Справа № 301/793/15-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28.11.2016 року м. Ужгород
Апеляційний суд Закарпатської області

в складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4 ,

розглянувши кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000130 від 10.02.2014 року, щодо

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , із середньою освітою, одруженого, приватного підприємця, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України,

за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 на вирок Іршавського районного суду Закарпатської області від 09 серпня 2016 року,

за участю прокурора ОСОБА_7

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

потерпілого ОСОБА_8 ,

представника потерпілого ОСОБА_9

законного представника потерпілого ОСОБА_10

ВСТАНОВИВ:

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 просить скасувати вирок суду першої інстанції відносно ОСОБА_5 та ухвалити новий вирок, яким його виправдати. Захисник вважає за необхідне повторно допитати в судовому засіданні апеляційного суду обвинуваченого ОСОБА_5 , потерпілого ОСОБА_8 , свідка ОСОБА_11 .

В обґрунтування вимог, посилаючись на незаконність та необґрунтованість вироку суду першої інстанції, порушення норм кримінального та кримінального процесуального законодавства України, захисник вказує, що визнаючи винним ОСОБА_5 суд опирався на такі докази його вини, як покази свідків та висновок експерта, із свідків, якими під час судового слідства було дано покази, факт побиття потерпілого ОСОБА_8 обвинуваченим ОСОБА_5 підтвердили лише безпосередньо сам потерпілий та його батьки - ОСОБА_10 та ОСОБА_12 , які є зацікавленими особами та до показів яких слід відноситись критично, враховуючи сімейні зв`язки з потерпілим. Щодо наведених в мотивувальні частині показів свідка ОСОБА_11 , то зміст таких було спотворено, що стверджується технічним записом судового засідання суду першої інстанції, з якого вбачається, що 19.07.2016 року ОСОБА_11 в своїх показах ствердив, що ОСОБА_5 не бив ОСОБА_8 , між ними була словесна перепалка, суперечка, штовханина, однак обвинувачений не наносив тілесних ушкоджень ОСОБА_8 та жодних тілесних ушкоджень після інциденту у нього не бачив. Натомість суд у мотивувальній частині вироку спотворив показання останнього, вказавши, що останній підтвердив побиття ОСОБА_8 , і відповідно таким чином має місце невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, що є підставою для скасування рішення суду у відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 403 КПК України. Також не враховані докази, які могли істотно вплинути на висновки суду. Захисник вважає, що матеріалами справи не доведено факт побиття потерпілого обвинуваченим, висновок експерта №37 від 03.10.2014 року не доводить вину обвинуваченого, а лише вказує на наявність у потерпілого ОСОБА_8 легких тілесних ушкоджень. Крім того, звертає увагу, що експертом безпосереднього огляду потерпілого ОСОБА_8 проведено не було, оскільки висновок складено 03.10.2014 року, тобто за спливом 8 місяців після події, яка мала місце 09.02.2014 року.

В своїх запереченнях на апеляційну скаргу потерпілий ОСОБА_8 просить залишити її без задоволення, а вирок суду залишити без змін.

Вироком Іршавського районного суду Закарпатської області від 09 серпня 2016 року ОСОБА_5 засуджено за ч. 1 ст. 296 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 2 (два) роки.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_5 звільнено від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом 2 (двох) років іспитового строку не вчинить нового злочину.

На підставі п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 76 КК України на ОСОБА_5 покладено обов`язки: повідомляти кримінально-виконавчі інспекції про зміну місця проживання, роботи або навчання та періодично з`являтися в ці органи для реєстрації.

Цим вироком ОСОБА_5 визнаний винним у тому, що 09 лютого 2014 року, близько 18 години, перебуваючи в громадському місці на терасі бару, по місцю проживання в АДРЕСА_1 , маючи на меті показати свою винятковість та розпущеність, пов`язану з неповагою до особи та людської гідності, грубо порушуючи громадський порядок, з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, зневажливого ставлення до громадського порядку та існуючих у суспільстві загальновизнаних правил поведінки, моральності, добропристойності, демонструючи байдуже ставлення до суспільних відносин, які забезпечують спокій громадян, з метою самоутвердитись в присутності сторонніх осіб, неповнолітнього ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , які на той момент перебували на терасі бару, порушуючи їх спокій та відпочинок, розпочав конфлікт з неповнолітнім ОСОБА_8 , в ході якого діючи з особливою зухвалістю, яка виразилася у безпричинному застосуванні фізичного насильства, наніс руками удари по обличчю неповнолітньому ОСОБА_8 , після чого схопив руками за вуха, за які підняв ОСОБА_8 та одночасно наніс один удар головою у голову потерпілого та декілька ударів правою та лівою рукою в область правої та лівої скроні, а коли неповнолітній ОСОБА_8 почав тікати від нього, ОСОБА_5 схопивши його за праву руку штовхнув, внаслідок чого ОСОБА_8 вдарився головою в бетонну колону, яка тримає стріху будинку, в результаті чого неповнолітньому ОСОБА_8 спричинено тілесні ушкодження, у вигляді: припухлість потиличної ділянки голови, гематоми обох вушних раковин, ЗЧМТ, струс головного мозку, які згідно висновку судово - медичного експерта №73 від 03.10.2014, за ступенем тяжкості кваліфікуються, як легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоров`я.

