АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/904/17 Справа № 191/5033/16-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 липня 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0001714 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 лютого 2017 року щодо
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у м. Києві, громадянин України, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживав за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого,

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі обвинувачений просить скасувати вирок суду як незаконний, оскільки інкримінований йому злочин, передбачений ч. 3 ст. 185 КК України він не вчиняв.
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що в основу вироку було покладено докази, які були добуті незаконним шляхом, а саме із застосуванням фізичної сили відносно нього працівниками слідчого ізолятору, які примусили його визнати вину у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, крім того, в суді першої інстанції його також змусили визнати вину.
Вироком Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 лютого 2017 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки, на підставі ст. 71 КК України з урахуванням ст. 72 КК України, до покарання призначеного за цим вироком, частково приєднано невідбуте покарання за вироком Святошинського районного суду м. Києва від 08 серпня 2014 року, та остаточно призначено покарання ОСОБА_7 у виді позбавлення волі строком на 3 роки 1 місяць, також вирішено питання щодо речових доказів.
За обставин, викладених у вироку, 29 вересня 2016 року після 02 години 00 хвилин, більш точний час встановити слідством не надалося можливим, ОСОБА_7 перебував біля домоволодіння АДРЕСА_3 , де у нього раптово виник злочинний умисел направлений на таємне викрадення чужого майна, впевнившись у відсутності свідків - очевидців та в тому, що його дії носять таємний характер і за ним ніхто не спостерігає, діючи з корисливих мотивів, проник всередину вищевказаного будинку, звідки діючи умисно, викрав ноутбук «Del», вартістю 1 100 гривень, та фотоапарат «Раnasonyk», вартістю 120 гривень, які належать ОСОБА_8 , після чого з місця скоєного злочину зник, чим заподіяв потерпілому матеріальний збиток на суму 1 220 гривень.
Кримінальне провадження розглянуто на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи обвинуваченого, який підтримав вимоги апеляційної скарги, прокурора, яка заперечувала у задоволенні апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого не підлягає задоволенню з таких підстав.
Згідно із ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.
Згідно з частиною 3 статті 349 КПК України суд вправі, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.
Основною умовою застосування такого судового розгляду є повне визнання всіма учасниками судового провадження як події кримінального правопорушення, винуватості обвинуваченого у його вчиненні за обставин, викладених в обвинувальному акті, так і виду та розміру завданої шкоди, що згідно з ч. 1 ст. 91 КПК України входить до предмету доказування у кримінальному провадженні.

Суд зобов`язаний з`ясувати, чи правильно сторони розуміють зміст усіх зазначених обставин, переконатися, що визнання їх є добровільним, та роз`яснити сторонам, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Судовий розгляд кримінального провадження проведено з дотриманням вимог кримінального процесуального закону.
Як вбачається з вироку суду та журналу судового засідання від 23 лютого 2017 року, обвинувачений ОСОБА_7 у судовому засіданні вину у скоєнні злочину визнав повністю, у зв`язку з чим, враховуючи думку учасників процесу, суд прийняв рішення щодо проведення судового розгляду у скороченому порядку, без дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються (а. к. п. 46-47).

Також суд належним чином роз`яснив сторонам, що вони будуть позбавлені права оскаржити в апеляційному порядку обставини, які ніким не оспорюються, та з`ясував, що усі учасники судового процесу правильно розуміють зміст цих обставин, переконався у добровільності їх позиції, що підтверджується аудіозаписом технічної фіксації вказаного судового засідання (а. к. п. 43-45).

Отже, доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 в тому, що його примусили працівники правоохоронних органів визнати вину у інкримінованому йому злочині не заслуговують на увагу, оскільки в судовому засіданні обвинувачений вину визнавав повністю та не заявляв клопотань щодо застосування до нього недозволених методів досудового розслідування.
Будь-якого тиску з боку суду під час надання ОСОБА_7 пояснень з аудіозапису не вбачається, а тому доводи обвинуваченого в частині примусу в судовому засіданні судом першої інстанції визнати обвинуваченим вину у вчиненні злочину також не є слушними.
Враховуючи викладене, судом першої інстанції правомірно було прийнято рішення щодо проведення судового розгляду у скороченому порядку за нормами ч. 3 ст. 349 КПК України, без дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.
За таких обставин місцевий суд дійшов до обґрунтованого висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 у інкримінованому йому злочині, передбаченому ч. 3 ст.185 КК України.
Що стосується обґрунтованості призначеного обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, то колегія суддів вважає, що воно призначено відповідно до вимог ст. 65 КК України, з належним врахуванням ступеню тяжкості вчиненого обвинуваченим злочину, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких; обставини, яка пом`якшує покарання щире каяття, відсутність обставин, які обтяжують покарання, даних про його особу, який вину визнав, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, раніше судимий, судимість не знята і не погашена у встановленому законом порядку, за місцем відбування характеризується посередньо, даний злочин вчинив під час відбування покарання.
Тому обвинуваченому ОСОБА_7 обґрунтовано призначено покарання, що відповідає вимогам розумності та справедливості, з чим погоджується колегія суддів.
Окрім того, згідно із ч. 5 ст. 72 КК України, діючої в редакції Закону України № 838-VIII від 26 листопада 2015 року, зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи застосовано попереднє ув`язнення, проводиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Законом України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо правила складання покарань та зарахування строку попереднього ув`язнення» від 18 травня 2017 року № 2046-VIII, який набрав чинності з 21 червня 2017 року, у вказану вище частину статті внесені зміни і дана частина викладена в новій редакції, яка вже передбачає зарахування судом попереднього ув`язнення у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день.

За вимогами ст. 5 КК України, закон про кримінальну відповідальність, що у тому числі, посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, не має зворотної дії в часі, а тому, колегія суддів вважає необхідним застосувати до ОСОБА_7 положення ч. 5 ст.72 КК України в редакції Закону України №838- VIII від 26 листопада 2015 року та зарахувати йому у строк відбування покарання строк його попереднього ув`язнення в межах цього кримінального провадження з дня його затримання - 14 грудня 2016 року по 20 червня 2017 року включно з розрахунку: один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Істотних порушень норм кримінального процесуального законодавства, які є безумовною підставою для скасування або зміни вироку в матеріалах кримінального провадження не встановлено.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407,419 КПК України, колегія суддів
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 лютого 2017 року залишити без задоволення.
Вирок Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 лютого 2017 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін.

Відповідно до абз. 1 ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_7 в строк відбування покарання строк його попереднього ув`язнення в межах цього кримінального провадження з 14 грудня 2016 року по 20 червня 2017 року включно з розрахунку: один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку у Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим з моменту отримання копії судового рішення.
Судді Апеляційного суду
Дніпропетровської області:
_____________ _________ __________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4