Справа №576/2289/16-к Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/788/427/17 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Розбещення неповнолітніх
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 серпня 2017 року колегія суддів з розгляду справ та матеріалів кримінального судочинства Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

законного представника малолітнього потерпілого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

розглянула у закритому судовому засіданні в м. Суми матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника ОСОБА_8 на вирок Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 22 березня 2017 року, відносно

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Кучерівка Глухівського району Сумської області, українця, громадянина України, із середньою спеціальною освітою, не працюючого, одруженого, проживаючого в АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 156 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:
До Апеляційного суду Сумської області надійшли апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника ОСОБА_8 , в яких:

- обвинувачений ОСОБА_9 наголошує на своїй не винуватості у вчиненні інкримінованого йому злочину, а тому просить вирок суду відносно нього скасувати;

- захисник ОСОБА_8 теж ставить питання про скасування ухваленого відносно її підзахисного ОСОБА_9 обвинувального вироку, просить закрити кримінальне провадження відносно нього на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з тим, що не встановлені достатні докази для доведення винуватості обвинуваченого в суді, і вичерпані можливості їх отримання.

Даним вироком ОСОБА_9 визнано винним у вчиненні злочину передбаченого ч. 2 ст. 156 КК України та призначено покарання у виді 6 років позбавлення волі.

Строк відбуття покарання ОСОБА_9 визначено рахувати з 09 листопада 2016 року.

Міру запобіжного заходу ОСОБА_9 до вступу вироку в законну силу залишено попередню тримання під вартою.

Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України у строк покарання ОСОБА_9 зараховано строк попереднього ув`язнення з 29 липня 2016 року по 02 серпня 2016 року та з 08 серпня 2016 року по 28 жовтня 2016 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Повернуто ОСОБА_9 72500 грн. внесеної ним суми застави.

В обґрунтування вимог поданої апеляційної скарги обвинувачений ОСОБА_9 повністю заперечує свою винуватість у вчиненні ним інкримінованого злочину, стверджує про те, що викладені події взагалі не мали місця, матеріали кримінального провадження відносно нього сфабриковані, підставою того являються його неприязні стосунки із керівником ТОВ «Яструбщанське», вказує і про те, що в оскаржуваному ним судовому рішенні не зазначено дати та часу вчинення злочину, вважає пояснення дітей спланованими, а подача заяв їхніх батьків до правоохоронних органів супроводжувалася грошовою винагородою.

Крім цього, ОСОБА_9 стверджує про здійснення тиску на свідків з боку ТОВ «Яструбщанське», порушення його права на захист, яке полягало в ненаданні прокурором слідчого для з?ясування вказаних обставин та не здійснення ним його допиту.

Наголошує на неповному допиті судом свідка ОСОБА_10 , безпідставному видаленню в ході судового розгляду справи із зали судового засідання представника малолітніх ОСОБА_11 та ОСОБА_12 та здійснення впливу на свідка ОСОБА_13 , з метою не надання ним будь-яких відомостей в сторону його захисту.

Вважає, що вина його не доведена, оскільки свідків події немає, а в ході обшуку його домогосподарства не було здобуто жодних доказів на підтвердження його вини, він є одружений, має дорослих дітей, незадовільний стан здоров?я, тривалий час проживає в даному селі, сумлінно працює, а своє звинувачення розцінює як спосіб змусити його покинути своє місце проживання.

Просить колегію суддів звернути увагу і на ту обставину, що організація доставки потерпілих до суду здійснювалася на безкоштовній основі мікроавтобусом ТОВ «Яструбщинське».

Захисник ОСОБА_8 в апеляційній скарзі наголошує на непричетності її підзахисного ОСОБА_9 до вчинення інкримінованого йому злочину, вважає, що пояснення малолітніх потерпілих є вигадані, отримані судом та прокурором із порушенням ч. 6 ст. 352 КПК України через наявність в поставлених перед дітьми питаннях попередніх відповідей, а звинувачення у вчиненні ОСОБА_9 кримінального правопорушення пов?язане із його конфліктом з місцевою агрофірмою ТОВ «Яструбщинське».

Також, захисник вважає, що вирок суду грунтується виключно на субєктивних поясненнях малолітніх дітей, з яких зокрема потерпіла ОСОБА_14 повідомила про начебто вчинення відносно неї розпусних дій з боку ОСОБА_9 після спливу більше ніж 3 місяців та саме в день затримання обвинуваченого, що на думку захисника є сумнівним, оскільки на підтвердження вказаних пояснень судом не здобуто жодних доказів.

Крім цього, суд не допитав потерпілих ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , брати ОСОБА_17 та ОСОБА_18 в ході судового розгляду справи взагалі не підтвердили факт вчинення ОСОБА_9 відносно них розпусних дій, потерпіла ОСОБА_19 не змогла зазначити дату, місце та факт вчинення відносно неї злочинних дій з боку обвинуваченого, пояснення потерпілої ОСОБА_20 не співпадають з поясненнями інших потерпілих, є плутані, а потерпілий ОСОБА_21 фактично не зміг повідомити нічого конкретного крім нібито розпусних дій ОСОБА_9 відносно групи дітей, на думку захисника його показання теж були не послідовними, не аргументованими, плутаними та без конкретних даних.

