Справа №577/4566/16-к Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/788/546/17 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Крадіжка
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 серпня 2017 року колегія суддів з розгляду справ та матеріалів кримінального судочинства Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Суми матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_6 та обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 03 травня 2017 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Конотоп, Сумської області, мешканець АДРЕСА_1 , раніше судимий, останній раз 10.05.2012 р. за ч.1 ст.122, ч.2 ст.186. ч.2 ст.296, ст.70 КК України до 5 років позбавлення волі; звільнений 12.01.2016 року по відбуттю строку покарання,

визнаний винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185, ч.3 ст.185 КК України,

з участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИЛА:
До апеляційного суду Сумської області надійшли апеляційні скарги захисника ОСОБА_6 та обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 03 травня 2017 року, в яких:

- захисник ОСОБА_6 просить вирок скасувати у зв`язку із неповнотою судового розгляду та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

- обвинувачений у поданій апеляційній скарзі в свою чергу також порушує питання про скасування вироку суду та призначення нового розгляду у суді першої інстанції, а також просить застосувати до нього положення ст.72 КК України.

Даним вироком суду ОСОБА_7 визнано винуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185, ч.3 ст.185 КК України, та призначено покарання за ч.3 ст.185 КК України - три роки чотири місяці позбавлення волі; за ч.2 ст.185 КК України - два роки три місяці позбавлення волі.

У відповідності до ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначено ОСОБА_7 остаточне покарання у виді трьох років чотирьох місяців позбавлення волі.

Строк відбування покарання визначено рахувати з 03 травня 2017 року, з дня обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою за цим вироком.

Постановлено стягнути з ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати, пов`язані із залученням експерта на загальну суму 1055 гривень 52 копійки.

За вироком суду ОСОБА_7 визнано винуватим у тому, що 19 серпня 2016 року приблизно о 02.00 годині, перебуваючи біля будинку №16 по вул. Металістів в м. Конотоп та, проходячи повз під`їзд №4, шляхом підбору ключа саме до цього приміщення відчинив двері, проник до колясочної, звідки повторно таємно викрав велосипеди «Ардіс Славутич Дорожній» та «Агdis Fold Newest», належні ОСОБА_9 , спричинивши у такий спосіб матеріальну шкоду потерпілому у розмірі 2507 грн.

Крім того, в кінці серпня 2016 року приблизно о 5 годині (точна дата не встановлена) обвинувачений ОСОБА_7 , перебуваючи в районі магазину «999», що розташований по вул. Комсомольській в м. Конотопі, повторно таємно викрав велосипед «Україна», належний ОСОБА_10 , спричинивши у такий спосіб матеріальну шкоду потерпілому у розмірі 900 грн.

Окрім того, 10 вересня 2016 року о 09-40 год. ОСОБА_7 , перебуваючи в районі ТЦ «Парус», що розташований по вул. Вирівській в м. Конотопі, таємно повторно викрав велосипед «Україна», належний ОСОБА_11 , завдавши у такий спосіб матеріальну шкоду потерпілій у розмірі 950 гривень.

У поданій апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 не погоджується з оскаржуваним судовим рішенням, вважає його незаконним в зв`язку з неповнотою судового розгляду, невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі винного. Вимоги апеляційної скарги мотивує тим, що її підзахисний не визнав вини за ч.3 ст.185 КК України, та на досудовому слідстві визнання вини за даний злочин здобуто правоохоронними органами шляхом тиску на нього. Зауважує про суттєві протиріччя у поясненнях свідків та обвинуваченого ОСОБА_7 з приводу епізоду викрадення майна, належного ОСОБА_9 .. Зокрема, за змістом вироком суду, ОСОБА_7 шляхом підбору ключа відчинив двері від колясочної, проте 30.09.2016 ОСОБА_7 пояснив, що 19.08.2016 викрав сумку, забраними саме з неї ключами відімкнув колясочну та викрав велосипеди, а на слідчому експерименті обвинувачений вказував, що крадіжка скоєна через два тижні після викрадення ключів. При цьому свідок ОСОБА_12 в суді пояснювала, що забула на лавці сумку, в якій були і ключі від колясочної, тобто не один ключ. Окрім того зазначає, що суд доводить винуватість ОСОБА_7 протоколами огляду місця події, протоколом про визнання речовими доказами, протоколами слідчих експериментів з обвинуваченим, між тим вказані докази доводять лише крадіжку у ОСОБА_9 . Вважає, що суд не надав належної оцінки наведеним протиріччям, що є суттєвими та доводять факт того, що пояснення надані ОСОБА_7 під тиском, а тому висновки суду про те, що досліджені докази є належними, допустимими і такими, що узгоджуються між собою, не є слушними. До того ж наголошує, що під час досудового розслідування її підзахисний виявляв наміри мати захисника, проте через примус з боку правоохоронних органів не міг скористатися правом на захист, а тому висновки суду з даного приводу вважає невірними. Акцентує увагу на тому, що суд безпідставно відмовив у задоволенні клопотання ОСОБА_7 про допит свідків у спростування показів свідка ОСОБА_13 , в той же час задовольнивши клопотання прокурора про допит ОСОБА_13 . Зауважує, що судом залишено поза увагою щире каяття ОСОБА_7 та повне визнання ним вини у вчиненні злочинів стосовно ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , та не враховано стан здоров`я батька та пенсійний вік батьків, складний матеріальний стан родини, догляд за бабусею похилого віку, те, що він не зловживає спиртними напоями та не є наркозалежною особою, а тому у сукупності із наведеними обставинами є підстави для застосування до ОСОБА_7 положень ст.75 КК України із покладенням обов`язків, передбачених ст.76 КК України.

