11-кп/775/301/2017(м)
266/839/16-к

11-кп/775/301/2017(м)
266/839/16-к
Головуючий 1-ї інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ст.122 ч.1, 185 ч.3 КК України Доповідач ОСОБА_2

іменем У к р а ї н и
27 липня 2017 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах та справах про адміністративні правопорушення Апеляційного суду Донецької області у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
секретаря ОСОБА_5
за участю прокурора ОСОБА_6 , ОСОБА_7
потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10
захисника ОСОБА_11
обвинуваченого ОСОБА_12
ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українець, громадянин України, уродженець міста Маріуполя, не працюючий, з середньо-технічною освітою, одружений, маючий на утриманні малолітню дитину ОСОБА_13 ІНФОРМАЦІЯ_2 , раніше судимий:
1) 27.03.2001 року Жовтневим районним судом м. Маріуполя за ст. 141 ч.2 КК України до 4 років позбавлення волі з конфіскацією майна;
2) 29.09.2009 року Жовтневим районним судом м. Маріуполя за ст. 309 ч.1, 15 ч.2 ст. 185 ч.1, 70, 75, 76 КК України до 4 років позбавлення волі з іспитовим строком на 3 роки, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,-
визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 122 ч.1 КК України та засуджений до покарання у виді одного року позбавлення волі, за ст. 185 ч.3 КК України до чотирьох років позбавлення волі. На підставі ст. 70 ч.1 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим остаточно призначене покарання у виді 4 років позбавлення волі.
Стягнуто з ОСОБА_12 на користь комунального закладу «Маріупольська міська лікарня № 9» в рахунок відшкодування матеріальної шкоди за лікування потерпілого ОСОБА_9 1274 грн.
Стягнуто з ОСОБА_12 на користь держави витрати за залучення експерта для проведення судових експертиз в розмірі 6067,86 грн.

В С Т А Н О В И Л А:
Вироком Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 19 січня 2017 р. ОСОБА_12 визнаний винним за ст. 122 ч.1, 185 ч.3 КК України при наступних обставинах.
13.11.2015 року приблизно о 10 годині 00 хвилин ОСОБА_12 , перебуваючи на вул. Казанцева, навпроти підприємства «Маріупольська нерухомість» в Центральному районі м. Маріуполя, під час конфлікту, що раптово виник на ґрунті особистих неприязних відносин з ОСОБА_9 , діючи умисно, протиправно, переслідуючи мету заподіяння тілесних ушкоджень потерпілому, умисно наніс останньому множині удари руками стиснутими в кулак по голові, обличчю та по правій кисті, якою потерпілий прикривав обличчя, чим заподіяв ОСОБА_14 тілесні ушкодження у вигляді:закритого перелому діафазу п`ятої п`ясткової кістки правої кісті зі зміщенням - які по ступеню тяжкості відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості, як таких, що потягли за собою тривалий розлад здоров`я, та що вимагають для свого лікування строк понад 21 -го дня, після чого з місця скоєння правопорушення втік.
Він же, 26.12.2015 року у період часу з 15 години 00 хвилин до 19 години 00 хвилин, діючи умисно, повторно, керуючись корисливим мотивом, переслідуючи мету таємного викрадення чужого майна, шляхом розбиття віконного скла, проник до буд. АДРЕСА_3 , звідки таємно викрав чуже майно, що належить потерпілій ОСОБА_10 , а саме: ноутбук «Acer» S/N: NXMK9U0074010B2CF3400, вартість якого становить 7 000 гривень, планшет «НТС» модель «Flyer Р510е», S/N:99HMK016-00D, вартість якого становить 2342,13 гривень, набір столових приладів, а саме: 12 столових ложок вартістю 826,68 гривень; 12 столових виделок вартістю762,00 гривні; 6 чайних ложок, вартість яких становить 309,66 гривень; 6 ложок для йогурту вартістю 1374,10 гривень, чоловічий годинник марки «Jacques Lemans», модель «1-1117NN», вартість якого становить 4436,59 гривень, гроші в розмірі 200 євро, згідно курсу НБУ на 25.12.2015 року по курсу 2513,92 грн в перерахунку на державну валюту складає 5 027,84 гривні, спричинивши потерпілому матеріальну шкоду на загальну суму 22 079 гривні, після чого з місця події зник, розпорядившись викраденим на свій розсуд.