При цьому захисник наголошує, що всі малолітні потерпілі характеризували ОСОБА_9 виключно з позитивної сторони, в його поведнці експертизою не було виявлено жодних патологій, він добра людина та гарний господар.

Також захисник стверджує про порушення права на захист ОСОБА_9 , так як обрання відносно нього 08.08.2016 року запобіжного заходу було проведено без участі захисника ОСОБА_22 , а в послідуючому безпідставно було змінено запобіжний захід на тримання під вартою, при цьому з порушенням вчасноті повернення застави, що спричинило матеріальних збитків її підзахисному.

Також, захисник вважає, що проведення судово-психіатричної експертизи було доручено установі, яка не має профільних спеціалістів, які мають спеціальну освіту, що суперечить «Методичній рекомендації з питань підготовки матеріалів та призначення судово психологічної експертизи», а проведення самої експертизи у відділі поліції могло негативно вплинути на емоційний стан дітей.

Крім цього, на думку захисника експертизи мають суттєві недоліки, зокрема експертиза № 223 від 20.09.2016 року відносно ОСОБА_21 проводилася з ОСОБА_23 , а не з ОСОБА_24 , а в еспертизах № 227 відносно ОСОБА_25 та № 225 відносно ОСОБА_26 стоять знаки питання на які не було надано відповіді експертом ОСОБА_27 . Клопотання про допит інших експертів судом було відхилено.

Безпідставно, на думку захисника, судом було відмовлено і у задоволенні клопотання про повторний допит свідка ОСОБА_10 на яку перед її допитом в суді здійснювався тиск та вона була звільнена з роботи та безпідставно відмовлено у долученні до матеріалів кримінального провадження статті газети «Курьєр» № 32 від 10.08.2016 «Дети как ягнята», де була висвітлена проблема села взагалі, та як вона зачипела ОСОБА_9 .

З огляду на вказані обставини, захисник вважає, що суд порушив положення ст. 324 КПК України, окільки не дослідив докази, що можуть виправдовувати її підзахисного.

Інші учасники кримінального провадження, зокрема прокурор та представники малолітніх потерпілих, вирок суду не оскаржували, а від них надійшли заперечення на апеляційні скарги обвинуваченого та його захисника, в яких :

- прокурор в своїх запереченнях наголошує на законності та справедливості оскаржуваного вироку суду та безпідставності вимог апеляційних скарг, оскільки вважає, що вина ОСОБА_9 повністю доведена, а призначене йому покарання відповідає скоєному.

- законні представники ОСОБА_7 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 та ОСОБА_30 вважають, вину ОСОБА_31 повністю доведеною, вирок суду першої інстанції обгрунтованим, законним та таким, що не підлягає скасуванню чи зміні;

- законний представник ОСОБА_32 теж наголошує на доведеності вини ОСОБА_9 в інкримінованому йому злочині та вважає вироку суду законним, справедливим та таким, що не може бути скасованим чи зміненим.

Крім того, категорично не погоджується з позицією захисника ОСОБА_8 , зокрема в частині не послідовності наданих малолітніми потерпілими поясненнях, оскільки стверджує про протележне, зокрема наголошує, що її донька ОСОБА_33 , яка була допитана судом, в деталях розповіла всі обставини справи та охарактеризувала ОСОБА_9 негативно сказавши: «..такого з дітьми робити не можно…», вона дійсно товаришує із ОСОБА_34 , а тому немає нічого дивного, як загострює увагу захисник в апеляційній скарзі, що та поділилася з нею інформацією про розпусні дії ОСОБА_9 . Також, висловлює обурення з приводу того, що захисник посилається на статтю газети як на доказа, оскільки вона не виключає вини ОСОБА_9 у вчиненні злочину, а викладена в ній інформація є недостовірною;

- законний представник потерпілого ОСОБА_35 категорично не погоджується з доводами апеляційних скарг, як обвинуваченого так і його захисника, вважає вирок законним та таким, що не підлягає зміні чи скасуванню.

Наголошує на доведеності вини обвинуваченого, правдивість пояснень її сина ОСОБА_21 підтвердив експерт, який вказав, що він не схильний фантазувати та говорить правду. Не погоджується з доводами захисника і в частині того, що в поставлених судом питаннях перед дітьми містилась завчасна відповідь, її син відповідав чітко, вказував події до деталей.

Щодо надання мікроавтобусу для доставки їх в судові засідання, то його вони винаймали за грошові кошти, не безкоштовно, у зв?язку з вимушеністю брати участь у судовому розгляді справи та не маючи можливості винаймати будь-який інший транспорт. Просить врахувати колегію суддів і ті обставини, що після вказаних подій її син став замкнутий, не йде на контакт, оскільки пережив моральне знущання над собою.

Як встановив суд першої інстанції, в один із днів наприкінці березня 2016 року обвинувачений ОСОБА_9 з метою вчинення розпусних дій привів малолітню ОСОБА_36 , 2006 року народження, до свого гаражу, розташовано поруч з домоволодінням АДРЕСА_1 , де сівши до автомобілю посадив малолітню потерпілу ОСОБА_37 поруч, оголив перед нею свій статевий орган та поклавши руку потерпілої на нього, вчинив таким чином з малолітньою розпусні дії.

