В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
"24" листопада 2016 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретарів судових засідань ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

обвинуваченої ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань10.08.2013 за № 0013158 за обвинуваченням

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Києва, громадянки України, з середньою освітою, незаміжньої, не працюючої, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

у вчиненні кримінального правопорушення (злочину) передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України,

в с т а н о в и в :
Судом визнано доведеним, що 10.08.2013, приблизно о 17:10, у АДРЕСА_1 , ОСОБА_7 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, на ґрунті спонтанно виниклих неприязних відносин, розпочав словесний конфлікт із ОСОБА_6 , яка у цей час знаходилася у кімнаті біля столу та нарізала ножем хліб.

Надалі, ОСОБА_7 раптово й не очікувано, швидкоплинно спонтанно підбіг із-за спини до ОСОБА_6 й схопивши її правою рукою за волосся голови, а лівою за горло почав душити.

У цей же час ОСОБА_6 усвідомлюючи небезпеку для свого здоров`я внаслідок вчинених відносно неї протиправних дій й будучи наляканою за своє життя, не маючи можливості чинити активний опір ОСОБА_7 , стала з метою захисту тримаючи у праві руці кухонний ніж та не маючи на меті наносити цілеспрямовані удари, відмахуватись рукою й заподіяла останньому один удар в область тулуба, а саме черевну порожнину, завдавши тим самим при своєму захисті від суспільно-небезпечного посягання з перевищенням меж необхідної оборони, тобто при явній невідповідності завданої шкоди небезпечності посягання й обстановці захисту тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого.

Вказаних висновків суд дійшов провівши судовий розгляд в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, виходячи з наступного.

Відповідно до положень ст. 84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.
Так, будучи допитаною в судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_6 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення (злочину) передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, за обставин викладених в обвинувальному акті, не визнала з огляду на те, що у цій ситуації лише захищала себе та своє життя.

Так, 10.08.2013 приблизно о 17:10 годині вона перебувала за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , де проживала разом із співмешканцем ОСОБА_7 . Також у цій квартирі проживала її сестра ОСОБА_8 . Того дня вона випила близько 50г горілки, коли разом із ОСОБА_7 допомагала його тітці ОСОБА_9 перенести меблі, ОСОБА_7 також тоді пив горілку. В подальшому вона займалась приготуванням їжі у себе в квартирі, а ОСОБА_7 кілька разів ходив до магазину. В черговий раз він повернувся дуже п`яним та відразу почав сваритися. Вона в той момент нарізала хліб та тримала в руках кухонний ніж. Потерпілий підійшов та схопив її за горло, потім за волосся, при цьому, обличчя її було повернуто догори; ОСОБА_6 , тримаючи у правій руці ніж, відштовхнула ОСОБА_7 , щоб він її відпустив. Після цього потерпілий приліг на диван, знаходився напівсидячи, потім зблід, Вона побігла до сестри та вони викликали швидку. Повідомила, що не мала умислу на заподіяння тілесних ушкоджень, хотіла, щоб обвинувачений відпустив її голову та волосся. Коли відштовхнула ОСОБА_7 та наносила йому тілесні ушкодження, знаходилася у стані сильного душевного хвилювання.

Також, ОСОБА_6 зауважила, що перебуває на обліку у лікаря-психіатра приблизно з 1983-1984 року, у зв`язку зі спробою самогубства.

ОСОБА_6 зазначила, що ОСОБА_7 випивав і на цьому ґрунті у нього були приступи епілепсії; також, коли випивав, то піднімав на неї руку, вона ходила із синцями.

Таким чином обвинувачена вважає, що в її діях відсутній склад злочину передбачений ст. 121 КК України, а саме умисне нанесення тяжкого тілесного ушкодження, оскільки вона лише захищала себе від протиправних дій потерпілого.

В свою чергу, будучу допитаною з дотриманням правил, передбачених частиною другою, третьою, п`ятою-чотирнадцятою статті 352 КПК України, у судовому засіданні та попередженою про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання потерпіла ОСОБА_9 зазначила, що вона проживає за адресою: АДРЕСА_2 , та є тіткою померлого ОСОБА_7 . 10.08.2013 обвинувачена ОСОБА_6 та потерпілий ОСОБА_7 допомагали їй перенести меблі, після чого вони втрьох випили та закусили. ОСОБА_7 випив близько 100г горілки, після чого вони з обвинуваченою пішли додому. Ввечері ОСОБА_6 зайшла до неї та повідомила, що ОСОБА_7 помер і розповіла про обставини, при цьому знаходилась у шоковому стані.

