Єдиний унікальний номер 234/16/15-к
Номер провадження 11-кп/775/1047/2016

У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 листопада 2016 року колегія суддів Судової палати у кримінальних справах та справах про адміністративні правопорушення апеляційного суду Донецької області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
при секретарі судового засідання ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бахмуті Донецької області апеляційні скарги прокурора ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_9 , обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_9 на вирок Краматорського міського суду Донецької області від 19.07.2016р., яким
ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Краматорська Донецької області, який проживає у АДРЕСА_1 ,
визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 187 ч.3 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на сім років, з конфіскацією всього майна, яке є його власністю
ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Краматорську Донецької області, який проживає у АДРЕСА_2 ,
визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. ст. 187 ч.3, 263 ч.1 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на сім років, з конфіскацією всього майна, яке є його власністю,
за участю прокурора ОСОБА_5
захисника ОСОБА_6
захисника ОСОБА_8
обвинуваченого ОСОБА_7
обвинуваченої ОСОБА_7
Вироком Краматорського міського суду Донецької області від 19.07.2016р. ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 187 ч.3 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на сім років, з конфіскацією всього майна, яке є його власністю та ОСОБА_9 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. ст. 187 ч.3, 263 ч.1 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на сім років, з конфіскацією всього майна, яке є його власністю.

Зазначений вирок суду першої інстанції оскаржений прокурором ОСОБА_5 , обвинуваченими ОСОБА_9 та ОСОБА_7 та їх захисниками ОСОБА_6 та ОСОБА_8 .

В апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_5

-вважає, що вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю призначеного обвинуваченим покарання тяжкості кримінального правопорушення та особам обвинувачених;

-прохає вирок скасувати, ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 за ст. 187 ч.3 КК України покарання у виді позбавлення волі строком на дев`ять років з конфіскацією всього майна, що є його особистою власністю та призначити ОСОБА_9 за ст. 187 ч.3, 263 ч.1 КК України покарання у виді позбавлення волі строком на дев`ять років з конфіскацією всього майна, яке є його особистою власністю.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6

-вважає, що вирок підлягає скасуванню, а кримінальне провадження закриттю, у зв`язку з неповнотою судового розгляду, невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи, невиконання вказівок колегії суддів Апеляційного суду Донецької області від 06.10.2015р., відсутності в діянні ОСОБА_7 складу злочину, передбаченого ст. 187 ч.3 КК України за відсутності достатніх доказів його винуватості;

-вказує, що суд першої інстанції в порушення вимог п.2 ч.1 ст. 411 КПК України не взяв до уваги показання свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 ; двох доручень на право ОСОБА_9 на облік та розпорядження майном ПАТ «ТІСО», що знаходиться на території ТОВ «КЗЕМ»; двох карток складського господарства, що підтверджують належність ПАТ «ТІСО» двох злитків, що були вивезені ОСОБА_9 ; розписки ОСОБА_9 , в якій він повідомив директова ТОВ «КЗЕМ» ОСОБА_14 про вивезення ним 24.05.2014р. з цієї території частин продольно-фрезерного станка, двох металевих злитків, інших металевих виробів, що належали ПАТ «ТІСО», до яких поковки не входили; висновок науковця Донецької ДМА ОСОБА_15 про те, що в кузові автомобіля знаходились два металевих злитка;

- зазначає, що судом неправильно встановлені фактичні обставини справи, оскільки в 2012р. ТОВ «КЗЕМ» викупило у Краматорського «Промінвест Банку» боргові зобов`язання ПАТ «ТСО» за взятим підприємством кредитом, після чого ТОВ «КЗЕМ» здійснило рейдерське захоплення ПАТ «ТІСО», привласнивши не тільки майно, що знаходилось у банківській заставі, але й інше майно. З метою повернення його підзахисний звернувся із відповідним позовом до Господарського суду Донецької області про витребування майна, а також до правоохоронних органів про притягнення до відповідальності колишніх керівників ТОВ «КЗЕМ», які почали продавати належні ТАТ «ТІСО» устаткування та металеві вироби. Під час розслідування кримінальної справи майно вилучено та передано ПАТ «ТІСО», яке в свою чергу на підставі договору передало його на зберігання ТОВ «КЗЕМ». На початку травня 2014р. керівник ПАТ «ТІСО» ОСОБА_12 доручив ОСОБА_9 перевірити факт вивозу з території ТОВ «КЗЕМ» їх майна, видавши на це два доручення;

-вказує, що згідно показань ОСОБА_9 у нього та у його брата був відсутній умисел на заволодіння чужим майном із залученням озброєних людей;

-зазначає, що на ТОВ «КЗЕМ» його підзахисний прийшов за проханням брата, який побоювався фізичного насильства з боку працівників підприємства;

-вказує, що ні його підзахисний, а ні його брат не викликали до приміщення охорони ТОВ «КЗЕМ» чотирьох озброєних автоматами людей, що підтверджується даними з`єднання їх телефонів в день події;

-зазначає, що на територію ТОВ «КЗЕМ» вони з братом пройшли за згодою директора, де брат упевнився у збереженні майна ПАТ «ТІСО», та вони пішли, більше він на територію не приходив та йому нічого не відомо про вивіз братом 24.05.2014р. майна ПП «Експерт Центр» ;

-зазначає, що факт вивозу ОСОБА_9 24.05.2014р. ТОВ «КЗЕМ» двох належних ПАТ «ТІСО» металевих злитків, а не двох належних ПП «Експерт Центр» металевих поковок підтверджується картками складського господарства ПАТ «ТІСО», вказаними вище двома дорученнями на ім`я ОСОБА_9 , компакт диском до фототаблиці про те, що в кузові грузовика «Рено Преміум» знаходяться два злитки, показаннями свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_12 , ОСОБА_18 , розпискою ОСОБА_9 на ім`я директора ТОВ «КЗЕМ» від 24.05.2014р., висновками науковця Донецької ДМА ОСОБА_15 , висновками судово-фоноскопічної експертизи, даними з`єднань телефонів обвинувачених від 19.05.2014р., показаннями потерпілих ОСОБА_19 , ОСОБА_14 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , свідків ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_17 ;