Крім цього, в один із днів липня місяця 2016 року ОСОБА_9 , перебуваючи в районі свого будинку АДРЕСА_1 , зустрівши малолітню ОСОБА_38 , 2008 року народження, з метою вчинення розпусних дій, спустив перед нею нижню білизну і шляхом демонстрації стетевого органу потерпілій, вчинив з нею розпусні дії.

Також, в один із днів наприкінці липня місяця 2016 року ОСОБА_9 побачив групу малолітніх дітей, які гралися неподалік його будинку. З метою вчинення розпусних дій щодо малолітніх ОСОБА_9 запросив ОСОБА_39 2010 року народження, ОСОБА_40 2010 року народження, ОСОБА_41 2008 року народження, ОСОБА_42 2010 року народження та ОСОБА_43 2007 року народження, до нежилого домоволодіння, що розташоване неподалік домоволодіння ОСОБА_9 .

Знаходячись у дворі вказаного домоволодіння ОСОБА_9 спустив із себе штани та нижню білизну нижче колін та почав демонструвати свій статевий орган вище вказаним малолітнім особам.

Після чого, посадив до себе на коліна малолітню ОСОБА_41 , зняв з неї нижню білизну вчинив з малолітньою розпусні дії.

Потім, відпустивши потерпілу ОСОБА_41 , ОСОБА_9 посадив до себе на коліна малолітню ОСОБА_40 та вчинив з цією малолітньою розпусні дії.

Після того як ОСОБА_9 відпустив ОСОБА_44 , він зняв нижню білизну з малолітньої ОСОБА_45 та став торкатись до її сідниць.

Після цього обвинувачений ОСОБА_9 запропонував малолітнім ОСОБА_46 та ОСОБА_47 вступити з ним в орогенітальний контакт давши обіцяку покатати їх на тракторі. Погодившись на пропозицію обвинуваченого ОСОБА_9 , потерпілі ОСОБА_21 та ОСОБА_48 почергово вступили із обвинуваченим в орогенітальний контакт.

Заслухавши доповідь судді, думку обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника ОСОБА_8 , які просили вирок суду скасувати, а кримінальне провадження відносно ОСОБА_9 закрити, думки прокурора ОСОБА_6 та законного передставника малолітнього потерпілого - ОСОБА_7 , яка просила відмовити в задоволенні апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника, а вирок суду залишити без зміни, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги обвинуваченого та захисника задоволенню не підлягають виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних вимог.

Основні доводи апеляційних скарг обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника ОСОБА_8 зводяться до незгоди доведеності вини ОСОБА_9 в інкримінованому йому злочині, при цьому кримінальне провадження відносно ОСОБА_9 вважають сфабрикованим, оскільки мету притягнення ОСОБА_9 до кримінальної відповідальності переслідує ТОВ «Яструбщинське».

Крім цього, апелянти вважають вирок суду таким, що побудований виключно на поясненнях малолітніх потерпілих, які не узгоджуються між собою, є плутаними та взагалі неправдивими.

Колегія суддів не може погодитись з такими доводами апеляційних скарг обвинуваченого та захисника, оскільки вони повністю спростовуються наявними в матеріалах доказами, яким суд першої інстанції дав належну оцінку.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження обвинувачений ОСОБА_9 своєї вини в інкримінованому йому злочині не визнав та надав суду першої інстанції пояснення, які зводяться до того, що він ніколи ніяких розпусних дій щодо малолітніх дітей не вчиняв, а дану кримінальну справу вважає сфабрикованою за замовленням його односельчан, які не бажають проживати з ним в одному селі та не хочуть щоб він самостійно вів своє господарство.

Однак, таку позицію обвинуваченого ОСОБА_9 суд першої інстанції визнав як спосіб самозахисту з метою уникнення кримінальної відповідальності за вчинений ним злочин. З такими висновками суду першої інстанції погоджується і колегія суддів апеляційного суду, оскільки вважає, що такий висновок зроблений судом на підставі ряду наявних в матеріалах провадження доказів, які в повному обсязі доводять вину ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого злочину.

Так, суд першої інстанції, цілком обгрунтовано поклав в основу вироку пояснення малолітніх потерпілих, визнавши їх правдивими та належними доказами вини ОСОБА_9 , оскільки при цьому судом оцінено і ряд судово-психіатричних експертиз, які вказали, що дані діти не схильні до фантазувань та говорять правду.

Зокрема з пояснень малолітньої потерпілої ОСОБА_49 вбачається те, що в один із днів навесні 2016 року, в післяобідній час, коли вона гралася на гойдалці неподалік будинку ОСОБА_9 то пішов дощ, при цьому останній запросив її до свого гаража з метою сховатися від дощу, після чого повів її до машини, вони сіла на заднє сидіння машини, де ОСОБА_9 зняв із себе штани та спідню білизну і наказав доторкатися їй до його статевого органу, вона злякалася, притиснула руки до себе, однак ОСОБА_9 силою поклав їх туди та став її руками масажувати свій статевий орган. Вона хотіла втекти, однак не змогла, оскільки дверцята машини були закриті.

Крім цього, ОСОБА_50 вказала і про те, що ОСОБА_9 пропонував брати до рота його статевий орган, однак вона відмовилася. В кінці ОСОБА_9 наказав нікому про цей випадок не розповідати, та вона згодом розповіла про це своїй подрузі ОСОБА_51 .

