 , яке було закрито.

Поведінка вказаних свідків, на думку колегії суддів, не може свідчити про протиправну поведінку по відношенню до ОСОБА_10 з боку потерпілого, оскільки, як пояснив знайомий обвинуваченого - свідок ОСОБА_34 під час конфлікту сидів в автомобілі ОСОБА_10 і курив, ніяких дій не вчиняв, як пояснив, напевно злякався.

Порівнюючи поведінку безпосередніх свідків конфлікту, а саме, дружини потерпілого, яка намагалася втрутитися та вплинути на конфліктну ситуацію і її дії в подальшому призвели до виклику ОСОБА_27 працівників міліції, з діями ОСОБА_14 та ОСОБА_33 , які взагалі ніяким чином не намагалися допомогти ОСОБА_10 під час наче б то нападу на останнього чоловіка з палицею, колегія суддів критично відноситься до показань свідків захисту та погоджується з висновками місцевого суду щодо неврахування показань вказаних свідків захисту.

Доводи адвоката ОСОБА_9 , наведені в апеляційній скарзі, що потерпілий та його дружина спочатку не говорили працівникам міліції про пістолет і ця версія з`явилася пізніше, оскільки ОСОБА_10 ніхто не шукав, не зупиняв, хоча останній їздив по селищу і відсутність пістолету підтверджується доказами по справі, колегія суддів вважає такими, що не заслуговують на уваги з огляду на наступне.

Потерпілий ОСОБА_11 4 травня 2014 року звернувся з заявою до правоохоронних органів і повідомив, що на нього було здійснено саме озброєний напад, однак в ЄРДР дані були внесено лише 7 травня 2014 року, з клопотанням про проведення обшуків слідчий звернувся до суду 8 травня 2014 року і обшуки за місцем реєстрації ОСОБА_10 та за місцем його мешкання саме з метою виявлення пістолета марки «Макаров» були проведені 10 травня. В подальшому, під час досудового розслідування та судового розгляду, також вказував, що у ОСОБА_10 був пістолет, конкретизуючи його ознаки.

Посилання в апеляційній скарзі сторони захисту на необґрунтоване врахування протоколу слідчого експерименту від 8 липня 2014 року, який проведений слідчим, оскільки слідчий не є спеціалістом в такій галузі і він не може робити висновки по проведеним дослідженням і даний доказ є неналежним, колегія суддів визнає їх безпідставними з огляду на те, що дійсно, 8 липня 2014 року слідчий за участі понятих проводив слідчий експеримент, яким спростував версію обвинуваченого про розбиття фари автомобіля, уламки якої були вилучено під час огляду місця події 16 травня 2014 року (за заявою ОСОБА_10 ), однак захисником не наведено, які норми КПК України було порушено слідчим, крім того, вказаний доказ враховувався лише в сукупності з іншими доказами по справі і сумнівів його достовірності суду надано не було, як і доказів, що для його проведення потрібні якісь спеціальні знання.

Щодо посилання обвинуваченого ОСОБА_10 про накладення дисциплінарного стягнення в зв`язку з проведенням вказаної слідчої дії слід зазначити, що слідчого ОСОБА_35 було дійсно притягнуто до дисциплінарної відповідальності, але за порушення, допущені при внесенні відомостей до ЄРДР, а не за проведення слідчого експерименту.

Отже, твердження апелянтів про суперечливість та відсутність достовірних доказів на підтвердження вини ОСОБА_10 у інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, передбаченому ч. 1 ст. 187 КК України мають необґрунтований та безпідставний характер, пов`язаний з обраним способом захисту.

По обвинуваченню ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. ст. 345 КК України останній у судовому засіданні апеляційного суду дав пояснення, що 10 травня 2014 року близько 22 год. він прибув до помешкання, де мешкає потерпілий ОСОБА_18 з метою познайомитися та запропонувати побудувати пісочницю дитячу для їх дітей, так як знав, що у потерпілого теж є маленька дитина. Розмовляли як краще її побудувати, так мають будувати її для двох будинків. Домовилися поїхати та придбати все для будівництва. Він вживав спиртні напої разом з потерпілим, дружина потерпілого вкладала малолітню дитину спати. Потім з`ясувалося, що обоє знають ОСОБА_36 і пішли до нього, хотіли запросити за стіл, але він відмовився. Ніяких погроз він ОСОБА_12 не висловлював. Пам`ятає, як ОСОБА_12 переривав розмову з ним для того, щоб поспілкуватися з дружиною. Вважає, що потерпілий написав рапорт з інформацією проти нього, ОСОБА_10 тому, що у обвинуваченого були конфлікти з керівництвом районного відділу міліції.

