Справа 522/9128/17
Провадження № 1-КС/522/8680/17
У Х В А Л А
Слідчий суддя Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_1
за участю секретаря ОСОБА_2
прокурора ОСОБА_3
захисника ОСОБА_5
потерпілих ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9
представника потерпілого адвоката ОСОБА_10
ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Єлець Ліпецької області, Російської федерації, українця, громадянина України, освіта вища, одруженого, на утриманні двоє неповнолітніх дітей, зареєстрованого: АДРЕСА_1 , проживаючого: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
-підозрюваного у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 365 та ч. 1 ст. 121 КК України,
Органами досудового розслідування ОСОБА_11 підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 365 та ч. 1 ст. 121 КК України, за наступних обставин.
Відповідно до наказу МВС України № 608 о/с від 06.04.2015, ОСОБА_11 призначено на посаду старшого оперуповноваженого в особливо важливих справах оперативно-загального відділу управління внутрішньої безпеки в Одеській області Департаменту внутрішньої безпеки МВС України (далі УВБ в Одеській області ДВБ МВС України).
У своїй службовій діяльності, старший оперуповноважений в ОВС УВБ в Одеській області ОСОБА_11 , являючись працівником правоохоронного органу, повинен керуватися Конституцією України, Законами України «Про міліцію», «Про оперативно - розшукову діяльність», Кримінально-процесуальним Кодексом України, нормативними актами та наказами МВС України.
Згідно зі ст.ст. 3, 8 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю; в Україні визнається та діє принцип верховенства права.
У відповідності до ст.ст. 3 і 4 Закону України «Про міліцію», діяльність міліції базується на принципах законності, гуманізму, поваги до особи і соціальної справедливості.
Правовою основою діяльності міліції є: Конституція України, Закон України «Про міліцію», нормативні акти Міністерства внутрішніх справ України, Загальна декларація прав людини та інші законодавчі акти України.
Згідно вимог ст. 2 Закону України «Про міліцію», в обов`язки підполковника міліції ОСОБА_11 входило забезпечення особистої безпеки громадян, захист їх прав, свобод і законних інтересів, попередження і припинення правопорушень, виявлення і розкриття злочинів у сфері корупції в системі органів внутрішніх справ.
Відповідно до ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
ОСОБА_11 у відповідності до службових обов`язків здійснював комплекс заходів, спрямованих на викриття, документування та притягнення до кримінальної відповідальності осіб, причетних до вчинення кримінальних правопорушень у системі органів внутрішніх справ України, вживав організаційних та практичних заходів щодо реагування на виявлення злочинної діяльності за напрямком роботи, забезпечував дотримання законності, дисципліни, прав та свобод людини, та громадянина, тощо.
У ході проведення негласних слідчих (розшукових) дій у зазначеному кримінальному провадженні, а саме контролю за злочином та аудіо-відео-контролю особи, працівникам УВБ в Одеській області ДВБ МВС України дано доручення на їх виконання. До їх виконання у числі працівників зазначеного підрозділу залучено і ОСОБА_11 .
Таким чином 15.09.2015 працівниками УВБ в Одеській області ДВБ МВС України, у м. Одесі, приблизно о 21 годині 30 хвилин, поруч з адміністративною будівлею УБНОН ГУМВС України в Одеській області, розташованій у м. Одесі, проспект Шевченка, 15/5, під час проведення зазначених заходів, за підозрою у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, відповідно до вимог ст. 208 КПК України, слідчим прокуратури області затримано оперуповноважених УБНОН ГУМВС України в Одеській області ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 . У ході затримання, останнім особам працівниками УВБ було наказано лягти на підлогу та закласти руки за голову. ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , сприймаючи реально загрози працівників УВБ в Одеській області ДВБ МВС України щодо застосування до них вогнепальної зброї та спеціальних заходів у разі невиконання їх вимог, підкорилися та лягли на підлогу у зазначеному місці.
Коли зазначені особи знаходились на підлозі, ОСОБА_11 почав вимагати зізнавальних показів у вчиненні цими особами злочину, а саме отримання неправомірної винагороди і підійшов до ОСОБА_6 , який лежав у той час на підлозі на животі лицем донизу і сказав, що ніякого злочину вони не вчиняли. Тоді, ОСОБА_11 , почувши, що ОСОБА_6 не хоче зізнаватися у вчиненні злочину, яке він скоїв за думкою ОСОБА_11 , перевищуючи надані йому законом службові повноваження, став наносити удари ОСОБА_6 ногою в область живота, у результаті чого, відповідно до висновку комісійної судово-медичної експертизи № 182 від 09.09.2016, спричинив ОСОБА_6 тілесні ушкодження у вигляді закритої травми грудної клітини у вигляді закритого перелому 10 лівого ребра з забоєм лівої легені, яка ускладнилася розвитком лівобічного гідротораксу та закритої травми черевної порожнини у вигляді «двомоментного» розриву селезінки в ділянці воріт з внутрішньочеревною кровотечею, що призвела до хірургічного вилучення вказаного органу.