Колегія суддів вважає, що беручи до уваги вказані пояснення малолітньої потерпілої суд першої інстанції цілком правильно прийшов до висновку про їх правдивість та допустимість, оскільки з висновку судово-психологічної експертизи № 226 від 20.09.2016р вбачається, що малолітній потерпілій ОСОБА_52 не притаманні індивідуально-психологічні особливості, які суттєво впливають на її поведінку (схильність до фантазування та ін.), в неї немає тих або інших відхилень у нервово психічному стані, рівень її розвитку відповідає віку, хронічного психічного стану, абож розладу стану психіки, що могли б впливати на характер її дій під час вчинюваних по відношенню до неї неправомірних дій виявлено не було.

Крім цього, як вбачається із звукозапису судового засідання, ОСОБА_50 щодо фактичних обставин справи послідовно, чітко та детально надавала свої пояснення в суді першої інстанції, на поставлені їй запитання теж відразу надавала конкретні відповіді. На запитання захисника ОСОБА_8 чому вона так пізно розповіла про ОСОБА_9 своїй навіть не найкращій подрузі, а не мамі, та відповіла, що незнає. При цьому вказану обставину колегія суддів не може розцінити, як на тому наголошує захисник, як підставу для сумнівів у правдивості наданих потерпілою пояснень, зважаючи на вказані вище обставини, а тому не може брати її до уваги.

Інші малолітні потерпілі ОСОБА_19 , ОСОБА_53 , ОСОБА_21 , ОСОБА_48 та свідок ОСОБА_54 теж в ході судового розгляду справи надавали пояснення з приводу фактичних обставин справи, які суд першої інстанції цілком правомірно врахував при винесенні свого рішення, оскільки правдивість їх змісту підкріплюється рядом проведених відносно малолітніх потерпілих та малолітнього свідка висновками судово- психіатричних експертиз, які судом проаналізовані та їм надана обґрунтована оцінка.

Крім цього, послідовність та зрозумілість наданих малолітніми потерпілими поясненнях підтверджується і звукозаписами судових засідань, що були досліджені апеляційним судом в ході вивчення матеріалів кримінального провадження. Тому, колегія суддів не вбачає жодних підстав для того, щоб погоджуватись з доводами аперяційної скарги захисника про те, що пояснення дітей, а саме ОСОБА_19 , ОСОБА_55 та ОСОБА_21 є сплутані, не послідовні чи суперечать одне одному.

Так, малолітня потерпіла ОСОБА_19 в судовому засіданні чітко вказала, що ОСОБА_9 знає давно, висловила своє негативне ставлення до нього, та пояснила через що воно в неї склалося, вказала, що одного дня, посеред літа 2016 року, в обідній час ОСОБА_9 був біля свого двору в одній нижній білизні, з якої було видно його статевий орган, і до якого він запропонував їй доторкнутися, однак вона відмовилася та втекла.

Тому, колегія суддів не може погодитись із доводами захисника про те, що ОСОБА_19 не змогла зазначити місце та факт вчинення відносно неї злочинних дій, оскільки дані твердження повністю спростовуються звукозаписом судового засідання.

Малолітній потерпілий ОСОБА_21 теж був допитаний судом та в ході розгляду суправи пояснював , що в один із днів влітку 2016 року він разом із друзями гралися у дворі покинутого будинку, що розташований навпроти домогосподарства ОСОБА_9 , іти туди гратись запропонував їм ОСОБА_9 . Після того як вони зайшли в двір ОСОБА_9 зачинив хвіртку, а потім примушував брати в руки його статевий орган. Крім цього, давши обіцянку йому та ОСОБА_47 покатати їх на тракторі, попросив взяти його статевий орган ще й до рота, на що вони погодились.

Разом з цим зазначив те, що він бачив як ОСОБА_9 саджав до себе на руки ОСОБА_56 , знімав з неї нижню білизну та доторкався до її сідниць. Зауважив, що про вказаний випадок він нікому не розповідав, оскільки ОСОБА_9 приказав, що в такому разі їм перепаде.

Викладені у судовому рішенні пояснення повністю узгоджуються із звукозаписом судового засідання, а тому твердження захисника про те, що пояснення ОСОБА_21 є плутані та без конкретних даних на думку колегії суддів, теж не можуть заслуговувати на увагу.

Щодо тверджень захисника про непослідовність та не узгодженість з іншими поясненнями потерпілих пояснень малолітньої потерпілої ОСОБА_20 , то колегія суддів вважає їх безпідставним, оскільки по-перше відповідно до матеріалів справи між іншими малолітніми потерпілими визнано ОСОБА_41 та ОСОБА_40 , однак яку саме має на увазі сторона захисту, вказуючи ініціали ОСОБА_20 , колегії суддів не зрозуміло, а по друге, в ході судового розгляду справи, зокрема малолітня потерпіла ОСОБА_53 чітко вказала про те, що в один із днів посеред літа вона разом із своєю сестрою ОСОБА_57 та ОСОБА_58 , ОСОБА_59 та ОСОБА_60 гралися неподалік двору ОСОБА_9 , він запросив їх погратися у двір навпроти його будинку, вони погодились, зайшли, ОСОБА_9 зачинив за собою двері, потім зняв із себе штани та нижню білизну та всім їм запропонував взяти до рота його статевий орган, однак на це погодились лише ОСОБА_11 та ОСОБА_24 . Крім цього, коли ОСОБА_61 хотіла перелізти через огорожу, то ОСОБА_9 зняв із неї нижню білизну, потім посадив її до себе на коліна, почав торкатися та запропонував доторкнутися до його статевого органу, однак коли та відмовилася, то ОСОБА_9 взяв її руки та поклав їх на свій статевий орган. Крім цього вона бачила, як ОСОБА_9 знімав із хлопців нижню білизну. Так як ОСОБА_9 сказав не розповідати нікому про вказаний випадок вона мовчала та розповіла про нього мамі після того, як дізналася, що ОСОБА_61 розказала все своїй бабусі.

Не виключають доведеності вини ОСОБА_9 і доводи захисника про те, що брати ОСОБА_17 та ОСОБА_18 в судовому засіданні не підтвердили факт розбещення їх ОСОБА_9 , оскільки ОСОБА_48 в судовому засіданні прямо вказав на те, що ОСОБА_9 йому з ОСОБА_60 за обіцянку покатати їх на тракторі запропонував взяти до роту його статевий орган на що вони погодилися.

При цьому вказані пояснення потерпілого узгоджуються із доводами інших вище вказаних потерпілих дітей. В свою чергу свідок ОСОБА_54 хоч і прямо не вказав на розбещення ОСОБА_9 малолітніх дітей, однак підтвердив факт перебування ОСОБА_9 з іншими вказаними ним конкретно дітьми того дня в дворі, що розташований навпроти будинку ОСОБА_9 , що узгоджується з іншими поясненнями потерпілих та не суперечить їм.

З огляду на викладені обставини, колегія суддів дійшла висновку про те, що вина ОСОБА_9 в інкримінованому йому злочині передбаченого ч. 2 ст. 156 КК України, а саме у вчиненні розпусних дій відносно малолітніх осіб, дійсно знайшла своє місце, і судом першої інстанції такі дії ОСОБА_9 , в межах пред?явленого органами досудового розслідування обвинувачення, кваліфіковані вірно.

Щодо доводів на які вказує захисник, як на порушення, а саме безпідставного нездійснення судом допиту інших малолітніх дітей, зокрема ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , хоч насправді вказані захисником ОСОБА_62 є ОСОБА_63 , а ОСОБА_16 є ОСОБА_64 , то колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження ОСОБА_61 , 2010 року народження та ОСОБА_65 , 2009 року народження, були допитані в ході досудового розслідування, про що свідчать протоколи допиту потерпілих від 29.07.2016 року (а.с. 59, 61) відповіднодо до ч. 4 ст. 226 КПК України.

Також з матеріалів провадження вбачається, що законними представниками малолітніх ОСОБА_45 та ОСОБА_66 ОСОБА_7 та ОСОБА_28 до суду першої інстанції були подані заяви від 07.12.2016 року (а.с. 125, 126 т. 1) з проханням не допитувати в судових засіданнях їх дітей ОСОБА_67 та ОСОБА_68 , оскільки ті зазнали психологічного стресу, пройшли курс лікування, однак до цього часу в них порушений сон та вони бояться дорослих чоловіків.

При цьому, як вбачається зі змісту вироку, суд враховуючи, що вказані потерпілі не буди допитані безпосередньо в судовому засіданні, тому відповідно до вимог ч.4 ст. 95КПК України і не поклав їх показання в основу вироку.

З огляду на викладене, колегія суддів не вбачає порушень з боку суду першої інстанції в не здійснені допиту малолітніх потерпілих ОСОБА_69 , як на тому наголошує в своїй апеляційній скарзі захисник, а тому вказані доводи сторони захисту вважає безпідставними.

Щодо тверджень захисника ОСОБА_8 про те, що пояснення малолітніх потерпілих були отримані з порушенням ч. 6 ст. 352 КПК України, то колегія суддів вважає їх такими, що не можуть заслуговувати на увагу, оскільки із звукозапису судового засідання вбачається протилежне, зокрема те, що питання малолітнім потерпілим ставилися чіткі, логічні, послідовні, на що останні надавали відповіді.

При цьому специфіка допиту малолітніх, зокрема те, що їм по декілька разів ставилися одні і ті ж запитання з метою їх уточнення та належного зрозуміння дитиною використовувалися різні формулювання, колегія суддів не розцінює їх як порушеня, оскільки такий допит не порушував, як на тому наполягає захисник, норм ст. 352 КПК України, а у запитаннях не містилися попередні відповіді.

Не можуть бути підставою для скасування вироку суду і твердження захисника про наявність у висновку судово-психіатричної експертизи № 223 від 20.09.2016 року відносно ОСОБА_21 (а.с. 200), помилки в частині зазначення, що така експертиза проводилася не відносно ОСОБА_24 , а відносно ОСОБА_13 , оскільки по змісту вказаного висновку вживається вірне ім`я дитини « ОСОБА_24 », та вказана вірна дата народження хлопчика, що не дає підстав для сумніву вважати, що дана експертиза могла бути проведена відносно іншої дитини, а тому доводи захисника в цій частині колегія суддів не може визнати таким, що можуть вплинути на законність чи обґрунтованість судового рішення.