Незважаючи на невизнання обвинуваченим вини у пред`явленому обвинуваченні за ч. 1 ст. 345 КК України колегія суддів приходить до висновку, що визнаючи ОСОБА_10 винним у погрозі насильством щодо працівника правоохоронного органу та щодо його близьких родичів у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків, місцевий суд навів у вироку переконливі судження на обґрунтування цього висновку.

Зокрема, суд поклав у основу вироку показання потерпілого ОСОБА_18 який як в суді першої інстанції, так і в суді апеляційної інстанції пояснив, що 10 травня 2014 року приймав участь у проведенні слідчої дії обшуку у матері обвинуваченого в якості стажера слідчого, в складі слідчо-оперативної групи. В будинку матері обвинуваченого ОСОБА_10 ним було виявлено зброю рушницю. Після закінчення обшуку за адресою, де проживає мати обвинуваченого, він разом з іншими працівниками міліції поїхав в будинок, де мешкає обвинувачений, та приєдналися до іншої слідчо-оперативної групи, яка займалася обшуком. Мета проведення обшуку - виявлення вогнепальної зброї. Під час обшуку обвинувачений перебував разом з дружиною в будинку. Після закінчення роботи, повернувся додому, де він мешкає з родиною. Приблизно о 22 годині його з дому покликали невідомі вийти на вулицю. Коли він вийшов, то побачив біля під`їзду невідомих йому осіб, які тримали в руках дерев`яні бити. Серед невідомих осіб був обвинувачений ОСОБА_10 , якого потерпілий впізнав, так як вранці цього ж дня був присутній при проведенні обшуку в його будинку та будинку, де мешкає його мати. Зрозумівши, що йому та його сім`ї загрожує небезпека, він швидко повернувся в квартиру. Але через 5 хвилин хтось подзвонив у вхідні двері, коли він їх відчинив, то побачив обвинуваченого ОСОБА_10 , який запропонував в квартирі поспілкуватися. По зовнішнім проявам він зрозумів, що обвинувачений перебував в стані алкогольного сп`яніння. Після чого обвинувачений ОСОБА_10 висловлювався нетактовно, погрожував побити його та вчинити неправомірні дії щодо родини, якщо він, ОСОБА_18 , буде ще займатися обшуком в його будинку. Казав, що самий головний в смт. Сосниця, її «держе Сосницю», тому і вирішує всі питання. Крім того, акцентував увагу, що знає де він народився та його дружина, та попередив про те, що в разі якщо його не послухає, то постраждають батьки його та дружини. В ході розмови, обвинувачений комусь зателефонував та наказав принести йому випивки та закуски, через деякий час невідомий приніс пляшку горілки. Обвинувачений почав вживати спиртне та примусив його теж пити. Поведінка обвинуваченого була нахабною, зневажливою, що і змусило його відмовитися від ідеї викликати правоохоронні органи, так як він уболівав за подальшу долю його малолітньої дитини та дружини, а також себе. Вважає, що причиною приходу до нього обвинуваченого ОСОБА_10 було обурення проведеним з його участю в будинку останнього обшуку. Крім того, обвинувачений зробив йому зауваження, що наче б то погано робили обшук, бо не знайшли пістолет, який знаходився в машині.

Обґрунтовано суд першої інстанції послався як на доказ вини ОСОБА_10 і на свідчення свідка ОСОБА_19 , яка в суді першої інстанції пояснила, що 10 травня 2014 року близько 22.00 год. пролунав дзвінок у двері. Чоловік відкрив двері і почув, що його кличуть на вулицю. ОСОБА_18 через деякий час повернувся і розповів, що прийшов обвинувачений ОСОБА_10 , в якого він робив обшук вранці цього ж дня, і хоче поговорити. Через кілька хвилин до квартири прийшов обвинувачений, вони пішли з чоловіком до кухні розмовляти. Вона в цей час перебувала в іншій кімнаті, за стінкою, але добре чула їх розмову. Обвинувачений почав погрожувати її чоловіку, наказував, щоб він поїхав з смт. Сосниця, а якщо ні, то він обіцяв фізичну розправу її чоловіку, їй, дитині та їх батькам. Казав, щоб її чоловік по дорозі на роботу був «обережним», бо на нього можуть чекати за поворотом його друзі з «битою». Також казав, що коли чоловіка не буде вдома, то друзі обвинуваченого можуть «завітати» додому. По зовнішньому вигляду обвинуваченого зрозуміла, що останній перебував в стані алкогольного сп`яніння. Вона дуже злякалась та переживала за свого чоловіка та малолітню дитину, яка в цей час також перебувала в квартирі. Почувши погрози на адресу її чоловіка та родини, мала стресову ситуацію, почала плакати, це почув її чоловік, який відволікся від обвинуваченого та прийшов у кімнату, де вона була разом з малолітньою дитиною, заспокоював її, а потім знов повернувся до обвинуваченого. Ця розмова тривала близько 1,5 години, обвинувачений комусь телефонував багато разів. Про себе розповідав, що він «господар» смт. Сосниця і що всі повинні йому підкорятись. Після цього ОСОБА_10 пішов.