-вважає, що в діях обвинувачених відсутній склад злочину, передбаченого ст. 187 ч.3 КК України та не згодний з висновками про їх винуватість у вчиненні вказаного злочину з мотивів, викладених у вироку.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 :

-вказує, що твердження суду про те, що обставини події 19.05.2014р. та обставини події в період з 23.05.2014р. по 25.05.2014р. пов`язані між собою, та є одиночними триваючими у часі злочинами з кваліфікацією дій обвинувачених за ст. 187 ч.3 КК України, не відповідає об`єктивно з`ясованим обставинам, які були підтверджені доказами дослідженими в суді;

-вважає, що відсутність умислу у ОСОБА_26 на заволодіння чужим майном підтверджується показаннями потерпілих ОСОБА_14 , ОСОБА_20 , відеозаписом з камери спостереження ТОВ «КЗЕМ» та висновком судово-фоноскопічної експертизи від 02.12.2014р., показаннями свідків ОСОБА_18 , ОСОБА_12 , які працювали в ПАТ «ТІСО», покази яких в свою чергу узгоджуються та підтверджуються ЄРДР № 0000189 від 29.11.2012р.за ст. 191 ч.2 КК України відносно посадових осіб ТОВ «КЗЕМ», дорученням та листом-повідомленням на ім`я ОСОБА_9 , виданою працівником ПАТ «ТІСО» 14.10.2013р., 12ю05.2014р. на представлення інтересів ПАТ «ТІСО», копією листа від 29.04.2013р. директора ПАТ «ТІСО» директору ПАТ « КЗЕМ» про забезпечення ОСОБА_7 вільного доступу на територію « КЗЕМ» для вивозу майна;

-вважає, що наведеними вище доказами підтверджується, що між ПАТ « ТІСО» та ТОВ «КЗЕМ», які мають одну і ту ж юридичну адресу, починаючи з травня 2012р. існує спір відносно майна, що знаходилось в м. Краматорську, вул. Орджанікідзе, 10, Донецької області; ОСОБА_9 , згідно наданих йому власником ПАТ «ТІСО» повноважень, мав виконувати роботу з обліку та повернення майна, та для цього та з метою знайомства з новим директором 19.05.2014р. прибув на прохідну ПАТ «ТІСО» та ТОВ «КЗЕМ», проте охорона не пропустила його на зазначену територію, директор ОСОБА_14 на вході відмовився розмовляти з ним;

- вказує, що він не згодний з висновками суду щодо умислу ОСОБА_9 на негайне заволодіння чужим майном, оскільки об`єктивні дані вказують, що він бажав забрати тільки майно ПАТ «ТІСО»; зазначене підтверджується встановленням в судовому засіданні того факту, що саме 24.05.2014р. ОСОБА_9 вивіз на автомобілі з території ТОВ «КЗЕМ» промисловий станок та два злитки сталі;

-вказує, що прокурором ОСОБА_9 було пред`явлено обвинувачення, яке не відповідає фактичним обставинам справи, в частині зазначення майна, яке фактично було вивезене ОСОБА_9 ;

-зазначає, що показання потерпілого ОСОБА_14 , представника потерпілого ОСОБА_19 про фактичний перелік 443 найменувань металевих виробів, у заволодінні двома з яких обвинувачується його підзахисний ОСОБА_9 , містить протиріччя за фактом інвентаризації вказаного майна;

-вказує, що надані прокурором балансова довідка від 29.09.2014р. та акт інвентаризації ТОВ « КЗЕМ» та ПП «Експерт Центр» від 10.11.2014р. є недопустимими та недостовірними доказами, оскільки для встановлення розміру матеріальної шкоди необхідне проведення експертизи;

-вказує, що суд не звернув уваги на те, що за довідкою ПП «Експерт Центр» два металевих вироби з різних марок сталі мають однакову вартість за один кілограм сталі, та не дав цьому оцінку;

-вважає, що суд необґрунтовано не взяв до уваги докази, які підтверджують право власності на вказані вище металеві вироби, довідку та акт інвентаризації ПП «Експерт Центр» про відсутність двох металевих виробів, пояснень свідків ОСОБА_17 , ОСОБА_13 , потерпілого ОСОБА_22 , обвинуваченого ОСОБА_9 про вивіз ним 24.05.2014р. двох злитків;

-вважає, що перелічені вище докази спростовують обвинувачення у тому, що ОСОБА_26 мали умисел на негайне заволодіння чужим майном 19.05.2014р., при цьому не заволоділи чужим майном 24.05.2014р., та їх дії неправильно кваліфіковані за ч.3 ст. 187 КК України та підлягають перекваліфікації за ст. 355 КК України, як примушування до виконання цивільно-правових зобов`язань, вчинене за попередньою змовою групою осіб, поєднане з насильством небезпечним для життя чи здоров`я потерпілих;

-вказує, що суд у вироку взяв до уваги тільки докази сторони обвинувачення, а саме протокол та висновок криміналістичної експертизи, проте поза увагою суду залишилась заява ОСОБА_9 про застосування до нього під час проведення обшуку фізичного насильства, що підтверджується висновком судово-медичної експертизи про виявлення у ОСОБА_7 тілесних ушкоджень; зазначає, що суд також відкинув ті фікти, що знайдена за місцем мешкання ОСОБА_9 зброя не є знаряддям вчинення дій за основним обвинуваченням, на ній не знайдені відбитки пальців ОСОБА_26 , що свідчить про отримання доказів стороною внаслідок істотного порушення прав людини та є недопустимим;

-вважає, що суд в порушення вимог ч.2 ст. 124 КПК України безпідставно, за відсутності документально підтверджених витрат на залучення експертів для проведення трьох експертиз, стягнув витрати з обвинувачених ОСОБА_26 , оскільки експерти в судове засідання не викликались, а проведення експертиз у відповідних установах є їх прямим службовим обов`язком;

-прохає вирок суду першої інстанції в частині визнання ОСОБА_9 винуватим за ст. 187 ч.3 КК України змінити, за ч.1 ст. 263 КК України скасувати, кримінальне провадження закрити.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 :