Також, колегія суддів не може погодитись і з доводами захисника в частині проведення судово-психіатричних експертиз особами, що на думку захисника не мають профільньної освіти, оскільки вказані доводи спростовуються матеріалами провадження, зокрема, як вбачається із висновків судово-психіатричних експертиз їх проведенням займалися ОСОБА_70 (лікар, судово-психіатричний експерт 2 категорії, з вищою медичною освітою, завідувач 7 відділенням, з 6-річним експертним стажем роботи, атестована зі спеціальності «судово-психіатрична експертиза», зареєстрована в ЄДР судових експертів), ОСОБА_27 (лікар, судово-психіатричний експерт, 2 категорії, з вищою медичною освітою, з 7-річним експертним стажем робіт, атестований зі спеціальності «судово-психіатрична експертиза», зареєстрований в ЄДР судових експертів), ОСОБА_71 (експерт, судовий психолог, з вищою педагогічною освітою), тому підстав погоджуватись з доводами апеляційної скарги захисника та вважати вказаних осіб, не уповноваженими особами на проведення судов-психіатричних експертиз колегія суддів не вбачає.

Крім того, колегія суддів вважає такі твердження апеляційної скарги захисника безпідставними, ще й з тих підстав, що захисник жодним чином не вмотивувала які саме норми методичних рекомендацій з питань підготовки матеріалів та призначення судової психологічної експертизи було порушено, та наявність яких саме наслідків має місце в даному випадку.

Щодо доводів захисника про порушення права на захист її підзахисного ОСОБА_9 через те, що продовження запобіжного заходу 08.08.2016 року відбувалося без участі захисника ОСОБА_22 , та в послідуючому безпідставно було змінено запобіжний захід на тримання під вартою з невчасним поверненням йому застави, то колегія суддів не може визнати їх такими, що можуть вплинути на законність вироку суду та доведеність вини ОСОБА_9 в інкримінованому йому злочині, оскільки ухвала слідчого судді від 08.08.2016 року про обрання запобіжного заходу відносно ОСОБА_9 оскаржувалася захисником в апеляційному порядку та ухвалою колегії суддів Апеляційного суду Сумської області від 30.08.2016 року була залишена без зміни.

Разом з цим, колегія суддів зазначає, що в даному випадку, при обранні та продовженні ОСОБА_9 запобіжного заходу відповідно до ст. 52 КПК України участь захисника не була обов`язковою.

Не погоджується колегія суддів і з доводами обвинуваченого ОСОБА_9 , на які він посилається, як на істотне порушення закону при винесенні відносно нього вироку, а саме не зазначення у судовому рішенні судом першої інстанції, конкретних дати та часу вчинення інкримінованого йому злочину, оскільки по-перше вказані обставини в розумінні ст. 412 КПК України не виступають істотним порушенням норм КПК. А по-друге, як в ході досудового розслідування, так і вході судового розгляду справи, через вік малолітніх потерпілих не вдалося за можливе встановити конкретні дату та час вчинення ОСОБА_9 розпусних дій по відношенню до них.

З пояснень малолітніх потерпілих вбачається лише їхнє намагання пояснити суду коли саме ці події відбувалися, наводячи приблизний місяць та час дня (ранок, обід, вечір), що на думку колегії суддів, ніяким чином не спростовує вину ОСОБА_9 в інкримінованому йому злочині та може бути підставою для скасування винесеного відносно нього судового рішення.

Також, колегія суддів вважає надумани твердження обвинуваченого ОСОБА_9 і в частині того, що пояснення дітей є сплановані, а звернення їхніх законних представників до правоохоронних органів із заявами про вчинення ним злочину супроводжувалося грошовою винагородою, оскільки вони не знаходять свого підтвердження ні в матеріалах справи, ні в доводах апеляційної скарги, а тому не можуть бути взяті колегією суддів до уваги.

Щодо доводів обвинуваченого ОСОБА_9 про недоведеність його вини через відсутність у сторони обвинувачення прямих свідків на підтвердження його вини в інкримінованому злочині, та через відсутність при проведенні в його домоволодінні обшуку будь-яких доказів, то колегія суддів вважає їх безпідставними, оскільки вони повністю спростовуються вказаними вище доводами, зокрема поясненнями малолітнх потерпілих, свідків, висновками судово-психіатричних експертиз.

Також, без будь-якого обґрунтування та підтвердження належними доказами залишились і доводи обвинуваченого ОСОБА_9 про здійсненя впливу на свідка ОСОБА_13 , якому за словами ОСОБА_9 заборонили говорити про нього будь-які доводи на його захист.

При цьому, судом першої інстанції вказаного свідка було заслухано, однак його пояснення жодним чином не спростовують факт вчинення ОСОБА_9 інкримінованого йому злочину, а лише характеризують ОСОБА_9 як порядну та працелюбну людину, про що прямо було зазначено у вироку суду. З огляду на викладене колегія суддів не може брати вказані твердження обвинуваченого до уваги.

Крім цього, з тих самих підстав, було відмовлено і в подальшому допиті свідка ОСОБА_10 , яка теж не була прямим очевидцем інкримінованого ОСОБА_9 злочину та своїми поясненнями не змогла спростувати його вину у вчиненому, охарактеризувала його лише як добру людину.

При цьому доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_9 про те, що звільнення свідка ОСОБА_10 з роботи прямо пов`язане з наданими нею суду позитивними характеристиками ОСОБА_9 , колегія суддів вважає безпідставними та надумани через відсутність обґрунтованих доказів.

Крім цього, ні захисником ні обвинуваченим в апеляційних скаргах не вказано, що саме суттєве свідок ОСОБА_10 не повідомила суду та яким чином дана інформація впливає на законність ухваленого рішення.

Також, колегія суддів погоджується із позицією суду першої інстанції в частині відмови задовольнити клопотання захисника про долучення до матеріалів кримінального провадження статті із газети «Курьер» № 32, оскільки вона не може виступати належним доказом винуватості чи не винуватості ОСОБА_9 в інкримінованому йому злочині, в ній викладено лише субєктивну позицію журналіста про фактичні обставини справи. Тому, доводи апеляційної скарги захисника в цій частині теж слід визнати безпідставними.

Щодо версії ОСОБА_9 та його захисника ОСОБА_8 про навмисне порушення відносно обвинуваченого кримінальної справи через його конфлікт із ТОВ «Яструбщинське», то колегія суддів вважає їх надуманими та вигаданими з метою уникнення ОСОБА_9 відповідальності, оскільки по-перше відсутній зв`язок між малолітніми потерпілими та вказаним товариством, деякі з дітей взагалі проживають в місті Суми, інколи відвідують рідних в селі, тому не зрозуміло яким чином вони можуть бути зацікавлені у притягненні ОСОБА_9 до кримінальної відповідальності, по-друге відсутні докази на підтвердження того, що ОСОБА_9 звертався до правоохоронних органів по факту вчинення відносно нього будь-яких незаконних дій з боку ТОВ «Яструбщинське».

Пояснення ОСОБА_9 про те, що свідка ОСОБА_10 було звільнено з роботи ТОВ «Яструбщинським» через надання нею пояснень відносно ОСОБА_9 колегія суддів взагалі не може взяти до уваги, осільки вказані доводи є лише припущеннями обвинуваченого, ні в апеляційній скарзі, ні в ході апеляційного розгляду справи останній не зміг пояснити, що свідкові ОСОБА_10 було відомо з приводу фактичних обставини справи та як ця інформація могла вплинути на законність рішення.

Є безпідставними і твердження ОСОБА_9 про порушення його права на захист в ході проведення досудового розслідування, яке він пояснює не надання прокурором слідчого для з?ясування обставин його версії про навність факту помсти з боку ТОВ «Яструбщинське», оскільки ні в матеріалах справи, ні із змісту апеляційної скарги обвинуваченого не вбачається навіть факт звернення його із заявою до правоохоронних органів з метою повідомлення про вчинення відносно нього злочинних дій вказаним товариством.

З огляду на викладене, колегя суддів не вбачає вказаних обвинуваченим порушень та вважає його доводи в цій частині безпідставними.

Щодо версії ОСОБА_9 про здійснення впливу з боку ТОВ «Яструбщинське» на законних представників малолітніх потерпілих, що на його думку підтверджується надання вказаним товариством мікроавтобусу для здійснення їх доставки до місцевого суду, то на думку колегії суддів вони теж не можуть заслуговувати на увагу та не спростовують доведеності вини ОСОБА_9 у вчиненому злочині, оскільки як вбачається із змісту заперечень одного із законних представників малолітніх потерпілих, а саме ОСОБА_35 , остання пояснила те, що мікроавтобус вони винаймали за грошові кошти, не безкоштовно, у зв?язку з вимушеністю брати участь у судовому розгляді справи та немаючи можливості винаймати будь-який інший автобус.

З огляду на вказані обставини, колегія суддів не вбачає в даній ситуації будь-яких впливів на законних представників потерпілиї товариством, як на тому наголошує обвинувачений, а тому не бере їх до уваги.

За таких обставин, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, з яким погоджується і колегія суддів, що досліджені в ході судового розгляду справи докази зокрема пояснення малолітніх потерпілих, свідків та висновки судово-психіатричних експертиз вказують на беззаперечне вчинення ОСОБА_9 інкримінованого йому злочину, а не визнання ним своєї вини, суд першої інстанції цілком виправдано розцінив як обраний ним спосіб уникнення від кримінальної відповідальності, що загрожує йому у разі доведення його вини у вчиненому.

Твердження обвинуваченого та захисника про те, що ОСОБА_9 має позитивну характеристику, одружений, має дітей, добрий господар, те що самі діти його характеризували з позитивної строни, на думку колегії суддів не можуть виключати доведеності його вини у вчиненому. Крім цього, зазначає, що відповідно до звукозапису судових засідань малолітні потерпілі критично відносяться до його вчинків.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив всі фактичні обставини вчиненого ОСОБА_9 діяння і вірно кваліфікував його дії за ч. 2 ст. 156 КК України, як вчинення розпусних дій відносно малолітніх осіб.

Щодо призначеного обвинуваченому ОСОБА_9 вироком місцевого суду виду та міри покарання то колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до вимог ч.2 ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного і обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Як убачається з вироку, ці вимоги кримінального закону судом дотримані.

