Справа № 497/124/17
У К Р А Ї Н А
АРЦИЗЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
УХВАЛА

про повернення обвинувального акту прокурору
та продовження строку тримання під вартою обвинуваченого

03 лютого 2017 року м.Арциз

Колегія суддів Арцизького районного суду Одеської області у складі головуючого судді ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , при секретарі ОСОБА_4 , за участю: прокурора ОСОБА_5 , захисника адвоката ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в місті Арцизі Одеської області в залі суду обвинувальний акт у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_7 , обвинуваченого у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених п. 1 ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 15, п.п. 1, 2 ч. 2 ст. 115 КК України,

встановив:
01 лютого 2017 року після визначення підсудності з Апеляційного суду Одеської області до Арцизького районного суду Одеської області надійшов обвинувальний акт з додатками відносно ОСОБА_7 , обвинуваченого у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених п. 1 ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 15, п.п. 1, 2 ч. 2 ст. 115 КК України. Ухвалою суду від 01 лютого 2017 року було призначено підготовче судове засідання.

Потерпіла ОСОБА_8 , яка також діє як законний представник неповнолітніх потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , у підготовче судове засідання не з`явилася, але звернулася до суду із заявою, в якій просила суд провести підготовче судове засідання без її участі. У зв`язку з чим, суд з урахуванням думки учасників судового провадження, вважає за можливе провести підготовче судове засідання без участі потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 .

В підготовчому судовому засіданні прокурор, захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_6 , а також сам обвинувачений ОСОБА_7 вважали за можливе призначити кримінальне провадження до судового розгляду. Разом із тим, прокурор звернувся до суду з письмовим клопотанням, в якому просив суд продовжити строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 .

Суд, заслухавши сторін кримінального провадження, розглянувши обвинувальний акт та додані до нього матеріали, вважає, що обвинувальний акт відносно ОСОБА_7 разом з додатками слід повернути прокурору з наступних підстав.

Згідно п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України суд вправі у підготовчому судовому засіданні прийняти рішення, яким повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу, тобто за наявності таких порушень вимог процесуального закону, які перешкоджають призначенню справи до судового розгляду. Отже, повернення обвинувального акту прокурору передбачає не формальну невідповідність такого акту вимогам закону, а наявність в ньому таких недоліків, які перешкоджають суду призначити судовий розгляд.
Також, відповідно до ч. 4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним документом, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим ст. 291 КПК України, яка, в свою чергу, містить вичерпний перелік відомостей, які повинен містити обвинувальний акт і вони є обов`язковими для їх виконання слідчим і прокурором.
Зміст обвинувального акту, порядок його складання та затвердження, а також які документи долучаються до нього визначені ст. 291 КПК України, однак органом досудового розслідування вимоги ст. 291 КПК України виконані не в повному обсязі, у зв`язку з чимобвинувальний акт відносно ОСОБА_7 не відповідає вимогам згаданої норми кримінального процесуального закону.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт має містити відомості про найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер; анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дату та місце народження, місце проживання, громадянство); анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); прізвище, ім`я, по батькові та займана посада слідчого, прокурора; виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення; обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання; розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; розмір витрат на залучення експерта (у разі проведення експертизи під час досудового розслідування); дату та місце його складення та затвердження.

Суд наголошує на тому, що Європейський суд з прав людини (далі Суд) у справі «Абрамян проти Росії» від 09 жовтня 2008 року зазначив, що у тексті п/п. «а» п. 3 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі Конвенція), вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (див. рішення від 19 грудня 1989 р. у справі «Камасінскі проти Австрії», №9783/82, п.79). Крім того, Суд нагадує, що положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п.1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (див.: рішення від 25 березня 1999 р. у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції» (ВП), №25444/94, п. 52; рішення від 25 липня 2000 р. у справі «Матточіа проти Італії», №23969/94, п. 58; рішення від 20 квітня 2006 р. у справі «І.Н. та інші проти Австрії», №42780/98, п. 34).

Справедливість під час провадження у справі необхідно оцінювати, беручи до уваги розгляд справи в цілому (див. рішення від 1 березня 2001 р. у справі «Даллос проти Угорщини», № 29082/95, п. 47). Крім того, право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» п. 3 ст. 6 Конвенції (див. зазначені рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п. 54, а також «Даллос проти Угорщини», п. 47).