-вказує, що з вироком та доведеністю його винуватості за ст. 187 ч.3 КК України незгодний, оскільки ні при досудовому розслідуванні, ні в суді свою винуватість у зазначеному злочині він не визнав та показав, що брат ОСОБА_9 прохав його бути присутнім на зустрічі з новим директором ТОВ «КЗЕМ» з метою перевірки збереження майна ПАТ «ТІСО», що знаходиться на території заводу. Він освідчився, що наміри брата не є протизаконними, брат йому показав всі документи, пов`язані з цим питанням, Ніякої матеріальної зацікавленості він при цьому не мав, ніяких погроз, протизаконних вимог на адресу охорони заводу та директора вони з братом не висловлювали, ніякого відношення до озброєних чоловіків в камуфляжній формі вони не мали. Директор ОСОБА_14 дозволив брату у присутності начальника охорони оглянути майно ПАТ «ТІСО», що він й зробив, після чого вони з братом пішли. Він особисто не приймав участі у вивозі будь-якого майна з території ТОВ «КЗЕМ», та не має відношення до події, що відбулась після 19.05.2014р.;

-вважає, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, дана неправильна оцінка всім доказам по справі;

-вказує, що він не викликав по телефону чотирьох невстановлених осіб, це є припущенням потерпілих, та спростовується деталізацією контактів його мобільного телефону з відсутністю вхідних та вихідних дзвінків в цей час;

-зазначає, що він не пов`язаний попередньою змовою ні з братом, ні з чотирма невстановленими особами, прямі докази з приводу цього відсутні в матеріалах кримінального провадження;

-вважає, що судом першої інстанції безпідставно не прийняті до уваги докази, надані захистом, які підтверджують, що між двома юридичними особами ПАТ «ТІСО» та ТОВ «КЗЕМ» з травня 2012р. є спір щодо майна, частина майна ПАТ «ТІСО» знаходиться на території ТОВ «КЗЕМ», чому суд не надав відповідної оцінки;

-він незгодний з висновками суду, що метою приходу його та брата на місце події є їх умисні дії, направлені на проникнення на територію ТОВ «КЗЕМ» та негайне заволодіння чужим майном ПП «Експерт Центр» на суму 1728 грн.; проте метою їх приходу з братом є вказані ним вище мотиви, що підтверджуються сукупністю наданих суду доказів, зазначених також в апеляційній скарзі його захисника;

-вважає, що показання потерпілого ОСОБА_22 , свідків ОСОБА_17 , ОСОБА_27 , ОСОБА_18 , надані ними в суді, письмові докази, надані стороною захисту повністю спростовуються обвинувачення висунуте йому та брату, а саме у умисному заволодінні двома поковками ПП «Експерт Центр» та вивозі їх з території заводу;

-вказує, що ні в ході досудового розслідування, ні в суді не перевірені справжність наданих документів ЧП «Експерт Центр» щодо двох поковок, які мають суттєві протиріччя з показаннями свідків ОСОБА_28 , ОСОБА_20 , та не відповідають вимогам достовірності доказу;

-зазначає, що в ході повторного розгляду справи судом першої інстанції не виконані обов`язкові вказівки ухвали апеляційного суду Донецької області від 06.10.2015р. про необхідність проведення судово-бухгалтерської експертизи;

-не згодний з висновком суду, що заява директора ОСОБА_14 , показання потерпілого ОСОБА_19 , довідка та акт інвентаризації від 10.11.2014р. між ТОВ «КЗЕМ» та ПП «Експерт Центр» є доказами його винуватості за ст. 187 ч.3 КК України;

-вказує, що при наявності доказів, які суперечать один одному, суд не зазначив, чому він взяв до уваги одні докази та відкинув інші;

-вважає, що судом першої інстанції допущена неповнота судового розгляду, а саме не перевірені всі докази його невинуватості, що призвело до порушення його права на захист від пред`явленого обвинувачення, та перешкодило суду, на його думку, ухвалити законне, обґрунтоване та вмотивоване рішення;

-прохає вирок скасувати та закрити провадження відносно нього за недоведеністю його участі у інкримінованому злочині.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_9 :

-вважає, що судом першої інстанції дана неправильна оцінка всім доказам, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи;

-зазначає, що в суді не здобуто об`єктивних доказів, що підтверджують його винуватість у вчиненні злочину, передбаченого ст. 263 ч.1 КК України; суд необґрунтовано послався на протокол обшуку його житла та висновок судово-балістичної експертизи, проте не прийняв до уваги висновок судово-дактилоскопічної експертизи про відсутність його відбитків пальців на ньому, а також порушення КПК України під час обшуку з боку працівників міліції, у зв`язку з чим цей доказ є неприпустимим, а обвинувачення за ч.1 ст. 263 КК України підлягає скасуванню.

-вважає, що перелік майна, що підлягає конфіскації, викладений у вироку не відповідає фактичним матеріалам кримінального провадження, а саме наявністю в ньому вилученого під час обшуку за місцем мешкання його матері ноутбуку, який є її власністю, та ніякого відношення до цієї справи не має; його особисте клопотання про повернення ноутбука судом не розглядалось;

-зазначає, що судом першої інстанції не прийняті до уваги надані стороною захисту докази, що спростовують пред`явлене йому обвинувачення за ст. 187 ч.3 КК України, а саме показання численних свідків, а також наявність особливих обставин у відносинах між ПАТ «ТІСО» та ТОВ КЗЕМ»; суд першої інстанції не спростував цього, та не піддав зазначені докази сумніву;

-вказує, що він не згодний з висновками суду, що метою його приходу на завод є умисні дії, направлені на проникнення на територію ТОВ «КЗЕМ» та негайне заволодіння майном ПП « Експерт Центр», оскільки докази захисту спростовують це, та підтверджують, що метою була передача документів новому керівництву заводу, огляд та подальший вивіз майна, що належить ПАТ «ТІСО»;

-зазначає, що всі письмові докази, що містяться в матеріалах справи, показання потерпілих, свідків в суді спростовують обвинувачення у вимозі негайного доступу до майна ТОВ «КЗЕМ» або до іншого чужого майна, з метою його заволодіння та підтверджують дійсну вказану вище мету його приходу до заводу;

