Справа № 1-179/11 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11/783/7/17 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 червня 2017 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах
апеляційного суду Львівської області в складі:
головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові кримінальну справу за апеляцією засудженого ОСОБА_5 на вирок Галицького районного суду м. Львова від 24 листопада 2015 року,

з участю прокурора ОСОБА_6 ,

засудженого ОСОБА_5 ,

представника потерпілого ОСОБА_7

адвоката ОСОБА_8 ,

встановила :
цим вироком

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 громадянина України, уродженця с. Вишня, Городоцького району, Львівської області, жителя АДРЕСА_1 , неодруженого, із вищою освітою, приватного підприємця, раніше не судимого,

засуджено за ч.1 ст. 197-1 КК України до штрафу у розмірі 250 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; за ч.3 ст. 197-1 КК України до штрафу у розмірі 400 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до ч.4 ст. 70 КК України остаточно призначено ОСОБА_5 покарання за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді штрафу в розмірі 400 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

На підставі ч.5 ст. 74, п.2 ч.1 ст. 49 КК України звільнено ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання у зв`язку із закінченням строків давності.

Запобіжний захід ОСОБА_5 до вступу вироку в законну силу залишено без зміни - підписку про невиїзд.

Вирішено питання з речовими доказами та судовими витратами.

Згідно вироку суду, ОСОБА_5 у серпні 2007 року, маючи умисел на самовільне зайняття земельної ділянки, з корисливих мотивів, самовільно зайняв земельну ділянку площею 0,0030 га, на АДРЕСА_2 , всупереч встановленого законом порядку, оскільки вказана земельна ділянка належить на праві приватної власності ОСОБА_7 , згідно Державного акту на право приватної власності на землю ІІІ-ЛВ № 065220, виданого 26 липня 2001 року на підставі ухвали 12-ї сесії 3-го скликання Львівської міської роди № 959 від 22 лютого 2001 року, чим заподіяв значної шкоди її власнику.

Також, ОСОБА_5 в серпні 2007 року на самовільно зайнятій ним земельній ділянці площею 0,0030 га по АДРЕСА_2 , вчинив самовільне будівництво гаража за вказаною адресою.

В апеляції засуджений ОСОБА_5 зазначає, що не погоджується з вироком суду, вважає, що дана кримінальна справа не в повному обсязі досліджена, а тому вирок Галицького районного суду м. Львова від 24 листопада 2015 року, повинен бути скасований, а матеріали кримінальної справи - передані на додаткове розслідування, оскільки суд порушив норми матеріального і процесуального права.

Покликається на те, що в ході судового розгляду подавались клопотання про скерування справи на додаткове розслідування, закриття кримінальної справи, ставилось питання щодо порушення відносно ОСОБА_7 кримінальної справи за ст. 384 КК України за дачу неправдивих показів, однак таке залишились поза увагою суду і жодної постанови винесено не було; вирок суду був зачитаний у відсутності прокурора, відтак, є підстави вважати, що такий винесений з процесуальними порушеннями. Крім цього, суд першої інстанції не дослідив всіх обставин справи, які мали значення для правильного її вирішення; не надав належної оцінки наявним у справі доказам, показам ряду свідків, потерпілого, безпідставно поклав в основу вироку покази свідків, дані на досудовому слідстві. Стверджує, що він неправомірно притягнутий до кримінальної відповідальності, в той час, як докази його вини відсутні, оскільки не доведено жодними показами і доказами, що саме він здійснював будівництво гаража, відтак, вирок побудований на припущеннях.

Вважає, що суд в порушення ст. 399 КПК України, не виконав вказівки Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 жовтня 2013 року, проігнорував їх, що підтверджує певну упередженість суду до нього, а тому справа підлягає поверненню на додаткове розслідування.