Він же, 02.01.2016 року близько о 11 годині 50 хвилин, діючи умисно, повторно, керуючись корисливим мотивом, переслідуючи мету таємного викрадення чужого майна, шляхом розбиття віконного скла, проник до приватного будинку АДРЕСА_4 , звідки таємно викрав чуже майно, що належить потерпілому ОСОБА_16 , а саме: наручний годинник фірми «CERTINA» вартістю 6857,61 гривень, спричинивши потерпілому матеріальну шкоду на вказану суму, після чого з місця події зник, розпорядившись викраденим на свій розсуд.
Не погодившись з вироком суду, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду скасувати у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, та у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості. Просить ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_12 визнати винним та засудити за ст. 185 ч.3 до 5 років позбавлення волі, за ст. 186 ч.3 КК України до 7 років позбавлення волі, за ст. 122 ч.1 КК України до 1 року позбавлення волі. Згідно ст. 70 ч.1 КК України за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання покарань остаточно призначити покарання у вигляді 7 років позбавлення волі.
Прокурор наполягає на тому, що органом досудового розслідування дії ОСОБА_12 за епізодом 02.01.2016 року пограбування будинку ОСОБА_17 були правильно кваліфіковані за ст. 186 ч.3 КК України як відкрите викрадення чужого майна, пов`язане з проникненням у житло. Вважає, що суд, діючи у порядку передбаченому ст. 337 ч.3 КПК України, безпідставно змінив правову кваліфікацію цього епізоду кримінального правопорушення, вчиненого ОСОБА_12 на ст. 185 ч.3 КК України та кваліфікував їх як крадіжку чужого майна, вчинену повторно, пов`язану з проникненням у житло.
На думку прокурора суд неправильно застосував кримінальний закон про кримінальну відповідальність, що потягло призначення покарання, що не відповідає ступеню тяжкості вчиненого правопорушення та особі обвинуваченого в наслідок м`якості.
В обґрунтування апеляційних вимог прокурор послався на те, що суд необ`єктивно оцінив покази свідків ОСОБА_18 та ОСОБА_19 , а також потерпілої ОСОБА_8 , інші докази надані обвинуваченням в їх сукупності. З пояснень свідків, допитаних у суді виходить, що вони 02.01.2016 року, потрапивши до будинку АДРЕСА_5 , в якому мешкає ОСОБА_8 застали ОСОБА_12 , коли він виходив з будинку з награбованим майном, ОСОБА_19 намагався його зупинити, кричав йому вслід «стій», але він вибіг з будинку, побіг через подвір`я та скрився з місця вчинення злочину.
Вважає, що судове рішення суперечить рекомендаціям викладеним в п. 3, 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 10 «Про судову практику у справах про злочини проти власності» якими визначені розмежування правової кваліфікації крадіжки - таємного викрадення чужого майна, грабежу - відкритого викрадення чужого майна у присутності потерпілого або інших осіб, які усвідомлюють протиправний характер дій винної особи, а винна особа у свою чергу також усвідомлює, що її дії помічені і оцінюються як викрадення.
Прокурор вважає, що умисел ОСОБА_12 у цьому злочинному епізоді було спрямовано на пограбування, тобто відкрите викрадення чужого майна, оскільки він бачив, що свідки ОСОБА_18 та ОСОБА_19 застали його у будинку з викраденим майном, свідки також, в свою чергу, усвідомлювали, що ОСОБА_12 знаходиться у будинку з метою незаконного заволодіння майном ОСОБА_8 , тобто усвідомлювали характер вчинюваних винною особою дій. Крім того, ОСОБА_12 , знаходячись у будинку з награбованим майном, у присутності свідків ОСОБА_18 та ОСОБА_19 ще не отримав реальну можливість розпорядитися чи користуватися протиправно вилученим майном.
Наполягає на тому, що суд при вирішенні питання про міру покарання ОСОБА_12 не додержався вимог ст. 65 КК України та рекомендацій, викладених у п. 1 Пленуму ВСУ № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», за якими призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.
Зауважує, що при призначенні покарання судом не взято до уваги, що ОСОБА_12 вчинив декілька тяжких злочинів проти власності, та злочин середньої тяжкості проти життя та здоров`я особи, негативно характеризується за місцем мешкання, знаходиться на обліку в КЛПУ «Міський наркологічний диспансер м. Маріуполя» з 10.04.2013 року з діагнозом психічні та поведінкові порушення, обумовлені прийомом наркотичних засобів, маючи працездатний вік не працює, раніше судимий за вчинення аналогічних корисних злочинів. На думку прокурора не надано належної оцінки даним фактам, що стало підставою призначення м`якого покарання. Крім іншого прокурор вважає, що суд безпідставно визнав відповідно до ст. 66 КК України у якості обставини пом`якшуючої покарання обвинуваченого щиросердне каяття у вчинених злочинах за ст. 185 ч.3, ст. 122 ч.1 КК України, оскільки ОСОБА_12 визнав свою вину наприкінці судового розгляду.
