Справа №635/2917/16-к
Провадження №1-кп/635/475/2016
У Х В А Л А
27 грудня 2016 року Харківський районний суд Харківської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
прокурора ОСОБА_2 ,
потерпілих ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
захисників ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,
секретар судових засідань ОСОБА_11 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Покотилівка Харківського району Харківської області кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст. 187, ч. 1 ст. 357 КК України,-
В С Т А Н О В И В :
В провадженні Харківського районного суду Харківської області знаходиться вищевказане кримінальне провадження.
Ухвалою слідчого судді Харківського районного суду Харківської області від 04 лютого 2016 року відносно ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів до 04 квітня 2016 року. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 01 квітня 2016 року строк тримання під вартою ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 продовжено на 60 днів до 31 травня 2016 року. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 30 травня 2016 року строк тримання під вартою ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 продовжено на 60 днів до 28 липня 2016 року. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 21 липня 2016 року строк тримання під вартою ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 продовжено на 60 днів до 18 вересня 2016 року. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 15 вересня 2016 року строк тримання під вартою ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 продовжено на 60 днів до 13 листопада 2016 року. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 07 листопада 2016 року строк тримання під вартою ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 продовжено на 60 днів до 05 січня 2017 року.
Відповідно до ч. 1 ст. 197 КПК України, строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.
Строк тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 закінчується 05 січня 2017 року.
Вимогами п. 2 ч. 3 ст. 331 КПК України передбачено, що до спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Прокурор у судовому засіданні просив продовжити строк тримання під вартою відносно обвинувачених, посилаючись на наявність ризиків, передбачених п.п.1,3,5 ст. 177 КПК України, які дають підстави вважати, що обвинувачені можуть переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілих та свідків у кримінальному провадженні та вчинити інше кримінальне правопорушення. В обґрунтування клопотання про продовження строків тримання під вартою посилався на те, що обвинувачені офіційно ніде не працюють та не навчаються, не мають постійних джерел заробітку, скоїли тяжкий злочин, передбачений ч.2 ст.187 КК України, за який передбачене покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 7 до 10 років, тому знаходячись на волі, обвинуваченні можуть переховуватись від органів досудового розслідування та суду. Крім того, знаходячись на волі обвинувачені можуть сприяти зміні показань потерпілих та свідків, оскільки ознайомлені з матеріалами провадження, в яких наявні всі анкетні дані свідків та потерпілих, тим самим існує ризик передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме незаконно впливати на потерпілого, свідків у цьому ж кримінальному провадженні. Окрім того, обвинувачені можуть, незважаючи на притягнення їх до кримінальної відповідальності, вчинити новий злочин.
Обвинувачені ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 у судовому засіданні заперечували проти продовження строку тримання під вартою.
Захисники ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у судовому засіданні заперечували проти продовження строку тримання обвинувачених під вартою з підстав недоведеності прокурором існування ризиків, на які він посилається в обґрунтування клопотання про продовження строку тримання під вартою, та заявили клопотання про зміну обвинуваченим запобіжного заходу з тримання під вартою на більш м`який.
В огрунтування клопотання про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_9 на більш м`який в виді домашнього арешту захисник ОСОБА_7 посилаючись на практику Європейського Суду з прав людини, зазначив про недоведеність прокурором наявності жодного ризику, передбаченого ст.177 КПК України.
В огрунтування клопотання про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_12 на більш м`який в виді домашнього арешту захисник ОСОБА_6 посилалась на позитивну характеристику обвинуваченого ОСОБА_10 з місця проживання, та наявність у обвинуваченого матері ОСОБА_12 , яка має ряд захворювань та потребує допомоги.
В обґрунтування клопотання про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_8 на більш м`який захисник ОСОБА_5 , посилаючись на практику Європейського Суду з прав людини, зазначив про відсутність жодного ризику, передбаченого ст.177 КПК України та просив взяти до уваги позитивну характеристику обвинуваченого ОСОБА_8 , наявність постійного місця проживання, звернення членів Президії Федерації регбі Одеської області про готовність поручитися за ОСОБА_8 на час судового розгляду справи, а також зазначив, що обвинувачений має диплом кваліфікованого робітника та міг би працювати та приносити користь державі.
Потерпілі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у судовому засіданні підтримали клопотання прокурора та заперечували проти зміни запобіжного заходу обвинуваченим на більш м`який.
При вирішенні клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, суд виходить з наступного.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини доцільність продовження строку тримання під вартою ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстава для втручання в право особи на свободу.