Наголошує, що при винесенні вироку у кримінальній справі було порушено вимоги кримінально-процесуального закону, а саме: суд не звернув уваги, на те, що акти попередження ЖЕКу, постанови про накладення штрафу були складені на його колишню дружину ОСОБА_9 , а тому кримінальна справа повинна була бути порушена відносно неї; залишається невизначеним власник земельної ділянки на якій збудовано гараж і за якою адресою: АДРЕСА_2 чи АДРЕСА_2 , хто потерпілий у кримінальній справі - ОСОБА_7 чи Галицька районна адміністрація, хто дійсно вчиняв будівництво гаража, хто будував, наймав робітників і звозив будівельні матеріали, хто саме захопив спірну земельну ділянку і хто є її власником; не дано належної оцінки рішенням судів першої та апеляційної інстанції у цивільній справі за позовом Галицької районної адміністрації ЛМР саме до його колишньої дружини ОСОБА_9 , згідно яких, останню зобов`язано демонтувати гараж за адресою АДРЕСА_2 ; не з`ясовано якими діями підтверджується вчинення ним самочинного будівництва гаража і захоплення земельної ділянки; суд не усунув недоліків, що полягають в дискримінації права на захист його колишньої дружини, а саме із матеріалів кримінальної справи вибули покази ОСОБА_9 дані з участю адвоката; протокол обшуку від 4 серпня 2008 року (а.с.30, т.2) ОСОБА_10 не підписував, а тому кримінальна справа передана до суду із фальсифікованими доказами; поза увагою суду залишилось те, що первинно кримінальна справа була порушена, відносно ОСОБА_9 , а в подальшому, коли з`ясувалось, що ОСОБА_9 за вчинення самочинного будівництва була притягнута до адміністративної відповідальності та сплатила штраф, кримінальну справу було порушено щодо нього.

Акцентує, що суд необґрунтовано відхиляє накладні на будівельні матеріали виписані на ОСОБА_9 , так як жодної експертизи для встановлення кількості використаних будівельних матеріалів призначено не було, не проводилась така і на попередньому слідстві. В основу вироку покладено письмові докази, які не перевірені у судовому засіданні.

Просить вирок Галицького районного суду м. Львова від 24 листопада 2015 року скасувати, а кримінальну справу закрити за відсутністю в його діях складу злочину.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення засудженого ОСОБА_5 , який підтримав апеляцію, думку прокурора та представника потерпілого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 які заперечили апеляцію засудженого ОСОБА_5 та просять вирок суду відносно останнього залишити без змін, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляції, колегія суддів вважає, що така задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно вимог ст. 323 КПК України (в ред. 1960 р.) вирок суду повинен бути законним і обґрунтованим. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Колегія суддів вважає, що вказані вимоги закону судом першої інстанції при розгляді кримінальної справи відносно ОСОБА_5 були дотримані.

Висновок суду І інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчинені злочинів, передбачених ч.ч.1, 3 ст. 197-1 КК України, за які його засуджено, за обставин, встановлених місцевим судом і викладених у вироку, обґрунтований наявними в матеріалах справи доказами, ретельно дослідженими й перевіреними в судовому засіданні, яким дана об`єктивна оцінка, а саме: показаннями даними на досудовому слідстві та в суді І інстанції потерпілого ОСОБА_7 , свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , які послідовні, логічно пов`язані між собою, узгоджуються з іншими доказами по справі і правильно покладені місцевим судом в основу обвинувального вироку.

Так, потерпілий ОСОБА_7 на досудовому слідстві та в суді першої інстанції пояснив, що 22 лютого 2001 року ухвалою сесії Львівської міської ради № 959 було затверджено проект відведення земельної ділянки та надано йому таку у приватну власність для будівництва індивідуального гаража по АДРЕСА_2 . Також, було видано Державний акт на право приватної власності серії 3-1 № 397 від 26 липня 2001 року серії ІІІ-ЛВ № 065220. До 2007 року земельна ділянка була вільною від забудови. 13 серпня 2007 року він виявив, що на вказаній земельній ділянці викопана траншея під фундамент та завезено будівельні матеріали. В цей же день, він звернувся до ЛКП «Княже місто» з приводу незаконних будівельних робіт, керівництво якого встановило, що на ділянці самовільно будується гараж і власником незаконного будівництва є ОСОБА_5 , який пред`явив майстру дільниці копію Державного акту на право власності на земельну ділянку. Звіривши її зі своїм актом встановив, що копія відрізнялась лише прізвищем і реєстраційним номером на титульній сторінці, інші реквізити були ідентичні. В подальшому, звернувся у Львівську міську раду, де йому повідомили, що він є єдиним власником даної земельної ділянки. З цього приводу він неодноразово звертався до прокуратури та міліції щодо вчинення злочину ОСОБА_5 .

