Справа № 146/313/17
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"18" квітня 2017 р. Томашпільський районний суд Вінницької області
в складі головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
потерпілого ОСОБА_4 ,
представника потерпілого ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України,-
01 січня 2017 року біля 04:00 год ОСОБА_4 ,. перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, прийшов до будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 , в якому проживав на протязі останнього року спільно із своїм братом ОСОБА_6 та який на праві власності належить останньому. Виявивши, що вхідні двері даного будинку зачинені, з метою потрапити всередину будинку, для відпочинку, розбив шибку вікна, після чого просунув руку через отвір та із внутрішньої сторони відчинив вхідні двері будинку, після чого зайшов всередину та ліг відпочивати на диван в одній із кімнат будинку. Цього ж дня біля 11 годин ОСОБА_6 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння повернувся до свого будинку та при цьому виявив пошкодження вхідних дверей та розбиті шибки вікна. Зайшов всередину будинку та побачив на дивані в одній із кімнат ОСОБА_4 , який спав. ОСОБА_6 зрозумівши, що вказану шибку розбив ОСОБА_4 та з раптово виниклим умислом на заподіяння тяжких тілесних ушкоджень останньому вийшов на подвір`я, де знайшов дерев`яне топорище.
Після чого, ОСОБА_6 увійшов до кімнати житлового будинку, де в той час спав ОСОБА_4 та умисно, з метою нанесення тяжких тілесних ушкоджень, зазначеним дерев`яним топорищем наніс останньому три удари в область голови, чим спричинив йому тілесні ушкодження у вигляді відкритої черепно - мозкової травми: проникаючої інфікованої травми кісток черепа та головного мозку; забою головного мозку важкого ступеню; багато уламкового вдавленого інфікованого перелому лівої тім`яної кістки; двокамерного внутрішньо мозкового абсцесу лівої тім`яної долі головного мозку; мотосенсорної афазії, попірного правобічного геміпарезу (обмеження рухів обома правими кінцівками), які згідно висновку експерта № 24 від 09.02.2017 року відносяться до тяжкого ступеню тяжкості, які являли собою загрозу для життя потерпілого на час їх спричинення та в подальшому клінічному перебігу.
Відповідно до ч.3 ст. 349 КПК України, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку він буде позбавлений права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
В судовому засіданні ОСОБА_6 вину в пред`явленому обвинуваченні визнав повністю, щиро розкаявся у вчиненому і вважає, як і інші учасники судового розгляду за можливе при дослідженні доказів по справі обмежитись його допитом та характеризуючими матеріалами.
З`ясувавши розуміння учасниками процесу змісту обставин, які не будуть досліджуватись, роз`яснивши, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини у апеляційному порядку, впевнившись у добровільності та істинності їх позиції, суд вважає обсяг доказів, що підлягають дослідженню визначити допитом обвинуваченого та характеризуючими даними.
По суті пред`явленого обвинувачення ОСОБА_6 суду пояснив, що 01 січня 2017 року, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, повернувшись додому він помітив розбиту шибку на вхідних дверях будинку. Зайшовши в середину будинку та побачивши сплячого на дивані свого двоюрідного брата ОСОБА_4 , зрозумівши, що дану шибку робзив ОСОБА_4 , вийшов на вулицю, де взяв деревяне топорище після чого повернувся у кімнату, в якій спав потерпілий та наніс зазначеним топорищем три удари в область голови ОСОБА_4 після чого вийшов з кімнати.
Дії ОСОБА_6 державним обвинуваченням вірно кваліфіковано за ч. 1 ст. 121 КК України, тобто умисне тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.
Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого суд вважає, щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.
Обставини, які обтяжують покарання обвинуваченого вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.
При вирішенні питання про призначення обвинуваченому покарання суд керується вимогами ст.ст. 65-67 КК України та Постановою Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» з послідуючими змінами та доповненнями та виходить із принципів законності, справедливості, обгрунтованності та індивідуалізації покарання.
При цьому суд також враховує, що відповідно до ст. 50 КК України покарання є заходом примусу та полягає в передбаченому законом обмеженні прав та свобод засудженого та у відповідності до ч. 2 ст. 50 КК України має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Враховуючи вищевикладене, суд враховує характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого злочину, що відносяться до тяжкого злочину, обставини що пом`якшують та обтяжують покарання, особу обвинуваченого, судимостей немає, на диспансерному психіатричному та на наркологічному обліку не перебуває, компрометуючі матеріали відсутні, позицію державного обвинувача та потерпілого щодо міри покарання обвинуваченому, суд дійшов висновку, що ОСОБА_6 не представляє підвищену суспільну небезпеку та його виправлення і перевиховання можливе без ізоляції від суспільства, і тому йому необхідно призначити покарання у виді позбавлення волі та одночасно звільнити його від покарання з випробуванням на підставі ст. ст. 75, 76 КК України, що на переконання суду відповідатиме меті покарання, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між захищуваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності, і захистом інтересів потерпілого.
Підстав для застосування запобіжних заходів, передбачених ст.ст. 176, 177 КПК України суд не вбачає.
Питання про речові докази вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.
Цивільний позов потерпілий ОСОБА_4 в кримінальному провадженні не пред`являв, тому суд роз`яснює потерпілому, що він, як особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному проваджені, відповідно до вимог ч.7 ст.128 КПК України, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства.
На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 368, 370-374 КПК України, суд,

ЗАСУДИВ:
Визнати винним ОСОБА_6 у вчинені злочину, передбаченогоч. 1 ст. 121 КК України та призначити йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.
Відповідно до ст. 75 КК України звільнити засудженого ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку 2 (двох) років не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.
Відповідно до п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_6 обовязки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
До вступу вироку у законну силу запобіжний захід ОСОБА_6 не обирати.
Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Апеляційного суду Вінницької області протягом 30 днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через Томашпільський районний суд Вінницької області.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя: ОСОБА_1