-вказує, що факт вивозу двох злитків ПАТ «ТІСО», а не двох поковок ПП «Експерт Центр» разом із станком, що належить також ПАТ «ТІСО» підтверджується рядом фактів, а саме показами потерпілого ОСОБА_22 , свідків ОСОБА_17 , ОСОБА_27 , ОСОБА_18 , компакт диском та фотознімками металевих виробів, що знаходились в автомобілі «Рено», карточками складського обліку ПАТ «ТІСО», його особистою розпискою про перелік майна, яке він вивіз з території заводу тощо;

-вказує, що він не згодний з висновком суду про визнання його винуватим у вчиненні злочину за ст. 187 ч.3 КК України, який необґрунтовано прийняв до уваги показання потерпілих, надані ними з підстав особистої зацікавленості та неприязні до нього;

-вважає, що прокурор погодився з належністю ПАТ «ТІСО» промислового станка, тому й не інкримінував йому його вивіз з території заводу;

-вказує, що судом не проведена перевірка дійсності наданих ПП «Експерт Центр» документів про належність йому двох металевих поковок, при повторному розгляді справи судом першої інстанції не виконані вказівки ухвали Апеляційного суду Донецької області від 06.10.2015р. про проведення судово-бухгалтерської експертизи;

-вказує, що заява потерпілих ОСОБА_14 , ОСОБА_19 , балансова довідка та акт інвентаризації від 10.11.2014р. між ТОВ «КЗЕМ» та ПП «Експерт Центр» не є доказами його причетності до вчинення злочину, передбаченого ст. 187 ч.3 КК України;

-вважає, що судом не надано відповідної оцінки показанням потерпілого ОСОБА_19 , документам ПП «Експерт Центр» щодо двох металевих поковок, які не відповідають вимогам достовірності;

-зазначає, що суд не прийняв до уваги надані стороною захисту докази, які суттєво могли вплинути на його висновки про його винуватість, крім того судом не наведено підстав, чому він прийняв до уваги одні докази та відкинув інші;

-прохає вирок змінити, перекваліфікувати його дії із ст. 187 ч.3 КК України на ст. 355 КК України, призначивши відповідне покарання, за ст. 263 ч.1 КК України скасувати.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи прокурора ОСОБА_5 , який підтримав доводи поданої ним апеляційної скарги та прохав її задовольнити, доводи обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_7 та їх захисників ОСОБА_6 та ОСОБА_8 , які також підтримали доводи поданих ними апеляційних скарг та прохали їх задовольнити, дослідивши матеріали справи колегія суддів прийшла до висновку про часткове задоволення апеляційних скарг прокурора, обвинувачених та їх захисників за таких підстав.

Судом першої інстанції обвинувачені ОСОБА_7 та ОСОБА_9 визнані винуватими у тому, що 19.05.2014р. обвинувачений ОСОБА_7 , діючи умисно, з корисних мотивів, вступив у попередню злочинну змову зі своїм братом обвинуваченим ОСОБА_9 та чотирма невстановленими чоловіками, спрямовану на незаконне заволодіння чужим майном.

Реалізуючи свої злочинні наміри, в цей же день, 19.05.2014р., приблизно о 13-40 год., ОСОБА_7 разом з ОСОБА_9 прибули до пункту перепустки до будівлі, в якій знаходиться ТОВ "Краматорський завод енергетичного машинобудування" (далі ТОВ "КЗЕМ"), розташованої за адресою: Донецька область, м. Краматорськ, вул.Орджонікідзе, буд. № 10 "В", Донецької області. Після чого вони звернулися до охоронців "ТОВ КЗЕМ" із вимогою забезпечити їм вільний доступ до території зазначеного підприємства, на що отримали відмову.

Потім обвинувачений ОСОБА_7 , діючи умисно, з метою подолання перешкод у доступі на територію «ТОВ КЗЕМ» за допомогою мобільного телефону викликав на допомогу чотирьох невстановлених чоловіків, озброєних вогнепальною зброєю, які були обізнані про злочинні наміри братів ОСОБА_26 .

Після чого, четверо невстановлених чоловіків, діючи за попередньою змовою з братами ОСОБА_26 , напали на охоронців ТОВ "КЗЕМ" та погрожуючи застосуванням насилля, небезпечного для життя та здоров`я, зокрема, застосуванням вогнепальної зброї, подолали опір охоронців підприємства ОСОБА_21 , ОСОБА_22 та ОСОБА_20 , після чого незаконно разом із братами ОСОБА_26 проникли до адміністративної будівлі вказаного підприємства.

В подальшому ОСОБА_7 , ОСОБА_9 та невстановлені озброєні особи, перебуваючи в адміністративній будівлі ТОВ "КЗЕМ", діючи з корисним мотивом, напали на директора вказаного підприємства ОСОБА_14 та, погрожуючи застосуванням насилля, небезпечного для життя та здоров`я, змусили останнього забезпечити їм вільний доступ на охоронювану територію підприємства з метою незаконного заволодіння майном.

Після цього ОСОБА_9 , діючи в рамках попередньої домовленості зі своїм братом ОСОБА_7 та чотирма невстановленими чоловіками, в період з 23.05.2014р. по 25.05.2014р., більш точний час не встановлено, шляхом вільного доступу незаконно проник на охоронювану територію ТОВ "КЗЕМ" та заволодів майном ПП "Експерт Центр", яке знаходилося на відповідальному зберіганні на території вказаного підприємства, а саме: поковкою діаметром 460Х2300 мм зі сталі 34 ХН1М, вартістю 972грн., та поковкою діаметром 450Х1860 зі сталі 45, вартістю 756,80грн., а всього на загальну суму 1728,80грн.

Окрім цього, 01.10.2014р., за місцем проживання ОСОБА_9 , у АДРЕСА_2 проведено обшук, в ході якого вилучено пістолет "STALKER 914 S" № НОМЕР_1 умовного калібру 9 мм, який є нестандартною гладкоствольною вогнепальною зброєю та який ОСОБА_9 умисно, незаконно зберігав за вказаною вище адресою без передбаченого законом дозволу.

