Провадження номер 1-в/243/390/2016
У Х В А Л А
Іменем України
«28» листопада 2016 року м. Слов`янськ

Слов`янський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю:

прокурора ОСОБА_3

захисника засудженого ОСОБА_4 ,

розглянувши у судовому засіданні у залі суду міста Слов`янська заяву захисника засудженого ОСОБА_5 ОСОБА_4 про звільнення від покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку відносно ОСОБА_5 , -

ВСТАНОВИВ:

09 вересня 2016 року до Слов`янського міськрайонного суду Донецької області звернувся захисник ОСОБА_4 з заявою про звільнення від покарання у зв`язку з закінченням строків давності виконання обвинувального вироку. В своїй заяві адвокат ОСОБА_4 зазначає, що вироком Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 29 грудня 2012 року та вироком апеляційного суду Донецької області від 21 травня 2013 року ОСОБА_5 був визнаний винним у скоєнні злочину, передбаченого частиною 1 статті 203-2 КК України та йому було призначене покарання у виді штрафу. Вказані вироки були залишені без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 30 січня 2014 року. Виплатити штраф ОСОБА_5 не має можливості у зв`язку з тим, що ніде не працює, доходів не має. Просить суд звільнити ОСОБА_5 від відбуття покарання у зв`язку із спливом строку давності виконання обвинувального вироку на підставі пункту 1 частини 1 статті 80 Кримінального кодексу України.

В судовому засіданні захисник ОСОБА_4 , посилаючись на практику ЄСПЛ, Конституцію України, вимоги кримінально-процесуального законодавства просив заяву задовольнити та звільнити ОСОБА_5 від відбуття покарання у зв`язку з спливом строку давності виконання обвинувального вироку. Зазначив, що на теперішній час засуджений ОСОБА_5 не працює, доходів не має, а тому в нього відсутня фінансова можливість виконати призначене судом покарання та сплатити штраф. ОСОБА_5 має постійне місце мешкання, від органів досудового розслідування не переховувався, пропозицій по заміні штрафу йому ніхто не висловлював. Зазначив, що лише несплата засудженим ОСОБА_5 штрафу в певний строк сама по собі не свідчить про ухилення його від відбування покарання.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 висловив думку про те, що заява задоволенню не підлягає, оскільки засудженому було відомо про існування штрафу, однак він добровільно його не сплатив. 22 травня 2015 року за фактом невиконання вироку було розпочате кримінальне провадження №0001308 за ч. 1 ст. 382 КК України. 27 травня 2016 року слідчим СВ Слов`янського ВП ГУ Національної поліції в Донецькій області, кримінальне правопорушення перекваліфіковане з ч. 1 ст. 382 КК України на ч.1 ст. 389 КК України. Вважає, що в діях засудженого наявний склад кримінального правопорушення, а тому заява задоволенню не підлягає.

Суд, дослідивши матеріали справи, повно, всебічно та об`єктивно оцінивши всі обставини справи, приходить до обґрунтованого переконання, що заяву захисник ОСОБА_4 необхідно задовольнити у зв`язку з її законністю та обґрунтованістю.

З матеріалів справи вбачається, що вироком Слов`янського міськрайонного суду від 29 грудня 2012 року ОСОБА_5 засуджено за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 203-2 КК України, до покарання у виді штрафу в дохід держави в розмірі десяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з конфіскацією грального обладнання.

Вироком апеляційного суду Донецької області від 21 травня 2013 року вирок Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 29 грудня 2012 року в частині призначеного обвинуваченим покарання скасовано. ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , кожному, призначено покарання у виді штрафу в розмірі 170 000 грн. з конфіскацією грального обладнання. В іншій частині вирок залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 січня 2014 року вирок Апеляційного суду Донецької області від 21 травня 2013 року залишений без змін.

Згідно довідки, наданої Слов`янським МВ УМВС в Донецькій області, станом на 07 вересня 2016 року ОСОБА_5 за період з 29 грудня 2012 року нових злочинів не вчиняв.

Станом на час розгляду дійсної справи штраф засудженим ОСОБА_5 не сплачений навіть частково.

Кримінальне законодавство встановлює правило, згідно з яким звільненню від відбування покарання підлягають особи, відносно яких строки давності виконання обвинувального вироку закінчилися. У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 80 КК України, особа звільняється від відбування покарання, якщо з дня набрання чинності обвинувальним вироком його не було виконано зокрема в такі строки: два роки - у разі засудження до покарання менш суворого, ніж обмеження волі.

Стаття 80 КК передбачає нормативне регулювання інституту звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку та встановлює імперативні строки, сплив яких є безумовною підставою для звільнення засудженого від відбування призначеного йому покарання.

Правова природа вказаного виду звільнення від відбування призначеного покарання зумовлюється одностороннім обов`язком держави примусово реалізувати через спеціально уповноважені нею органи призначене особі покарання протягом певних строків. Особа, засуджена до певного виду покарання, не несе правового обов`язку застосовувати правообмеження, які входять до його змісту, сама до себе - це виключна одностороння компетенція спеціальних державних органів, які виконують покарання.