Показами свідка ОСОБА_11 даними на досудовому слідстві та в судовому засіданні про те, що на початку 2007 року в ЛКП «Княже місто» звернувся ОСОБА_7 , який надав ксерокопію Державного акту на його право приватної власності на землю, а саме - земельну ділянку по АДРЕСА_2 . Він ОСОБА_7 повідомив, що на належній йому земельній ділянці стоїть збірно-розбірний металевий гараж. За погодженням та з дозволу Галицької районної адміністрації Львівської міської ради ОСОБА_14 переніс свій гараж з ділянки ОСОБА_7 на інше місце у тому ж дворі. В подальшому, на початку серпня 2007 року, до ЛКП знову звернувся ОСОБА_7 і повідомив, що на його земельній ділянці ведеться будівництво гаража. В липні 2007 року вона з`ясувала, що будівництво веде ОСОБА_5 , про що останній сам підтвердив, пред`явивши ксерокопію Державного акта на право приватної власності на землю - земельну ділянку по АДРЕСА_2 . Оскільки в ЛКП «Княже місто» було надано два Державні акти на одну і ту ж земельну ділянку було скеровано листи у Галицьку районну адміністрацію Львівської міської ради для вирішення питання з приводу законності забудови гаража. Крім того, в інспекцію Держархбудконтролю скеровано листи про притягнення винних до адміністративної відповідальності, а в прокуратуру Галицького району м. Львова - для встановлення дійсності наданих Державних актів та власника земельної ділянки. На час розгляду таких було складено акт-попередження на ім`я ОСОБА_9 про призупинення будівництва та з даним актом було ознайомлено підсудного. Цей акт-попередження вона особисто вручала ОСОБА_5 , який від його отримання відмовився, мотивуючи це тим, що будівництвом займається його тесть та дружина. Згідно розпорядження Галицької районної адміністрації Львівської міської ради № 908 від 23 жовтня 2007 року, дружина підсудного ОСОБА_9 була зобов`язана за власні кошти демонтувати самочинно збудований гараж в подвір`ї по АДРЕСА_2 .

Проголошеними та перевіреними в судовому засіданні показами свідка ОСОБА_12 , даними нею в ході досудового слідства, про те, що з тильної сторони будинку по АДРЕСА_2 , де вона мешкає, і будинку АДРЕСА_2 є невелика земельна ділянка. Там знаходяться декілька гаражів, якими користуються як мешканці будинків, так і інші громадяни. Власників гаражів вона не знає, однак їй відомо, що ОСОБА_14 мав у користуванні у дворі збірно-розбірний гараж. Влітку 2007 року цей гараж був перенесений на інше місце у цьому ж подвір`ї і після цього, на тій же земельній ділянці було побудовано гараж, яким користувався ОСОБА_5 (т.1 а.с. 224, 225).

Показами свідка ОСОБА_13 колишнього начальника Львівського міського управління земельних ресурсів, який як на досудовому слідстві, так і в судовому засідання ствердив, що підписи на копіях Державних актів на право приватної власності на землю на ім`я ОСОБА_7 та ОСОБА_9 подібні на його. Разом з тим зазначив, що Державний акт на право приватної власності на землю є документом суворої звітності і оформляється лише одноразово на одну земельну ділянку, видача двох актів на одну і ту ж земельну ділянку законом не передбачена.

Крім цього, на думку колегії суддів, вина ОСОБА_5 у інкримінованих злочинах підтверджується рядом письмових доказів, зокрема: протоколом очної ставки між свідком ОСОБА_11 та підсудним ОСОБА_5 (т.1 а.с.233-235); протоколом огляду місця події від 22 жовтня 2007 року (т.1 а.с.36-41); листом № 1.7-9800/2403 від 12 листопада 2007 року Управління природних ресурсів та регулювання земельних відносин Львівської міської ради (т.1 а.с.92); повідомленням № 40/7/1 від 30 серпня 2007 року, виданим Управлінням земельних ресурсів у м. Львові (т.1 а.с.11); актом-попередженням ЖЕКу № 104 відділу житлового господарства Галицької районної адміністрації Львівського міськвиконкому за серпень 2007 року (т.1 а.с.144-145); копією постанови інспекції Державного архітектурно-будівельного контролю № 641/г від 11 вересня 2007 року (т.1 а.с.71); заявами ОСОБА_5 на ім`я голови Галицької адміністрації м. Львова та міського голови м. Львова (т.1 а.с. 152, 171); державним актом на право власності на землю серії ІІІ-ЛВ №065220 (т.1 а.с.164), яким суд першої інстанції дав належну правову оцінку, мотивувавши це у вироку.

