Справа №582/1210/16-к Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/788/257/17 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Умисне тяжке тілесне ушкодження
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 квітня 2017 року колегія суддів з розгляду справ та матеріалів кримінального судочинства Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

потерпілої - ОСОБА_9 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_8 , захисника ОСОБА_7 та прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_10 на вирок Роменського міськрайонного суду Сумської області від 14 січня 2017 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Коровинці, Недригайлівського району, Сумської області, українця, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, не працюючого, мешканця АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:
До Апеляційного суду Сумської області надійшли апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 , захисника ОСОБА_7 та прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_10 , в яких:

- обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник ОСОБА_7 просять вирок суду щодо ОСОБА_8 скасувати і закрити кримінальне провадження щодо обвинуваченого на підставі п.3 ч.1 ст.284 КК України;

- прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_10 просить вирок суду щодо ОСОБА_8 скасувати у зв`язку з неповнотою судового розгляду, невідповідністю висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що потягло за собою ухвалення не законного, не обґрунтованого та не вмотивованого рішення.

Дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_8 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК України і призначити покарання у виді 7 років 2 місяців позбавлення волі.

Даним вироком ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України та призначено покарання за цим законом у виді 6 років позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_8 залишено тримання під вартою, строк відбування покарання визначено рахувати з 02 вересня 2016 року.

Відповідно до вимог ч.5 ст.72 КК України зараховано у строк призначеного ОСОБА_8 покарання, строк його попереднього ув`язнення в період з 02 вересня 2016 року по 14 січня 2017 року включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Долю речових доказів вирішено у відповідності до ст. 100 КПК України.

В обґрунтування вимог поданих апеляційних скарг:

- обвинувачений ОСОБА_8 в апеляційній скарзі з доповненнями вказує, що не мав умислу бити ОСОБА_11 та заподіяти їй тяжкі тілесні ушкодження, вона сама накинулася на нього з відром, і захищаючись від неї, він вдарив один раз її в груди, від чого та впала на дерев`яний стілець. Крім того, обвинувачений ставить під сумнів протоколи допитів свідків ОСОБА_12 та потерпілої ОСОБА_9 , оскільки вони не були перевірені на поліграфі. Також апелянт вказує, що не мав можливості ознайомитись із позицією сторони обвинувачення та захищатися в суді від нового обвинувачення, а тому під час зміни кваліфікації його дій було грубо порушено право на захист. Крім того, апелянт вказує, що його було затримано без ухвали слідчого судді, у зв`язку з чим його троє діб незаконно утримували в відділі поліції та під тиском змушували підписувати документи. Тому, на думку ОСОБА_8 , прокурором не було надано доказів його вини, а суд не взяв до уваги покази свідків та обвинуваченого. Крім того, за даними судмедексперта, потерпіла не могла отримати тяжкі тілесні ушкодження від дій обвинуваченого;

- захисник ОСОБА_7 зазначає, що суд першої інстанції правильно прийшов до переконання про відсутність в діях ОСОБА_8 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України, проте визнавши його винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, у вироку не обґрунтував свою позицію. Так, захисник зазначає, що ОСОБА_8 у судовому засіданні заявив, що вину визнає частково, так як перебуваючи у стані необхідної оборони, коли ОСОБА_11 кинула на нього відро з картоплею, ударив її в груди, від чого вона впала на дерев`яний стілець, при цьому він не допускав, що від цього падіння у неї можуть бути тяжкі тілесні ушкодження. Крім того, на думку апелянта, висновок судово-медичної експертизи від 21 жовтня 2016 року № 221 лише припускає, що тяжкі тілесні ушкодження у ОСОБА_11 могли утворитися в результаті травматичного контакту з тупими твердими предметами та не містить жодного категоричного твердження. Також захисник вказує, що в судовому засіданні прокурор не змінював обвинувачення з ч.2 на ч.1 ст.121 КК України, а ОСОБА_8 не мав можливості ознайомитись із позицією сторони обвинувачення та захищатися в суді від нового обвинувачення, у зв`язку з чим під час зміни кваліфікації дій обвинуваченого було грубо порушено його право на захист. При цьому, судом першої інстанції було встановлено, що в сторони обвинувачення відсутні інші докази, які могли бути предметом дослідження в суді;

- прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_10 вказує, що суд, кваліфікуючи дії ОСОБА_8 за ч.1 ст.121 КК України, послався на висновок судово-медичної експертизи від 21 жовтня 2016 року №221 та покази судово-медичного експерта ОСОБА_13 , який показав, що смерть ОСОБА_11 не пов`язана з отриманням тілесних ушкоджень внаслідок злочинних дій обвинуваченого, а настала внаслідок хронічної виразки шлунку, при цьому, судом вибірково та викривлено взято до уваги зазначений висновок експертизи. Крім того, апелянт вказує, що суд перекваліфіковуючи дії ОСОБА_8 не зазначив, чому взяв до уваги одну частину висновку судово-медичної експертизи від 21 жовтня 2017 року №221 щодо причин смерті ОСОБА_11 , та відкинув іншу його частину. Також прокурор зазначає, що перекваліфіковуючи дії ОСОБА_8 з ч.2 на ч.1 ст.121 КК України та засуджуючи останнього за ч.1 ст.121 КК України, суд застосував закон, який не підлягає застосуванню. Також суд не взяв до уваги надані свідками показання, а описав їх у вироку поверхово і однобічно і тим самим не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на висновки суду, не мотивував у вироку, чому в його основу взято одні докази та відкинуто інші.

Інші учасники кримінального провадження апеляційні скарги на судові рішення не подавали.

Як визнав доведеним суд першої інстанції, 12.08.2016 року, близько 16-ї год., ОСОБА_11 прийшла до господарства своєї доньки ОСОБА_12 та її співмешканця ОСОБА_8 , що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .

Під час розпиття спиртних напоїв між ОСОБА_12 та ОСОБА_8 у приміщенні кімнати будинку виникла сварка, в ході якої останній наніс удар по тілу ОСОБА_12 .

Присутня під час конфлікту ОСОБА_11 схопила металеве відро, що стояло поруч біля неї, та кинула його в сторону ОСОБА_8 , від чого останній ухилився.

У цей час у ОСОБА_8 , на ґрунті раптово виниклої неприязні до ОСОБА_11 , виник злочинний умисел, направлений на заподіяння шкоди її здоров`ю.

Реалізуючи свій злочинний намір, ОСОБА_8 підійшов до ОСОБА_11 та умисно, кулаком правої руки наніс декілька ударів в область грудної клітини останньої, заподіявши їй тяжкі тілесні ушкодження. Від отриманих ударів ОСОБА_11 втратила рівновагу та впала на підлогу.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_11 померла за місцем свого проживання.

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи №221 від 21.10.2016 року при судово-медичному освідуванні трупу ОСОБА_11 ІНФОРМАЦІЯ_3 , були виявлені наступні тілесні ушкодження: Переломи з 5 по 8 ребер справа по передній пахвовій лінії, 9 ребра справа, 10 ребра справа по передній пахвовій, середній пахвовій і лопатковій лініях, 11 ребра справа між задньої пахвової і лопаткової лінії і по біля хребтовій лінії, 12 ребра справа по біляхребтовій лінії з крововиливами невеликих розмірів в навколишні м`які тканини місцями з невеликими ушкодженнями пристінкової плеври. Крововиливи в правий купол діафрагми зі сторони плевральної порожнини і в передню стінку біля серцевої сорочки. Біля 1,7 літра геморагічної рідини в правій плевральній порожнині, схожою на гемолізовану кров. Наявність крововиливів у м`яких тканинах у місцях переломів, в правий купол діафрагми і білясерцеву сорочку, кров`янистої рідини в правій плевральній порожнині, дані судово-медичних гістологічних досліджень вказують на те, що ушкодження заподіяні прижиттєво і можуть відповідати 12.08.2016 року.

Характер ушкоджень, вказує на те, що вони могли утворитись в результаті травматичного контакту з тупими твердими предметами. Не виключається можливість утворення їх в результаті ударів кулаками, ногами, взутими у взуття і другими предметами (предметом), що знаходився в руках того (тих), хто нападав.

Ушкодження в області правої половини грудної клітини викликали загрозливий для життя стан, що розглядуються в сукупності згідно п.2.1.3 (л) правил визначення тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених наказом №6 МОЗ України від 17.01.1995 «Про розвиток і удосконалення судово-медичної служби України» стосовно живої особи кваліфікуються як ТЯЖКІ тілесні ушкодження за критерієм небезпеки для життя.

Смерть ОСОБА_11 , 1949 р.н., настала від хронічної виразки шлунку, що ускладнилась прободінням і розвитком розлитого перитоніту, що викликав загальну інтоксикацію організму, що стало безпосередньою причиною смерті.

Ушкодження в області грудної клітини не знаходяться в прямому причинному зв`язку з настанням смерті потерпілої.

Такі дії ОСОБА_8 органом досудового розслідування були кваліфіковані за ч.2 ст.121 КК України, однак в ході судового розгляду суд першої інстанції дійшов висновку, що стороною обвинувачення не було доведено, що смерть ОСОБА_11 настала внаслідок дій ОСОБА_8 , а тому перекваліфікував дії обвинуваченого на ч.1 ст.121 КК України, а саме умисне заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, тобто умисних тілесних ушкоджень, небезпечних для життя, визнав його винним у вчиненні зазначених дій та призначив покарання.

Заслухавши головуючого-суддю, обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 , які підтримали подані ними апеляційні скарги та просили виправдати обвинуваченого з підстав недоведеності його вини, і заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, думку прокурора ОСОБА_6 , яка не підтримала ні апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні, ні його клопотання про дослідження доказів, також заперечувала проти задоволення апеляційних скарг обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 , і просила вирок суду залишити без зміни, а подані апеляційні скарги без задоволення, думку потерпілої ОСОБА_9 , яка підтримала апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 та просила закрити провадження відносно ОСОБА_8 , перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 , захисника ОСОБА_7 та прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_10 задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України за обставин, викладених у вироку, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, ґрунтуються на зібраних і досліджених в судовому засіданні доказах в їх сукупності та взаємозв`язку, яким була дана належна правова оцінка, що знайшло своє відображення у вироку з наведенням відповідних мотивів.

Як вбачається з матеріалів провадження ОСОБА_8 як в ході досудового слідства так і в судовому розгляді не визнавав себе винним у заподіянні тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_11 , та пояснював, що не мав умислу бити ОСОБА_11 та заподіяти їй тяжкі тілесні ушкодження, вона сама накинулася на нього з відром, і захищаючись від неї, він вдарив один раз її в груди, від чого та впала на дерев`яний стілець.

Судом першої інстанції така позиція обвинуваченого та його захисника була належним чином перевірена та цілком обґрунтовано визнана, як спосіб захисту, і спростована дослідженими доказами, які суд поклав в основу вироку, саме :

показаннями потерпілої ОСОБА_9 даними нею у судовому засіданні суду першої інстанції та підтриманих нею під час апеляційного розгляду, згідно яких 13.08.2016 року вона пішла до матері - ОСОБА_11 ( яка перебувала у сестри ОСОБА_14 та її співмешканця ОСОБА_15 ) і мати казала, що ОСОБА_8 побив її і їй важко їсти. Мати також розповідала їй, що ОСОБА_16 вдарив її та сидів на ній. Вона схопила відро і замахнулася, а ОСОБА_16 відштовхнув відро та вдарив її. Мати скаржилася, що її нудить, болить серце, під правою грудиною та все тіло.

Показаннями свідка ОСОБА_17 в судовому засіданні суду першої інстанції, який пояснив, що він приїхав до тещі ОСОБА_11 яка лежала на ліжку та розповіла йому, що ОСОБА_8 бив її дочку ОСОБА_14 , вона заступилась і ОСОБА_16 штовхнув її, а потім вдарив.