Так, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_9 , суд першої інстанції врахував те, що вчинений обвинуваченим злочин відноситься до категорії тяжких злочинів, проти статевої недоторканості декількох малолітніх осіб, як пом`якшуючі покарання обставини суд врахував те, що обвинувачений ОСОБА_9 раніше не судимий, позитивно характеризується за місцем проживання, має слабке здоровя та утримує матір похилого віку, як обтяжуючу покарання обставину суд визнав те, що злочин ОСОБА_9 було вчинено повторно.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про можливість виправлення обвинуваченого виключно в умовах ізоляції від суспільства та призначив йому покарання в межах санкції ч.2 ст. 156 КК України у виді 6 років позбавлення волі з чим, за встановлених в суді апеляційної інстанції обставин, погоджується і колегія суддів, та вважає таке покарання розумним та справедливим, яке сприятиме перевихованню обвинуваченого. Підстав для зміни вироку і пом`якшення призначеного покарання, колегія суддів не вбачає.

Доводи ж обвинуваченого ОСОБА_9 про слабкий стан здоров`я, колегія суддів вважає такими, що не можуть заслуговувати на увагу, оскільки ні обвинувачений ні його захисник не надали будь-якої інформації, яка б підтверджувала факт неможливості ОСОБА_9 відбувати призначене йому покарання в умовах ізоляції від суспільства. Крім цього, дана обставина вже була предметом дослідження суду першої інстанції та враховувалась судом при призначенні ОСОБА_9 виду та міри покарання.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, що тягнуть скасування чи зміну оскаржуваного вироку, при апеляційному розгляді кримінального провадження не встановлено.

З огляду на викладене, апеляційні скарги обвинуваченого та захисника задоволенню не підлягають.

Крім того, в ході вивчення апеляційним судом матеріалів даного кримінального провадження було встановлено, що судом першої інстанції при винесенні вироку у резолютивній його частині, а саме при вирішенні питання зарахування строку попреднього увязнення у строк покарання відповідно до ч.5 ст. 72 КК України, допущені певні неточності, які не впливають на фактичні обставини та міру і вид покарання, однак потребують певному уточненню, що не тягне за собою зміну вироку в цій частині.

Так, на підставі ч. 5 ст. 72 КК України ОСОБА_9 в строк покарання було зараховано строк його попереднього увязнення з 29 липня 2016 року по 02 серпня 2016 року та з 08 серпня 2016 року по 28 жовтня 2016 року з розрахунку один день попереднього увязнення за два дні позбавлення волі.

Однак, крім зарахованого у строк покарання ОСОБА_9 судом першої інстанції періоду попереднього увязнення, колегією суддів було встановлено наявність в матеріалах кримінального провадження і іншого періоду, коли ОСОБА_9 був під вартою в даному кримінальному провадженні.

Зокрема, відповідно до ухвали Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 09 листопада 2016 року відносно ОСОБА_9 було обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк по 05 січня 2017 року включно. Відповідно до довідки Сумського слідчого ізолятора о 13.05 год. 09 листопада 2016 року ОСОБА_9 був затриманий та поміщений до установи попереднього ув`язнення.

Крім цього, ухвалою Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 04 січня 2017 року (а.с. 133) ОСОБА_9 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк до 02 березня 2017 року включно.

Ухвалою Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 13 лютого 2017 року (а.с. 211) ОСОБА_9 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою до 10 квітня 2017 року.

Однак, до закінчення строку дії продовженого ОСОБА_9 запобіжного заходу, а саме до 10 квітня 2017 року, останній 22 березня 2017 року був визнаний винним та засуджений вироком Глухівського міськрайонного суду Сумської області за вчинення злочину передбаченого ч. 2 ст. 156 КК України, із зазначенням у вироку суду того, що обраний відносно ОСОБА_9 запобіжний захід у виді тримання під вартою необхідно залишити до вступу вироку в законну силу.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає за необхідне, на підставі чинної, на момент досудового розслідування та судового розгляду справи судом першої інстанції, ч. 5 ст. 72 КК України в редакції від 26 листопада 2015року, зарахувати ОСОБА_9 у строк відбування ним призначеного покарання, строк його попереднього ув`язнення з 09 листопада 2016 року по 20 червня 2017 року включно, з розрахунку один день попереднього увязнення за два дні позбавлення волі.

На підставі викладеного, керуючись ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:
Вирок Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 22 березня 2017 року відносно ОСОБА_9 , залишити без зміни, а апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника ОСОБА_8 без задоволення.

Період попереднього ув`язнення (в ході судового розгляду), а саме з 09 листопада 2016 року по 20 червня 2017 року включно, зарахувати в строк відбування покарання ОСОБА_9 з розрахунку один день тримання під вартою за два дні позбавлення волі відповідно до ч.5 ст.72 КК України ( в редакції Закону України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» від 26 листопада 2015 року).

Період попереднього ув`язнення із 21 червня 2017 року по 03 серпня 2017 року включно, рахувати в строк попереднього ув`язнення з розрахунку один день тримання під вартою за один день позбавлення волі згідно вимог ч.5 ст.72 КК України на підставі Закону України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо правила складання покарань та зарахування строку попереднього ув`язнення» від 18 травня 2017 року.

Ухвала набирає законної сили негайно та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим ОСОБА_9 , який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4

.