Вважає, що враховуючи ступінь тяжкості вчинених злочинів, негативні особистісні характеристики обвинуваченого, наявність порушень, обумовлених зловживанням наркотичними засобами, відсутність пом`якшуючих обставин та за наявності рецидиву злочинів, як обставини, що обтяжує покарання, судом призначено покарання, яке не відповідає критеріям справедливості, необхідності та достатності для виправлення засудженого внаслідок м`якості покарання.
Вислухавши доповідача, прокурора, який підтримав апеляційні доводи, обвинуваченого ОСОБА_12 та його захисника, які заперечували проти апеляційної скарги прокурора, вважали вирок суду законним та обґрунтованим, потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , які підтримали апеляційні вимоги прокурора, свідків ОСОБА_18 та ОСОБА_19 , вивчивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню частково з наступних підстав.
Колегія суддів погоджується з апеляційними твердженнями прокурора в частині невідповідності висновків суду, покладених в основу рішення про правову кваліфікацію дій ОСОБА_12 по епізоду вилучення майна у потерпілої ОСОБА_8 02.01.16 року за ст 185 ч.3 КК України фактичним обставинам кримінального провадження та не правильного застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Вирішуючи апеляційні вимоги прокурора у цій частині колегія суддів виходить з рекомендацій, викладених в п 3, 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 10 «Про судову практику у справах про злочини проти власності» за якими розрізняючи крадіжку і грабіж, слід виходити зі спрямованості умислу винної особи та даних про те, чи усвідомлював потерпілий характер вчинюваних винною особою дій. У зв`язку з цим викрадення належить кваліфікувати як крадіжку не лише тоді, коли воно здійснюється за відсутності потерпілого, але й у присутності сторонніх осіб, які не усвідомлюють факту викрадення майна і не можуть дати йому належної оцінки (психічно хворі, малолітні). Викрадення є таємним і в тому разі, коли воно відбувається у присутності потерпілої особи за умови, що винна особа не знає про це чи вважає, що робить це непомітно для неї, а також тоді, коли викрадення вчиняється у присутності особи, якій доручено майно, але вона перебуває в такому стані, що виключає можливість усвідомлювати значення того, що відбувається.
Дії, розпочаті як крадіжка, але виявлені потерпілим чи іншими особами і, незважаючи на це, продовжені винною особою з метою заволодіння майном, належить кваліфікувати як грабіж, а в разі застосування насильства чи висловлювання погрози його застосування - залежно від характеру насильства чи погрози - як грабіж чи розбій.
Коли винна особа вже отримала реальну можливість розпорядитися чи користуватися протиправно вилученим майном, але застосовує насильство лише з метою уникнення затримання, її дії не можуть визнаватися грабежем, поєднаним з насильством. Залежно від способу вилучення майна вони можуть розцінюватись як крадіжка або грабіж. Застосування насильства в такому випадку утворює окремий склад злочину і потребує окремої кваліфікації залежно від тяжкості наслідків та заподіяної потерпілому фізичної шкоди.
З пояснень допитаних як під час судового розгляду, так і під час апеляційного перегляду провадження свідків ОСОБА_18 та ОСОБА_19 виходить, що 02.01.16 року навідавши будинок ОСОБА_8 , вони зіткнулися у будинку з ОСОБА_12 , який спускався сховами з другого поверху, на той час утримував при собі викрадене ним майно під курткою, тобто продовжував свої дії спрямовані вже не відкрите викрадення чужого майна, на той час він не мав хоча б початкової можливості розпорядитися викраденим оскільки знаходився в будинку, вчинення злочину не припинив, свідки ОСОБА_18 та ОСОБА_19 при цьому усвідомлювали, що ОСОБА_12 знаходиться в будинку з метою не законного відкритого вилучення майна, тобто пограбування, що виключає крадіжку, намагалися його зупинити криком «стій», але він вибіг з будинку, відштовхнувши сусідку.
За таких обставин, на думку колегії судді, не можна вважати, що обвинувачений вбався до втечі та застосував насильство лише з метою уникнення затримання, оскільки фактично був застигнутий свідками на місці вчинення злочину, коли ще не довів своїх дій, спрямованих на протиправне вилучення майна до кінця.
