Апеляційний суд Рівненської області
__________________________________________________копія:_____
У Х В А Л А
Іменем України
19 грудня 2016 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі:

судді-доповідача - ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за №0000022 відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки та жительки АДРЕСА_1 , обвинуваченої у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.119 КК України;

за апеляційною скаргою прокурора, який брав участь у розгляді провадження судом першої інстанції ОСОБА_5 (далі-прокурор) на вирок Сарненського районного суду Рівненської області від 12 жовтня 2016 року,

За участі:
секретаря с/з ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченої ОСОБА_4 ,

захисника-адвоката ОСОБА_8

ВСТАНОВИЛА:
У поданій апеляційній скарзі прокурор просить вирок відносно ОСОБА_4 в частині призначеного їй покарання скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_4 за вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст.119 КК України, покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки.

Вироком Сарненського районного суду Рівненської області від 12 жовтня 2016 року ОСОБА_4 визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.119 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки. На підставі ст.75 КК України, ОСОБА_4 звільнено від відбування призначеного покарання та встановлено їй іспитовий строк тривалістю 3 (три) роки з покладенням, згідно ст.76 КК України, обов`язків: повідомляти органи кримінально-виконавчої інспекції про зміну місця проживання та навчання; не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь держави 7279 (сім тисяч двісті сімдесят дев`ять) грн. 32 (тридцять дві) коп. судових витрат.

В обгрунтування вимог поданої апеляційної скарги прокурор зазначає, що застосування судом першої інстанції до ОСОБА_4 положень ст.75 КК України у даному кримінальному провадженні, за наявних у ньому характеризуючих даних особи обвинуваченої та звільнення її від відбування покарання з іспитовим строком, було недоцільним. Зокрема доводить, що згідно показань потерпілого, обвинувачена ОСОБА_4 зловживає спиртними напоями, злочин вчинила у стані алкогольного сп`яніння, а вчинений нею злочин має особливий суспільно-небезпечний характер, а тому вважає, що суд першої інстанції належним чином не врахував положення ст.ст. 50, 65 КК України та неправильно звільнив обвинувачену від відбування покарання з іспитовим строком, що у відповідності до вимог ст.420 КПК України, є підставою для скасування вироку.

У поданих запереченнях на апеляційну скаргу прокурора, захисник обвинуваченої ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_8 стверджує, що вирок відносно її підзахисної є законним та обгрунтованим. Зокрема вказує, що доказів, які б вказували на те, що ОСОБА_4 зловживає спиртними напоями у матеріалах провадження відсутні і у даному випадку, показання одного лише потерпілого ОСОБА_9 також не можуть вказувати на такий факт. Крім того доводить, що обвинувачена раніше не судима, має на утриманні трьох неповнолітніх дітей, щиро розкаялась та активно сприяла розкриттю злочину.

За вироком суду, ОСОБА_4 08 січня 2016 року приблизно о 21 год. 00 хв., перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись у спальній кімнаті будинку по АДРЕСА_1 , під час суперечки зі своєю матір`ю ОСОБА_10 , яка перебувала в стані алкогольного сп`яніння, нанесла приблизно два удари відкритими долонями лівої та правої руки по обличчю останній, після чого, не передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння, хоч повинна була і могла їх передбачити, схопила її правою рукою за волосся на голові та силою смикнула донизу, внаслідок чого ОСОБА_10 впала та ударилася потиличною частиною голови об грубку, що розташована в кімнаті будинку, а подальшому обличчям об підлогу, в результаті чого отримала тілесні ушкодження, від отримання яких остання померла на місці події.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення прокурора ОСОБА_7 , який повністю підтримав апеляційну скаргу прокурора та просив її задовольнити, думку обвинуваченої ОСОБА_4 та її захисника ОСОБА_8 про відмову в задоволенні апеляційної скарги прокурора та залишення вироку суду першої інстанції без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження, дослідивши характеризуючі дані на особу обвинуваченої ОСОБА_4 та обговоривши доводи наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів прийшла до таких висновків.