Відповідно до вимог ст. 368 ч.1, 370 КПК України вирок повинен бути законним, обґрунтованим та вмотивованим, а саме, по-перше, ухваленим судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням кримінального процесуального права щодо кримінального провадження, по-друге, ухваленим судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України, та, по-третє, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Суд першої інстанції, на думку колегії суддів, не дотримався цих вимог за закону та ухвалив незаконний, необґрунтований та невмотивований вирок.

Незаконність вироку

Як видно з кримінального провадження формулювання обвинувачення, відносно ОСОБА_7 за ст. 187 ч.3 КК України та ОСОБА_9 за ст. 187 ч.3, 263 ч.1 КК України, визнаного судом доведеним є неконкретним, та фактично співпадає з викладенням фактичних обставин кримінальних правопорушень, їх правовою кваліфікацією та формулюванням обвинувачення, що містяться в обвинувальному акті.

Як видно з обвинувального акту ОСОБА_26 обвинувачуються у вчиненні нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаним із погрозою застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу, вчинене за попередньою змовою групою осіб, поєднане із проникненням у приміщення та сховище.

Під нападом за ст. 187 КК України слід розуміти умисні дії, спрямовані на негайне вилучення чужого майна шляхом застосування фізичного або психічного насильства, зазначеного в частині першій цієї статті.

Розбій вважається закінченим з моменту нападу, поєднаного із застосуванням насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, або з погрозою застосування такого насильства, незалежно від того, заволоділа винна особа майном потерпілого чи ні.

Проте при викладенні фактичних обставин справи, в обвинувальному акті слідчий вказав, що ОСОБА_26 , разом з чотирма невстановленими особами, озброєними вогнепальною зброєю, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою заволодіння чужим майном, погрожуючи застосуванням насильства, небезпечного для життя та здоров`я, а саме застосуванням вогнепальної зброї, напали на охоронців ТОВ «КЗЕМ», подолали їх опір та проникли до адміністративної будівлі заводу, де також напали на директора підприємства, якого змусили забезпечити їм вільний доступ на охоронювану територію підприємства.

Після цього ОСОБА_29 , діючи в рамках попередньої домовленості зі свої братом ОСОБА_30 та чотирма невстановленими чоловіками, в період з 23.05.2014р. по 25.05.2014р. шляхом вільного доступу, незаконно проник на охоронювану територію заводу та заволодів майном ПП «Експерт-Центр» .

Таким чином, в обвинуваченні містяться суттєві протиріччя між викладеним слідчим фактично вчиненого обвинуваченими ОСОБА_26 та чотирма невстановленими особами діяння та ознаками злочину, передбаченого ст. 187 ч.3 КК України, що робить його незрозумілим та неконкретним.

Незрозумілим в обвинувальному акті є весь шлях ОСОБА_26 та чотирьох невстановлених осіб, який вони подолали, починаючи із входу на територію заводу, до адміністративної будівлі заводу та іншої охоронюваної території заводу з метою заволодіння чужим майном.

В обвинувальному акті також не зазначено, яким чином директор підприємства ОСОБА_14 забезпечив їм вільний доступ на його охоронювану територію та яку саме територію. Також не зазначені дії вказаних осіб після цього та причини їх залишення території заводу 19.05.2014р.

Незрозумілим та неконкретним є обвинувачення вказаних вище осіб в частині викладення предмету та об`єктивної сторони злочину, оскільки в обвинувальному акті не зазначено яким конкретно майном вони бажали заволодіти.

Крім того, в обвинувальному акті не розкрито при яких обставинах ОСОБА_26 та чотири невстановлені особи 19.05.2014р. покинули територію заводу, не довівши умисел на заволодіння чужим майном, зазначений в обвинувальному акті, до кінця, що саме завадило їм це зробити після забезпечення їм вільного доступу на охоронювану територію заводу.

Без точного визначення вказаних вище обставин незрозуміло, яким чином належить кваліфікувати дії обвинувачених, оскільки якщо погроза насильством або саме насильство були застосовані з метою заволодіння майном потерпілого в момент нападу, але у зв`язку з відсутністю у нього майна винна особа пред`явила вимогу передати його в майбутньому, такі дії належить кваліфікувати залежно від характеру погроз чи насильства як розбій чи як замах на грабіж та за відповідною частиною ст. 189 КК України.

Також незрозумілим є обвинувачення в частині дій ОСОБА_9 в період з 23.05.2014р. по 25.05.2014р., який шляхом вільного доступу незаконно проник на територію ТОВ «КЗЕМ» та заволодів чужим майном, а саме органом досудового розслідування не зазначено, як ОСОБА_29 міг шляхом вільного доступу незаконно проникнути на територію підприємства, яка охороняється кількома охоронцями, в чому полягає незаконність його дій, та яким чином та при яких обставинах він заволодів майном та вивіз його з території заводу. Незрозуміло також в обвинувальному акті зазначення органом досудового розслідування такої кваліфікуючої ознаки, як вчинення ОСОБА_31 злочину в рамках попередньої домовленості зі своїм братом ОСОБА_32 та чотирма невстановленими чоловіками.

Так, в рішеннях Європейського суду з прав людини у справах «Матточча проти Італії» від 07.03.2000р. та 04.07.2000р. та «Ващенко проти України» від 26.06.2008р., в яких Суд зауважив: «Обвинувачення для цілей п.1 ст.6 конвенції може бути визначене як офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про вчинення цією особою правопорушення, яке нормою загального характеру визнається осудним і за яке встановлюється відповідальність карного та попереджувального характеру».

У рішенні від 25.07.2000р., ухваленому у справі «Матточча проти Італії», детальніше прописано: «Обвинувачений у скоєнні злочину має бути негайно і детально поінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення, а також про характер обвинувачення, тобто юридичну кваліфікацію згаданих фактів. Хоча ступінь детальності інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту».

У цьому відношенні, наголосили в ЄСПЛ, обсяг та доречність наданої обвинуваченому інформації слід оцінювати крізь призму положення, закріпленого у п.«b» ч.3 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Аналогічно, підкреслили в Страсбурзі, слід оцінювати інформацію про зміни, які мали місце в обвинуваченні, включаючи зміни причин обвинувачення.