Пояснення свідків ОСОБА_18 та ОСОБА_19 є критично важливими для встановлення об`єктивної істини по вчиненому кримінальному правопорушенню, оскільки вони безпосередньо сприймали подію злочину та дії обвинуваченого, тому вказані свідчення відповідають вимогам ст. 95, 96 КПК України та є належними доказами.
Пояснення свідків ОСОБА_18 та ОСОБА_19 збігаються і з поясненнями самого обвинуваченого ОСОБА_12 , який пояснив в суді, що дійсно бачив у будинку АДРЕСА_5 жінку та чоловіка, на той час він викрадене майно виносив з будинку, почувши крик свідків, він вибіг з будинку зіткнувся з іншою жінкою та втік. З наведеного виходить, що ОСОБА_12 усвідомлював, що у будинку потерпілої його застали під час вчинення крадіжки інші особи та таємне викрадення майна стало відкритим, при цьому він свої дії не припинив та вдався до втечі.
Інші докази безпосередньо досліджені судом під час апеляційного перегляду провадження, а саме пояснення потерпілої ОСОБА_8 , якій було відомо про обставини події злочину зі слів ОСОБА_18 а також протокол пред`явлення особи для впізнання від 11.02.16 року (а/с 160-162 т.4), за яким ОСОБА_18 впізнала за фотознімками ОСОБА_12 як особу яку вона бачила у будинку АДРЕСА_5 02.01.16 року, протокол огляду місця події від 02.01.16 року проведеного у будинку АДРЕСА_5 (а/с 138-139 т.4), протокол пред`явлення речей для впізнання від 12.02.16 р. (а/с 164-168) з фото таблицями, за яким потерпіла ОСОБА_8 впізнала серед наданих їй речей викрадений годинник фірми «Тітех Expedition» також узгоджуються між собою та з поясненнями свідків ОСОБА_18 , ОСОБА_19 та поясненнями обвинуваченого ОСОБА_12 . Всі наведені докази в сукупності підтверджують обставини кримінального правопорушення встановлені слідством та викладені в обвинуваченні.
Зважаючи на наведені обставини, докази, досліджені та проаналізовані під час апеляційного перегляду справи, колегія суддів вважає мотиви, наведені у вироку суду про таємне вилучення майна обвинуваченим по епізоду від 02.01.16 року в будинку потерпілої ОСОБА_8 не переконливими, а висновки суду про правову кваліфікацію дій ОСОБА_12 за цим епізодом за ст. 185 ч.3 КК України такими, що не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.
Згідно з положеннями ст. 404 КПК України та враховуючи роз`яснення, які містяться в п. 7 постанови Пленуму ВСУ № 1 від 15.05.06 року «Про практику постановлення судами вироків (постанов) при розгляді кримінальних справ в апеляційному порядку», апеляційний суд перевіряє вирок у межах апеляційної скарги і не повинен наводити у своєму вироку доводи на підтвердження тих висновків суду, які не оскаржено в апеляційній скарзі та скасовує вирок суду лише в тій частині, в якій визнав його незаконним та необгрунтованим.
Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що вирок суду підлягає частковому скасуванню в порядку ст. 420 КПК України через невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, необхідність застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушення та необхідність застосування більш суворого покарання.
Розглянувши кримінальне провадження в апеляційному порядку апеляційний суд, -
В С Т А Н О В И В:
Під час апеляційного перегляду провадження в межах проведеного частково судового слідства обвинувачений ОСОБА_12 пояснив, що 02.01.16 року проник до будинку АДРЕСА_5 з метою викрадення цінних речей. Перевіривши, що у дворі нема собаки, вибив скло у вікні, відігнув решітку та проник до будинку. Знаходячись в будинку, викрав 5000 грн, наручний годинник фірми «Тітех Expedition», планшет фірми «Ipad А1396». Викрадені речі сховав під курткою, спускаючись по сходах на перший поверх побачив жінку, яка закричала, він побіг до виходу, вибігши на двір, він стрибнув через паркан та втік. Під час слідства він повернув потерпілій ОСОБА_8 годинник фірми «Тітех Expedition», планшет фірми «Ipad А1396».
