Провадження №1-кс/155/4/17
Справа №155/1417/16-к
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
місто Горохів 13 березня 2017 року

Слідчий суддя Горохівського районного суду Волинської області ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , скаржника ОСОБА_4 , представника скаржника ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за скаргою ОСОБА_4 на постанову заступника начальника СВ Горохівського ВП ГУНП у Волинській області ОСОБА_6 від 01 серпня 2016 року про закриття кримінального провадження №0000010,
ВСТАНОВИВ:
До Горохівського районного суду Волинської області надійшла скарга ОСОБА_4 на постанову заступника начальника СВ Горохівського ВП ГУНП у Волинській області ОСОБА_6 від 01 серпня 2016 року про закриття кримінального провадження №0000010 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.382 КК України.

Дану скаргу ОСОБА_4 обґрунтувала тим, що вказана постанова прийнята з порушенням норм КПК України. Зокрема, скаржник зазначила, що слідчим не вчинено всі передбачені КПК України дії для повного, об`єктивного та всебічного з`ясування обставин кримінального правопорушення та інших обставин кримінального правопорушення. Крім того, вважає, що слідчий передчасно зробив висновок про наявність достатніх підстав для прийняття постанови про закриття кримінального провадження.

Скаржник ОСОБА_4 та її представник ОСОБА_5 в судовому засіданні, кожен зокрема, скаргу підтримали із наведених в ній підстав, просили її задовольнити та скасувати постанову про закриття кримінального провадження.

Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні зазначив, що прийнята слідчим постанова є законною та обґрунтованою, тому в задоволенні скарги ОСОБА_4 просив відмовити.

Заслухавши доводи скаржника та її представника, прокурора, дослідивши скаргу та додані до неї документи, вивчивши матеріали кримінального провадження №0000010, приходжу до наступного.

Згідно ч.1 п.1 ст.303 КПК України під час досудового провадження можуть бути оскаржені рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора, зокрема, рішення слідчого про закриття кримінального провадження, заявником, потерпілим, його представником чи законним представником.

Із матеріалів кримінального провадження, внесеного до ЄРДР 30 липня 2015 року за №0000010 за ознаками злочину передбаченого ч.1 ст.382 КК України, вбачається що 30 липня 2015 року до ЄРДР прокурором ОСОБА_7 було внесено відомості за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.382 КК України.

31 липня 2015 року прокурором району ОСОБА_8 начальнику СВ Горохівського РВ УМВС України у Волинській області ОСОБА_9 було надано доручення про проведення досудового розслідування за результатами вивчення матеріалів ЖЄОЗП №1447 від 19 червня 2015 року по факту ухилення ОСОБА_10 , жителькою села Старостав Горохівського району, від виконання рішення Локачинського районного суду Волинської області №0302/2024/2012 від 05 травня 2014 року.

17 січня 2016 року прокурором Горохівського відділу Володимир-Волинської місцевої прокуратури ОСОБА_3 у кримінальному провадженні №0000010 було надано ряд вказівок щодо необхідності проведення необхідних слідчих дій з метою всебічного повного та неупередженого дослідження всіх обставин в даному кримінальному провадженні, які органом досудового розслідування були виконані не в повному обсязі.

Також, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, внесеного до ЄРДР 30 липня 2015 року за №0000010 за ознаками злочину передбаченого ч.1 ст.382 КК України, слідчим неодноразово надавалися доручення про проведення слідчих дій в порядку ст.40 КПК України, які також були виконані не в повному обсязі.

Постановою заступника начальника СВ Горохівського РВ УМВС України у Волинській області ОСОБА_6 від 01 серпня 2016 року на підставі, п.2 ч.1 ст.284 КПК України закрито кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000010 від 30 липня 2015 року у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.382 КК України.

Відповідно до ч.1 ст.94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному і неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Зі змісту скарги та пояснень як самої скаржниці так і її представника вбачається, що при прийнятті рішення про закриття кримінального провадження цих вимог закону слідчим не дотримано, обставини вказані скаржником та її представником всебічно та повно не досліджені, постанова винесена передчасно.

Відповідно до ст.2 КПК України завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Дану вимогу закону заступником начальника СВ Горохівського ВП ГУНП у Волинській області ОСОБА_6 дотримано не було.