З огляду на наведене вище, колегія суддів прийшла до висновку про те, що як в обвинувальному акті, так і в сформованій у вироку суду першої інстанції фабулі обвинувачення ОСОБА_26 яке суд першої інстанції вважав доведеним міститься неконкретне за своїм змістом обвинувачення за ст. 187 ч.3 КК України, яке порушує право ОСОБА_26 на захист, оскільки не містить конкретної інформації щодо суті та причин обвинувачення, висунутого проти них, та тягне за собою скасування вироку.

Необґрунтованість та невмотивованість вироку

Так, на підтвердження винуватості обвинувачених ОСОБА_26 у вчиненні у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 187 ч.3 КК України суд першої інстанції послався на показання потерпілих, директора заводу ОСОБА_14 , та охоронців ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , представника потерпілого ПП «Експерт-Центр» ОСОБА_19 , свідків ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_27 , ОСОБА_17 , ОСОБА_25 , ОСОБА_28 , ОСОБА_33 , в судовому засіданні, численні письмові докази, висновок судово - фоноскопічної експертизи, огляд в судовому засіданні CD диску з відеозаписом спостереження ТОВ «КЗЕМ» від 19.05.2014р.

Однак суд першої інстанції при тому, що подія кримінального провадження відбулась в умовах очевидності, покроково не з`ясував фактичних обставин справи, не дослідив предмет, об`єктивну та суб`єктивну сторону злочину.

Судом першої інстанції належним чином не було перевірено версія обвинувачених ОСОБА_26 про їх потрапляння на територію заводу з метою демонтажу майна ПАТ «ТІСО», яке знаходилось на території ТОВ «КЗЕМ», про що обвинувачені показали в суді першої інстанції.

Суд першої інстанції без чіткого, покрокового та зрозумілого пояснення з приводу прийняття одних доказів та відхилення інших зробив загальний висновок про те, що показання обвинувачених ОСОБА_26 , в тій частині, що вони не скоювали розбійний напад разом з озброєними особами на ТОВ «КЗЕМ», а прийшли забрати майно ПАТ « ТІСО», визнав їх надуманими, розцінив їх як спосіб захисту з метою уникнути кримінальної відповідальності за вчинене, та повністю спростовуються показаннями потерпілих та свідків, матеріалами кримінального провадження, та відхилив.

Як видно з матеріалів кримінального провадження суду першої інстанції стороною захисту була надана чисельна кількість доказів, а саме: 1) лист №135/1 від 23.04.2013р. директора ТОВ «КЗЕМ» з пропозицією директору ПАТ «ТІСО» підписати договір оренди приміщення, в якому також зазначено, що у разі відмови підписання цього договору ПАТ «ТІСО» запропоновано в двадцятиденний строк виконати демонтаж та вивіз свого майна, яке знаходиться на виробничих площах ТОВ «КЗЕМ», у разі, якщо цього не буде виконано ТОВ «КЗЕМ» буде вимушене своїми силами виконати демонтаж майна ПАТ «ТІСО» з подальшим його усуненням з території заводу; 2) довідка №23/ II-30 від 29.11.2012р. на адресу слідчого СВ Краматорського МВ ГУМВС України в Донецькій області про суму збитків завданих незаконним утриманням майна ПАТ «ТІСО»; 3) лист №23/04-10 від 29.04.2013р. від директора ПАТ «ТІСО» директору ТОВ «КЗЕМ» про забезпечення вільного доступу ОСОБА_7 на територію ТОВ «КЗЕМ» для вивозу майна; 4) довіреність ПАТ «ТІСО» №01-10/13 від 14.10.2013р. та повідомлення №1 від 12.05.2013р., відповідно до яких ОСОБА_9 довірено право представляти інтереси ПАТ «ТІСО» при виникненні питань, які пов`язані з незаконним заволодінням майном ПАТ «ТІСО» з боку ТОВ «КЗЕМ», а також здійснювати господарські операції з майном ПАТ «ТІСО», незаконно утримуваного на території ТОВ «КЗЕМ»; 5) картки складського обліку ПАТ «ТІСО» №46, 47, 48, 185 від 02.07.2012р.; 6) Інвентаризаційний опис товарно-матеріальних цінностей складу №94 ПАТ «ТІСО» від 02.07.2012р., яким судом першої інстанції надана поверхнева оцінка, без детального аналізу кожного доказу.

Це є неприпустимим, оскільки кожний доказ по справі, у тому числі й показання обвинувачених, надані стороною захисту інші докази, суд першої інстанції зобов`язаний був оцінити з точки зору належності, достовірності, допустимості, а сукупність зібраних доказів з точки зору їх достатності та взаємозв`язку для прийняття законного, обґрунтованого та вмотивованого судового рішення.

Що стосується оцінки показань потерпілих, свідків в судовому засіданні, то достовірність цих показів досліджена та перевірена судом поверхово, без ретельного з`ясування причин суперечності між зазначеними показаннями та іншими доказами по справі.

Так, як видно з матеріалів кримінального провадження 24.09.2014р. директор ТОВ «КЗЕМ» ОСОБА_14 звернувся до правоохоронних органів із заявою на ім`я першого заступника начальника ГУ БКОЗ СБУ України ОСОБА_34 , про те, що 19.05.2014р. на ТОВ "КЗЕМ", у м. Краматорськ, вул. Орджонікідзе 10"в", Донецької області під керівництвом ОСОБА_7 та його рідного брата ОСОБА_9 , а також за участю чотирьох невстановлених осіб, озброєних автоматичною вогнепальною зброєю, в камуфльованому одязі з балаклавами, здійснений напад, під час якого з боку нападників стосовно охорони підприємства застосована фізична сила. З урахуванням наявності у нападників зброї, а також реальної загрози життю та здоров`ю працівників підприємства вказаним вище особами без законних підстав, під керівництвом ОСОБА_7 та ОСОБА_7 було організовано вивезення товарно-матеріальних цінностей, тобто із спливом чотирьох місяців після вказаної події.

