13 квітня 2017 року м. Київ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Верховного Суду України у складі:

головуючого ОСОБА_1.
суддів ОСОБА_2., ОСОБА_3.,

розглянувши в судовому засіданні заяву ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 лютого 2017 року (помилково вказано 2016 рік) щодо нього,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 12 жовтня 2016 року відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_4 про зарахування строку попереднього ув'язнення у строк покарання у виді довічного позбавлення волі.

Ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 15 листопада 2016 року рішення місцевого суду залишено без зміни.

27 лютого 2017 року (помилково вказано 2016 рік) Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ відмовив у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 на зазначені судові рішення.

У заяві засуджений ОСОБА_4 посилається на наявність передбаченої пунктом 3 статті 445 КПК підстави для перегляду оскаржуваного ним рішення касаційного суду, оскільки убачає невідповідність його висновку щодо застосування норм права висновку, викладеному в постанові Верховного Суду України від 24 березня 2016 року № 5-39 кс 16. Просить скасувати ухвалу суду касаційної інстанції та направити справу на новий розгляд до суду касаційної інстанції.

Заслухавши доповідача, вивчивши заяву та долучені до неї копії судових рішень, колегія суддів установила таке.

Засуджений ОСОБА_4 звернувся до Верховного Суду України у квітні 2017 року із заявою про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ щодо нього, датованої 27 лютого 2016 року.

Водночас за змістом вказаного судового рішення, останнє винесено за результатами перегляду ухвали Вінницького міського суду Вінницької області від 12 жовтня 2016 року та ухвали Апеляційного суду Вінницької області від 15 листопада 2016 року.

Враховуючи наведене, а також дані повідомлення з Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ про те, що цим судом касаційна скарга ОСОБА_4 на вказані вище рішення судів нижчих інстанцій розглядалася саме 27 лютого 2017 року, слід вважати, що засуджений звернувся до Верховного Суду України вчасно.

Вказуючи на невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції висновку щодо застосування норм права, викладеному в постанові Верховного Суду України, заявник стверджує, що касаційний суд помилково визнав неможливим оскарження в касаційному порядку рішень судів нижчих інстанцій щодо нього про відмову у зарахуванні попереднього ув'язнення у строк відбування покарання, оскільки це суперечить правовому висновку у постанові Верховного Суду України від 24 березня 2016 року № 5-39 кс 16 щодо перегляду в касаційному порядку судових рішень, пов'язаних із виконанням вироку.

Водночас, за змістом постанови № 5-39 кс 16 предметом перегляду Верховного Суду України було застосування судом касаційної інстанції норм права, передбачених частиною другою статті 424, частиною п'ятою статті 539 КПК в аспекті можливості оскарження в касаційному порядку судових рішень щодо застосування амністії. При цьому Верховний Суд України дійшов висновку про те, що оскільки питання застосування амністії не регулюються нормами розділу 8 КПК «Виконання судових рішень» і КПК не встановлює заборони на оскарження в касаційному порядку рішень суду щодо амністії, висновки касаційного суду про неможливість оскарження в касаційному порядку такого виду судового рішення суперечать нормам права, що передбачені кримінальним процесуальним законодавством України.

Висновку про можливість оскарження в касаційному порядку будь-якого судового рішення, у тому числі пов'язаного з виконанням вироку, у зазначеній постанові Верховного Суду України не міститься.

Таким чином, зіставлення висновку в наданій для порівняння постанові Верховного Суду України, який стосувався оскарження в касаційному порядку судових рішень виключно щодо застосування амністії, та висновку в оскаржуваному рішенні суду касаційної інстанції про неможливість перегляду в касаційному порядку питань, пов'язаних з виконанням вироку, зокрема, щодо відмови у зарахуванні попереднього ув'язнення у строк відбування покарання, свідчить про те, що висновок Верховного Суду України стосувався інших норм, передбачених КПК, ніж ті, щодо яких міститься висновок у оскаржуваному рішенні касаційного суду.

У зв'язку із наведеним колегія суддів дійшла висновку, що заява не містить належного обґрунтування підстав для перегляду судового рішення в аспекті положень пункту 3 статті 445 КПК, а відтак унеможливлює допуск справи до провадження.

Керуючись статтями 445 та 451 КПК, колегія суддів

у х в а л и л а:

Відмовити засудженому ОСОБА_4 у допуску справи до провадження Верховного Суду України.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_3 ОСОБА_1 ОСОБА_2