Показаннями свідка ОСОБА_12 в судовому засіданні суду першої інстанції, яка пояснила, що 12.08.2016 року вони випивали горілку з матір`ю та співмешканцем ОСОБА_8 . У неї з ОСОБА_16 виник конфлікт, після чого її мати з чоловіком пішли на перекур, а вона пішла спати. Пізніше ОСОБА_16 розбудив її, щоб підняти матір. Вадим сказав, що вдарив її. Мати їй також сказала, що ОСОБА_16 її вдарив.

Допитаний в судовому засіданні судово-медичний експерт ОСОБА_13 показав, що причиною смерті ОСОБА_18 стала хронічна виразка шлунку, що ускладнилася розвитком розлитого перитоніту. Тілесні ушкодження в обласні грудної клітини не знаходиться в прямому причинному зв`язку з причиною смерті потерпілої.

Також експерт показав, що після ознайомлення з протоколом відтворення ( а.с.91) з участю ОСОБА_8 , який йому був невідомий при дачі висновку № 221 ( а.с.68) він прийшов до висновку, що комплекс отриманих тілесних ушкоджень у ОСОБА_11 виключає, що вони могли бути отримані при падінні на табурет.

Крім зазначених показів потерпілої, свідків, вина ОСОБА_8 доводиться дослідженими в ході судового розгляду письмовими доказами, зокрема:

- протоколом огляду місця події від 30.08.2016 року та фототаблицею до нього, згідно якого було оглянуто господарство в АДРЕСА_2 , де було виявлено труп ОСОБА_11 ( а.п.39-44) ;

- протоколом огляду трупа від 30.08.2016 року та фототаблицею до нього, згідно якого було проведено огляд трупа ОСОБА_11 ( а.п.45-51);

- протоколом огляду місця події від 04.10.2016 року та фототаблицею до нього, згідно якого було проведено огляд в господарстві за адресою АДРЕСА_1 , в ході якого було виявлено та вилучено дерев`яний табурет (а.п.52-65);

- висновком судово-медичної експертизи від 21 жовтня 2016 року № 221, згідно якого при судово-медичному освідуванні трупу ОСОБА_11 , були виявлені наступні тілесні ушкодження: Переломи з 5 по 8 ребер справа по передній пахвовій лінії, 9 ребра справа по середній пахвовій лінії, 10 ребра справа по передній пахвовій, середній пахвовій і лопатковій лініях, 11 ребра справа між задньою та лопатковою лініями і по біля хребтовій лінії, 12 ребра справа по біляхребтовій лінії з крововиливами невеликих розмірів темно-коричневого кольору з жовтизною по перифирії в навколишні м`які тканини місцями з невеликими ушкодженнями пристінкової плеври, на яких маються також пластинкові темно-коричневі згустки крові, лінії переломів ребер зі сторони зовнішньої кісткової пластинки дрібнозубчасті з уламками компактної речовини, місцями з утворенням окремих дрібних уламків, зі сторони внутрішньої кісткової пластини рівні. Крововиливи в правий купол діафрагми зі сторони плевральної порожнини і в передню стінку біля серцевої сорочки. Біля 1,7 літра геморагічної рідини в правій плевральній порожнині, схожою на гемолізовану кров. Наявність крововиливів у м`яких тканинах у місцях переломів ребер, в правий купол діафрагми і білясерцеву сорочку, кров`янистої рідини в правій плевральній порожнині, дані судово-медичних гістологічних досліджень вказують на те, що ушкодження заподіяні прижиттєво і можуть відповідати 12.08.2016. Характер ушкоджень, вказує на те, що вони могли утворитись в результаті травматичного контакту з тупими твердими предметами. Не можна виключати можливість утворення їх в результаті ударів кулаками, ногами, взутими у взуття і другими предметами (предметом), що знаходився в руках того (тих), хто нападав. Утворення всього комплексу тілесних ушкоджень, розташованих в різних анатомічних областях (у виді прямих переломів ребер справа по різним лініям, а також 10 ребра справа по трьом лініям і 11 ребра справа та двом лініям) в результаті падіння потерпілої з висоти власного зросту із положення стоячи на поверхню чи предмети малоймовірно. Ушкодження в області правої половини грудної клітини викликали загрозливий для життя стан (грубе порушення каркасності грудної клітини, розлад функції дихання і серцевої діяльності, крововилив у праву плевральну порожнину, що розглядуються в сукупності згідно п.2.1.3 (л) правил визначення тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених наказом №6 МОЗ України від 17.01.1995 «Про розвиток і удосконалення судово-медичної служби України» стосовно живої особи кваліфікуються як ТЯЖКІ тілесні ушкодження за критерієм небезпеки для життя. Смерть гр. ОСОБА_11 настала від хронічної виразки шлунку, що ускладнилась прободінням і розвитком розлитого перитоніту, що викликав загальну інтоксикацію організму, що стало безпосередньою причиною смерті. Ушкодження в області грудної клітини не знаходяться в прямому причинному зв`язку з настанням смерті потерпілої, проте не можна виключати можливість, що травма грудної клітини, яка супроводжувалась розладами функцій системи дихання та серцево-судинної системи могла спровокувати загострення хронічної виразкової хвороби з розвитком послідуючих ускладнень, які призвели до її смерті. ( а.п.68-70);

- протоколом проведення слідчого експерименту від 02.09.2016 року та фототаблицею до нього, згідно якого ОСОБА_8 розказав про обставини події, які відбулися 12.08.2016 року та продемонстрував як він долонею правої руки наніс один удар ОСОБА_11 в область грудної клітки, а також на якій стороні лежала ОСОБА_11 після того як він наніс удар (а.п.91-113);

- згідно висновку судово-медичної експертизи від 26 жовтня 2016 року утворення комплексу тілесних ушкоджень у вигляді множинних прямих переломів ребер зправа по різним лініям у ОСОБА_11 практично виключає можливість утворення їх при обставинах, продемонстрованих ОСОБА_8 під час слідчого експерименту (а.с.114);

В судовому засіданні також були досліджені записи з оптичних дисків, в тому числі з відтворення слідчого експерименту від 02.09.2016 року за участі обвинуваченого ОСОБА_8 , на якому ОСОБА_8 показує, як саме він наносив тілесні ушкодження ОСОБА_11 .

Згідно висновку судово-психіатричного експерта № 216 від 21.09.2016 року, ОСОБА_8 психічних розладів, які відносяться до медичних та юридичних критеріїв неосудності на час інкримінованого діяння не виявляв та не виявляє на даний час. ОСОБА_8 душевно хворим не являється і застосування примусових заходів медичного характеру не потребує. На час інкримінованого діяння ОСОБА_8 перебував у стані простого алкогольного сп`яніння, про що свідчить вживання алкоголю в той день, послідовність і цілеспрямованість його дій, адекватний мовний контакт (а.п.125- 127).

Будь-яких підстав не довіряти вказаним вище і наведеним у вироку доказам колегія суддів не вбачає, оскільки вони не викликають сумнівів у їх достовірності і допустимості, а також у своїй сукупності відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

Щодо доводів обвинуваченого ОСОБА_8 з приводу відсутності у нього умислу бити ОСОБА_11 та заподіяти їй тяжкі тілесні ушкодження, оскільки вона сама накинулася на нього з відром, і захищаючись від неї, він вдарив один раз її в груди, від чого та впала на дерев`яний стілець, та доводів апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 , що зазначені дії обвинувачений вчинив у стані необхідної оборони та, що той не допускав, що від цього падіння у неї можуть бути тяжкі тілесні ушкодження, то колегія суддів їх відхиляє.

Як було встановлено судом, ОСОБА_8 в ході конфлікту з ОСОБА_11 , кулаком правої руки наніс їй декілька ударів в область грудної клітини, заподіявши тяжкі тілесні ушкодження. Від отриманих ударів ОСОБА_11 втратила рівновагу та впала на підлогу.

Обвинувачений ОСОБА_8 в судовому засіданні, хоча й не визнавав свою вину, однак не заперечував, що після того, як ОСОБА_11 в ході сварки кинула у нього відро, він вдарив її один раз в груди в праву сторону, вона впала і вдарилася правою стороною об стілець.

Так, посилання обвинуваченого ОСОБА_8 на те, що в нього не було умислу на заподіяння потерпілій тілесних ушкоджень, оскільки він захищався від її дій, колегія суддів не приймає до уваги та визнає, що у даному випадку ОСОБА_8 мав непрямий умисел на спричинення потерпілій за вказаних обставин тілесних ушкоджень

Висновком судово-медичного експерта від 21 жовтня 2016 року № 221 встановлено, що ОСОБА_11 були заподіяні тілесні ушкодженняу виді переломів ребер з крововиливами в навколишні мякі тканини. Ушкодження в області правої половини грудної клітини викликали загрозливий для життя стан (грубе порушення каркасності грудної клітини, розлад функції дихання і серцевої діяльності, крововилив у праву плевральну порожнину, що розглядуються в сукупності згідно п.2.1.3 (л) правил визначення тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених наказом №6 МОЗ України від 17.01.1995 «Про розвиток і удосконалення судово-медичної служби України» стосовно живої особи кваліфікуються як ТЯЖКІ тілесні ушкодження за критерієм небезпеки для життя (а.п.68-70).

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до переконання, що обвинувачений ОСОБА_15 завдаючи удари в область грудної клітини потерпілої, яка є життєво-важливим органом, а потерпіла особою похилого віку, мав усвідомлювати суспільно небезпечний характер свого діяння і та міг передбачити негативні наслідки для цього, що виключає можливість кваліфікації його зазначених вище протиправних дій, як необережні.

Також в судовому засіданні показами судово-медичного експерта та даними висновку судово-медичного експерта від 26 жовтня 2016 року (а.с.114) було спростовано показання обвинуваченого, що він лише один раз кулаком вдарив ОСОБА_11 в область грудей, а тілесні ушкодження вона могла отримати під час падіння та удару об табуретку, показавши на відтворенні, як ОСОБА_11 могла отримати вказані тілесні ушкодження.

У зв`язку з цим колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правомірно визнано ОСОБА_8 винним в умисному заподіянні потерпілій тяжких тілесних ушкоджень, які є небезпечним для життя, а тому доводи апеляційних скарг захисника ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_8 з приводу відсутності в останнього умислу бити ОСОБА_11 та вчинення даних дій у стані необхідної оброни не можуть бути прийняті до уваги.

Що стосується доводів прокурора щодо безпідставності перекваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_8 з ч.2 на ч.1 ст.121 КК України, то колегія суддів зазначає наступне.

Так, доводи апеляційної скарги прокурора щодо безпідставної перекваліфікації дій обвинуваченого з ч.2 на ч.1 ст. 121 КК України зводяться до того, що судом першої інстанції не був взятий до уваги висновок судово медичного експерта від 21 жовтня 2016 року №221 , в якому було зазначено, зокрема те, що « ....смерть Маляревської настала від хронічної виразки шлунку, що ускладнилась прободінням і розвитком розлитого перитоніту, що викликав загальну інтоксикацію організму, що і стало причиною смерті.ушкодження в області грудної клатини не знаходяться в прямому причинному зв`язку з настанням смерті потерпілої, проте не можна виключати можливість, що травма грудної клітини, яка супроводжувалася розладами функцій системи дихання та серцево-судинної системт могла спровокувати загострення виразковї хвороби і розвитком ускладнень, що призвели до смерті.

Колегія суддів не погоджується з такими доводами прокурора, що суд не взяв до уваги доказ, якій міг істотно вплинути на його висновок, оскільки, як вбачається з матеріалів провадження, саме зясуванню цього питання (причина смерті потерпілої) суд першої інстанції приділив значну увагу, та належним чином мотивував свій висновок у вироку.

Так, у висновку судово-медичної експертизи від 21 жовтня 2016 року № 221 ( а.с.68-70), дійсно вказано, що смерть гр. ОСОБА_11 настала від хронічної виразки шлунку, що ускладнилась прободінням і розвитком розлитого перитоніту, що викликав загальну інтоксикацію організму, що стало безпосередньою причиною смерті. Ушкодження в області грудної клітини не знаходяться в прямому причинному зв`язку з настанням смерті потерпілої, проте не можна виключати можливість, що травма грудної клітини, яка супроводжувалась розладами функцій системи дихання та серцево-судинної системи могла спровокувати загострення хронічної виразкової хвороби з розвитком послідуючих ускладнень, які призвели до її смерті.