(а.п. 78-79 т.1)

На підставі повідомлення першого заступника начальника ГУ БКОЗ СБ України ОСОБА_34 про виявлення кримінального правопорушення від 24.09.2016р. на ім`я прокурора Донецької області було внесено відомості в ЄРДР від 24.09.2014р. за № 0000686 з правовою кваліфікацією за ст. 187 ч.3 КК України, відповідно до якого невстановлені озброєні особи за участю працівників міліції із застосуванням зброї відкрито заволоділи майном приватного підприємця, та розпочато досудове розслідування.

( а.п. 75, 76-77 т.1)

При допиті потерпілого ОСОБА_14 в суді він показав, що 19.05.2014р. о 13.00 год. на пункті пропуску ТОВ «КЗЕМ» зустрів ОСОБА_26 , які бажали потрапити до нього на прийом, але він відмовив їм. Приблизно через 10 хв. вони, озброєний чоловік та начальник охорони ОСОБА_20 , прийшли до його кабінету та ОСОБА_29 повідомив, що вони прийшли забрати своє майно. Після чого він перевірив документи, надані ОСОБА_26 та побачив, що майно, яке знаходиться на території заводу перебуває у податковому арешті. Головний бухгалтер ОСОБА_35 не підтвердила належності майна ПАТ «ТІСО», після чого він повідомив ОСОБА_26 , що без рішення суду не має можливості передати будь-яке майно, та попрохав надати йому документи на один тиждень для ознайомлення з ними. Озброєний чоловік сказав, що у нього є час до завтра, ОСОБА_26 висловили йому погрози застосування насильства, пропонували сплатити грошову компенсацію за майно. Він оцінив їх слова в присутності озброєної людини, як погрозу для життя та відповів їм, що не буде перешкоджати вивозу майна, після цього дав розпорядження охороні не перешкоджати ОСОБА_26 у цьому, бути присутніми при завантаженні та по можливості все фіксувати. В двадцятих числах травня 2014р. ОСОБА_31 із заводу протягом кількох днів були вивезені дві поковки та станок, що належить ПП «Експерт-Центр», які знаходились на зберіганні в ТОВ «КЗЕМ», відсутність яких виявлена при проведенні інвентаризації в серпні вересні 2014р., та які до цього часу не повернуті.

Потерпілий ОСОБА_20 , начальник охорони ТОВ «КЗЕМ», охоронці ОСОБА_21 та ОСОБА_22 надали аналогічні показання в суді, додавши, що після відмови директором ОСОБА_26 у особистому прийомі через декілька хвилин до пункту пропуску ввірвались чотири озброєні автоматами чоловіка в камуфляжній формі та балаклавах та погрожуючи застосуванням вогнепальної зброї поклали їх на підлогу, при спробі встати та натиснути тривожну кнопку, озброєні люди нанесли удари двом охоронцям та поклали їх на підлогу. Слідом за озброєними людьми зайшли ОСОБА_26 . Коли приїхав наряд охорони міліції, вони поспілкувались з озброєними людьми та поїхали з підприємства, ненадавщи їм допомоги.

Свідки ОСОБА_23 , ОСОБА_36 , в суді показали, що вони працюють в державній службі охорони, 19.05.2014р. отримали виклик з ТОВ «КЗЕМ» , по прибутті побачили там двох озброєних людей в камуфляжному одязі, які на їх питання відповіли, що у них все гаразд, вони приїхали поспілкуватися, і що їм тут робити нічого. Про це вони доповіли до МВ УМВС, після чого поїхали на інший виклик.

Свідок ОСОБА_25 , начальник відділу кадрів ТОВ «КЗЕМ» , ОСОБА_28 , заступник директора по безпеці ТОВ «КЗЕМ» в судовому засіданні показали, що в травні 2014р. вони бачили на території заводу в кімнаті охорони озброєних чоловіків у камуфляжній формі, балаклавах.

Свідок ОСОБА_37 в суді показала, що з 2004р. по 2012р. працювала в ПАТ «ТІСО», а з 2012р. головним бухгалтером ТОВ «КЗЕМ». В травні 2014р. її до себе покликав директор ОСОБА_14 , в приймальні директора знаходився у балаклаві, в кабінеті також знаходився ОСОБА_29 , який задав їй кілька питань з бухгалтерського обліку. Погроз в її бік та бік ОСОБА_14 вона не пам`ятає.

Судом першої інстанції не була надана належна оцінка вказаним показанням учасників та сторін судового розгляду у ракурсі їх співвідношення з показаннями обвинувачених по фактичним обставинам справи.

Належним чином судом першої інстанції не вивчені та не досліджені матеріали кримінального провадження, щодо предмету злочину приватного майна у виді двох поковок, належним чином не з`ясовані їх юридична, економічна та фізична ознаки.

В мотивувальній частині вироку судом непослідовно та хаотично викладені докази, що стосуються предмету кримінального провадження, які були предметом дослідження в судовому засіданні, в тому числі й договір купівлі- продажу від 19.09.2013р. двох поковок ПП «Експерт-Центр», договір зберігання від 10.10.2013р. з ТОВ «КЗЕМ» від ПП «Експерт-Центр» двох поковок та акт інвентаризації ТОВ «КЗЕМ» та ПП «Експерт-Центр» від 10.11.2014р. про відсутність зазначених поковок, компакт-диск наданий директором ТОВ «КЗЕМ» ОСОБА_14 з фото та відеозаписами від 24.09.2014р., та зроблений висновок про заволодіння ОСОБА_31 двома поковками які зазначені у цих документах.

Проте колегія суддів вважає, що цей висновок суду першої інстанції є непереконливим, оскільки кожний вказаний вище доказ не був проаналізовані з точки зору належності, допустимості, достовірності та їм не ненадана належна правова оцінка.

Не надав ніякої оцінки суд першої інстанції й тому факту, що матеріали кримінального провадження не містять інших прямих доказів, які б підтверджували, що саме це майно було вивезено обвинуваченим ОСОБА_31 з території заводу.

Судом першої інстанції в порушення вимог ст. 415 ч.3 КПК України не були виконані вказівки ухвали Апеляційного суду Донецької області від 06.10.2015р. про проведення судово-бухгалтерської експертизи.