ОСОБА_9 повідомила, що розповідь обвинуваченої ОСОБА_6 в той день про обставини смерті ОСОБА_7 була ідентичною тим показам, що ОСОБА_6 надала у судовому засіданні. Потерпіла вказала, що між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 бували сварки, обвинувачена ходила з синцями на обличчі. Потерпіла зазначила, що ОСОБА_7 бував агресивним, хворів на епілепсію з 18 років.

Вказані показання обвинуваченої та потерпілої суд визнає належними оскільки, вони прямо і непрямо підтверджують існування/відсутність обставин, що підлягають доказуванню у даному кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність і недостовірність, можливість та неможливість використання інших доказів та допустимими, враховуючи, що останні отримані у порядку встановленому КПК України.
Також, будучи допитаним, у судовому засіданні, у відповідності до вимог положень ст. 352 КПК України та попередженим про кримінальну відповідальність за відмову від давання показань та завідомо неправдиві показання, свідок ОСОБА_10 зауважив, що на той час був цивільним чоловіком ОСОБА_8 та проживав в одній кімнаті з нею за адресою: АДРЕСА_1 . Свідок вказав, що обвинувачена не зловживала спиртними напоями, а ОСОБА_7 часто випивав - кожного дня, після чого вони сварилися. 10.08.2013 ОСОБА_7 також перебував у стані алкогольного сп`яніння, голосно говорив і кричав на обвинувачену, вони сварилися, чутно було крик, погром, а потім тиша. Обвинувачена вийшла і сказала, що з потерпілим щось відбувається, після чого свідок викликав швидку.

Свідок ОСОБА_10 заявив, що сварки між обвинуваченою та потерпілим бували часто, траплялося, що потерпілий бив її.

Вказані показання свідка суд визнає належними оскільки, вони прямо і непрямо підтверджують існування/відсутність обставин, що підлягають доказуванню у даному кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність і недостовірність, можливість та неможливість використання інших доказів та допустимими, враховуючи, що останні отримані у порядку встановленому КПК України.
Загалом, обставин регламентованих ст. 87 КПК України в ході судового розгляду встановлено не було.
Даних передбачених ч. 2 ст. 96 КПК України відносно допитаного судом свідка для доведення недостовірності його показань, як то показання, документи, які підтверджують їх репутацію, зокрема, щодо засудження за завідомо неправдиві показання, обман, шахрайство або інші діяння, що підтверджують нечесність останніх в ході судового розгляду встановлено не було.
В свою чергу, з досліджених судом, у порядку ст. 358 КПК України, у судовому засіданні, документів, тобто спеціально створених з метою збереження інформації матеріальних об`єктів, які містять зафіксовані за допомогою письмових знаків, зображення тощо відомостей, судовим слідством було встановлено наступне.

Протоколом огляду місця події, а саме речей, які були вилучені у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 від 22.08.2013 складеним слідчим Дніпровського РУ ГУ МВС України в м. Києві ОСОБА_11 у присутності спеціаліста ОСОБА_12 в період часу з 15:55 до 16:40 підтверджуються інші обставини вчинення кримінального правопорушення (а.п.94-96 том № 1).

Порушень вимог ст.ст. 104-106, 234, 237, 223 КПК України судом не встановлено та сторонами не доведено.

З протоколу проведення слідчого експерименту здійсненого з 08:48 до 09:04 08.11.2013 з долученим відеозаписом, який був проведений слідчим СВ Дніпровського РУ ГУ МВС України в м. Києві ОСОБА_11 , за участю понятих, обвинуваченої, її захисника й статиста (а.п. 206-208, 209 том № 2), слідує, що у процесі проведення вказаного експерименту обвинувачена підтвердила алгоритм дій, який мав місце 10.08.2013 згідно її пояснень у суді цілком і повністю.
Порушень вимог ст.ст. 104-106, 234, 237, 223 КПК України судом не встановлено та сторонами не доведено.

Вказані документи суд визнає належними і допустимими доказами, оскільки останні відповідають вимогам КПК України, а безпосередньо порушень вимог ст.ст. 87, 99 КПК України, судом не встановлено та сторонами не доведено.

Цими доказами в їх сукупності підтверджуються обставини регламентовані ст. 91 КПК України.