Потерпіла ОСОБА_8 пояснила що мешкає у будинку за адресою АДРЕСА_4 . 02.01.16 року її вдома не було. В цей день до неї на телефон прийшло повідомлення з сигналізації її будинку про порушення Вона за телефоном попросила сестру ОСОБА_18 навідатися до будинку. Пізніше зі слів сестри їй стало відомо, що коли вона з чоловіком зайшли на веранду будинку, то побачили, що розбито вікно. Сестра з чоловіком ОСОБА_19 знаходячись у будинку побачили, що зі сходів вниз спускався чоловік, він побіг до виходу з будинку та скрився. З будинку були викрадені наручний годинник фірми «Тітех Expedition, планшет фірми «Ipad А1396» та грошові кошти в розмірі 5 000 гривень. Під час слідства працівниками поліції їй були повернуті годинник фірми «Тітех Expedition» та планшет фірми «Ipad А1396».
Свідок ОСОБА_18 пояснила, що 02.01.16 року до неї зателефонувала її сестра ОСОБА_8 з проханням навідатися до її будинку, оскільки там спрацювала сигналізація. Вона разом з чоловіком ОСОБА_19 прийшли до будинку. У дворі будинку була сусідка ОСОБА_20 , вони побачили розбите вікно на веранді, відігнуту решітку. Двері в будинок були закриті. Вона відкрила двері, вони з чоловіком увійшли, чоловік пішов вниз подивитися чи не порушений гараж. Вона залишилася на першому поверсі будинку, зайшла в зал, коли пройшла її насторожило, що «холодна» кімната була відкрита, такого бути не могло. Вона крикнула чоловіку, що тут хтось був та почула, що по сходах хтось спускається, коли повернулася, то побачила, що сходами спускається якийсь чоловік, одна рука у нього була захована за пазухою, друга в кармані, вона злякалася, вони зустрілися обличчям до обличчя, він побіг до дверей, там стояла сусідка ОСОБА_20 . Коли він зстрибував зі сходів, вже підбіг її чоловік, кричав йому «стій», але він втік, завернувши за будинок та по дахах інших сараїв побіг та вийшов через сусідський двір. В коридорі сестра залишала 5000 грн., їх не було, планшета теж, ще щось пропало, виявили потім, коли приїхала сестра. З дій незнайомого чоловіка вона усвідомлювала, що він проник у будинок з метою викрадення майна.
Свідок ОСОБА_19 пояснив суду, що 02.01.16 року вони з дружиною за проханням ОСОБА_8 навідалися у її будинок АДРЕСА_5 .
Після приїзду за адресою, сусідка ОСОБА_20 , вже була на території будинку, побачили, що розбито вікно. Зайшли у будинок, слідів, що хтось є в будинку, не було. Він пішов униз подивитися цокольний поверх, через пару хвилин почув крик дружини «стій,він тут». Він побіг до дружини та побачив, що незнайомий чоловік вибігає з будинку, кричав йому «стій», біля входу в будинок була сусідка ОСОБА_20 , бачив його зі спини, той перестрибнув через на паркан та побіг, будь-яких речей у нього він не бачив. З дій незнайомого чоловіка він усвідомлював, що чоловік проник у будинок з метою викрадення майна.
Згідно протоколу пред`явлення особи для впізнання від 11.02.16 року (а/с 160-162 т.4) свідок ОСОБА_18 впізнала за фотознімками ОСОБА_12 як особу яку вона бачила у будинку АДРЕСА_5 02.01.16 року.
Згідно протоколу огляду місця події від 02.01.16 року проведеного у будинку АДРЕСА_5 (а/с 138-139 т.4) вбачається, що біля входу у будинок розбите вікно, погнута металева решітка, на другому поверсі будинку у кімнатах порушений звичайний порядок речей.
Згідно протоколу пред`явлення речей для впізнання від 12.02.16 р. ( а/с 164-168) з фототаблицями потерпіла ОСОБА_8 впізнала серед наданих їй речей викрадений з її будинку годинник фірми «Тітех Expedition».
Обставини, викладені в обвинуваченні стосовно того, що 02.01.16 року ОСОБА_20 намагалася затримати ОСОБА_12 , а він її відштовхнув не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні, не підтверджуються поясненнями ОСОБА_12 та свідків ОСОБА_19 та ОСОБА_18 , які підтвердили, що ОСОБА_20 дійсно знаходилася на подвір`ї будинку та бачила його коли він тікав, однак ОСОБА_12 не затримувала. Враховуючи наведене, а також те, що вони фактично не впливають на кваліфікацію дій обвинуваченого, ці обставини підлягають виключенню з обвинувачення.
Проаналізувавши досліджені докази, колегія суддів вважає, що умисними діями, що виразилися у відкритому викраденні чужого майна (грабежі), вчиненими повторно, поєднаними з проникненням у житло ОСОБА_12 вчинив кримінальне правопорушення передбачене ст. 186 ч. 3 КК України.