Свідок ОСОБА_37 в суді першої інстанції пояснив, що він проживає в одному будинку з потерпілим ОСОБА_18 . В травні 2014 року у вечірню пору подзвонили у двері, на площадці стояли потерпілий та обвинувачений та запропонували йому випити спиртного, але він відмовився і пішов до своєї квартири.

Свідки ОСОБА_24 , ОСОБА_22 та ОСОБА_23 в суді першої інстанції дали пояснення, якими підтвердили, що потерпілий ОСОБА_18 брав участь у проведення обшуку у будинках, де мешкає ОСОБА_10 та матір обвинуваченого.

На думку колегії суддів є неприйнятними доводи, викладені в апеляційній скарзі захисника ОСОБА_9 про недопустимість доказу, а саме показів зазначених свідків, оскільки вони були допитані в судовому засіданні як учасники слідчої дії обшуку. Вони дали пояснення тільки стосовно тих обставин, які були їм відомі в зв`язку з проведенням слідчих дій. Протоколи вказаних слідчих дій були зазначені в реєстрі матеріалів кримінального провадження, відкривалися обвинуваченому та стороні захисту відповідно до положень ст. 290 КПК України та досліджувались в судовому засіданні. А тому відомості, які отримав суд, в результаті допиту вказаних свідків, є належними та допустимими доказами.

Тому суд першої інстанції цілком обґрунтовано розцінив дані докази як належні і допустимі і поклав в обґрунтування обвинувального вироку.

Події, встановлені судом першої інстанції, знайшли своє повне підтвердження і наведеними у вироку даними, що містяться у протоколах обшуків від 10 травня 2014 року, з яких вбачається, що за адресою АДРЕСА_1 , власником якого є обвинувачений ОСОБА_10 , і за адресою де мешкає ОСОБА_38 (матір обвинуваченого) працівниками міліції було проведено обшуки, метою яких було виявлення пістолету марки «Макаров».

Згідно даних які містяться у довідці № 4553 від 20 червня 2014 року Сосницького РВ УМВС України в Чернігівській області: ОСОБА_18 дійсно проходить службу в Сосницькому РВ з 1 березня 2014 року; з 11 квітня 2014 року перебуває на посаді слідчого.

Виходячи з вищенаведеного, колегія суддів слідує, що обвинувачений ОСОБА_10 знав, що потерпілий ОСОБА_18 є працівником міліції, що останній приймав участь у проведенні обшуків в його будинку, та будинку, де мешкає його мати.

Доводи сторони захисту, що ОСОБА_18 не приймав участі в проведенні обшуків 10 травня 2014 року за місцями проживання ОСОБА_10 та його матері, оскільки його призвіще відсутнє в протоколах слідчих дій, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки свідки ОСОБА_24 , ОСОБА_22 та ОСОБА_23 підтвердили участь ОСОБА_18 в їх проведенні.

Місцевий суд вірно критично поставився до пояснень ОСОБА_20 , дружини обвинуваченого, яка пояснювала, що не бачила серед присутніх працівників міліції ОСОБА_18 , оскільки як пояснила сама свідок в судовому засіданні місцевого суду, що не всі присутні під час обшуку були їй відомі, працівників міліції було багато, крім того, вона займалася зборами на святковий захід і не мала можливості спостерігати за діями працівників міліції.

Крім того, доводи обвинуваченого ОСОБА_10 , що він прийшов до ОСОБА_18 10 травня 2014 року близько 22 год. для обговорення питання про облаштування грального майданчика для дітей, на думку колегії суддів, є безпідставними та викликають обґрунтовані сумніви, оскільки на той час його доньці було всього 2 роки і раніше розмов між обвинуваченим та ОСОБА_18 про дітей не було і за незрозумілим збігом дане питання виникло у ОСОБА_10 в день, коли в його помешканні потерпілий - працівник міліції приймав участь у проведенні слідчих дій.

Не може колегія суддів прийняти до уваги й твердження сторони захисту про неодноразову зміну потерпілим ОСОБА_18 показань, що не відповідає дійсності, оскілки останній жодного разу показання не змінював та давав послідовні та лаконічні пояснення щодо обставин кримінального правопорушення.

Твердження сторони захисту щодо критичної оцінки пояснень ОСОБА_18 в зв`язку з тим, що останній не відразу повідомив про здійснення в його адресу погроз з боку ОСОБА_10 не заслуговують на увагу, оскільки, як пояснив сам потерпілий, він на той час не тривалий час працював в органах внутрішніх справ та реально сприйняв погрози обвинуваченого, не наважуючись про це відразу розповідати.