Щодо протоколу огляду місця події, а саме сходових клітин за адресою: АДРЕСА_1 від 10.08.2013 складеного слідчим СУ ГУ МВС України в м. Києві ОСОБА_13 у присутності понятих в період часу з 20:10 до 20:25 (а.п. 97-99 том № 1), то суд цей доказ визнає допустимим так, як він отриманий у порядку КПК України, але не належним з огляду на те, що ним ні прямо, ні непрямо не підтверджується існування/відсутність обставин, що підлягають доказуванню у даному кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження.
Протокол огляду трупа й фото до нього (а.п. 14-26 том 1) , на переконання суду не є належним та не допустимим так, як наданий у копії, яка згідно норм КПК України не завірена, оригінал суду для огляду наданий не був узагалі, що не узгоджується з положеннями ч. 3- ч. 5 ст. 99 даного Кодексу.
При цьому, з досліджених судом, у порядку § 3 Глави 28 КПК України, у судовому засіданні, висновків експертів, тобто докладних описів проведених експертом досліджень та зроблених за їх результатами висновків, судовим слідством встановлено наступне.

Згідно висновку експерта від 30.08.2013 року № 697 мб та ілюстративної таблиці до нього при дослідженні зрізів нігтьових пластин з правої та лівої рук ОСОБА_10 , наданих на експертизу, виявлено клітини з ядрами. Крові на зрізах нігтьових пластин з правої та лівої рук ОСОБА_10 , наданих на експертизу, не виявлено.

Відповідно до висновку експерта від 05.11.2013 року № 1143 та ілюстративної таблиці до нього, сліди пальців рук № 1, № 2, № 3, № 4, № 5, № 6, № 7, № 8, № 9, № 10, вилучені при огляді місця події 10.08.2013 року за адресою: АДРЕСА_1 , придатні для ідентифікації за даними особи; сліди пальців рук № 1, № 2, вилучені з кухні, залишені відповідно великими пальцями правої та лівої рук гр. ОСОБА_6 .

З висновку експерта від 10.09.2013 року № 702 мб та таблиці результатів дослідження, в результаті проведеного молекулярно-генетичного дослідження встановлені генетичні ознаки клітин з ядрами на зрізах нігтьових пластин з правої та лівої рук трупу ОСОБА_7 , 1972 р.н., наданих на експертизу. При цьому встановлено, що генетичні ознаки клітин з ядрами на зрізах нігтьових пластин з правої та лівої рук трупу ОСОБА_7 збігаються між собою, належать особі чоловічої генетичної статі та співпадають з генетичними ознаками, встановленими у зразку крові трупу ОСОБА_7 . Ймовірність випадкового збігу генетичних ознак, встановлених у вищевказаних об`єктах та зразку крові трупу ОСОБА_7 складає 1,60?10-22, тобто вказані генетичні ознаки зустрічаються не частіше, ніж у 1 з 6,23?1021 осіб.

Згідно висновку експерта від 29.08.2013 року № 701 мб та ілюстративної таблиці до нього, при дослідженні зрізів нігтьових пластин з правої (об`єкт № 1) та лівої (об`єкт № 2) руки трупа ОСОБА_7 , наданих на експертизу, виявлено клітини з ядрами. Крові у вказаних об`єктах не виявлено.

Відповідно до висновку експерта від 09.09.2013 року № 698 мб та таблиці результатів дослідження, в результаті проведеного молекулярно-генетичного дослідження встановлені генетичні ознаки клітин з ядрами на зрізах нігтьових пластин з правої та лівої руки ОСОБА_10 , наданих на експертизу. При цьому встановлено, що генетичні ознаки клітин з ядрами на зрізах нігтьових пластин з правої та лівої руки ОСОБА_10 збігаються між собою, належать особі чоловічої генетичної статі та не співпадають з генетичними ознаками встановленими у зразку крові трупа ОСОБА_7 , 1972 р.н. Походження генетичних ознак клітин з ядрами на зрізах нігтьових пластин з правої та лівої руки ОСОБА_10 за рахунок трупа ОСОБА_7 виключається.

З висновку експерта від 06.09.2013 року № 696 мб, таблиія результатів дослідження та ілюстративної таблиці, в результаті проведеного молекулярно-генетичного дослідження встановлено генетичні ознаки зразка крові трупу ОСОБА_7 , 1972 р.н., та слідів крові людини на змиві з рук ОСОБА_6 , наданих на експертизу. При цьому встановлено, що генетичні ознаки крові людини на змивах з рук ОСОБА_6 належать особі чоловічої генетичної статі та співпадають з генетичними ознаками, встановленими у зразку крові ОСОБА_7 . Ймовірність випадкового збігу генетичних ознак, встановлених у вищевказаному об`єкті та зразку крові трупу ОСОБА_7 складає 1,60?10-22, тобто вказані генетичні ознаки зустрічаються не частіше, ніж у 1 з 6,23?1021 осіб.