Колегія суддів погоджується і з апеляційними твердженнями прокурора про невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, через м`якість призначеного покарання.
Відповідно до ст. 65 КК України та п. 1 Пленуму ВСУ № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», суд призначає покарання, враховуючи тяжкість злочину, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, повинно бути призначено покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Колегія суддів при призначенні покарання ОСОБА_12 враховує, що обвинувачений вчинив декілька тяжких злочинів проти власності, та злочин середньої тяжкості проти життя та здоров`я особи.
Обставиною, обтяжуючою покарання обвинуваченого ОСОБА_12 згідно ст. 67 КК України колегія суддів вважає рецидив злочину.
Обставиною пом`якшуючою покарання обвинуваченого згідно ст. 66 КК України колегія суддів визнає часткове відшкодування шкоди потерпілим, оскільки частка викрадених речей була повернута у добровільному порядку під час досудового слідства, а також щиросердне каяття у злочинах передбачених ст. 185 ч.3, ст. 122 ч.1 КК України.
У цій частині колегія суддів не погоджується з апеляційними вимогами прокурора та вважає, що обвинувачений розкаявся у вчинених злочинах, оскільки в суді він визнав свою провину у цих злочинах, частково повернув викрадене майно потерпілим, що свідчить про його каяття та бажання спокутувати свою вину. Посилання прокурора про відсутність щиросердного каяття в поведінці обвинуваченого через те, що він визнав свою вину наприкінці судового слідства, колегія суддів відкидає, оскільки вони не мають правової підстави.
При призначенні покарання обвинуваченому колегія суддів враховує також данні характеризуючи особу обвинуваченого, а саме те, що він негативно характеризується за місцем мешкання (а/с -134 т.4), перебуває на обліку в КЛПУ «Міський наркологічний диспансер м. Маріуполя» з 10.04.2013 року з діагнозом психічні та поведінкові порушення, обумовлені прийомом наркотичних засобів (а/с -133 т.4), будучі особою працездатного віку на час вчинення злочинів не працював, раніше судимий (а/с 122-127 т.4) Разом з тим з матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_12 має на утриманні неповнолітню дитину ОСОБА_13 ІНФОРМАЦІЯ_3 (а/с 26 т.1), виходячи з медичних документів має тяжкі хронічні захворювання ( а/с 27-29 т.1).
Враховуючи наведені обставини, які повинні бути враховані судом згідно ст. 65 КК України при призначенні покарання в сукупності колегія суддів вважає, що ОСОБА_12 слід призначити більш суворе покарання в виді позбавлення волі, застосувавши принцип часткового складання призначених покарань.
На підставі викладеного, керуючись ст 405,407,409,414,420,370,373,374 КПК України, колегія суддів -
З А С У Д И Л А:
Апеляційну скаргу прокурора - задовольнити частково.
Вирок Приморського райсуду м. Маріуполя Донецької області від 19.01.17 року в щодо ОСОБА_12 в частині епізоду від 02.01.16 року щодо потерпілої ОСОБА_8 та призначення покарання - скасувати.
Перекваліфікувати дії ОСОБА_12 за епізодом від 02.01.16 року щодо потерпілої ОСОБА_8 зі ст. 185 ч.3 КК України на ст 186 ч.3 КК України.
ОСОБА_12 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст. 186 ч.3 КК України та призначити йому покарання в виді 5 років позбавлення волі.
В частині засудження ОСОБА_12 за ст. 185 ч.3 КК України до покарання в виді 4 років позбавлення волі, за ст 122 ч.1 КК України до 1 року позбавлення волі вирок суду залишити без зміни.
Згідно ст. 70 ч.1 КК України за сукупністю злочинів шляхом часткового складання призначених покарань остаточно призначити ОСОБА_12 покарання в виді 6 років позбавлення волі з відбуттям покарання в кримінально-виконавчій установі закритого типу.
Згідно ст. 72 ч.5 КК України зарахувати ОСОБА_12 строк попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення до двох днів позбавлення волі з 16.01.16 року по 20.06.17 року.
В іншій частині вирок Приморського райсуду м. Маріуполя Донецької області від 19.01.17 року, постановлений щодо ОСОБА_12 - залишити без зміни.
Вирок суду набирає законної сили негайно.

Вирок суду може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня його проголошення, а особою що утримається під вартоюб протягом цього строку з дня отримання копії вироку.

Судді: