Справа № 128/3909/15-к
Іменем України
08 грудня 2016 року м. Вінниця

Вінницький районний суд Вінницької області
в складі: головуючого судді: ОСОБА_1
при секретарі: ОСОБА_2
з участю прокурора: ОСОБА_3
обвинуваченого: ОСОБА_4
захисника обвинуваченого: ОСОБА_5
представника потерпілого: ОСОБА_6
за ч.1 ст. 286 КК України, -
17.10.2014 року, близько 09 год. 00 хв., ОСОБА_4 , керуючи технічно справним автомобілем «Вольво» д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись в напрямку м. Хмельницький на 388 км + 800 м автодороги Стрий-Кіровоград-Знам`янка, з врахуванням дорожніх умов, а саме: стану проїзної частини дороги, яка перебувала у мокрому стані, не обрав безпечної швидкості руху, щоб мати змогу постійно контролювати рух транспортного засобу і безпечно керувати ним, під час здійснення об`їзду транспортних засобів, що стояли на його смузі руху, не переконався в безпечності даного маневру, не справившись з керуванням, допустив виїзд керованого транспортного засобу на зустрічну смугу руху, де сталося зіткнення із автомобілем «Форд» д.н.з. номер НОМЕР_2 , який під керуванням водія ОСОБА_7 рухався в зустрічному напрямку по належній смузі руху.
Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди водій ОСОБА_7 , відповідно до висновку комісійної судово-медичної експертизи № 141 -к від 24.04.2015 року, отримав тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми - забою головного мозку легкого ступеню, травматичного субарахноїдального крововиливу, забоїв з численними саднами обох лобно- скроневих ділянок. Вказані тілесні ушкодження утворилися 17.10.2014 року під час дорожньо-транспортної пригоди та відносяться до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості.
В діях водія ОСОБА_4 наявні порушення слідуючих вимог Правил дорожнього руху України, а саме:
п. 10.1 - перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху;
п. 12.1 - 1 під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховували дорожню обстановку, а також особливості вантажу, то перевозиться і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно, контролювати його рух та безпечно керувати ним.
Відповідно до висновку автотехнічної експертизи № 221а від 15.05.2015 року, в даній дорожній обстановці, в діях водія автомобіля «Вольво» д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_4 вбачається невідповідність вимогам п.п. 10.1, 12.1 Правил дорожнього руху України, які з технічної точки зору знаходяться в причинному зв`язку з виникненням події даної дорожньо-транспортної пригоди.
Порушення ОСОБА_4 вимог п. 10.1 та п. 12.1 Правил дорожнього руху України знаходяться в причинному зв`язку з наслідками дорожньо-транспортної пригоди, а саме: із спричиненням ОСОБА_7 середньої тяжкості тілесних ушкоджень.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину в інкримінованому правопорушенні визнав повністю, пред`явлений до нього цивільний позов визнав частково, пояснивши, що їхав по об`їзній дорозі м. Вінниці в напрямку мікрорайону Тяжилів; йшов дощ. Попереду побачив ДТП та почав гальмувати, на асфальті була солярка. Коли почалося гальмування, його автомобіль почало заносити і він зіткнувся з автомобілем ОСОБА_7 . Вони йшли в парі, тому автомобіль, який їхав позаду нього теж «склався». Він рухався зі швидкістю приблизно 75 80 км/год. Завдану потерпілому шкоду він не відшкодував за відсутності коштів, які бажав отримати ОСОБА_7 . Цивільний позов він визнає лише частково: щодо заподіяння моральної шкоди, у визначенні розміру якої покладається на розсуд суду. Щодо стягнення з нього майнової шкоди солідарно з власником автомобіля «Вольво» - ОСОБА_8 , він заперечує, оскільки, згідно закону, майнова шкода відшкодовується лише власником автомобіля. За даних обставин, він розкаюється у скоєному та просить суд його суворо не карати, призначити покарання у вигляді штрафу, який зобов`язується сплатити.
Враховуючи клопотання учасників судового провадження про недоцільність дослідження тих обставин, які ніким не оспорюються, на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнав за необхідне обмежитися допитом обвинуваченого, потерпілого та дослідженням доказів, характеризуючих особу обвинуваченого і при цьому судом з`ясовано, що ОСОБА_4 правильно розуміє зміст цих обставин, у суду немає сумнівів у добровільності його позиції, а також роз`яснено, що в такому випадку він буде позбавлений можливості оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
На думку суду дії обвинуваченого ОСОБА_4 слід кваліфікувати за ч. 1 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження та дана кваліфікація знайшла своє підтвердження в ході досудового та судового слідства.
При призначенні виду та розміру покарання обвинуваченому суд враховує характер та ступінь суспільної небезпечності вчиненого правопорушення, що відповідно до ст. 12 КК України воно відноситься до категорії середньої тяжкості, згідно ч.3 ст.25 КК України є необережним; особу винного, те, що він раніше несудимий; на обліку в лікарів нарколога та психіатра не перебуває; позитивно характеризується за місцем проживання та колишньої роботи; невідшкодування заподіяної потерпілому шкоди, думку потерпілого щодо міри покарання обвинуваченому, згідно якої він покладається на розсуду суду.
Обставинами, що відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання обвинуваченого, суд встановив: визнання вини та активне сприяння розкриттю правопорушення.
Обставин, що відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.
Сукупність даних про обставини вчинення правопорушення та особу винного, дають суду підстави вважати, що виправлення та перевиховання ОСОБА_4 можливе без ізоляції від суспільства і йому необхідно призначити покарання в межах санкції статті обвинувачення у вигляді обмеження волі без позбавленням права керувати транспортними засобами, із застосуванням положень ст. ст. 75, 76 КК України.
При цьому також суд враховує, що відповідно до ст. 50 КК України покарання є заходом примусу та полягає в передбаченому законом обмеженні прав та свобод засудженого та у відповідності до ч. 2 ст. 50 КК України має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, запобігання вчиненню нових злочинів.
Позовні вимоги ОСОБА_7 до ОСОБА_4 та ОСОБА_8 про солідарне стягнення майнової шкоди не підлягають до задоволення в частині стягнення шкоди з ОСОБА_4 , як солідарного відповідача.
З обвинуваченого підлягають до стягнення судові витрати за проведення судової автотоварознавчої та судової автотехнічної експертиз.
Долю речових доказів відповідно до ст. 100 КПК України суд не вирішує за відсутності інформації про такі у сторони обвинувачення.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 22, 23, 1167, 1168, 1187 ЦК України, ст. ст. 57 60, 84 ЦПК України, ст. ст. 128, 370, 373, 374, 376 КПК України, суд
ЗАСУДИВ:
Визнати винним ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 ч.1 КК України та призначити йому покарання у вигляді обмеження волі строком на 2 (два) роки без позбавлення права керувати транспортними засобами.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного судом основного покарання з іспитовим строком 1(один) рік.
Відповідно до п. п. 1, 2 ч.1 ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_4 :
періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання чи роботи.
Цивільний позов ОСОБА_7 до ОСОБА_4 , ОСОБА_8 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задоволити частково.
В решті позовних вимог ОСОБА_7 відмовити.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави судові витрати за проведення судової автотоварознавчої та судової автотехнічної експертиз в сумі 1352 грн. 04 коп.
Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до апеляційного суду Вінницької області через Вінницький районний суд Вінницької області шляхом подачі апеляції протягом 30 днів з дня його проголошення.

З підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним, відповідно до положень ч.3 ст. 349 КПК України вирок суду не може бути оскаржений в апеляційному порядку.

Суддя: