Справа № 159/2961/15-к
Провадження № 1-кс/159/763/17
УХВАЛА
щодо арешту майна
29 серпня 2017 року м. Ковель

Слідчий суддя суддя Ковельського міськрайонного суду Волинської області ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора Ковельської місцевої прокуратури ОСОБА_3 , ст.слідчого ОСОБА_4 , розглянувши клопотання ст.слідчого СВ Ковельського ВП ГУНП України у Волинській області ОСОБА_4 про арешт майна в рамках кримінального провадження за №0001661, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 03.12.2013 року за ознаками кримінального правопорушення (злочину) передбаченого ч.2 ст.190 КК України та внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 12.08.2017 року за ознаками кримінального правопорушення (злочину) передбаченого ч.1 ст.366 КК України, -

в с т а н о в и в :

Старший слідчий СВ Ковельського ВП ГУНП України у Волинській області ОСОБА_4 за погодженням із процесуальним прокурором звернувся в суд із клопотанням про арешт майна в рамках кримінального провадження №0001661, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 03.12.2013 року та 12.08.2017 року за ознаками кримінальних правопорушень (злочинів) передбачених ч.2 ст.190, ч.1 ст.366 КК України, а саме про арешт магазину будівельних матеріалів за адресою: АДРЕСА_1 та земельної ділянки кадастровий номер :02 007 0010 за тією ж адресою, що належать ОСОБА_5 на праві приватної власності до прийняття кінцевого процесуального рішення.

Клопотання обгрунтоване тим, що в провадженні СВ Ковельського ВП ГУНП у Волинській області знаходяться матеріали об`єднаного досудового розслідування, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 03.12.2013 за № 0001661 за ознаками кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч. 1 ст. 366, ч. 2 ст. 190 КК України про те, що посадові особи ПАТ «Укрсоцбанк» під час укладення 15.05.2007 між зазначеною юридичною особою та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , договору про надання відновлювальної кредитної лінії № 074-22-05/07 та його подальшого обслуговування, а саме видачі траншів, ввівши в оману ОСОБА_5 щодо обставин виконання банком узятих на себе зобов`язань, шляхом обману та зловживання довірою позичальника, який не контролював суми отриманих коштів, підробивши у 2008 році від імені ОСОБА_5 офіційні документи - заяви на видачу готівки, незаконно заволоділи коштами у сумі 69700 швейцарських франків, чим завдали ОСОБА_5 значної шкоди.

У 2013 році ПАТ «Укрсоцбанк» звернувся до Ковельського міськрайонного суду Волинської області з позовом про стягнення з ОСОБА_5 заборгованості за договором про надання відновлювальної кредитної лінії № 074-22-05/07 від 15.07.2007. Під час судового розгляду було встановлено, що позичальник ОСОБА_5 отримав лише 167785,00 швейцарських франків з суми 255937,00 швейцарських франків (згідно висновку судово-економічної експертизи). При цьому, за результатами судово - почеркознавчої експертизи встановлено, що частину документів, зокрема заяв на видачу готівки підписав не ОСОБА_5 , а інша особа. Таким чином, спростовано факт отримання ОСОБА_5 грошових коштів на суму 69700,00 швейцарських франків. Окрім того, на думку ОСОБА_5 , завдяки наперед спланованому обману щодо валюти, яка виплачувалась йому на виконання договору, працівники ПАТ «Укрсоцбанк», збагатились ще й за рахунок різниці курсу валют. Потерпілий ОСОБА_5 вважає, що шахрайські дії банківських працівників розпочалися ще у 2007 році, однак приховуючи їх, представник ПАТ «Укрсоцбанк» у судових засіданнях не надав документи щодо обслуговування кредитного договору про який йде мова, а представив акт № 1 від 17.01.2013 «Про виділення до знищення справ, що не підлягають зберіганню».

Таким чином, слідчий у клопотанні вказує, що в ході проведення досудового розслідування було встановлено, наявність достатніх підстав вважати, що невстановлені працівники ПАТ «Укрсоцбанк», шляхом вчинення шахрайських дій заволоділи грошовими коштами ОСОБА_5 , чим штучно створили і збільшили грошову заборгованість зазначеної особи перед ПАТ «Укрсоцбанк» з метою подальшого продовження злочинної діяльності спрямованої на заволодіння належним ОСОБА_5 нерухомим майном, а саме: приміщенням магазину будівельних матеріалів за адресою: АДРЕСА_1 та земельною ділянкою за тією ж адресою, що належать іпотекодавцю на праві приватної власності, зокрема шляхом використання іпотечного договору від 15.07.2007, внаслідок чого ОСОБА_5 може бути завдано значно більшої майнової шкоди.