Суд звертає увагу, що формулювання обвинувачення має містити дані щодо події кримінального правопорушення із зазначенням часу, місця, форми вини і мотивів, способу вчинення, наслідків та інших даних, на підставі яких, відповідно до диспозиції певної статті КК України, можна встановити в діях обвинуваченого склад кримінального правопорушення, з урахуванням, у тому числі, кваліфікуючих ознак.

Не вдаючись до вирішення питань, що підлягають вирішенню під час судового розгляду, а лише перевіряючи обвинувальний акт на відповідність вимогам КПК, суд дійшов висновку, що обвинувальний акт відносно ОСОБА_7 не відповідає вимогам п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, оскільки фактичні обставини кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, викладені неточно та неповно, у зв`язку з чим формулювання обвинувачення ОСОБА_7 є неконкретним та порушує гарантоване п/п. «а» п. 3 ст.6 Конвенції його право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» п. 3 ст. 6 Конвенції.

Так, відповідно до обвинувального акту, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України, яке, згідно обвинувального акту вчинені ним відносно ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , однак при формулюванні обвинувачення за даним епізодом прокурором не зазначено, що їх убивство охоплювалось єдиним умислом ОСОБА_7 ( Постанова ВСУ від 7 лютого 2003 року N 2 Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи), адже як вбачається з обвинувального акту до події, яка ставиться в провину обвинуваченому між ним та ОСОБА_11 виникла сварка, в ході якої ОСОБА_11 завдав ОСОБА_7 тілесних ушкоджень. Крім того, згідно обвинувального акту ОСОБА_7 обвинувачується у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, п.п. 1, 2 ч. 2 ст. 115 КК України, однак при формулюванні обвинувачення за даним епізодом прокурором не зазначено, що ОСОБА_7 достовірно знав, що потерпіла ОСОБА_10 є малолітньою, або припускав це, або за обставинами справи повинен був і міг це усвідомлювати ( Постанова ВСУ від 7 лютого 2003 року N 2 Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи). І знов таки, за даним епізодом при кваліфікації дій обвинуваченого як замах на вбивство двох осіб не конкретизовано, що їх убивство охоплювалось єдиним умислом ОСОБА_7 .

Більш того, як зазначалося вище формулювання обвинувачення має містити у собі дані про місце вчинення кримінального правопорушення, яке ставиться в провину особі, однак ні при викладенні фактичних обставин справи, які прокурор вважає встановленими, ні при формулюванні обвинувачення, прокурором не зазначено місце скоєння кримінальних правопорушень, які ставляться в провину ОСОБА_7 .

З викладеного випливає, що особа, яка склала обвинувальний акт відносно ОСОБА_7 не зазначила в обвинуваченні вище вказані відомості, які суттєво впливають на кваліфікацію дій обвинуваченого, що тягне за собою неконкретність у формулюванні обвинувачення в розумінні п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України, тому суд приходить до висновку про наявність обставин, що перешкоджають судовому розгляду обвинувального акту щодо ОСОБА_7 . Крім того, неповний і неточний виклад фактичних обставин кримінального правопорушення та неконкретне обвинувачення порушує гарантоване п/п. «а» п. 3 ст. 6 Конвенції право обвинуваченого бути поінформованим про характер і причини обвинувачення у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» п. 3 ст. 6 Конвенції.

З урахуванням того, що в обвинувальному акті відсутнє формулювання обвинувачення в розумінні п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України, а за правилами ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, суд приходить до висновку про наявність обставини, яка перешкоджає судовому розгляду обвинувального акту щодо ОСОБА_7 .

Таким чином, з підстав встановлених судом, обвинувальний акт відносно ОСОБА_7 не відповідає вимогам п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України.