З висновку експерта від 20.08.2013 року № 695 мб та таблиці результатів дослідження, при дослідженні слідів речовини світло-жовтого кольору на фрагменті марлі, наданої на експертизу, виявлено кров людини.

З висновку експерта від 10.09.2013 року № 700 мб та таблиці результатів дослідження, в результаті проведеного молекулярно-генетичного дослідження встановлені генетичні ознаки крові людини та клітин з ядрами на зрізах нігтьових пластин з правої руки ОСОБА_6 та клітин з ядрами на зрізах нігтьових пластин з лівої руки ОСОБА_6 , наданих на експертизу. При цьому встановлено що: - генетичні ознаки клітин з ядрами на зрізах нігтьових пластин з лівої руки ОСОБА_6 належать особі жіночої генетичної статі. Походження клітин з ядрами на зрізах нігтьових пластин з лівої руки ОСОБА_6 за рахунок трупа ОСОБА_7 виключається; - генетичні ознаки крові людини та клітин з ядрами на зрізах нігтьових пластин з правої руки ОСОБА_6 змішані та походять за рахунок більше ніж двох осіб, тому провести порівняльне дослідження генетичних ознак встановлених у даному об`єкті, не представляється можливим.

З висновку експерта від 23.08.2013 року № 699 мб та ілюстратиної таблиці, при дослідженні зрізів нігтьових пластин з правої та лівої рук гр. ОСОБА_6 виявлено клітини з ядрами. При дослідженні зрізів нігтьових пластин з правої руки гр. ОСОБА_6 виявлено кров людини. При дослідженні зрізів нігтьових пластин з лівої руки гр. ОСОБА_6 крові не виявлено.

З висновку експерта від 09.09.2013 року № 706 мб, таблиці результатів дослідження та таблиця до висновку експерта, в результаті проведеного молекулярно-генетичного дослідження встановлені генетичні ознаки крові людини (об`єкти №№ 1, 2, 4, 5) на халаті, наданому на експертизу. При цьому встановлено що: - генетичні ознаки крові людини (об`єкт № 1) на халаті належать особі чоловічої генетичної статі та співпадають з генетичними ознаками, встановленими у зразку крові трупу ОСОБА_7 , 1972 р.н. Ймовірність випадкового збігу генетичних ознак, встановлених у вищевказаному об`єкті та зразку крові трупу ОСОБА_7 складає 1,60?10-22, тобто вказані генетичні ознаки зустрічаються не частіше, ніж у 1 з 6,23?1021 осіб. генетичні ознаки крові людини (об`єкт № 2) на халаті, змішані, оскільки по 9 локусам містять більше ніж дві алелі та містять генетичні ознаки зразка крові трупу ОСОБА_7 ; - генетичні ознаки крові людини (об`єкти №№ 4, 5)на халаті збігаються між собою та належать особі жіночої статі. Походження крові людини на халаті, за рахунок трупа ОСОБА_7 виключається.

З висновку експерта від 28.08.2013 року № 705 мб та ілюстративної таблиці, при дослідженні плям речовини бурого кольору (об`єкти №№ 1, 2, 4, 5) на халаті, наданому на дослідження, виявлено кров людини. При дослідженні плям речовини коричневого кольору (об`єкт № 3) на халаті, наданому на експертизу, крові не виявлено.

З висновку експерта від 11.09.2013 року № 733 мб та таблиці результатів дослідження, в результаті проведеного молекулярно-генетичного дослідження встановлені генетичні ознаки слідів крові людини на футболці (об`єкт № 1) та на брюках (об`єкт № 5), наданих на експертизу. при цьому встановлено, що генетичні ознаки слідів крові людини на футболці (об`єкт № 1) та на брюках (об`єкт № 5) збігаються між собою, належать особі чоловічої статі та не співпадають з генетичними ознаками встановленими у зразку крові трупа ОСОБА_7 . Походження генетичних ознак слідів крові людини на футболці (об`єкт № 1) та на брюках (об`єкт № 5), за рахунок трупа ОСОБА_7 виключається.

З висновку експерта від 06.09.2013 року № 732 мб та ілюстративної таблиці, при дослідженні слідів речовини бурого кольору на футболці (об`єкт № 1) та на кишені брюк (об`єкт № 5) виявлено кров людини.

З висновку експерта від 30.08.2013 року № 703 мб та ілюстративної таблиціц, при дослідженні чотирьох ножів (об`єкт №№ 1-4), наданих на експертизу, крові та клітин з ядрами не виявлено.

