Ухвала
іменем україни
31 січня 2017 року м. Київ
Вищий спеціалізований суд України
з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі колегіїсуддів:
головуючої ОСОБА_1 ,
суддівОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_4 ,
за участю прокурораОСОБА_5 ,

розглянувши у судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000301 щодо
ОСОБА_6 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженця м. Миколаєва, мешканця АДРЕСА_1 , неодноразово судимого, востаннє 10 березня 2010 року за ч. 1 ст. 310 КК на 3 роки позбавлення волі, звільненого 19 жовтня 2012 року за відбуттям строку покарання

установив:
У касаційній скарзі прокурор просить скасувати ухвалу апеляційного суду щодо ОСОБА_6 і призначити новий розгляд у цьому суді на підставах, передбачених пунктами 1, 3 ч. 1 ст. 438 КПК. Вважає, що ухвала суперечить положенням статей 370, 419 вказаного Кодексу. За твердженням прокурора, апеляційний суд, залишивши без задоволення вимоги, заявлені стороною обвинувачення, не навів обґрунтованих мотивів та не усунув допущених місцевим судом порушень статей 50, 65 КК. На думку скаржника, призначене ОСОБА_6 покарання за своїм розміром є явно несправедливим через м`якість, не відповідає ступеню тяжкості вчинених злочинів та особі винного, який неодноразово притягався до кримінальної відповідальності, на що не зважив апеляційний суд. Крім того, згаданий суд у своєму рішенні необґрунтовано послався на призначення засудженому покарання відповідно до правил ст. 691 КК.

Учасникам кримінального провадження було належним чином повідомлено про дату, час та місце касаційного розгляду. Клопотань про доставку засудженого та про відкладення розгляду до суду касаційної інстанції не надходило.
За вироком Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 28 грудня 2015 року ОСОБА_6 засуджено до покарання: за ч. 2 ст. 185 КК у виді позбавлення волі на строк 1 рік 6 місяців; за ч. 1 ст. 311 КК у виді обмеження волі на строк 1 рік; за ч. 2 ст. 309 КК у виді позбавлення волі на строк 2 роки, а на підставі ч. 1 ст. 70 КК за сукупністю злочинів ОСОБА_6 визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки.

Вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат у кримінальному провадженні.
ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні на території м. Маріуполя за обставин, викладених у вироку, ряду кримінальних правопорушень, а саме: у таємному, повторному викраденні чужого майна; у незаконному придбанні, перевезенні та зберіганні прекурсорів з метою виготовлення наркотичних засобів; у повторному незаконному виготовленні та зберіганні наркотичних засобів без мети збуту, особою, яка раніше вчинила один із злочинів, передбачених ст. 310 КК.

Як установив суд, 04 лютого 2014 року близько 01 год. біля будинку №3 на вул. Тенісній ОСОБА_6 з вантажного автомобіля «Ісузу» (державний номерний знак НОМЕР_1 ) викрав майно ОСОБА_7 на загальну суму 1660 грн., завдавши потерпілому шкоди на вказану суму.

Крім того, ОСОБА_6 17 лютого 2014 року близько 02 год. поблизу будинку №17 на вул. Терновій з автомобіля «Мерседес-Бенс 208» (державний номерний знак НОМЕР_2 ) викрав належне ОСОБА_8 майно на загальну суму 3320 грн., завдавши потерпілому шкоди на вказану суму.

Також ОСОБА_6 19 лютого 2014 року близько 02 год. на вул. Пейзажній, 1 з автомобіля «ФАВ» (державний номерний знак НОМЕР_3 ) викрав належне ОСОБА_9 майно на загальну суму 1760 грн., завдавши потерпілому шкоди на вказану суму.

Окрім зазначеного, ОСОБА_6 влітку 2013 року у м. Миколаєві у невстановленої особи незаконно придбав флакон із ангідридом оцтової кислоти, перевіз його до м. Маріуполя та зберігав за місцем проживання на АДРЕСА_1 . В ході огляду його помешкання 19 лютого 2014 року у період часу з 16.40 год. до 17.25 год. працівники міліції виявили та вилучили шприц із залишками оцтової кислоти і флакон із ангідридом оцтової кислоти, яка є прекурсором.

Також ОСОБА_6 20 лютого 2014 року в лісосмузі Новоазовського району Донецької області, незаконно без мети збуту виготовив опій ацетильований та зберігав його при собі у медичному шприці ємкістю 5 мл. Цього ж дня після затримання ОСОБА_6 за вчинення адміністративного правопорушення, під час проведення особистого огляду у приміщенні Орджонікідзевського РВ ММУ ГУМВС України в Донецькій області (просп. Перемоги, 27, м. Маріуполя) з 12.15 год. до 12.30 год. працівники міліції виявили та вилучили у нього шприц із особливо небезпечним наркотичним засобом опієм ацетильованим вагою 0,075 г (у перерахунку на суху речовину).