У поданій апеляційній скарзі обвинувачений не погоджується з вироком суду, вважає його незаконним з огляду на те, що судом було відхилено його клопотання про допит певних осіб та не взято до уваги докази, що мали б істотне значення при визнанні його винним за ч.3 ст.185 КК України. Зазначає, що судом першої інстанції не було призначено належної перевірки за фактом незаконного здобуття доказів співробітниками правоохоронних органів шляхом фізичного та психологічного тиску на нього, про що ним було повідомлено під час судового розгляду. Зауважує, що суд першої інстанції обмежився лише допитом одного співробітника, тим самим істотно порушив вимоги кримінального процесуального кодексу, не закривши кримінальне провадження, маючи на це підстави. Наголошує, що під час судового розгляду ним було повідомлено про здійснення на досудовому слідстві фізичного та психологічного тиску з боку працівників поліції, зокрема оперуповноваженого майора поліції ОСОБА_14 з приводу відмови від правової допомоги захисника, між тим суд зауважив на присутності матері ОСОБА_7 на всіх слідчих діях, в той же час не звернувши уваги на те, що згідно матеріалів провадження, під час ряду процесуальних дій його мати була відсутня, що, на думку обвинуваченого, дало можливість правоохоронним органам сфабрикувати під тиском та погрозами докази його причетності до вчинення злочину за ч.3 ст.185 КК України.

Заслухавши суддю-доповідача про обставини кримінального провадження та суть поданих апеляційних скарг, заперечення прокурора проти апеляційних скарг обвинуваченого та захисника, а також пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_6 , на підтримку поданих апеляційних скарг, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційних скаргах, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185 КК України, ніким не оспорюються, та під час апеляційного перегляду не перевіряються.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, за обставин, викладених у вироку, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, підтверджуються дослідженими у судовому засіданні доказами, які узгоджуються між собою, є достовірними, допустимими і достатніми та які суд першої інстанції цілком обґрунтовано поклав в основу вироку, зокрема, надані під час судового розгляду покази свідків.

Так, свідок ОСОБА_15 пояснив, що знайомий з ОСОБА_7 , оскільки проживають в одному районі. Йому було відомо, що ОСОБА_7 займається збиранням велосипедів, тому для дружини в нього купив велосипед «Ардіс» за 300 гривень, але потім перепродав, так як дружині велосипед не сподобався. Коли дізнався, що велосипед викрадений, змушений був вжити заходів, щоб повернути велосипед.

Свідок ОСОБА_16 в судовому засіданні показала, що неділі за дві до крадіжки велосипедів з колясочної вона забула на лавці сумку, в якій були ключі і від колясочної, коли спохватилася, то сумки вже не було, її викрали. До поліції на той час не зверталася.

Свідок ОСОБА_13 в судовому засіданні показав, що влітку минулого року декілька разів бачив ОСОБА_7 , який у нього просив то цигарку, то гроші, по 2 гривні декілька разів. На той час він працював охоронцем у ФОП « ОСОБА_17 », в його обов`язки входило охорона території та годування собак. Обвинувачений не пропонував придбати у нього будь-який велосипед і він йому також нічого не продавав. Хто працював приймальником металобрухту, не знає, він також не бачив, щоб хтось продавав ОСОБА_7 будь-що з металобрухту.

