АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 травня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:
головуючого судді - ОСОБА_1
суддів -ОСОБА_2 - ОСОБА_3
за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_5 на вирок Деснянського районного суду м. Києва від 1 березня 2017 року, яким
ОСОБА_6 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Києва, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий,
визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, та йому призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку 3 роки, з покладенням обовязків, передбачених ст. 76 КК України.
за участю сторін:
прокурора - ОСОБА_7
потерпілого - ОСОБА_8
представника потерпілого - ОСОБА_9
захисника - ОСОБА_10
обвинувачених - ОСОБА_6
В С Т А Н О В И Л А :
Вироком суду ОСОБА_6 визнаний винуватим в тому, що він 13 червня 2016 року, приблизно о 04.30 год., знаходячись біля будинку № 30-А по вул. Братиславській в м. Києві, підійшов до раніше незнайомого ОСОБА_8 , з яким на ґрунті особистих неприязних стосунків, які виникли раптово, розпочав бійку. Після цього, ОСОБА_6 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, тобто діючи з прямим умислом, дістав предмет, схожий на ніж, який мав при собі, та, тримаючи за ліве плече потерпілого ОСОБА_8 , наніс йому три удари правою рукою, в якій тримав вказаний ніж, в область грудної клітини, чим спричинив тілесні ушкодження у вигляді проникаючих колото-різаних поранень грудної клітки: рани на передній поверхні грудної клітки справа по середнє-ключичній лінії в 5 міжребер`ї, від якої відходить рановий канал, направлений ззовні досередини, спереду назад, по ходу якого ушкоджуються м`які тканини грудної стінки, проникає в плевральну порожнину з пораненням легені (рановий канал направлений до кореня легені), з послідуючим пораненням судин кореня легені, з явищами гемопневмотораксу (наявність в плевральній порожнині до 3500 мл крові та повітря), яке відноситься до тяжкого тілесного ушкодження; проникаючого колото-різаного поранення грудної клітки: рани на лівій боковій поверхні грудної клітки по середнє-паховій лінії в 6 міжребер`ї, від якої відходить рановий канал, направлений ззовні до середини, по ходу якого ушкоджуються м`які тканини грудної стінки, проникає в плевральну порожнину з явищами пневмотораксу (наявність в плевральній порожнині повітря), яке відноситься до тяжкого тілесного ушкодження; непроникаючого колото-різаного поранення грудної клітки: рани на передній поверхні грудної клітки зліва по середнє-ключичній лінії в 6 міжребер`ї, від якої відходить рановий канал, направлений ззовні до середини, по ходу якого ушкоджуються м`які тканини грудної стінки, яке відноситься до легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Не оспорюючи фактичні обставини справи та кваліфікацію дій обвинуваченого, прокурор, не погоджуючись з вироком, просить вирок суду скасувати у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, призначивши новий розгляд в суді першої інстанції.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги прокурор посилається на те, що судом ОСОБА_6 призначене покарання, яке не відповідає загальним принципам призначення покарання, передбаченим ст. 65 КК України, вважає його недостатнім для виправлення та перевиховання, оскільки ті обставини, які врахував суд при призначенні покарання, недостатньо. На думку прокурора, суд не врахував тяжкість вчиненого злочину, фактичні обставини справи, поведінку засудженого після вчинення кримінального правопорушення та під час судового розгляду, тяжкі наслідки, які настали після вчиненні злочину.
Також прокурор звертає увагу на те, що обвинувачений під час досудового розслідування та судового розгляду не вживав жодних заходів для відшкодування завданої шкоди потерпілому, переховувався від органів досудового розслідування, вчиняв заходи для уникнення від відповідальності, а саме: не з`являвся на виклики слідчого, прокурора, продав квартиру, в якій проживав, та, з метою переховування від органів досудового розслідування постійно змінював місце проживання, не визнавав своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення, і тільки після призначення обвинувального акту до судового розгляду, оцінивши вагомість доказів винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, визнав себе винним та відшкодував шкоду.
Одночасно прокурор посилається на те, що, на його думку, суд безпідставно, без достатнього обґрунтування застосував до обвинуваченого ст. 75 КК України.
Крім того, прокурор посилається на те, що судом першої інстанції під час розгляду справи порушені вимоги ч. 3 ст. 349 КПК України, оскільки він запропонував суду повний порядок дослідження доказів з допитом обвинуваченого, потерпілого, свідків, дослідженням матеріалів кримінального провадження, однак судом проігноровано заперечення прокурора про недоцільність дослідження доказів щодо фактичних обставин справи, у зв`язку з чим, на думку прокурора, порушено вимоги кримінального процесуального закону.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу, потерпілого та його представника, обвинуваченого та захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, провівши судові дебати, надавши обвинуваченому останнє слово, дослідивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги та розглянувши справу в її межах, колегія суддів приходить висновку, що апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, фактичні обставини кримінального правопорушення під час судового розгляду ніким не оспорювалися і дослідження доказів щодо цих обставин судом визнано недоцільним відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України. Зазначені обставини кримінального правопорушення ніким з учасників судового розгляду не оспорюються як в апеляційній скарзі, так і під час апеляційного розгляду кримінального провадження, а тому висновки суду першої інстанції, з урахуванням положень ч. 2 ст. 394 КПК України, щодо фактичних обставин кримінального правопорушення перевірці апеляційним судом не підлягають.