Після доповіді суддею-доповідачем змісту оскаржуваного вироку, доводів, викладених в апеляційній скарзі та запереченнях на неї, були заслухані:

- захисник ОСОБА_6 та обвинувачений ОСОБА_5 , які підтримали доводи та вимоги апеляційної скарги, просили її задовольнити. Захисник ОСОБА_6 , крім того, загалом посилаючись на неповноту та неправильність судового розгляду, просив вирок скасувати та призначити новий судовий розгляд в суді першої інстанції;

- потерпілий ОСОБА_8 , його законний представник ОСОБА_10 та представник потерпілого адвокат ОСОБА_9 , які заперечували проти задоволення апеляційної скарги та просили залишити вирок суду першої інстанції без змін;

- прокурор ОСОБА_7 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив залишити вирок суду першої інстанції без змін.

Допитаний апеляційним судом свідок ОСОБА_11 пояснив, що він був присутнім під час сварки між обвинуваченим та потерпілим, але не бачив ударів, які б наносив обвинувачений та тілесних ушкоджень потерпілого після цього.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового провадження, показання свідка, вивчивши матеріали кримінального провадження і обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, провівши судові дебати та надавши обвинуваченому останнє слово, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно ч. 1 ст. 94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення..

Частиною 1 статті 411 КПК України встановлено, що судове рішення вважається таким, що не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, якщо: 1) висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду; 2) суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки; 3) за наявності суперечливих доказів, які мають істотне значення для висновків суду, у судовому рішенні не зазначено, чому суд взяв до уваги одні докази і відкинув інші; 4) висновки суду, викладені у судовому рішенні, містять істотні суперечності.

Відповідно до ч. 1 ст. 412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону є підставами для його скасування при розгляді справи в суді апеляційної інстанції відповідно до ч. 1 ст. 409 КПК України.

Ухвалюючи обвинувальний вирок відносно обвинуваченого ОСОБА_5 суд першої інстанції вказав, що пред`явлене обвинувачення знайшло своє підтвердження у судовому засіданні в повному обсязі, дії обвинуваченого правильно кваліфіковані органом досудового розслідування за ч. 1 ст. 296 КК України, як хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю.

Згідно вироку визнаючи ОСОБА_5 винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України суд першої інстанції послався на докази, якими підтверджується його винна у пред`явленому обвинуваченні, серед інших, також на показання свідка ОСОБА_11 , дані ним у судовому засіданні, відповідно до яких свідок пояснив, що обвинувачений ОСОБА_5 підійшов до потерпілого ОСОБА_8 і розпочав наносити йому близько 5-6 ударів своєю долонею правої руки в обличчя, після того ОСОБА_8 піднявся, і запитав в чому справа але, той знов зловив його своєю лівою рукою за куртку ОСОБА_8 , і наніс йому ще близько 2-3 ударів долонею в область обличчя, після цього ОСОБА_8 хотів вийти з приміщення бару, але обвинувачений ОСОБА_5 підійшов до нього і зловив його своїми руками за вуха і наніс один удар своєю головою в область обличчя, після того підійшла жінка обвинуваченого ОСОБА_14 і нанесла йому два удари в область обличчя своєю правою долонею.

Також суд послався на висновок експерта №73 від 03.10.2014 року, відповідно до якого у ОСОБА_8 виявлені тілесні ушкодження у вигляді: припухлість потиличної ділянки голови, гематоми обох вушних раковин, ЗЧМТ, струс головного мозку, які за ступенем тяжкості кваліфікуються, як легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоров`я.

Перевіркою матеріалів кримінального провадження в ході апеляційного розгляду встановлено, що з журналу судового засідання та його запису на технічному носії, на яких зафіксовано пояснення свідка ОСОБА_11 вбачається, що у вироку показання свідка ОСОБА_11 про те, що обвинувачений бив потерпілого не відповідають показанням, який цей свідок давав у суді першої інстанції, оскільки пояснення про нанесення ударів потерпілому ОСОБА_8 обвинуваченим, не надав.

При апеляційному розгляді свідок ОСОБА_11 показав, що не бачив щоб обвинувачений ОСОБА_5 наносив удари потерпілому ОСОБА_8 і такі показання він давав в суді першої інстанції.

Таким чином, суд першої інстанції спотворив у вироку показання свідка ОСОБА_11 .

Крім того, судом першої інстанції встановлено доведеність пред`явленого ОСОБА_5 обвинувачення у спричинені потерпілому тілесних ушкоджень у вигляді припухлість потиличної ділянки голови, гематоми обох вушних раковин, ЗЧМТ, струс головного мозку, які згідно висновку судово - медичного експерта №73 від 03.10.2014 за ступенем тяжкості кваліфікуються, як легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоров`я.

Однак, згідно вищевказаного висновку, лише встановлені у потерпілого ОСОБА_8 тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, струс головного мозку кваліфіковано як легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоров`я, а інші тілесні ушкодження у вигляді припухлості потиличної ділянки голови, гематоми обох вушних раковин, кваліфіковані як легкі тілесні ушкодження, що не спричинили короткочасного розладу здоров`я чи незначної стійкої втрати працездатності (том. 1 а. с. 131-135).