Свідок ОСОБА_18 в судовому засіданні показала, що бачила ОСОБА_7 вперше, коли проводили слідчий експеримент, під час якого він пояснював, що влітку минулого року, на початку серпня, йшов повз будинок і побачив чужу жіночу сумку, яку взяв, оглянув вміст, виявив гроші, ключі, банківські картки. Гроші і ключі забрав собі, а все інше викинув. Через два тижні спробував підібрати ключ до одного з колясочних приміщень і виявив, що ключ підійшов до приміщення, що біля 4 під`їзду. З колясочної вивів два велосипеди, один з яких сховав у посадках, а інший розібрав і продав по частинам. При цьому ОСОБА_7 поводив себе вільно, спокійно розповідав, як він вчиняв злочин і йому ніхто не підказував, про що треба розповідати.

Свідок ОСОБА_19 дав аналогічні свідчення, стверджуючи, що тиску на обвинуваченого він не спостерігав.

Свідок ОСОБА_14 , старший оперуповноважений Конотопського ВП ГУНП в Сумській області, в судовому засіданні показав, що йому за посадою стало відомо, що ОСОБА_7 вчинив крадіжку велосипеду біля ТЦ Парус. Коли ОСОБА_7 запросили для відібрання пояснень, то він зізнався у вчиненні ще крадіжок велосипедів біля магазину «999» та з двох велосипедів з колясочної. Ніякого тиску на обвинуваченого ОСОБА_7 не здійснювалося. Все він говорив та показував самостійно після того, як йому продемонстрували відеозйомку з камер спостереження.

Наведені покази свідків цілком узгоджуються з дослідженими в судовому засіданні та покладеними в основу вироку суду першої інстанції: протоколом огляду місця події від 19.08.2016р. (коли надійшло повідомлення від ОСОБА_9 про викрадення велосипедів), від 09.10.2016р. (коли вилучено велосипед у ОСОБА_20 і оглянуто), протоколом про визнання речовими доказами (а.п.98-101), протоколом слідчого експерименту з обвинуваченим, в ході проведення якого він детально повідомив про вчинення ним крадіжки велосипедів з колясочного приміщення будинку АДРЕСА_2 (а.п.125-132), висновками товарознавчої експертизи №19/119/9-3/3228е від 12.09.2016р., №19/119/9-3/3766е від 12.09.2016р. про вартість викраденого майна (а.п.23-25,43-46).

Крім того, в судовому засіданні також було встановлено, що з потерпілим ОСОБА_9 за викрадений велосипед, який не повернули, розрахувалася саме матір обвинуваченого від його імені і потерпілий претензій до ОСОБА_7 не має. До того ж, свідок ОСОБА_21 в судовому засіданні пояснював, що він придбав велосипед для дружини саме у ОСОБА_7 , і марка велосипеда співпала з такою, який було викрадено у ОСОБА_9 , і цей же велосипед було повернуто потерпілому.

При цьому покази свідка ОСОБА_16 , на думку колегії суддів, є логічними, послідовними, підтвердились в суді, узгоджуються із зазначеними вище доказами у їх сукупності, а тому доводи апеляційної скарги захисника про неузгодженість показань потерпілої щодо обставин крадіжки за ч.3 ст.185 КК України із матеріалами даного провадження, є необґрунтованими.

Доводи захисника щодо наявних розбіжностей у показах обвинуваченого з приводу часу вчинення ним злочину за ч.3 ст.185 КК України, яким суд не надав належної юридичної оцінки, на переконання колегії суддів, також не є слушними, оскільки як вбачається з оскаржуваного судового рішення суд першої інстанції усунув зазначені суперечності шляхом дослідження доказів та їх оцінки, прийшовши до обґрунтованого висновку щодо часу вчинення даного злочину.

Тому, колегія суддів вважає, що доводи обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_6 , з приводу того, що вина обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, є недоведеною, не відповідають фактичним обставинам справи та спростовуються дослідженими у провадженні доказами.

Що стосується тверджень обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_6 з приводу здійснення на обвинуваченого тиску працівниками поліції з метою визнання ним вини у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, а також порушення його права на захист в зв`язку з відповідними діями правоохоронних органів, то колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, який розцінив відповідну позицію як спосіб захисту проти обвинувачення за тяжкий злочин, та проаналізував ті обставини, що обвинувачений не був позбавлений можливості повідомити прокурора про порушення його прав, що, на його думку, мали місце, та скористатися правовою допомогою.