Разом тим, згідно ч.2 ст.9 КПК України прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Розглядаючи скаргу на постанову про закриття кримінального провадження, слідчий суддя повинен перевіряти наявність приводів і підстав для винесення зазначеної постанови, законність джерел отриманих даних, які стали підставою для винесення постанови про закриття кримінального провадження.

Статтею 22 КПК України передбачено, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.
Статтею 91 КПК України визначені обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні. Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Згідно ст.92 КПК України обов`язок доказування обставин, що підлягають доказуванню покладається на слідчого, прокурора та, у встановленим КПК України випадках, на потерпілого.

Вичерпний перелік підстав закриття кримінального провадження міститься в ст.284 КПК України, згідно якої кримінальне провадження закривається в разі встановлення відсутності в діянні складу кримінального правопорушення.

Згідно п.2 ч.1 ст.284 КПК України кримінальне провадження закривається при встановленні відсутності в діяннях складу кримінального правопорушення.

Закриття кримінального провадження є одним із способів її остаточного вирішення, а тому провадження має закриватись після всебічного повного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи та оцінки слідчим всіх зібраних та перевірених доказів.

Постанова про закриття кримінального провадження має бути мотивованою, її зміст повинен відповідати фактичним обставинам, встановленим матеріалами справи, зокрема в ній мають бути викладені всі підстави, які виключають провадження у справі і обумовлюють її закриття, що є однією із гарантій забезпечення прав і законних інтересів учасників кримінального провадження.

Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди України при розгляді справ застосовують Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду, як джерело права.
Також ч.2 ст.8 КПК України визначено, що принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Згідно ст.17 (заборона зловживання правами) Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод жодне з положень цієї Конвенції не може тлумачитись як таке, що надає будь-якій державі, групі чи особі право займатися будь-якою діяльністю або вчиняти будь-яку дію, спрямовану на скасування будь-яких прав і свобод, визнаних цією Конвенцією, або на їх обмеження в більшому обсязі, ніж це передбачено в Конвенції.
В Україні Конвенція має такий самий статус, як і інші законодавчі акти і є частиною національного законодавства України згідно із положеннями статті 9 Конституції.
У разі наявності колізії між нормами національного законодавства України та Конвенції пріоритетному застосуванню підлягають застосуванню саме норми Конвенції як міжнародного договору.
Новий КПК України розглядає застосування в Україні практики Європейського суду як складову дії конституційного принципу верховенства права (ст.8 КПК, ст.8 Конституції України).
Рішення Європейського суду мають концептуальне значення для вірного розуміння і практичного втілення загальних засад кримінального судочинства за новим КПК, стаття 11 якого встановлює, що під час кримінального провадження повинна бути забезпечена повага до людської гідності, прав і свобод кожної особи. Відповідно до ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Практика Європейського суду з прав людини, а саме рішення у справах: Lawless v. Ireland, Refah Partisi and Others v. Turkey (2003), Preda and Dardari v. Italy (1999), Witzsch v/ Germany (2005) дає підстави визначити такі ознаки зловживання конвенційними правами: зловживання може проявлятися в усвідомлених вольових вчинках чи систематичній діяльності, що формально спирається на положення (норми та принципи) Конвенції; такі вчинки та діяльність переслідують іншу мету, ніж та, що передбачена відповідною нормою Конвенції; зазначені вчинки та діяльність порушуватимуть (або становитимуть реальну загрозу порушення) конвенційні права і свободи, що проявлятиметься (або матиме на меті) у їхньому обмеженні чи скасуванні, зокрема через знищення ідеалів та цінностей демократії (демократичного суспільства), які декларуються текстом та духом Конвенції.
У рішенні «А.Н. проти України» (A.N. v. Ukraine) від 29 січня 2015 року, заява №13837/09, яке набуло статусу остаточного 29 квітня 2015 року, Європейський суд з прав людини встановив, що згідно з процесуальним аспектом статті 3 Конвенції національні органи влади не провели ефективне розслідування за скаргами заявника і не забезпечили вжиття необхідних заходів для збору доказів у справі. Зазначені недоліки становили порушення процесуального аспекту цього положення Конвенції. Суд вказав на те, що, коли особа висуває небезпідставну скаргу на представників держави, то це вимагає проведення ефективного офіційного розслідування. Для того, щоб таке розслідування вважалось «ефективним» воно повинно призвести до встановлення фактів справи та до встановлення і покарання винних осіб. Це не є обов`язком досягнення результату, але є обов`язком вжиття заходів. Державні органи повинні вживати усіх розумних і доступних їм заходів для забезпечення збирання доказів, що стосуються події, включаючи серед іншого покази свідків, висновки судових експертиз та ін. Будь-який недолік розслідування, який підриває його здатність до встановлення винних осіб, створюватиме небезпеку недотримання цього стандарту, а вимога щодо оперативності та розумної швидкості є безумовною у цьому контексті (рішення у справах «Міхєєв проти Росії» (Mikheyev v. Russia), заява № 77617/01, п. 107 et seq., від 26 січня 2006 року, та «Ассенов та інші проти Болгарії» (Assenov and Others v. Bulgaria), від 28 жовтня 1998 року, п. 102 et seq., Reports of Judgments and Decisions 1998-VIII).
Пунктом 4 Постанови Пленуму ВССУ № 11 від 17.10.2014 року визначено, що оцінюючи спосіб здійснення слідчим, прокурором і судом своїх повноважень, слід враховувати послідовність та своєчасність здійснення процесуальних дій; наявність періодів бездіяльності (неактивності), причини якої мають з`ясовуватись у кожному конкретному провадженні; своєчасність повідомлення особи про підозру; обґрунтованість відкладення та зупинення кримінального провадження; у тому числі щодо повідомлення учасників кримінального провадження про час та місце судового засідання; повноту та своєчасність вжиття слідчим, прокурором, слідчим суддею, судом (суддею) заходів забезпечення кримінального провадження та інших заходів, спрямованих на недопущення недобросовісної поведінки учасників кримінального провадження; характер та ефективність дій, спрямованих на прискорення кримінального провадження.
Досліджуючи обґрунтованість доводів поданої скарги, встановлено, що слідчим при закритті провадження не дотримано процесуального порядку винесення постанови, зокрема, досудове слідство проведено поверхнево, неповно, без всебічного дослідження обставин справи, слідчим належним чином не перевірені доводи викладені скаржником та не надана оцінка зазначеним доводам.