За таких обставин викладені в обвинувальному акті фактичні обставини кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими та формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним не відповідають в повній мірі зібраним у справі доказам.

Більше того, потерпілий ОСОБА_8 в своїх поясненнях, наданих суду першої інстанції вказав, що під час конфлікту із обвинуваченим до нього також підійшла дружина обвинуваченого ОСОБА_15 і нанесла два удари долонею своєї правої руки по обличчю.

Свідки ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , які є батьками потерпілого, дали суду показання про те, що 09.02.2014 року близько 18.00 години зателефонував їх син потерпілий ОСОБА_8 , вони прийшли до нього та потерпілий пояснив їм, що його побив ОСОБА_16 та його дружина ОСОБА_17 .

Однак, фактичні обставини викладені в обвинувальному акті, не містять посилання на ці обставини.

За таких обставин слідством і судом не встановлено достовірно обставини заподіяння потерпілому тілесних ушкоджень.

Крім того, підготовче судове засідання 22.03.2016 року проведено судом без участі обвинуваченого ОСОБА_5 , що підтверджується журналом судового засідання та технічним носієм інформації, на якому зафіксовано судове провадження в суді першої інстанції.

Захисник ОСОБА_6 також не приймав участь в цьому судовому засіданні.

Прокурор, представник потерпілого та потерпілий просили суд відкласти підготовче судове засідання з цих підстав, але суд не взяв ці клопотання до уваги, видалився до нарадчої кімнати і, повернувшись, оголосив ухвалу про призначення судового розгляду, чим істотно порушив вимоги кримінального процесуального закону та права обвинуваченого.

Відповідно до частини 1 ст. 20 КПК України обвинувачений має право на захист, яке полягає у наданні йому можливості надати усні або письмові пояснення з приводу підозри чи обвинувачення, право збирати і подавати докази, брати особисту участь у кримінальному провадженні, користуватися правовою допомогою захисника, а також реалізовувати інші процесуальні права, передбачені цим Кодексом.

Відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 3 КПК України кримінальне провадження це досудове розслідування і судове провадження, процесуальні дії у зв`язку із вчиненням діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність.

Пунктом 24 цієї ж норми закону встановлено, що судове провадження це кримінальне провадження у суді першої інстанції, яке включає підготовче судове провадження, судовий розгляд і ухвалення та проголошення судового рішення, провадження з перегляду судових рішень в апеляційному, касаційному порядку, Верховним Судом України, а також за нововиявленими обставинами.

Наслідки неприбуття обвинуваченого визначені ст. 323 КПК України, частиною 1 якої встановлено, що якщо обвинувачений, до якого не застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, не прибув за викликом у судове засідання, суд відкладає судовий розгляд, призначає дату нового засідання і вживає заходів до забезпечення його прибуття до суду. Суд також має право постановити ухвалу про привід обвинуваченого та/або ухвалу про накладення на нього грошового стягнення в порядку, передбаченому главами 11 та 12 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 314 КПК України встановлено, що підготовче судове засідання відбувається за участю прокурора, обвинуваченого, захисника, потерпілого, його представника та законного представника, цивільного позивача, його представника та законного представника, цивільного відповідача та його представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, згідно з правилами, передбаченими цим Кодексом для судового розгляду. Після виконання вимог, передбачених статтями 342 - 345 цього Кодексу, головуючий з`ясовує в учасників судового провадження їх думку щодо можливості призначення судового розгляду.

Згідно п. 3 ч. 2 ст. 412 КПК України судове рішення у будь-якому разі підлягає скасуванню, якщо судове провадження здійснено за відсутності обвинуваченого, крім випадків, передбачених частиною третьою статті 323 чи статтею 381 цього Кодексу, або прокурора, крім випадків, коли його участь не є обов`язковою.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 415 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції скасовує вирок чи ухвалу суду і призначає новий розгляд у суді першої інстанції, якщо встановлено порушення, передбачені пунктами 2, 3, 4, 5, 6, 7 частини другої статті 412 цього Кодексу.

Враховуючи вищенаведене колегія суддів приходить до висновку про те, що вирок суду підлягає скасуванню у зв`язку із істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону з призначенням нового судового розгляду в суді першої інстанції зі стадії підготовчого судового засідання.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 415 КПК України призначаючи новий розгляд у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції не має права вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання.

За таких обставин, у зв`язку із скасуванням вироку суду першої інстанції через істотні порушення кримінального процесуального законодавства, апеляційна скарга захисника підлягає задоволенню частково.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 412, 414, 415, 419 КПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 задовольнити частково.

Вирок Іршавського районного суду Закарпатської області від 09 серпня 2016 року відносно ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 296 КК України, скасувати та призначити новий судовий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції зі стадії підготовчого судового засідання.

Ухвала суду апеляційної інстанцій набирає законної сили з моменту її проголошення та не може бути оскаржена в касаційному порядку.

СУДДІ:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3