При цьому колегія суддів зауважує, що під час досудового розслідування до обвинуваченого ОСОБА_7 був застосований запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, а тому дана особа мала можливість повідомити прокурора про незаконні дії працівників поліції, якщо такі мали місце відносно нього, подати відповідні скарги чи заяви особисто чи через близьких чи родичів.

Крім того, під час досудового розслідування у обвинуваченого ОСОБА_7 була також можливість скористатися правовою допомогою захисника і усунути всі сумніви, які в нього виникали через незнання правових норм. До того ж, як вбачається з матеріалів провадження, під час підготовчого провадження обвинуваченому ОСОБА_7 був призначений захисник, між тим захисником не надано даних про будь-які його звернення з приводу тиску на обвинуваченого до компетентних органів за час здійснення нею захисту ОСОБА_7 . Будь-які інші відомості щодо можливого тиску на обвинуваченого під час досудового слідства, в матеріалах кримінального провадження відсутні та захисником на обґрунтування таких доводів не надані.

Не є переконливими також і твердження захисника та обвинуваченого з приводу безпідставного відхилення судом заявленого ОСОБА_7 клопотання про допит свідків у спростування показів свідка ОСОБА_13 , оскільки під час досудового розслідування обвинувачений не порушував даного питання, а тому дії суду першої інстанції з приводу відмови в задоволенні клопотання є законними та такими, що узгоджуються з положеннями кримінального процесуального закону.

Не погоджується колегія суддів і з доводами захисника щодо можливості застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 положень ст.75 КК України, з огляду на наступні обставини.

Так, відповідно до вимог ст.65 КК України, суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Обґрунтовуючи висновок щодо міри покарання ОСОБА_7 , суд першої інстанції в повній мірі врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого, що не працює, будучи раніше судимий за вчинення злочинів проти власності, відбував покарання реально, на шлях виправлення не став і вчинив аналогічні злочини, характеризується посередньо, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, обставини, що пом`якшують покарання, а саме добровільне відшкодування шкоди, в якості обтяжуючої покарання обставини взяв до уваги рецидив злочинів, та враховуючи думку потерпілих, які не мають претензій через відшкодування шкоди, ставлення самого обвинуваченого до скоєного, що частково визнав себе винуватим, обґрунтовано прийшов до висновку про відсутність підстав для застосування ст.ст.69,75 КК України та про необхідність призначення ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі, в мінімальних межах санкції ч.3 ст.185, та в наближених до мінімальних для даного виду покарання санкції ч.2 ст.185 КК України, та застосувавши принцип поглинення менш суворого покарання більш суворим відповідно до вимог ч.1 ст.70 КК України, призначив остаточне покарання, що за своїм видом та розміром є необхідним й достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Таким чином, судом враховані в тому числі і обставини, що пом`якшують покарання, на які посилається в апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 , а її доводи з приводу неврахування судом стану здоров`я батька обвинуваченого, пенсійного віку батьків, складного матеріального стану родини, догляду за бабусею похилого віку, те, що він не зловживає спиртними напоями, не є визначеними законом підставами для скасування оскаржуваного судового рішення чи застосування положень ст.75 КК України до обвинуваченого.

Істотних порушень норм кримінального процесуального закону при досудовому розслідуванні кримінального провадження та його розгляді в суді, які були б підставою для скасування постановленого щодо обвинуваченого судового рішення, не встановлено.

За таких обставин, колегія суддів вважає вирок суду першої інстанції законним, обґрунтованим та не знаходить підстав для задоволення апеляційних скарг обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_6 .

Разом з тим, відповідно до вимог ч.5 ст.72 КК України, колегія суддів вважає за необхідне зарахувати обвинуваченому ОСОБА_7 строк попереднього ув`язнення з 03 травня 2017 року по 20 червня 2017 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі згідно вимог ч.5 ст.72 КК України в редакції від 26 листопада 2015 року.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:
Вирок Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 03 травня 2017 року відносно ОСОБА_7 залишити без змін, а апеляційні скарги захисника ОСОБА_6 та обвинуваченого ОСОБА_7 без задоволення.

Зарахувати у строк відбування покарання ОСОБА_7 строк тримання під вартою з 03 травня 2017 року по 20 червня 2017 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі згідно вимог ч.5 ст.72 КК України в редакції від 26 листопада 2015 року, та з 21 червня по 19 серпня 2017 року день за день.

Ухвала набирає чинності негайно та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а для засудженого, який утримується під вартою - в той же строк з дня отримання копії ухвали.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4