Разом з тим, судово-медичний експерт ОСОБА_13 в суді підтвердив дані свого висновку та категорично зазначив, що смерть ОСОБА_11 не пов`язана з отриманням тілесних ушкоджень внаслідок злочинних дій ОСОБА_8 , і не знаходиться в прямому причинному зв`язку з ними, а настала від хронічної виразки шлунку.

Підстав не довіряти висновку судово-медичної експертизи від 21 жовтня 2016 року № 221 (а.п.68-70) та показанням судово-медичного експерта ОСОБА_13 , який має стаж роботи більше 40 років та високу кваліфікацію, у колегії суддів не виникає.

При цьому, для застосування ч.2 ст. 121 КК України обов`язковою і необхідною умовою є встановлення необхідного причинного зв`язку між тяжкими тілесними ушкодженням і смертю, що сталася.

За таких обставин посилання прокурора на ті обставини, що перекваліфіковуючи дії ОСОБА_8 з ч.2 на ч.1 ст.121 КК України та засуджуючи останнього за ч.1 ст.121 КК України, суд застосував закон, який не підлягає застосуванню, ґрунтуються лише на незгоді останнього з таким рішенням суду першої інстанції та не спростовують його правильності.

Таким чином, колегія суддів вважає, що дії обвинуваченого ОСОБА_8 правильно кваліфіковані судом за ч.1 ст.121 КК України.

Доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 щодо того, що висновок судово-медичної експертизи від 21 жовтня 2016 року № 221 лише припускає, що тяжкі тілесні ушкодження у ОСОБА_11 могли утворитися в результаті травматичного контакту з тупими твердими предметами та не містить жодного категоричного твердження, зокрема, того, що саме від дій ОСОБА_8 утворилися тяжкі тілесні ушкодження у ОСОБА_11 , є необгрунтованими, оскільки спростовуються самим змістом зазначеного висновку, а також показами судово-медичного експерта ОСОБА_13 , який його підтвердив у суді і на які вже є посилання вище.

Що стосується доводів обвинуваченого ОСОБА_8 з приводу недопустимості протоколів допитів свідків ОСОБА_12 та потерпілої ОСОБА_9 під час досудового розслідування, оскільки вони не були перевірені на поліграфі, то вони є безпідставними, оскільки суд першої інстанції у вироку відповідно до вимог ч.4 ст.95 КПК України посилався на показання тих свідків, які безпосередньо були ним допитані в ході судового розгляду. Підстав ставити під сумнів достовірність показань зазначених свідків за доводами обвинуваченого не вбачається.

Колегія суддів також важає безпідставними і твердження апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника, з приводу того, що ОСОБА_8 не мав можливості ознайомитись із позицією сторони обвинувачення та захищатися в суді від нового обвинувачення, і що під час зміни кваліфікації його дій було грубо порушено право на захист. Оскільки, як вбачається з матеріалів провадження, прокурором під час судового розгляду обвинувачення ОСОБА_8 не змінювалось та нове обвинувачення не висувалося. В даному випадку, суд першої інстанції, на підставі ч.3 ст.337 КПК України змінив правову кваліфікацію дій обвинуваченого з ч.2 ст.121 КК України на ч.1 ст.121 КК України, така перекваліфікація становище обвинуваченого не погрішила тому право на захист обвинуваченого жодним чином порушено не було.

Що стосується посилань обвинуваченого ОСОБА_8 в апеляційній скарзі про незаконне затримання та, що працівники поліції під тиском змушували його підписувати документи, то вони не можуть бути прийняті до уваги, оскільки як вбачається з матеріалів кримінального провадження жодних заяв чи скарг з боку ОСОБА_8 про незаконний вплив на нього з боку працівників поліції, як в ході досудового розслідування так і в ході судового розгляду в суді першої інстанції, не надходило.