Дії обвинуваченого за визнаних судом першої інстанції встановленими фактичних обставин кримінального правопорушення правильно кваліфіковані за ч. 1 ст. 121 КК України як умисне заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, тобто, умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.

Доводи прокурора про те, що судом першої інстанції під час розгляду справи порушені вимоги ч. 3 ст. 349 КПК України, оскільки він запропонував суду повний порядок дослідження доказів з допитом обвинуваченого, потерпілого, свідків, дослідженням матеріалів кримінального провадження, однак судом проігноровано заперечення прокурора про недоцільність дослідження доказів щодо фактичних обставин справи, колегія суддів вважає необґрунтованими.

Так, частиною 3 ст. 349 КПК України передбачено, що суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, обвинувальний акт у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 121 КК України, затверджений прокурором ОСОБА_11 , містить фактичні обставини кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення (ас. 1), і місцевим судом кримінальне провадження розглянуто відповідно до положень ч. 1 ст. 337 КПК України.

При цьому, обвинуваченим та іншими учасниками судового провадження, в т.ч. і прокурором, не оспорювались фактичні обставини кримінального правопорушення. Потерпілим та його представником, обвинуваченим та захисником запропонований порядок дослідження доказів саме тільки в частині допиту обвинуваченого та дослідження даних, що характеризують його особу.

Судом після роз`яснення учасникам судового розгляду вимог ч. 3 ст. 349 КПК України та з`ясування правильності розуміння учасниками судового провадження зміст цих обставин, добровільності їх позиції, ухвалено рішення про встановлення порядку дослідження доказів, а саме: допит обвинуваченого, дослідження даних, які характеризують особу обвинуваченого. Від прокурора будь-яких заперечень щодо встановленого порядку дослідження доказів не надходило.

Після допиту обвинуваченого прокурором також клопотань про зміну порядку дослідження доказів в порядку ч. 2 ст. 349 КПК України не заявлялося. Крім того, стороною обвинувачення суду надані тільки докази, які характеризують особу обвинуваченого, і ці обставини свідчать про те, що прокурор погодився з порядком дослідження доказів, встановленим судом.

Більш того, обставини кримінального правопорушення, кваліфікація дій обвинуваченого не оспорюється прокурором і в апеляційній скарзі.

Під час апеляційного розгляду учасниками судового провадження також не оспорювалися обставини кримінального провадження та кваліфікація дій обвинуваченого.