Водночас засуджена до певного виду покарання особа не може перебувати в потенційному очікуванні виконання покарання невизначений проміжок часу, у зв`язку із чим законодавчо встановлюються імперативні строки, сплив яких припиняє наявні між державою і засудженою особою кримінальні правовідносини, а отже, унеможливлює виконання покарання.

Окрім того, частиною третьою статті 80 КК передбачено положення щодо зупинення перебігу строку давності у разі, якщо засуджений ухиляється від відбування покарання. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення засудженого для відбування покарання або з дня його затримання, а строки давності, передбачені пунктами 1-3 частини першої цієї статті, подвоюються.

У частині четвертій статті 80 КК також передбачено положення про те, що перебіг давності переривається, якщо до закінчення строків, зазначених у частинах першій та третій цієї статті, засуджений вчинить новий середньої тяжкості, тяжкий або особливо тяжкий злочин. Обчислення строку давності в цьому разі починається з дня вчинення нового злочину.

Вказані положення свідчать, що держава втрачає право на виконання призначеного засудженому покарання лише у тих випадках, коли засуджений своєю поведінкою не перешкоджав процедурі його виконання.

За таких обставин застосування статті 80 КК передбачає дослідження та встановлення судом трьох умов інституту звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку:

- закінчення зазначених у ст. 80 КК України строків;

- неухилення засудженого від відбування покарання;

- невчинення протягом встановлених ч.ч.1 та 3 ст. 80 КК України строків нового середньої тяжкості, тяжкого, або особливо тяжкого злочину.

Перебіг строку давності виконання обвинувального вироку починається з дня набрання чинності вироком суду.

Як достовірно встановлено у судовому засіданні, вирок Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 29 грудня 2012 року та вирок апеляційного суду Донецької області від 21 травня 2013 року набули законно сили 30 січня 2014 року.

За період часу з 29 грудня 2012 року засуджений ОСОБА_5 нового злочину не вчинив.

Вирішуючи питання про наявність чи відсутність в діях обвинуваченого ухилення від виконання вироку суду, суд виходив з наступного.

Главою 5 КВК України передбачено порядок виконання кримінального покарання у виді штрафу. Статтею 26 КВК України передбачається порядок заміни штрафу у разі його несплати.

Стаття 27 КВК України регламентує, що у разі якщо засуджений ухиляється від сплати штрафу, як основного покарання, він притягується до кримінальної відповідальності відповідно до статті 389 Кримінального кодексу України.

Наведеним нормам КВК відповідають норми КК України, де статтею 53 КК України передбачається поняття штрафу та підстави його заміни на інший вид покарання, а статтею 389 КК України передбачаються наслідки ухилення від виконання покарання у виді штрафу.

Виходячи з аналізу норм чинного законодавства, слід дійти до висновку, що несплата штрафу та ухилення від сплати штрафу не тотожні поняття і тягнуть за собою різні наслідки. З метою виконання вироку суду та невідворотності покарання за вчинення кримінального правопорушення законодавцем передбачено, що у разі неможливості сплатити штраф з певних об`єктивних причин, штраф повинен бути замінений на інше покарання. Ухилення від відбування покарання є дії засудженого, спрямовані на те, щоб уникнути приведення обвинувального вироку у виконання, зокрема виїзд з місця проживання, перехід на нелегальне становище, приховання доходів тощо. А за змістом ст. 389 КК України ухилення від виконання покарання у виді штрафу супроводжується прямим умислом, утворює склад злочину та тягне кримінальну відповідальність. Сюди не відносяться випадки, коли вирок не був виконаний з незалежних від засудженого причин (неналежне виконання своїх обов`язків працівниками державних органів, зміна чинного законодавства щодо визначення компетентних органів, які повинні виконувати покарання тощо).

Як вбачається із матеріалів кримінальної справи, 24 лютого 2014 року ОСОБА_5 в порядку виконання вироку суду було направлено пропозицію про сплату штрафу та роз`яснено наслідки несплати штрафу. Також в порядку виконання вироку суду були направлені листи начальнику ВДВС Слов`янського МУЮ. Судом направлялися чисельні нагадування прокурору Слов`янської міжрайонної прокуратури про те, що вирок суду не виконано та штраф несплачений.

Суду не надано доказів того, що компетентними органами по виконанню покарання у виді штрафу вживалися заходи щодо з`ясування підстав з яких засуджений не сплачував штраф(чи не міг засуджений сплатити штраф з об`єктивних причин, чи в його діях був прямий умисел на несплату штрафу). З огляду на викладене, з врахуванням того, що сама по собі несплата штрафу не свідчить про ухилення від виконання вироку, суду не надано достовірних доказів того, що обвинувачений ухилявся від сплати штрафу, отже висновки суду з цього приводу не можуть ґрунтуватися на припущеннях.

