487/7516/14-к 16.06.2017
УХВАЛА
16 червня 2017 року м. Миколаїв
Суддя Апеляційного суду Миколаївської області ОСОБА_1 , вирішуючи питання про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою за апеляційною скаргою потерпілого ОСОБА_2 на вирок Заводського районного суду м. Миколаєва від 20 квітня 2017 року, яким ОСОБА_3 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.4 ст.27, ч.2 ст.126 КК України, ОСОБА_4 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.121 КК України, ОСОБА_5 визнано винуватою у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.4 ст.27, ч.2 ст.126 КК України, ОСОБА_6 визнано винуватою у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.4 ст.27, ч.2 ст.126 КК України
Вироком Заводського районного суду Миколаївської області від 20 квітня 2017 року ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.27 ч.2 ст.126 КК України та призначити йому покарання у вигляді 2 років позбавлення волі.
На підставі ст.71 КК України за сукупністю вироків, до призначеного покарання частково приєднано не відбуте покарання за вироком Новоодеського районного суду Миколаївської області від 20.08.2012 року та не відбуте покарання за вироком Жовтневого районного суду Миколаївської області від 19.03.2013 року і остаточно визначено покарання у виді 4 років позбавлення волі.
На підставі ч.5 ст.72 КК України зарахувано у строк призначеного ОСОБА_3 покарання, строк його попереднього ув`язнення в період з 30.04.2014 року по строк зміни відносно нього запобіжного заходу з тримання під вартою на особисте зобов`язання, а саме по 11.08.2016 року.
Звільнено ОСОБА_3 від відбування покарання, у зв`язку з тим, що строк попереднього ув`язнення, відбутий засудженим у межах кримінального провадження перевищує фактично призначене йому основне покарання..
ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України та призначено йому покарання вигляді 5 років позбавлення волі.
На підставі ч.5 ст.72 КК України зараховано у строк призначеного ОСОБА_4 покарання, строк його попереднього ув`язнення в період з 30.04.2014 року по строк зміни відносно нього запобіжного заходу з тримання під вартою на особисте зобов`язання, а саме по 11.08.2016 року.
Звільнено ОСОБА_4 від відбування покарання, у зв`язку з тим, що строк попереднього ув`язнення, відбутий засудженим у межах кримінального провадження перевищує фактично призначене йому основне покарання.
ОСОБА_5 визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 27, ч.2 ст. 126 КК України та призначено їй покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді штрафу у розмірі 850 грн.
ОСОБА_6 визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 27, ч.2 ст. 126 КК України та призначено їй покарання із застосуванням ст. 69 КК України в виді штрафу у розмірі 850 грн.
Стягнуто з обвинувачених в солідарному порядку на користь потерпілого у відшкодування матеріальної та моральної шкоди 8900 грн., і на користь Департаменту фінансів Миколаївської міської ради у відшкодування матеріальної шкоди 2023,61 грн.
Не погоджуючись із зазначеним вироком суду потерпілий ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій він просив скасувати оскаржуваний вирок у зв`язку з невірною правовою кваліфікацією дій обвинувачених судом першої інстанції.

Ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 31 травня 2017 року вищезазначена апеляційна скарга була залишена без руху, оскільки вона не відповідала вимогам ст.396 КПК України. Так, відповідно до п.4 ч.2 вказаної статті передбачає наявність вимог особи, яка подає апеляційну скаргу та їх обґрунтування із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судового рішення. В апеляційній скарзі всупереч вимогам ст. 396 КПК України відсутнє обґрунтування вимог апелянта та в чому конкретно полягає незаконність чи необґрунтованість судового рішення, з посиланням на обставини у справі та докази, з чого мав би бути зроблений висновок, що при таких порушеннях закону вирок має бути скасовано і задоволено заявлені апеляційні вимоги. А також всупереч вимогам п. 5 ч. 2 ст.296 КПК України, які передбачають наявність клопотання особи, яка подає апеляційну скаргу, про дослідження доказів, в апеляційній скарзі відсутні будь які посилання на обставини або докази які потрібно дослідити в судовому засіданні.
Крім того, цією ж ухвалою було надано строк для усунення вказаних недоліків до 14 червня 2017 року. Однак зазначені недоліки поданої апеляційної скарги не були усунуті.

За таких обставин, відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 399 КПК України суддя-доповідач повертає апеляційну скаргу, оскільки апелянт не усунув її недоліки.

Керуючись ст. 396, 399 КПК України, суддя

ПОСТАНОВИВ :
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на вирок Заводського районного суду м. Миколаєва від 20 квітня 2017 року, яким ОСОБА_3 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.4 ст.27, ч.2 ст.126 КК України, ОСОБА_4 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.121 КК України, ОСОБА_5 визнано винуватою у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.4 ст.27, ч.2 ст.126 КК України, ОСОБА_6 визнано винуватою у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.4 ст.27, ч.2 ст.126 КК України повернути апелянту разом з усіма доданими до неї матеріалами.

Ухвала про повернення апеляційної скарги може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя апеляційного суду
Миколаївської області ОСОБА_7