З огляду на встановлені під час апеляційного розгляду обставини, колегія суддів не вбачає порушень вимог КПК України під час розгляду кримінального провадження щодо ОСОБА_6 в суді першої інстанції.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 покарання суд врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, особу винного, який не судимий, характеризується позитивно, те, що внаслідок вчинення злочину тяжких наслідків не настало, матеріальні збитки відсутні, обставини, що пом`якшують покарання - щире каяття та добровільне відшкодування завданих збитків, за відсутності обставин, що обтяжують покарання, і обґрунтовано призначив покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років, що не оспорюється і прокурором в апеляційній скарзі.

З`ясувавши обставини кримінального правопорушення, дані, що характеризують особу обвинуваченого, суд першої інстанції дійшов висновку про призначення обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі та про можливість його виправлення без ізоляції від суспільства шляхом застосування ст. 75 КК України, із покладенням обов`язків передбачених ст, 76 КК України, вважаючи , що саме таке покарання є необхідним та достатнім для виправлення винного.

З огляду на встановлені під час апеляційного розгляду обставини, колегія суддів приходить до висновку, що призначене судом першої інстанції ОСОБА_6 покарання у виді 5 років позбавлення волі, з урахуванням даних про його особу, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, обставин справи, обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого, за відсутності обставин, що обтяжують йому покарання, не є занадто м`яким або не справедливим для обвинуваченого, та в повній мірі відповідає вимогам ст. 65 КК України, а, з урахуванням позиції потерпілого та його представника, які просили не позбавляти волі обвинуваченого, рішення суду про можливість виправлення та перевиховання обвинуваченого, попередження нових злочинів з його боку, без ізоляції від суспільства, але в умовах контролю за його поведінкою органами з питань пробації за місцем проживання, та звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст.. 76 КК України, не суперечить вимогам ст. ст. 75, 76 КК України.

Доводи апеляційної скарги прокурора про те, що обвинувачений не вживав жодних заходів для відшкодування завданої шкоди потерпілому, переховувався від органів досудового розслідування, вчиняв заходи для уникнення від відповідальності, а саме: не з`являвся на виклики слідчого, прокурора, продав квартиру, в якій проживав, та, з метою переховування від органів досудового розслідування постійно змінював місце проживання, не визнавав своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення, і тільки після призначення обвинувального акту до судового розгляду, оцінивши вагомість доказів винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, визнав себе винним та відшкодував шкоду, на думку колегії суддів, є необґрунтованими.

Так прокурором, всупереч вимог ст.. 404, 405, 22 КПК України, докази на підтвердження доводів, викладених в апеляційній скарзі, не надані.

Разом з тим, під час апеляційного розгляду встановлено, що ОСОБА_6 продав квартиру з метою відшкодування потерпілому заподіяної шкоди, і в подальшому відшкодував її, що було підтверджено потерпілим та його представником під час апеляційного розгляду.

Крім того, колегія суддів враховує думку потерпілого та його представника, які як під час розгляду справи в суді першої інстанції, так і в суді апеляційної інстанції вказували про те, що обвинувачений щиро покаявся у вчиненому, вибачився і відповідно примирився з потерпілим.

За таких обставин, на думку колегії суддів, місцевим судом були встановлені дійсні обставини справи, правильно застосовані норми матеріального права та не допущено порушення норм процесуального права.

Окрім того, колегія суддів звертає увагу на те, що прокурором в апеляційній скарзі вимоги щодо скасування вироку суду першої інстанції в частині неправильного, на його думку, застосування до обвинуваченого ст.. 75 КК України та ухвалення в цій частині вироку апеляційним судом не заявлені, а суд апеляційної інстанції, згідно до ч. 1, 2 ст. 404 КПК України, переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги і вправі вийти за межі апеляційних вимог тільки в разі, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого.

З огляду на встановлені під час апеляційного розгляду обставини, апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів
У Х В А Л И Л А
Вирок Деснянського районного суду м. Києва від 1 березня 2017 року щодо ОСОБА_6 - залишити без змін, апеляційну скаргу прокурора - без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення ухвали.

Судді:

_______________________ ____________________________ ____________________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3