Крім того, в ході апеляційного перегляду кримінального провадження обвинувачений ОСОБА_8 підтвердив дані обставини, пояснивши, що фактично нікуди не звертався зі скаргами на можливі незаконні дії працівників поліції, а тому колегія суддів розцінює такі доводи обвинуваченого як спосіб уникнення кримінальної відповідальності за скоєне.

Що стосується не прийняття судом до уваги показів свідків та обвинуваченого, то вони також не відповідають дійсності, оскільки судом у вироку повно викладено показання як допитаних в ході судового розгляду свідків, так і самого обвинуваченого, надано їм оцінку з приводу обставин подій.

При цьому, обвинувачений ОСОБА_8 в апеляційній скарзі не зазначає, покази яких саме свідків не було прийнято до уваги судом, та що вони мають довести або спростувати.

Також є явно надуманими і доводи обвинуваченого, що за даними судмедексперта, потерпіла не могла отримати тяжкі тілесні ушкодження від дій обвинуваченого як це встановило досудове слідство, оскільки його твердження, що тілесні ушкодження потерпіла могла отримати під час падіння та удару об табуретку, як він показав на відтворенні, навпаки, були спростовані показами судово-медичного експерта ОСОБА_13 в суді та даними висновку судово-медичного експерта (а.с.114), згідно яких ОСОБА_11 не могла отримати вказані тілесні ушкодження при обставинах, які показав ОСОБА_8 .

Що стосується доводів прокурора з приводу того, що суд не взяв до уваги надані свідками показання, а описав їх у вироку поверхово і однобічно і тим самим не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на висновки суду, також слід визнати безпідставними, і такими, що спростовуються самим змістом вироку, який містить достатньо повний виклад показань всіх допитаних у ході судового розгляду свідків, однак як і обвинувачений у своїй апеляційній скарзі, прокурор не зазначив, покази яких саме свідків було викладено неповно чи однобічно, та що конкретно вони мають довести або спростувати.

Зважаючи на наведене, суд першої інстанції, всебічно, повно й неупереджено дослідивши всі обставини кримінального провадження і прийшов до вірного висновку про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення та правильно кваліфікував його дії за ч.1 ст.121 КК України, які виразились в умисному спричиненні тяжкого тілесного ушкодження, яке є небезпечним для життя.

При призначенні покарання ОСОБА_8 суд першої інстанції, відповідно до вимог ст. 65 КК України, врахував ступінь тяжкості вчиненого, те що ОСОБА_8 вперше притягується до кримінальної відповідальності, характеризується посередньо за місцем проживання, відсутність обставин, які пом`якшують покарання та обставину, що обтяжує покарання - вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння, думку потерпілої, яка просила суворо не карати обвинуваченого, а тому з урахуванням усіх обставин справи обґрунтовано дійшов висновку, що виправлення ОСОБА_8 можливе тільки в місцях позбавлення волі, та призначив йому майже мінімальне покарання, передбаченого санкцією ч.1 ст.121 КК України, яке є необхідним та достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які б перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, судом першої інстанції не допущено.

За наведених обставин, колегія суддів визнає подані апеляційні скарги безпідставними, та вважає вирок щодо ОСОБА_8 законним та обґрунтованим.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України слід зарахувати ОСОБА_8 у строк відбування ним призначеного покарання, строк його попереднього ув`язнення з 15 січня 2017 року по 25 квітня 2017 року включно з розрахунку один день попереднього увязнення за два дні позбавлення волі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:
Вирок Роменського міськрайонного суду Сумської області від 14 січня 2017 року відносно ОСОБА_8 , залишити без зміни, а апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 , захисника ОСОБА_7 та прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_10 без задоволення.

Запобіжний захід обвинуваченому залишити тримання під вартою.

Зарахувати в строк відбування покарання ОСОБА_8 строк тримання під вартою з 15 січня 2017 року по 25 квітня 2017 року включно з розрахунку один день тримання під вартою за два дні позбавлення волі згідно вимог ч.5 ст.72 КК України.

Ухвала набирає законної сили негайно та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4

.