З висновку експерта № 2067/2 від 12.08.2013-24.10.2013 слідує, що смерть ОСОБА_7 настала від проникаючого колото-різаного поранення живота з пошкодженням внутрішніх органів та розвитком кровотечі.

При судово-медичному дослідженні трупа виявлено: рана (прямолінійної, щелеподібної форми, з рівними, не осадненими, не кровопідтьочними краями, гладкими стінками, правим М-подібної форми, лівим гострокутної форми кінцями) розташована в епігістральній області праворуч по навкологрудній лінії; відходящий від рани на шкірі в епігістральній області праворуч, раневий канал, що йде спереду назад, дещо знизу догори, по ходу якого пошкоджується шкіра, підшкірно-жирова клітчатка, м`язи живота, черевина, проникає в черевну порожнину, утворюючи наскрізне пошкодження лівої долі печінки, аорти в черевному відділі її та сліпо закінчується в післячеревній клітчатці. Довжина раневого каналу по зонду приблизно 11 см; гемоперітонеум (до 600мл рідкої крові і до 400 куб. см рихло-еластичних згустків крові), смугасті крововиливи під ендокардом (плями Мінакова) при крововтраті, малокров`я внутрішніх органів, шунтування кровотоку в нирках, набряк мозку.

Одне проникаюче колото-різане пошкодження живота утворилось від дії гострого плоского предмету, типу клинка ножа. По краях і на стінках рани накладень сполучень заліза не виявлено.

Проникаюче колото-різане поранення живота з пошкодженням внутрішніх органів та розвитком кровотечі має ознаки тяжких тілесних ушкоджень по критерію небезпеки для життя.

Враховуючи причину смерті, характер пошкоджень, ступінь вираженості кліткової реакції в області колото-різаного поранення, експерт вважає, що з моменту пошкодження до моменту смерті пройшов короткий проміжок часу, що обчислюється хвилинами (але не більше 30 хвилин), протягом якого вчинення потерпілим самостійних дій не виключається.

Виходячи зі ступеня вираженості трупних явищ, зафіксованих при огляді трупу на місці його виявлення 10.08.2013 року, (трупне заклякання не простежується, трупні плями розташовуються по задньобічних поверхнях тулуба при натисканні на них тричі в ділянці обох лопаток зникають і відновлюють своє забарвлення через 45 секунд в (19.24). труп на дотик зберігає тепло), експерт вважає, що з моменту смерті до моменту огляду трупа на місці його виявлення пройшов проміжок часу, що складає близько 2-4 годин.

Згідно даних судово-токсологічного дослідження в крові трупу ОСОБА_7 виявлено етиловий спирт в концентрації 3,97% , що при житті могло відповідати тяжкому ступеню алкогольного сп`яніння.

З акту судово-медичного дослідження (обстеження) № 1613 від 14.08.2013 в результаті судово-токсологічного дослідження крові трупа гр. ОСОБА_7 , 1972 р.н., знайдено етиловий спирт у концентрації 3,97 проміле.

З акту судово-медичного дослідження (обстеження) № 559 від 19.08.2013-20.08.2013 в крові трупа ОСОБА_7 , 1972 р.н., («висновок експерта № 2067/2) виявлений антиген А.

З акту судово-медичного дослідження № 1382 від 20.08.2013-30.09.2013 пошкодження печінки з маргінальними крововиливами. Слабке кровонаповнення судин, білкова дистрофія паренхіми внутрішніх органів. Шунтування кровоточу в нирці. Вогнищеві крововиливи в оточуючий наднирник жировій клітковині без видимої пері фокальної клітинної реакції. Періваскулярний та перімускулярний кардіосклероз. Серозно-геморагічний набряк легень. Вогнищеві крововиливи в м`яких тканинах з ділянки пошкодження з ознаками початкової лейкоцитарної реакції.

З акту судово-медичного дослідження № 167-мк від 14.08.2013-18.10.2013 при дослідженні клаптя шкіри від трупа ОСОБА_7 виявлена одна рана, яка має морфологічні ознаки, що притаманні колото-різаній рані, що утворилися від дії гострого плаского предмету, типу клинка ножа. По краях і на стінках досліджуваних ран нашарування сполук заліза не виявлено.