З огляду на вищезазначене, слідчому необхідно виконати необхідні слідчі дії щодо з`ясування обставин про наявність чи відсутність події та складу кримінального правопорушення, в достатньому для встановлення об`єктивної істини обсязі та в залежності від встановленого, прийняти законне та обґрунтоване рішення, яке у будь-якому випадку має бути належним чином мотивованим з всебічним аналізом доводів заявника.

Враховуючи викладене, слідчий суддя приходить до висновку, що слідчим постанова про закриття кримінального провадження №0000010 від 01 серпня 2016 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.382 КК України прийнята без належного дослідження обставин кримінального провадження та відповідного аналізу і оцінки даних досудової перевірки, на які посилалася ОСОБА_4 в своїй скарзі, що призвело до неповноти досудового розслідування, тому зазначена постанова не може вважатися законною та обґрунтованою, а тому підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст.303, 305, 306, 307, 309, 372 КПК України, слідчий суддя,
УХВАЛИВ:
Скаргу ОСОБА_4 на постанову заступника начальника СВ Горохівського ВП ГУНП у Волинській області ОСОБА_6 від 01 серпня 2016 року про закриття кримінального провадження №0000010 задовольнити.

Постанову заступника начальника СВ Горохівського ВП ГУНП у Волинській області ОСОБА_6 від 01 серпня 2016 року про закриття кримінального провадження №0000010 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.382 КК України скасувати та зобов`язати слідчого провести досудове розслідування по справі у відповідності з вимогами ст.ст.91-93 КПК України та закінчити досудове розслідування у строки, передбачені ст.219 КПК України.

Матеріали кримінального провадження №0000010 від 30 липня 2015 року повернути Горохівському відділу поліції ГУНП у Волинській області для проведення досудового розслідування

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: /підпис/

Згідно з оригіналом.

Слідчий суддя Горохівського районного суду ОСОБА_1