Зазначені тілесні ушкодження являються небезпечними для життя і за цим критерієм відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень.
Під час вчинення зазначених тілесних ушкоджень, ОСОБА_7 , який також лежав на підлозі на животі обличчям донизу, зробив зауваження ОСОБА_11 щодо спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_6 . Однак останній, перевищуючи надані йому законом службові повноваження, підійшов до ОСОБА_7 і став наносити йому удари ногами в область голови, грудної клітини зліва.
Окрім цього, у зазначеному місці, ОСОБА_11 , перевищуючи надані йому законом службові повноваження, наносив удари ногами в область голови та грудної клітини ОСОБА_8 та ОСОБА_9 .
Після цього, ОСОБА_11 разом з іншими працівниками УВБ в Одеській області ДВБ МВС України завели ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та
ОСОБА_9 на територію УБНОН ГУМВС України в Одеській області за зазначеною адресою.
Продовжуючи вчиняти дії, направлені на викриття злочину, вчиненого ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , ОСОБА_11 завів ОСОБА_7 у приміщення УБНОН ГУМВС України в Одеській області, в кабінет № 10, де знаходилось робоче місце останнього. Там, ОСОБА_11 , вимагаючи зізнання ОСОБА_7 у скоєнні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, а також вказати де сховані грошові кошти які, за думкою ОСОБА_11 отримали у якості неправомірної винагороди ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , також став наносити удари кулаками останньому в область голови.
Від завданих ударів, ОСОБА_11 , відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 1961 від 21.12.2015, спричинив ОСОБА_7 тілесні ушкодження у вигляді: синців обох вушних раковин, проекції шийного відділу хребта, ділянки грудної клітки зліва, середньої третини лівого стегна. Зазначені тілесні ушкодження відносяться до категорії легких.
Після цього, ОСОБА_11 вийшов у двір УБНОН ГУМВС України в Одеській області, де знаходились ОСОБА_8 та ОСОБА_9 . Там, ОСОБА_11 , продовжуючи перевищувати надані йому законом службові повноваження, став запитувати ОСОБА_8 , де знаходяться грошові кошти які, за його думкою отримали у якості неправомірної винагороди ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , схватив його за руками за праву руку та став викручувати пальці. Після цього, застосовуючи прийом у вигляді заломлення руки, повалив ОСОБА_12 на підлогу та почав бити ногами по голові та корпусу.
Від завданих ударів, ОСОБА_11 , відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 1960 від 21.12.2015, спричинив ОСОБА_8 тілесні ушкодження у вигляді синців потиличної ділянки, ділянки правої вушної раковини, першого пальця правої кисті, середньої третини правого стегна. Зазначені тілесні ушкодження відносяться до категорії легких.
Під час нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_8 , на відстані біля трьох метрів від останнього, знаходився ОСОБА_9 , який став робити зауваження щодо незаконних дій ОСОБА_11 . Однак останній, продовжуючи перевищувати надані йому законом службові повноваження, підійшов до ОСОБА_9 та став наносити йому удари кулаками в область голови, спереду та ззаду.
Від завданих ударів, ОСОБА_11 , відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 1962 від 21.12.2015, спричинив ОСОБА_9 тілесні ушкодження у вигляді садни лобової, тім`яної, потиличної ділянок, садно шиї. Зазначені тілесні ушкодження відносяться до категорії легких.
Таким чином, ОСОБА_11 у сукупності вчиненого обґрунтовано підозрюється у скоєнні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 365 та ч. 1 ст. 121 КК України.
18 травня 2017 року ОСОБА_11 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 365 та ч. 1 ст. 121 КК України, провину по якому останній не визнав.
18 травня 2017 року слідчий в ОВС другого слідчого відділу управління з розслідування кримінальних проваджень слідчими органів прокуратури та процесуального керівництва прокуратури області ОСОБА_4 звернувся до суду з клопотанням про застосування відносно ОСОБА_11 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, мотивуючи клопотання тим, що підозрюваний ОСОБА_11 вчинив умисні злочини, за які законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі від семи до десяти років, з позбавленням права обіймати певні посади чи займатись певною діяльністю на строк до трьох років.
У органу досудового розслідування є всі підстави вважати, що ОСОБА_11 , з метою уникнення кримінальної відповідальності за скоєння тяжких злочинів може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, чим негативно вплинути повному, швидкому та неупередженому досудовому розслідуванню та знаходячись на свободі, своїми діями як працівник Національної поліції або за допомогою своїх колег може вплинути на заявника, стосовно якого проводиться досудове розслідування, з метою схилити його до зміни показань.