Крім того, за змістом ст. 55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди. Якщо внаслідок кримінального правопорушення настала смерть особи або особа перебуває у стані, який унеможливлює подання нею відповідної заяви, положення частин першої - третьої цієї статті поширюються на близьких родичів чи членів сім`ї такої особи. Потерпілим визнається одна особа з числа близьких родичів чи членів сім`ї, яка подала заяву про залучення її до провадження як потерпілого, а за відповідним клопотанням потерпілими може бути визнано кілька осіб.
Однак, в порушення п. 3 ч. 2 ст. 291 КПК України при зазначенні осіб, які є потерпілими від злочинів, у скоєнні яких обвинувачується ОСОБА_7 вказано потерпілими ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , які згідно обвинувального акту померли, у зв`язку з чим ними втрачено правоздатність.
Пунктом 7 ч. 2 ст. 291 КПК України передбачено, що обвинувальний акт має містити відомості про розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням. Органом досудового розслідування в обвинувальному акті відносно ОСОБА_7 зазначено, що кримінальним правопорушенням шкода не завдана, однак у підготовчому судовому засіданні прокурором суду подано цивільний позов про відшкодування державі шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, з чого слідує, що при складанні обвинувального акту порушено п. 7 ч. 2 ст. 291 КПК України.
Пунктом 8 ч. 2 ст. 291 КПК України передбачено, що обвинувальний акт має містити відомості про розмір витрат на залучення експерта (у разі проведення експертизи під час досудового розслідування). Як вбачається з реєстру матеріалів досудового розслідування органом досудового розслідування неодноразово проводилися експертизи у кримінальному провадженні (назви експертиз у реєстрі відсутні), однак в обвинувальному акті відносно ОСОБА_7 зазначено, що витрат на залучення експерта у кримінальному провадженні не має, з чого слідує, що при складанні обвинувального акту порушено п. 8 ч. 2 ст. 291 КПК України.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 9 КПК України під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Приймаючи до уваги засаду кримінального провадження законності, що передбачена ст. 9 КПК України, недотримання будь-яких імперативних вимог КПК щодо змісту обвинувального акту та його невід`ємної частини додатків, в тому числі щодо відомостей, які вони мають містити, або їх недолучення до обвинувального акту є недопустимим, у зв`язку з чим недодання до обвинувального акту додатків, або додання їх такими, що не містять необхідних відомостей, має тягнути такі ж наслідки, встановлені для невідповідності обвинувального акту вимогам КПК.

Суд звертає увагу на те, що зазначаючи в обвинувальному акті про наявність додатків до нього, орган досудового слідства не зазначив кількість цих додатків.
Згідно ч. 4 ст. 291 КПК України до обвинувального акту обов`язково додається реєстр матеріалів досудового розслідування, в якому відповідно до ст. 109 КПК України повинні бути відображені: 1) номер та найменування процесуальної дії, проведеної під час досудового розслідування, а також час її проведення; 2) реквізити процесуальних рішень, прийнятих під час досудового розслідування; 3) вид заходу забезпечення кримінального провадження, дату і строк його застосування.

Надання до суду реєстру матеріалів досудового розслідування, в якому вичерпно викладені всі процесуальні дії і рішення, надає можливість судді усвідомити обсяг доказів, зробити певне уявлення у справі та спланувати час її розгляду з урахуванням вимог безперервності судового розгляду, встановлених ст. 322 КПК України.

Однак, реєстр матеріалів досудового розслідування, який доданий до обвинувального акту відносно ОСОБА_7 не відповідає вимогам ст. 109 КПК України, оскільки у ньому не зазначено всі процесуальні дії і прийняті процесуальні рішення під час досудового розслідування, в реєстрі відсутні назви та реквізити процесуальних рішень, прийнятих під час досудового розслідування, повідомлення про підозру ОСОБА_7 внесено до процесуальних рішень, хоча в силу положень ст.ст. 110, 111 КПК України повідомлення особі про підозру є процесуальної дією, і не є процесуальним рішенням. В реєстрі відсутні дані про внесення прокурором до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про закінчення досудового розслідування. З реєстру матеріалів досудового розслідування не вбачається, чи здійснювалась органом досудового розслідування така обов`язкова процесуальна дія як відкриття сторонами кримінального провадження матеріалів досудового розслідування, що у контексті частин 1, 12 ст. 290, статей 9, 87 КПК України, ще на стадії підготовчого засідання ставить під сумнів допустимість зібраних у кримінальному провадженні доказів.