Взагалі мотивувальна частина вироку не відповідає вимогам ст. 374 КПК України викладена непослідовно, хоч і містить виклад зібраних по справі доказів, проте результати аналізу й оцінки зібраних у справі доказів викладені сумбурно та хаотично, що унеможливлює їх розуміння, та не відтворює фактичної події кримінального правопорушення.

Так, непереконливо обґрунтовані висновки суду щодо кваліфікації дій обвинувачених за ст. 187 ч.3 КК України. Такий висновок суду першої інстанції викладений без будь-якого обґрунтування та був зведений до констатації того, що дії обвинувачених за ст. 187 ч.3 КК України кваліфіковані правильно.

Відсутнє у вироку обґрунтування кваліфікації дій обвинувачених ОСОБА_26 , яке повинно полягати у зіставленні фактично вчиненого діяння і ознак відповідного злочину передбаченого ст. 187 ч.3 КК України та обґрунтовані фактичними обставинами справи висновки про їх відповідність.

При цьому судом першої інстанції не була перевірена й суб`єктивна сторона злочинів інкримінованого ОСОБА_26 злочину, передбаченого ст. 187 ч.3 КК України .

Що стосується вироку суду першої інстанції в частині визнання винуватості ОСОБА_9 за ст. 263 ч.1 КК України, то він також не відповідає вимогам ст. 370 КПК України в частині обґрунтованості та вмотивованості та підлягає скасуванню.

Таким чином, доводи апеляційних скарг обвинувачених та їх захисників з приводу незаконності, необґрунтованості та невмотивованості вироку є слушними та мають під собою підґрунтя.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів приходить до висновку про скасування вироку суду першої інстанції та призначення нового розгляду в суді першої інстанції, під час якого необхідно всебічно, повно та об`єктивно встановити фактичні обставини справи, які підтвердити доказами, оціненими відповідно до вимог КПК України, з наведенням належних й достатніх мотивів та підстав ухвалення обвинувального чи виправдувального вироку.

Також при новому розгляді справи у повному обсязі врахувати доводи всіх апеляційних скарг.

Якщо суд першої інстанції при новому розгляді справи прийде до аналогічного висновку про винуватість ОСОБА_26 у вчиненні інкримінованих їм злочинів, то на думку колегії суддів, покарання призначене їм за цим вироком відповідає вимогам ст. 65 КК України .

Також при перевірці версій обвинувачених, а також інших версій судом першої інстанції при розмежуванні вимагання, чи злочину, передбаченого ст. 355 КК України ( примушування до виконання, чи не виконання цивільно-правових зобов`язань ), треба виходити з того, що при вимаганні винна особа керується корисливим умислом на заволодіння не належним їй майном чи правом на таке майно або бажає вчинення на її користь дій майнового характеру.

Застосування погроз чи насильства без такого умислу з метою примусити потерпілого до виконання чи невиконання цивільно-правового зобов`язання належить кваліфікувати за відповідною частиною ст. 355 КК України. При цьому слід мати на увазі, що відповідальність за цією статтею може наставати тільки тоді, коли особу примушують до виконання ( невиконання ) існуючого зобов`язання, що виникло на підставах, передбачених чинним законодавством. Предметом такого зобов`язання може бути й майно.

Вимога виконати ( не виконати ) зобов`язання, що виникло на підставах, непередбачених чинним законодавством, або не існуюче зобов`язання, або зобов`язання з невизначеним предметом, а так само використання факту існуючого зобов`язання для заволодіння майновим правом на майно або для виконання дій майнового характеру, які ним не передбачені, належить кваліфікувати, як вимагання.

При новому розгляді справи суд першої інстанції неухильно зобов`язаний дотримуватись положень розділу II Конституції України, а саме ст. 62, відповідно до якої обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах одержаних незаконним шляхом та також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

При обставинах, наведених вище, враховуючи засади верховенства права, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, розумності строків, того факту, що обвинувачені ОСОБА_26 з 01.10.2014р., понад два роки тримаються під вартою, колегія суддів вважає необхідним скасувати відносно них запобіжний захід у виді тримання під вартою, та обрати відносно обвинувачених ОСОБА_26 запобіжний захід у виді домашнього арешту з покладенням певних обов`язків.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 405, 407, 415, 418 КПК України,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих регіональної прокуратури Донецької області ОСОБА_5 на вирок Краматорського міського суду Донецької області від 19.07.2016р., яким обвинуваченого ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 187 ч.3 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на сім років, з конфіскацією всього майна, яке є його власністю та обвинуваченого ОСОБА_9 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. ст. 187 ч.3, 263 ч.1 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на сім років, з конфіскацією всього майна, яке є його власністю, задовольнити частково.

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_6 на вирок Краматорського міського суду Донецької області від 19.07.2016р., яким обвинуваченого ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 187 ч.3 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на сім років, з конфіскацією всього майна, яке є його власністю, задовольнити частково.

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника ОСОБА_8 на вирок Краматорського міського суду Донецької області від 19.07.2016р., яким обвинуваченого ОСОБА_9 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. ст. 187 ч.3, 263 ч.1 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на сім років, з конфіскацією всього майна, яке є його власністю, задовольнити частково.

Вирок Краматорського міського суду Донецької області від 19.07.2016р., яким обвинуваченого ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 187 ч.3 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на сім років, з конфіскацією всього майна, яке є його власністю та обвинуваченого ОСОБА_9 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. ст. 187 ч.3, 263 ч.1 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на сім років, з конфіскацією всього майна, яке є його власністю скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Запобіжний захід обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_9 у виді тримання під вартою скасувати, звільнивши їх з під варти в залі суду.

Обрати відносно обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_9 запобіжний захід у виді домашнього арешту строком на 60 днів з 22.11.2016р. по 20.01.2017р. включно.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_7 такі обов`язки: 1) в період з 21.00 години до 06 години наступної доби не залишати місце постійного мешкання у АДРЕСА_1 ; 2) повідомляти слідчого, прокурора, суд про зміну свого місця проживання або місця роботи;

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_9 такі обов`язки: 1) в період з 21.00 години до 06 години наступної доби не залишати місце постійного мешкання у АДРЕСА_2 ; 2) повідомляти слідчого, прокурора, суд про зміну свого місця проживання або місця роботи;