З акту стаціонарної комісійної комплексної судової психолого-психіатричної експертизи № 204 від 05.09.2013 слідує, що ОСОБА_6 у період, до якого відносяться діяння страждала на психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання алкоголю, синдром залежності (F10.2 згідно з МЮС-10), але за своїм психічним станом могла усвідомлювати свої дії та керувати ними. У теперішній час страждає на психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання алкоголю, синдром залежності (F10.2 згідно з МКХ-10), за своїм психічним станом на теперішній час може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.
Також, з даного акту випливає, що ситуація, яка сталася перед діянням, в якому обвинувачена підозрюється не була для ОСОБА_6 психотравмуючою, занадто конфліктною, особистісно-значимою.
У поведінці підекспертної у досліджуваній ситуації були відсутні різкі зміни психічної діяльності з ознаками звуженої свідомості. Безпосередньо після діяння були відсутні ознаки глибокої психічної та фізичної астенії. Вона не перебувала у стані фізіологічного афекту.
А тому, на переконання суду, даний висновок вказує на те, що у момент подій, які мали місце обвинувачена у стані сильного душевного хвилювання не перебувала.

При цьому, наявні у провадженні постанови слідчого про призначення експертиз свідчить про те, що останні були призначені у відповідності до Кримінального процесуального Кодексу України.

Порушень положень § 5 Глави 4 КПК України в ході судового розгляду сторонами не доведено та судом не встановлено.
Згідно ч. 5 ст. 356 КПК України, в ході судового розгляду кожна сторона кримінального провадження для доведення або спростування достовірності висновків експертів, мала право надати суду відомості, які б стосувалися знань, вмінь, кваліфікації, освіти та підготовки цих експертів, однак стороною захисту такі відомості суду надані не були та в судовому засіданні судом не встановлені.

Тож, суд зазначені висновки визнає належними і допустимими доказами, оскільки останні відповідають вимогам КПК України, а безпосередньо порушень вимог ст.ст. 87, 101-102 КПК України, судом не встановлено та сторонами не доведено.

Також, у судовому засіданні прокурором було заявлено клопотання про відмову від допиту свідка ОСОБА_8 , яке ухвалою суду, постановленою у порядку ч. 4 ст. 371 та ч. 2 ст. 372 КПК України, за згодою сторін кримінального провадження, а саме з боку обвинувачення та захисту, з урахуванням положень ст.ст. 22, 26 КПК України, задоволено.
Будь-яких інших доказів в ході судового розгляду сторонами з боку обвинувачення та захисту, які були вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб передбачених КПК України, суду надано не було.

За таких обставин, враховуючи вищезазначене, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку,приходить до наступного висновку.