Також, в суді першої інстанції достовірно встановлено, що потерпілий ОСОБА_7 на підставі Державного акту на право власності на землю серії ІІІ-ЛВ №065220 законно володіє земельною ділянкою площею 0,0030 га, яка розташована на території Львівської міської ради і передана йому для будівництва гаража по АДРЕСА_2 .

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції вірно встановлено, що ОСОБА_5 , маючи умисел на самовільне зайняття земельної ділянки, з корисливих мотивів, самовільно зайняв таку пл. 0,0030 га по АДРЕСА_2 , всупереч встановленого законом порядку, оскільки така належала на праві приватної власності ОСОБА_7 та вчинив самовільне будівництво гаража.

Щодо показань ОСОБА_5 з приводу цього, що він не захоплював спірної земельної ділянки та не здійснював на ній будівництва, а також показів останнього та свідка ОСОБА_9 про здійснення самовільного будівництва гаража покійним батьком свідка та тестем підсудного ОСОБА_15 , про якого в ході досудового слідства останні не згадували аж до смерті ОСОБА_15 , то колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що такі спрямовані на уникнення ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності за скоєне.

Щодо покликання ОСОБА_5 в апеляції на те, що він неправомірно притягнутий до відповідальності через те, що акт-попередження ЖЕКу та постанова про накладення штрафу були складені на його колишню дружину ОСОБА_9 , то колегія суддів вважає такі безпідставними і які свідчать, що даний факт самовільне зайняття земельної ділянки та самовільне будівництво гаража на самовільно зайнятій земельній ділянці мав місце. Крім цього, у матеріалах справи є постанова старшого слідчого ОСОБА_16 від 23 жовтня 2008 року про відмову у порушенні кримінальної справи відносно дружини ОСОБА_5 ОСОБА_9 за ч.1 ст.197-1; ч.3 ст.197-1; ч.3 ст.358 КК України за відсутності у її діях складу злочину. Із її змісту вбачається, що допитана в якості свідка ОСОБА_11 , яка, будучи працівником ЛКП «Княже місто», встановила, що у серпні 2007 року на земельній ділянці, належній ОСОБА_7 по АДРЕСА_2 гр-н ОСОБА_5 проводить будівництво гаража; у ході їхньої розмови гр-н ОСОБА_5 підтвердив дану обставину (т.2 а.с.191-192).

Отже, на думку колегії суддів, судом першої інстанції достовірно встановлено, що ОСОБА_5 вчинив самовільне зайняття земельної ділянки, яким завдав значної шкоди її власнику та самовільне будівництво гаража, тобто злочини, передбачені ч.ч.1,3 ст. 197-1 КК України.

Крім цього, перевіркою матеріалів справи встановлено, що досудове розслідування та судовий розгляд були проведені належним чином з дотриманням вимог КПК України 1960 року, докази по справі зібрані у законний спосіб, є достатніми, належними та допустимими. Надавши перевагу одним доказам перед іншими, суд належним чином мотивував свої висновки, які відповідають як матеріалам справи, так і вимогам закону. Колегія суддів звертає увагу на те, що сторонами не було заявлено будь-яких клопотань щодо необхідності збирання чи витребування доказів, а також в суді апеляційної інстанції не ставилось питання про проведення судового слідства що, у сукупності із вищевикладеним, вказує на необґрунтованість доводів апеляції ОСОБА_5 про неповноту досудового і судового слідства чи невідповідність висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам справи.

Також, колегія суддів приходить до висновку, що районний суд підставно звільнив ОСОБА_5 від покарання за ч.ч.1, 3 ст. 197-1 КК України, призначеного у відповідності до положень ст.ст. 65, 70 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності, передбачених ст. 49 КК України.
З врахуванням наведеного, колегія суддів не вбачає підстав для скасування вироку місцевого суду.
Окрім цього, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при розгляді справи, які були б підставою для скасування постановленого судового рішення, колегією суддів не встановлено.
Керуючись ст.ст. 362, 366 КПК України 1960 року , колегія суддів,
ухвалила:
апеляцію засудженого ОСОБА_5 залишити без задоволення, а вирок Галицького районного суду м. Львова від 24 листопада 2015 року відносно ОСОБА_5 без зміни.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3