З огляду на викладене, враховуючи ту обставину, що засуджений за період з 29 грудня 2012 року жодного злочину не вчинив, факт ухилення від виконання вироку у суді не доведено, суд вважає, що строки виконання вироку, визначені ст. 80 КК України, закінчилися.

Існування в Кримінальному кодексі України звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків виконання покарання за вироком суду обумовлюється недоцільністю виконання обвинувального вироку, оскільки після спливу вказаних строків його виконання не може мати належного карального і превентивного впливу, а також тим, що невчинення засудженим у цей період нового злочину, як правило, свідчить про втрату ним суспільної небезпечності.

Щодо доводів прокурора з приводу того, що свідченням ухилення ОСОБА_5 від виконання призначеного судом покарання є внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, з правовою кваліфікацією за ч.1 ст. 389 КК України, яка передбачає відповідальність за ухилення від сплати штрафу, не заслуговують на увагу суду.

Так, ЄРДР у сучасній правовій системі визнається формою накопичення даних про облік кримінальних правопорушень, осіб, які їх учинили, прийнятих рішень під час досудового розслідування, результатів судового провадження, саме внесення даних до ЄРДР є необхідною передумовою початку досудового розслідування. Занесення даних до Реєстру дає право і водночас зобов`язує слідчого, прокурора проводити досудове розслідування в повному обсязі.

За результатами огляду в судовому засіданні матеріалів кримінального провадження №0001308 за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 389 КК України встановлено, що розслідування в зазначеному провадженні має виключно формальний характер. Матеріали провадження сформовані з листів, направлених судом з метою виконання вироку відносно ОСОБА_5 та ОСОБА_7 . Відповідні відомості були внесені в ЄРДР лише у травні 2015 року, тобто більше року потому з дня початку перебігу строків давності виконання обвинувального вироку. Станом на вересень 2016 року органом досудового розслідування було проведено лише чотири допити осіб, які є сусідами обвинувачених, жодних запитів для перевірки місця мешкання, роботи, обліку, судимостей, доходів обвинувачених не здійснено. Вироки суду першої та апеляційної інстанції відносно ОСОБА_5 та ОСОБА_7 були долучені до матеріалів кримінального провадження лише в серпні 2016 року. В матеріалах провадження міститься одна вказівка прокурора від 30 травня 2016 року, яка в порушення статті 36 КПК України також носить формальний характер, оскільки не містить строків її виконання. Таким чином під час досудового розслідування в кримінальному провадженні №0001308 вимоги статей 2, 9 КПК України не дотримано, не забезпечене виконання мети кримінального провадження.

В той же час суд зазначає, що редакція частини третьої статті 80 КК певним чином співвідноситься зі статтями 389 та 390 цього Кодексу, оскільки ухилення від відбування покарання, про яке йдеться у частині третій статті 80 Загальної частини КК, у своєму конкретному прояві відповідає складу одного із злочинів, передбачених зазначеними статтями Особливої частини КК. Отже, роблячи висновок про ухилення особи від відбування покарання при застосуванні частини третьої статті 80 КК, суд тим самим фактично визнає її винною у вчиненні нового злочину. Таке правозастосування суперечить частині першій статті 62 Конституції України, згідно з якою особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Таким чином, вирішувати питання про зупинення строків давності виконання обвинувального вироку суду можливо лише після набрання законної сили обвинувальним вироком суду, яким особа буде визнана винною в ухиленні від відбування покарання. Тобто, лише внесення відповідних відомостей до ЄРДР не може слугувати доказом ухиленні від відбування покарання.

Крім того несплата засудженим суми штрафу в певний строк сама по собі не свідчить про ухилення його від відбування цього покарання.

Отже, в матеріалах кримінального провадження відсутні дані про ухилення ОСОБА_5 від відбування покарання, призначеного вироком, а відтак - підстави для зупинення перебігу строку виконання обвинувального вироку і застосування частини третьої статті 80 КК.

З врахуванням викладеного, на думку суду є всі законні підстави для задоволення заяви захисника ОСОБА_4 про звільнення від покарання у зв`язку з закінченням строків давності виконання обвинувального вироку.

На підставі викладеного, керуючись 53, п. 1 ч. 1 ст. 80 Кримінального кодексу України, ст. ст. 537, 539 КПК України, ст.26,27 КВК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Заяву захисника засудженого ОСОБА_5 ОСОБА_4 про звільнення від покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку відносно ОСОБА_5 задовольнити.

Звільнити засудженого ОСОБА_8 від покарання, призначеного на підставі вироку апеляційного суду Донецької області від 21 травня 2013 року у виді штрафу у розмірі 170 000 (сто сімнадцять тисяч) грн.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Донецької області через Слов`янський міськрайонний суд протягом семи діб з дня її проголошення.

Повний текст ухвали проголошено «02» грудня 2016 року об 08 годині 00 хвилин.

Суддя ОСОБА_1