Апеляційний суд Донецької області ухвалою від 30 березня 2016 року залишив без змін указаний вирок.
Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора на підтримання касаційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження й обговоривши доводи, наведені у касаційній скарзі, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що вона підлягає задоволенню на таких підставах.

Відповідно до ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає ухвалу апеляційного суду в межах поданої касаційної скарги, в якій не заперечується висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень та правильності кваліфікації діянь за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 309 та ч. 1 ст. 311 КК.

У силу ст. 370 КПК ухвала апеляційного суду має бути законною, обґрунтованою і вмотивованою.

Зважаючи на приписи ст. 419 вказаного Кодексу суд апеляційної інстанції зобов`язаний проаналізувати й зіставити з наявними у справі та додатково поданими матеріалами всі доводи, наведені в апеляційній скарзі, і дати на кожен із них вичерпну відповідь, пославшись на відповідну норму права; при залишенні заявлених вимог без задоволення в ухвалі має бути зазначено правові підстави, на яких подану скаргу визнано необґрунтованою.

Відповідно до статей 50, 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання, воно повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.

Цих вимог закону апеляційний суд при перегляді вироку щодо ОСОБА_6 належно не виконав.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, на вирок місцевого суду прокурор подав апеляційну скаргу. Наводячи конкретні доводи щодо м`якості покарання, прокурор просив апеляційний суд скасувати оспорюване рішення в частині обраного заходу примусу і постановити новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 більш суворе покарання.

Проте апеляційний суд належно не перевірив і переконливо не спростував усіх доводів, наведених стороною обвинувачення. Як видно з ухвали цього суду, у ній усупереч ст. 419 КПК не зазначено ґрунтовних мотивів та підстав, з яких апеляційну скаргу залишено без задоволення. Погоджуючись із рішенням місцевого суду про можливість призначення ОСОБА_6 покарання, наближеного до мінімальних меж, визначених кримінальним законом, суд апеляційної інстанції по суті формально послався на дотримання загальних засад. При цьому не проаналізував поведінки обвинуваченого в минулому, наявних у провадженні даних про його особу. Між тим, за матеріалами справи ОСОБА_6 суспільно корисною діяльністю не займався, неодноразово притягався до кримінальної відповідальності, у тому числі за вчинення аналогічних правопорушень, однак на шлях виправлення не став, навпаки, вчинив нові умисні злочини середньої тяжкості. Тому суд першої інстанції визнав рецидив злочину обтяжуючою покарання обставиною. Ці дані, що характеризують особу винного й указують на його суспільну небезпечність, а також згадана обтяжуюча обставина, які за приписами ст. 65 КК підлягають обов?язковому врахуванню, залишились без належної оцінки апеляційного суду.
Крім того, мотивуючи свою позицію апеляційний суд в ухвалі зазначив про те, що призначене ОСОБА_6 покарання відповідає положенням ст. 69 1 КК. Однак таке посилання суду не грунтується на законі. Згідно з наведеною нормою матеріального права, її застосування допускається за наявності пом?якшуючих покарання обставин, передбачених пунктами 1 та 2 ч. 1 ст. 66 КК й відсутності обставин, що його обтяжують. Проте місцевий суд у вироку правила ст. 69 1 вказаного Кодексу не застосував, натомість установив обтяжуючу покарання обставину, що унеможливлює визначення заходу примусу в межах, передбачених цією статтею.
З огляду на викладене, доводи прокурора щодо істотного порушення вимог кримінального процесуального закону при постановленні ухвали та про м`якість призначеного засудженому покарання, слід визнати прийнятними.

Допущені порушення закону тягнуть за собою скасування ухвали щодо ОСОБА_6 на підставах, передбачених пунктами 1, 3 ч. 1 ст. 438 КПК, із призначенням нового розгляду кримінального провадження в суді апеляційної інстанції. Отже касаційна скарга підлягає задоволенню.

Під час нового розгляду апеляційний суд повинен ретельно перевірити наведені в апеляційній скарзі доводи прокурора, належно оцінити відомості про особу винного, обставини, які впливають на визначення заходу примусу та ухвалити рішення, яке відповідає ст. 370 КПК.
Керуючись статтями 433, 436, 441, 442 КПК, п. 6 Розділу XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів», суд
постановив:
Касаційну скаргу прокурора задовольнити.

Ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 30 березня 2016 року щодо ОСОБА_6 скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_10 ОСОБА_2 ОСОБА_3