Слідчий у клопотанні вказує, що магазин будівельних матеріалів за адресою: АДРЕСА_1 та земельна ділянка з кадастровим номером :02 007 0010 за тією ж адресою, що належать іпотекодавцю ОСОБА_5 на праві приватної власності, є предметом вчинення злочину та речовими доказами у кримінальному провадженні, відповідають критеріям, зазначеним у ч. 1 ст. 98, п. 1 ч. 2, ч. 3 ст. 170 КПК України, а також з метою позбавлення права на їх відчуження, пошкодження, псування, знищення слідчий просить накласти на нього арешт.
Слідчий суддя, заслухавши прокурора, слідчого, дослідивши матеріали кримінального провадження, включаючи витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо кримінального провадження, в рамках якого було подано клопотання, відмовляє в задоволенні клопотання з наступних підстав.
Відповідно до вимог ч.1 ст.131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження. Згідно із п.7 ч.2 ст.131 КПК України одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Згідно ч.1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Згідно ч.2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Відповідно до ч.2 ст.171 КПК України у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; перелік і види майна, що належить арештувати; документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. 94, ст. 132, ст. 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину і достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки згідно ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Відповідно до положень ч.1 ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Як зазначено в клопотанні слідчого, метою накладення арешту на майно є запобігання можливості пошкодження, псування, знищення та відчуженнятаких речей, оскільки вони є предметом кримінального правопорушення та об`єктом дослідження, окрім цього, вказане майно відповідає критеріям, зазначеним у ч.1 ст. 98, п.1 ч.2, ч.3 ст.170 КПК України.
Із матеріалів клопотання убачається, що вищевказане майно, на яке слідчий просить накласти арешт, належить на праві власності заявнику ОСОБА_5 , який і заявив про вчинення службовими особами ПАТ «Укрсоцбанк» кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.1 ст.366 КК України.

З витягу із кримінального провадження №0001661 убачається, що вЄдиний реєстр досудових розслідувань 03.12.2013 року було внесено відомості про вчинення кримінального правопорушення (злочину) передбаченого ч.2 ст.190 КК України з фабулою «посадові особи ПАТ «Укрсоцбанк» під час укладення 15.05.2007 між зазначеною юридичною особою та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , договору про надання відновлювальної кредитної лінії № 074-22-05/07 та його подальшого обслуговування, а саме видачі траншів, ввівши в оману ОСОБА_5 щодо обставин виконання банком узятих на себе зобов`язань, шляхом обману та зловживання довірою позичальника, який не контролював суми отриманих коштів, підробивши у 2008 році від імені ОСОБА_5 офіційні документи - заяви на видачу готівки, незаконно заволоділи коштами у сумі 69700 швейцарських франків, чим завдали ОСОБА_5 значної шкоди», - а також вЄдиний реєстр досудових розслідувань 12.08.2017 року було внесено відомості про вчинення кримінального правопорушення (злочину) передбаченого ч.1 ст.366 КК України з наступною фабулою «службові особи ПАТ «Укрсоцбанк» вчинили службове підроблення документів під час укладення і видачі кредитних коштів ОСОБА_5 згідно договору про надання відновлювальної кредитної лінії №074-22-05/07 від 15.05.2007», разом із тим, у даному витягу не зазначено, що такі дії службові особи ПАТ «Укрсоцбанк» вчиняли з метою заволодіти нерухомим майном потерпілого, на яке слідчий просить накласти арешт.

Крім цього, підставність клопотання про накладення арешту на таке майно в межах даного кримінального провадження не обгрунтовано належними доказами, як і не обгрунтовано необхідності визнання такого нерухомого майна речовим доказом у справі (у витягу з ЄРДР відсутня інформація про те, що таке майно є об`єктом злочинного посягання).

Крім цього, матеріали клопотання, не містять у собі переліку наявних ризиків, що доводять необхідність такого арешту, а у клопотанні слідчого відсутні доводи про те, що незастосування заборони у вигляді арешту майна може призвести до їх відчуження, пошкодження, псування та знищення вказаного майна або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.
При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на даній стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість у тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.
Відповідно ч. 1 ст. 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляє у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 КПК України.

Із урахуванням викладеного слідчий суддя приходить до висновку про безпідставність внесеного слідчим клопотання та відмовляє у задоволенні даного клопотання слідчого, оскільки слідчим не доведено необхідності арешту майна, з метою вказаною у клопотанні, і такий арешт явно порушуватиме справедливий баланс між інтересами власника, яким є особа, що подала заяву про злочин, гарантованими законом і завданням цього кримінального провадження.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 171, 172,173 КПК України, слідчий суддя,-

У Х В А Л И В:
У задоволені клопотання ст.слідчого СВ Ковельського ВП ГУНП України у Волинській області ОСОБА_4 про арешт майна, а саме - магазину будівельних матеріалів загальною площею 422,0 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 0,0231 га, кадастровий номер :02 007 0010 за тією ж адресою, що належать ОСОБА_5 на праві приватної власності, в рамках кримінального провадження №0001661, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 03.12.2013 року за ознаками кримінальних правопорушень (злочинів) передбачених ч.2 ст.190, ч.1 ст.366 КК України - відмовити.
Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Волинської області протягом п`яти днів з дня її проголошення.
Ухвала може бути скасована в порядку ст. 174 КПК України за клопотанням власника, володільця майна, що не був присутнім під час розгляду даного клопотання.

Слідчий суддя Ковельського міськрайонного судуОСОБА_1