При цьому, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
Фактичні обставини інкримінованих ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 кримінальних правопорушень свідчать про підвищену суспільну небезпеку. Санкція ч.2 ст. 187 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до десяти років. У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшують ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» від 26 липня 2001 року Європейським судом з прав людини зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.
Як вбачається з наданих захисником довідок, ОСОБА_8 дійсно зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , але даних щодо фактичного місця проживання обвинуваченого на момент затримання суду не надано.
Захисником обвинуваченого ОСОБА_10 адвокатом ОСОБА_6 , зазначено, що обвинувачений проживає разом з матір`ю, яка потребує його допомоги, але в матеріалах справи містяться довідки, які мають суперечливі дані щодо місця фактичного проживання матері обвинуваченого.
Щодо обвинуваченого ОСОБА_9 , то з наданих його захисником документів вбачається факт проживання обвинуваченого за місцем реєстрації лише до його призову на військову службу, дані щодо його фактичного проживання за місцем реєстрації на момент затримання відсутні.
Таким чином, тяжкість злочинів, які інкримінуються обвинуваченим, та наведені вище обставини щодо відсутності даних щодо фактичного місця проживання обвинувачених, у сукупності дають підстави вважати про можливість обвинувачених переховуватись від суду.
Разом з тим, наявність ризику передбаченого п.5 ч.1 ст.177 КПК України, на який посилається прокурор, останнім у судовому засіданні належним чином не доведено.
Вирішуючи питання про продовження строків тримання під вартою, суд оцінює в сукупності всі обставини, у тому числі тяжкість злочинів, які відповідно до ст. 12 КК України відносяться до злочинів невеликої тяжкості та тяжких злочинів, суспільну небезпечність кримінальних правопорушень, які інкримінуються обвинуваченим, дані про осіб обвинувачених, які не мають місця роботи та офіційного джерела доходу, беручи до уваги посилання прокурора на те, що обвинувачені в разі зміни запобіжного заходу можуть переховуватися від суду, та незаконно впливати на потерпілих та свідків, а також враховуючи ту обставину, що розгляд судового провадження не завершений, свідки не допитані, суд вважає обґрунтованими доводи прокурора про існування ризиків, передбачених п.п. 1, 3 ч.1 ст. 177 КПК України, а тому вважає доцільним продовжити тримання обвинувачених під вартою строком на шістдесят днів.
Тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченим у сукупності з іншими даними про особу останніх спростовують доводи захисників про відсутність ризиків у кримінальному провадженні. Позитивні характеристики обвинувачених з місця проживання та навчання містять відомості за час, який передував вчиненню злочинів, та самі по собі не можуть бути запорукою належної процесуальної поведінки обвинувачених. Дані щодо стану здоров`я обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_8 не дають підстав вважати, що тримання обвинувачених під вартою може привести до негативних наслідків для останніх, дані про потребу обвинувачених у спеціальному лікуванні, яке не може бути забезпечено в умовах слідчого ізолятора, відсутні. Наявність у обвинувачених міцних соціальних зв`язків та позитивних характеристик, на які посилалися захисники, хоча і заслуговують на увагу, проте суттєво ризики у кримінальному провадженні не зменшують.
Вищевказані обставини свідчать про неможливість запобігання встановленим ризикам шляхом застосування до обвинувачених ОСОБА_8 ОСОБА_9 , ОСОБА_10 більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, достатні дані щодо наявності у обвинувачених постійного місця проживання на момент розгляду справи, що може бути підставою для обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, у суду відсутні.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 197, 199, 331 КПК України, суд, -
П О С Т А Н О В И В:
Строк тримання під вартою в Харківській установі виконання покарань управління державної пенітенціарної служби України в Харківській області (№27) обвинуваченому ОСОБА_8 у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст. 187, ч. 1 ст. 357 КК України продовжити на шістдесят днів - до 24 лютого 2017 року.
Строк тримання під вартою в Харківській установі виконання покарань управління державної пенітенціарної служби України в Харківській області (№27) обвинуваченому ОСОБА_9 у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст. 187, ч. 1 ст. 357 КК України продовжити на шістдесят днів - до 24 лютого 2017 року.
Строк тримання під вартою в Харківській установі виконання покарань управління державної пенітенціарної служби України в Харківській області (№27) обвинуваченому ОСОБА_10 у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст. 187, ч. 1 ст. 357 КК України продовжити на шістдесят днів - до 24 лютого 2017 року.
У задоволенні клопотання захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про зміну запобіжного заходу обвинуваченим на більш м`який відмовити.
Встановити строк дії ухвали до 24 лютого 2017 року.
Ухвала оскарженню в апеляційному порядку не підлягає.

Головуючий суддя ОСОБА_1