Прокурор та слідчий, потерпілі та їх представник, в судовому засіданні підтримали подане клопотання, вважаючи мету і підстави застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обґрунтованими та такими що дають право слідчому судді на застосування найбільш суворого заходу.
Підозрюваний та його захисник заперечували проти задоволення клопотання слідчого про застосування до ОСОБА_11 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та в свою чергу заявили клопотання, в якому просили обрати запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою, а саме особисте зобов`язання, мотивуючи тим, що підозра є необґрунтованою, ризики, передбачені ст. 177 КПК України відсутні.
Крім того, захисник ОСОБА_5 , зазначив, що його підзахисний раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, має постійне місце реєстрації та проживання, де характеризується виключно позитивно, на даний момент працює в органах поліції, на утриманні має двох неповнолітніх дітей.
Розглянувши клопотання слідчого про застосування до ОСОБА_11 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та захисника ОСОБА_5 про обрання міри запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання, вивчивши матеріали які обґрунтовують доводи клопотання, допитавши підозрюваного, а також вислухавши прокурора, захисника, інших учасників провадження, суд приходить до висновку, що в задоволенні зазначених вище клопотань необхідно відмовити та застосувати до підозрюваного запобіжний захід у вигляді домашнього арешту з наступних підстав.
Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам, передбаченим ч.1 ст.177 КПК України.
З наданих до суду матеріалів досудового розслідування вбачається, що ОСОБА_11 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 365 та ч. 1 ст. 121 КК України, за яке законом передбачено позбавлення волі до 10 років.
Слідчий просить обрати ОСОБА_11 міру запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, мотивуючи клопотання тим, що під час досудового розслідування встановлено ??наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, і в обґрунтування необхідності застосування запобіжного заходу стосовно ОСОБА_11 покладається необхідність запобігання подальшим спробам переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на заявника, свідків.
В той же час, слідчий не надав достатніх доказів на підтвердження зазначених обставин, а в судовому засіданні прокурор не обґрунтував їх належним чином.
В судовому засіданні прокурор не довів обставини, передбачені п.3 ч.1 ст.194 КПК України, тобто недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризиків, зазначених у клопотанні.
Водночас, суд вважає, що обрання підозрюваному міри запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання про яку просять підозрюваний та його захисник, буде недостатньою, оскільки не зможе в повній мірі забезпечити виконання підозрюваним обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України.
З урахуванням зазначеного, вирішуючи питання про обрання ОСОБА_11 міри запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд вважає можливим застосувати до ОСОБА_11 міру запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.
При цьому, суд також враховує, що інкриміноване ОСОБА_4 кримінальне правопорушення датується 2015 роком, наразі воно фактично завершене, підозрюваний раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, має постійне місце реєстрації та проживання, де характеризується виключно позитивно, на даний момент працює в органах поліції, на утриманні має двох неповнолітніх дітей.
Сама лише тяжкість злочину не може бути підставою для застосування до підозрюваного найбільш суворого запобіжного заходу.
За таких обставин, на підставі наданих матеріалів, оцінюючи всі встановлені під час розгляду клопотання обставини, суд приходить до висновку, що належну поведінку підозрюваного під час досудового розслідування зможе забезпечити запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у нічний час.
Керуючись ст.ст.132, 176, 177, 178, 183, 186, 193, 194, 196, 197, 205 КПК України,-
В задоволенні клопотання слідчого в ОВС другого слідчого відділу управління з розслідування кримінальних проваджень слідчими органів прокуратури та процесуального керівництва прокуратури області ОСОБА_4 , погоджене з прокурором відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_3 - відмовити.
В задоволенні клопотання захисника підозрюваного ОСОБА_11 адвоката ОСОБА_5 про обрання міри запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання - відмовити.
Застосувати відносно підозрюваного ОСОБА_11 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту строком на 2 місяці.
Покласти на підозрюваного обов`язки строком на 2 (два) місяці, передбачені ч.5 ст. 194 КПК України:
1. Прибувати до слідчого, прокурора чи суду за першим викликом у розумні терміни;
2. Не відлучатись за територію м. Одеси, Одеської області без дозволу слідчого, прокурора, або суду;
3. Не залишати місце мешкання за адресою: АДРЕСА_2 , у період часу з 23 години до 06 години.
Контроль за виконанням ухвали підозрюваним ОСОБА_11 , здійснює слідчий, прокурор, а також працівники органів ГУНП в Одеській області за місцем проживання ОСОБА_11 , для чого мають поставити його на облік, а також проводити періодичні перевірки.
Копію ухвали направити слідчому, прокурору, підозрюваному та в відділ ГУНП в Одеській області за місцем проживання ОСОБА_11 .
Ухвала слідчого судді щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.
Апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді може бути подана протягом п`яти днів з дня її оголошення. Подання апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя Приморського

районного суду м. Одеси ОСОБА_1 .

Копію ухвали отримав : __________________________________