Крім того, апеляційні доводи сторони захисту обмежуються твердженнями щодо незгоди з фактичними обставинами події, встановленої вироком суду. Істотність процесуальних порушень, допущених судом першої інстанції, обвинувачений та його захисники пов`язують лише з оцінкою досліджених судом доказів. Такі доводи сторони захисту мають суто суб`єктивний характер, оскільки спростовуються об`єктивними даними, що походять з різних джерел (показання потерпілого, свідків, тощо), які безпосередньо досліджені судом в судовому засіданні у присутності обвинуваченого та його захисників з застосуванням належної правової процедури, згідно ст.2 КПК України.

Отже, твердження апелянтів про невірну кваліфікацію дій обвинуваченого, суперечливість та відсутність достовірних доказів на підтвердження вини ОСОБА_10 у інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях мають необґрунтований та безпідставний характер, пов`язаний з обраним способом захисту.

Апелянтами не надано будь-яких об`єктивно встановлених даних щодо спростування зазначених відомостей та висновків, на які суд обґрунтовано послався у вироку.

Достовірність та об`єктивність загальної сукупності наведених у вироку суду першої інстанції доказів не викликають сумнівів, оскільки вони отримані без порушень кримінального процесуального закону, узгоджуються один з одним, належність та допустимість яких, обґрунтовано визнана судом.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов вмотивованого та обґрунтованого висновку, що дії ОСОБА_10 слід кваліфікувати за ч. 1 ст. 187, ч. 1 ст. 345 КК України

Що стосується міри покарання, обраної обвинуваченому ОСОБА_10 , то колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до положень ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами та не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

При обранні обвинуваченому ОСОБА_10 виду та міри покарання, суд вірно врахував ступінь тяжкості скоєних ним кримінальних правопорушень, особу обвинуваченого, те що він в силу ст.. 89 КК України не судимий, за місцем проживання характеризується посередньо, притягувався до адміністративної відповідальності, має захворювання, знаходження на його утриманні малолітньої дитини. Прийняв до уваги відсутність обставин, які пом`якшують та наявність обставини, яка обтяжує покарання - вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння і вмотивовано дійшов висновку про можливість призначити ОСОБА_10 покарання у виді позбавлення волі в межах санкцій інкримінованих статей.

Доводи сторони захисту про недоведеність того, що ОСОБА_10 під час скоєння кримінальних правопорушень перебував в стані алкогольного сп`яніння колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки по обвинуваченню в вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 187 КК України потерпілий та свідки послідовно вказували, що обвинувачений перебував з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а по епізоду обвинувачення за ч. 1 ст. 345 КК України сам обвинувачений зазначав про те, що він вживав спиртні напої з потерпілим ОСОБА_18 , який також підтвердив вказаний факт.

Обставини, на які посилається адвокат ОСОБА_9 колегія суддів не вважає такими, що пом`якшують покарання, а є даними про особу обвинуваченого.

На думку колегії суддів, судом першої інстанції при винесенні вироку ОСОБА_10 дотримано вимоги ст.ст. 50, 65 КК України, а призначене покарання у визначеному розмірі є достатнім і необхідним для його виправлення та попередження нових злочинів, відповідає особі обвинуваченого та ступеню тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Хоча у вироку зазначено, що судом не встановлено обставин, які пом`якшують покарання винних - однак, при цьому суд, з урахуванням наявних у нього даних щодо особи обвинуваченого призначив покарання наближене до мінімальних меж, передбачених санкціями інкримінованих статей. Обставин, які б істотно знижували ступінь тяжкості вчинених ОСОБА_10 злочинів колегія суддів не вбачає. За таких обставин, доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_9 щодо врахування характеризуючих обвинуваченого обставин, зокрема, позитивної характеристики за місцем проживання та призначення покарання з застосуванням ст.75 КК України колегія суддів вважає безпідставними.

З урахуванням наведених у вироку суду підстав для призначення ОСОБА_10 покарання, доводи апеляційної скарги прокурора щодо невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, у зв`язку з неврахуванням думки потерпілих, які просили суд призначити максимальне покарання, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки вони не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження.

Поряд з цим, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б тягли за собою скасування ухваленого обвинувального вироку, не вбачається.

Враховуючи вищезазначене, колегією суддів не встановлено правових підстав для скасування чи зміни вироку Менського районного суду Чернігівської області від 15 липня 2015 року, з урахуванням доводів, зазначених у апеляційних скаргах.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 408, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:
Апеляційні скарги захисника - адвоката ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 , прокурора Сосницького району ОСОБА_13 та обвинуваченого ОСОБА_10 залишити без задоволення, в вирок Менського районного суду Чернігівської області від 15 липня 2015 року щодо ОСОБА_10 без змін.

Згідно ч.4 ст.532 КПК України дана ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст.426 КПК України протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим в той самий строк з дня вручення копії ухвали.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4