Згідно п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 07.02.2003 «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи» ( надалі Постанова), відповідальність за ст. 118 або ст. 124 КК за вбивство чи заподіяння тяжкого тілесного ушкодження в разі перевищення меж необхідної оборони або перевищення заходів, необхідних для затримання злочинця, настає лише за умови, що здійснений винним захист явно не відповідав небезпечності посягання чи обстановці, яка склалася.
З положень Постанови та Постанова ПВС № 1 від 26 квітня 2002 р. «Про судову практику у справах про необхідну оборону» в їх системному зв`язку слідує, що об`єктом злочину є здоров`я особи.
Об`єктивна сторона злочину характеризується: 1) діями; 2) наслідками у виді тяжких тілесних ушкоджень; 3) причиновим зв`язком між зазначеними діями та наслідками, а також 4) певною обстановкою.
Адже, стаття 124 містить склад привілейованого умисного заподіяння тяжких тілесних ушкоджень (про їх поняття див. ст. 121 та коментар до неї) - умисного заподіяння тяжких тілесних ушкоджень у разі перевищення меж необхідної оборони або у разі перевищення заходів, необхідних для затримання злочинця, відповідальність за яке настає лише за умови, що здійснений винним захист явно не відповідав небезпечності посягання чи обстановці, яка склалася. Умисне заподіяння тяжких тілесних ушкоджень підлягає кваліфікації за цією статтею у трьох випадках, а саме, у разі його вчинення при перевищенні:
· меж необхідної оборони так, у цьому випадку діяння характеризується заподіянням шкоди у виді тяжких тілесних ушкоджень тому, хто посягає, при захисті від суспільно небезпечного посягання, але з перевищенням меж необхідної оборони, тобто при явній невідповідності зазначеної шкоди небезпечності посягання або обстановці захисту.
Перевищенням меж необхідної оборони закон визнає умисне заподіяння тому, хто посягає, тяжкої шкоди, яка явно не відповідає небезпечності посягання або обстановці захисту.
Під тяжкою шкодою при перевищенні меж необхідної оборони слід розуміти смерть особи або заподіяння їй тяжкого тілесного ушкодження. Невідповідність тяжкої шкоди, заподіяної тому, хто посягає, небезпечності посягання або обстановці захисту слід визнавати явною тоді, коли це з урахуванням обставин справи є очевидним для кожної людини, отже, і для того, хто обороняється.
Перевищенням меж необхідної оборони слід також вважати і випадки, коли особа заподіяла тяжку шкоду тому, хто посягає, маючи при цьому можливість відвернути чи припинити посягання із заподіянням явно меншої шкоди й усвідомлюючи наявність такої можливості.
Відповідальність за перевищення меж необхідної оборони настає лише при заподіянні шкоди двох видів, а саме: тяжкого тілесного ушкодження; умисного вбивства. Відповідальність за таке перевищення меж необхідної оборони передбачена статтями 118 і 124;
· меж захисту в обстановці уявної оборони. Тяжкі тілесні ушкодження заподіюються за обставин, коли реального суспільно небезпечного посягання з боку потерпілого не було і винна особа, неправильно оцінюючи дії потерпілого, лише помилково припускала наявність такого посягання.
Обов`язковою умовою кваліфікації заподіяння умисного тяжкого тілесного ушкодження за ст. 124 є відповідна обстановка вчинення злочину - перебування винного при вчиненні цього діяння у стані необхідної оборони, уявної оборони або в умовах необхідності затримання злочинця.
Якщо при перевищенні меж необхідної оборони або заходів, необхідних для затримання злочинця, потерпілому умисно заподіяно тяжке тілесне ушкодження, від якого настала смерть, за відсутності умислу на позбавлення життя дії винного слід кваліфікувати за ст. 124.
Злочин вважається закінченим з моменту заподіяння потерпілому тяжкого тілесного ушкодження.
Суб`єктом злочину є осудна особа, яка досягла 16-річного віку і перебуває у стані необхідної, уявної оборони.
Суб`єктивна сторона злочину характеризується прямим або непрямим умислом. При цьому свідомістю винного має охоплюватись той факт, що він діє в умовах необхідної оборони.
Мотивація дій винного при перевищенні меж необхідної оборони має бути головним чином обумовлена захистом від суспільного посягання охоронюваних законом прав і інтересів.
Разом із тим, у цій справі, судом встановлено, що органом досудового слідства не доведений умисел обвинуваченої на заподіяння тяжких тілесних ушкоджень потерпілому та не спростована версія обвинуваченої щодо заподіяння їй потерпілим фізичного болю.

Апріорі, показання обвинуваченої, в даному випадку, узгоджуються з іншими, зібраними у справі, доказами, зокрема даними протоколу слідчого експерименту, показаннями свідка.

Будь-яких доказів того, що обвинувачена мала намір умисно спричинити тяжке тілесне ушкодження у справі немає.

Про відсутність такого наміру свідчить характер взаємовідносин обвинуваченої та потерпілого, які були прийнятними, останні знайомі між собою тривалий час, але не давали підстав їй спричинити потерпілому умисно тяжке тілесне ушкодження потерпілого умисно.

Жодних інших дій відносно потерпілого вона не вчиняла.
Таким чином, в судовому засіданні очевидно встановлено, що обвинувачена завдала при своєму захисті від суспільно-небезпечного посягання з перевищенням меж необхідної оборони, тобто при явній невідповідності зазначеної шкоди небезпечності посягання й обстановці захисту тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого.

З положень статті 62 Конституції України випливає, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
За таких умов, суд, враховуючи досліджені у судовому засіданні докази, зокрема показання обвинуваченої, потерпілої та свідка, відомості, які містяться у протоколі слідчого експерименту висновках експертів, які судом визнані належними та допустимими, вважає висунуте ОСОБА_6 обвинувачення за ч. 2 ст. 121 КК України таким, що ґрунтується лише на припущеннях/сумнівах сторони обвинувачення, зокрема на їх суб`єктивній оцінці норм КК під час досудового розслідування, яка в ході судового розгляду не підтвердилася, що прямо суперечить ст. 62 Конституції України, Рішенню Конституційного Суду № 12-рп/2011 від 20.10.2011 року, які вказують на те, що обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, тож суд, у даному випадку, всі сумніви щодо доведеності вини обвинуваченої тлумачать на їх користь в цій частині, адже, апріорі, наявність сумнівів не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту» (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 року) та беручи до уваги положенняч. 3 ст. 337 КПК України, якою передбачено, що з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження,вважає за необхідне вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, та кваліфікує дії обвинуваченої за ст. 124 КК України, оскільки вона своїми умисними діями вчинила умисне заподіяння тяжкого тілесного ушкодження при перевищенні меж необхідної оборони внаслідок протизаконного насильства з боку потерпілого.