Згідно з вимогами ч.1 ст.404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Винуватість ОСОБА_4 в інкримінованому їй злочині, передбаченому ч.1 ст.119 КК України, тобто у вбивстві, вчиненому через необережність, підтверджується поясненнями обвинуваченої ОСОБА_4 , наданими в судовому засіданні згідно яких, вона повністю визнала вину у вчиненні злочину та дала детальні пояснення щодо обставин його вчинення. Інші докази суд, з урахуванням думки учасників кримінального провадження, не досліджував, розглянувши матеріали провадження в порядку ч.3 ст.349 КПК України, і в апеляційній скарзі прокурором не оспорюється, а тому кримінальне провадження судом апеляційної інстанції переглядається лише в частині призначення обвинуваченій покарання.

Кваліфікація дій ОСОБА_4 за ч.1 ст.119 КК України є вірною.

Як убачається з апеляційної скарги прокурора, підставою для скасування вироку суду першої інстанції відносно ОСОБА_4 та постановлення нового судом апеляційної інстанції, він вважає неправильне застосуванням судом закону України про кримінальну відповідальність, а саме у зв`язку з неправильним звільнення обвинуваченої від відбування призначеного покарання, згідно п.4 ч.1 ст.420 КПК України.

За вимогами ст.ст. 50, 65 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених і при його призначенні, суд повинен ураховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження вчинення нею нових злочинів.

Відповідно до п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» (зі змінами, внесеними постановами Пленуму ВСУ від 10 грудня 2004 року №18, від 12 червня 2009 року №8, від 06 листопада 2009 року №11), визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст.12 КК), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо). Досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність незнятих чи непогашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.

В п.9 цієї ж Постанови зазначено, що рішення суду про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням має бути належним чином мотивоване.

Згідно ч.1 ст.75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при прищзначенні покакрання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п"яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого від відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції, ухваливши обвинувальний вирок, при призначенні покарання ОСОБА_4 врахував обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченої, а саме щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину. Обираючи вид та міру покарання, суд також врахував, що обвинувачена ОСОБА_4 за місцем проживання характеризується позитивно, має на утриманні трьох неповнолітніх дітей і вірно призначив їй покарання, встановлене у межах санкції ч.1 ст.119 КК України - у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки та обгрунтовано застосував положення ст.75 КК України, звільнивши її від відбування призначеного покарання з випробуванням та встановленням іспитового строку тривалістю 3 (три) роки з покладенням, згідно ст.76 КК України, відповідних обов`язків.

Обставини, на які послався суд першої інстанції у вироку при застосування до обвинуваченої положень ст.75 КК України, прокурор в апеляції не спростував.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, при призначенні засудженій покарання суд першої інстанції дійшов висновку, що пом"якшуючими обставинами є щире каяття обвинуваченої та активне сприяння розкриттю злочину.

Проте, при повторному дослідженні судом апеляційної інстанції характеризуючих даних на обвинувачену ОСОБА_4 , на думку колегії суддів, суду першої інстанції слід було визнати такими, що пом"якшують покарання засудженої і наявність на утриманні трьох неповнолітніх дітей та те, що вона є потерпілою від Чорнобильської катастрофи, до кримінальної відповідальності притягується вперше. Дані обставини прокурором в апеляції також не спростовані.

Крім того, як убачається з технічного запису судового засідання та журналу судового засідання від 12 жовтня 2016 року по даному провадженню (т.3, зворот а.с.29) , прокурор просив у судових дебатах призначити обвинуваченій покарання зі встановленням іспитового строку.

Таким чином, призначаючи покарання ОСОБА_4 суд дослідив обставини, які пом`якшують покарання та з якими закон пов`язує можливість прийняття судом рішення про звільнення обвинуваченої особи від відбування призначеного покарання зі встановленням іспитового строку на підставі ст.75 КК України та дав їм належну оцінку, а тому доводи прокурора в апеляційній скарзі про безпідставність застосування щодо ОСОБА_4 положень ст.75 КК України є безпідставні.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:
Вирок Сарненського районного суду Рівненської області від 12 жовтня 2016 року відносно ОСОБА_4 залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора - без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Суддя-доповідач - підпис ОСОБА_1

Судді: підписи ОСОБА_2

ОСОБА_3

Згідно з оригіналом: суддя-доповідач: ОСОБА_1