Таким чином, з реєстру матеріалів досудового розслідування, доданого до обвинувального акту, вбачається, що він є неповним та в ньому не відображені всі матеріали досудового розслідування, що не відповідає вимогам ч. 2 ст. 109 КПК України.

Отже, з зазначеного випливає, що обвинувальний акт відносно ОСОБА_7 не відповідає вище переліченим вимогам КПК України, що позбавляє обвинуваченого також права на захист від висунутого обвинувачення, а тому обвинувальний акт відносно слід повернути прокурору на підставі п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України.

У зв`язку з поверненням обвинувального акту прокурору для усунення виявлених судом недоліків, прокурору також підлягає поверненню поданий ним у підготовчому судовому засіданні цивільний позов, заявлений в інтересах держави, а також підлягає залишенню без розгляду клопотання прокурора, заявлене у підготовчому судовому засіданні про виклик свідків.

Крім того, суд, розглянувши клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 , заслухавши думки учасників судового провадження, приходить до наступних висновків.
Відповідно до ч. 3 ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу. За відсутності зазначених клопотань сторін кримінального провадження застосування заходів забезпечення кримінального провадження, обраних під час досудового розслідування, вважається продовженим..
При вирішенні питання продовження строку тримання під вартою обвинуваченого, судом враховується, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину та замаху на особливо тяжкий злочин, за які передбачено покарання у вигляді позбавлення волі строком більш ніж на три роки. До взяття під варту ніде не працював, перебуваючи на волі, з урахуванням суворості покарання, яке загрожує йому в разі визнання його винуватим, буде мати реальну можливість переховуватись від суду, здійснювати тиск на потерпілих та свідків. З цих підстав суд приходить до висновку, що ризики, передбачені ст. 177 КК України, що були підставою для застосування відносно ОСОБА_7 такого запобіжного заходу, як тримання під вартою, не зменшилися та не перестали існувати, обставини, що були враховані при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою також існувати не перестали, тому суд у відповідності до вимог ст. ст. 177, 178, 183, 197 КПК України вважає за необхідне продовжити обраний відносно ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на шістдесят днів.
Вирішуючи питання про продовження запобіжного заходу обвинуваченого ОСОБА_7 , суд враховує вимоги п.п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. В кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Суд також враховує, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, але на даній стадії судового розгляду та тяжкості можливого покарання, яке загрожує ОСОБА_7 у разі доведеності його вини та визнання його винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень за рішенням суду, суд, з урахуванням положень Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини та практики Європейського суду з прав людини, приходить до висновку про наявність по справі реальних ознак справжнього суспільного інтересу, який, навіть з урахуванням презумпції невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи обвинуваченого, а тому вважає за можливе та необхідне продовження строку його тримання під вартою.
З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку про задоволення клопотання прокурора та необхідність продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 .
Керуючись ст. ст. 314, 369 372 КПК України, суд
ухвалив:
Обвинувальний акт у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_7 , обвинуваченого у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених п. 1 ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 15, п.п. 1, 2 ч. 2 ст. 115 КК України, повернути прокурору для усунення виявлених недоліків протягом розумного строку з дня набрання законної сили ухвалою суду про повернення обвинувального акту.

Повернути прокурору цивільний позов, заявлений в інтересах держави в особі Комунальної установи «Одеська обласна дитяча клінічна лікарня» до ОСОБА_7 про стягнення витрат на стаціонарне лікування потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_10 .

Залишити без розгляду клопотання прокурора про виклик свідків.

Клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 , задовольнити.
Продовжити строк тримання під вартою ОСОБА_7 , що народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених п. 1 ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 15, п.п. 1, 2 ч. 2 ст. 115 КК України, строком на шістдесят днів з 03 лютого 2017 року по 03 квітня 2017 року 04 години 00 хвилин.
Строк дії ухвали про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 закінчується 03 квітня 2017 року о 04 годині 00 хвилин.
Копію ухвали негайно вручити прокурору, направити уповноваженій службовій особі місця ув`язнення для виконання та вручення обвинуваченому ОСОБА_7 .
Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Одеської області через Арцизький районний суд Одеської області протягом семи днів з дня її оголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, у разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не буде скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення Апеляційним судом Одеської області.

Головуючий суддя: ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3