Вирішуючи питання про обрання міри покарання обвинуваченій суд, відповідно до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (злочину), особу винної та обставини, що пом`якшують та обтяжують її покарання.

Те, що згідно ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Так, обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченої, відповідно до ст. 66 КК України, судом не встановлено.

Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченої, відповідно д ост. 67 КК України є вчинення злочину стані алкогольного сп`яніння.

Також, суд враховує, що обвинувачена на обліку у лікаря-психіатра не перебуває, але з 10.01.1991 перебуває під наркологічним диспансерно-динамічним наглядом з діагнозом: розлади психіки і поведінки внаслідок вживання алкоголю, синдром залежності; має постійне місце реєстрації та проживання, позитивну характеристику за місцем проживання та попереднього утримання, невстановленість судом наявності зв`язків з антигромадськими елементами, спосіб життя (працює, не заміжня, раніше не судима, освіта середня), що свідчить про те, що оточуюча його обстановка у сім`ї та побуті, виражає допустимі соціальні зв`язки; загалом позицію потерпілої у справі, щодо необхідної міри покарання обвинуваченій не пов`язаній з позбавленням волі; ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (злочину), а саме: класифікацію за ст. 12 КК України, особливості й обставини вчинення: форму вини, мотиви і мету, способи, стадії вчинення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали; поведінку під час та після вчинення злочинних дій, та вважає, за необхідне призначити покарання за ст. 124 КК України у виді обмеження волі.

Підстав для застосування більш м`якого покарання суд не знаходить, у зв`язку з відсутністю передумов за яких воно б могло бути призначене з огляду на конкретні обставини провадження, характер вчиненого кримінального правопорушеннята оскільки суд переконаний, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України, дана міра покарання є достатньою для виправлення обвинуваченої та попередження нових злочинів (кримінальних правопорушень).

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України суд вважає за необхідне зарахувати в строк відбування покарання обвинуваченій термін її попереднього ув`язнення, а саме з 04.02.2014 по 11.02.2015, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі та один день позбавлення волі за два дні обмеження волі, повністю звільнити ОСОБА_6 від відбування покарання у вигляді обмеження волі безпосередньо по його повному відбуттю, а запобіжний захід скасувати.

Процесуальні витрати у кримінальному проваджені, вирішено відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК України.

Питання речових доказів у кримінальному проваджені вирішено, згідно положень ст. 100 КПК України.

Керуючись ст. ст. 368-371, 373-374, 376 КПК України, суд

у х в а л и в :
ОСОБА_6 визнати винуватою у вчиненні кримінального правопорушення (злочину) передбаченого ст. 124 КК України та призначити покарання у виді обмеження волі на строк 2 (два) роки.

В силу ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_6 в строк відбування покарання термін її попереднього ув`язнення, а саме з 04.02.2014 до 11.02.2015 з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі та один день позбавлення волі за два дні обмеження волі й звільнити останню від відбування покарання у виді обмеження волі безпосередньо по його повному відбуттю.
Запобіжний захід відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вигляді особистого зобовязання - скасувати.

Речові докази: компакт-диск CD-R, зберігати в матеріалах справи; халат чорного кольору з візерунками у вигляді квітів білого кольору, чотири предмети схожі на ножі, 10 слідів папілярних узорів, змиви рук ОСОБА_6 , зрізи нігтів з правої та лівої руки ОСОБА_6 , чоловічу теніску, шорти з трупу ОСОБА_7 , зрізи нігтів з правої та лівої руки трупу ОСОБА_7 , дактилоскоповано труп ОСОБА_7 , зрізи нігтів з правої та лівої руки ОСОБА_10 , футболку та штани ОСОБА_10 знищити.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь держави судові витрати за проведення судових експертиз в розмірі 10 668 (десять тисяч шістсот шістдесят вісім) гривень 30 копійок.

Вирок може бути оскаржено протягом 30 днів з дня проголошення до Апеляційного суду м. Києва через Дніпровський районний суд м. Києва.
Копію судового рішення негайно після його проголошення вручити обвинуваченій, прокурору, іншим учасникам судового провадження та не пізніше наступного дня після ухвалення надіслати учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні для відома та направити негайно для виконання в частині запобіжного заходу за місцем проживання обвинуваченої, слідчому у провадженні та старшому групи прокурорів у справі.

С у д д я : ОСОБА_1