АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/793/287/17 Справа № 705/6520/16-к Категорія: ч. 1 ст. 115, ч. 2 ст. 125 КК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 травня 2017 року Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючого суддів ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

з участю прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7 (відеоконференція)

захисника ОСОБА_8

потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11

(відеоконференція)

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси кримінальне провадження за апеляційними скаргами прокурора Уманської місцевої прокуратури ОСОБА_12 та обвинуваченого ОСОБА_7 з доповненнями на вирок Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 20 січня 2017 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Умань Черкаської області, українця, громадянина України, освіта середня, не працює, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого 31 серпня 2016 року Уманським міськрайонним судом Черкаської області за ч. 2 ст. 125 КК України до 1 року обмеження волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений з іспитовим строком на 1 рік,

визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 115 та ч. 2 ст. 125 КК України, та призначено йому покарання:

- за ч. 1 ст. 115 КК України 14 років позбавлення волі;

- за ч. 2 ст. 125 КК України 2 роки обмеження волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначено покарання у вигляді 14-ти років позбавлення волі.

На підставі ч. 4 ст. 70, ст. 72 КК України за сукупністю злочинів частково приєднано покарання за вироком Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 31 серпня 2016 року і остаточно призначено до відбуття покарання у виді позбавлення волі строком 14 (чотирнадцять) років 4 місяці.

Строк відбування покарання вирішено рахувати з моменту фактичного його затримання.

На підставі ч. 2 ст. 122 КПК України стягнуто на відшкодування процесуальних витрат за проведення експертиз (судовотрасологічна експертиза № 1/1265 від 20.07.2016 року, судово дактилоскопічна експертиза № 1/1306 від 18.08.2016 року), залученими стороною обвинувачення експертами спеціалізованої державної установи, - 527 грн. 76 коп. та 1 100 грн. 50 коп., відповідно. Загальна сума процесуальних витрат становить 1 628 гривень 26 копійок. Вирішено долю речових доказів,

в с т а н о в и л а :
Згідно з вироком суду ОСОБА_7 , перебуваючи в неприязних стосунках з ОСОБА_13 та ОСОБА_11 , маючи намір помститися, завчасно спланувавши свій злочинний намір, 11 липня 2016 року, взяв з собою металевий прут (арматуру), та став чекати в засідці доки вказані особи вийдуть з місцевого бару, який розташований в центрі села Паланка Уманського району Черкаської області, неподалік сільської ради та попрямують кожен в своєму напрямку.

ОСОБА_7 11 липня 2016 року в період часу з 23 години 30 хвилин по 23 годину 50 хвилин наздогнавши, на проїжджій частині греблі ставу «Громадський», що розташований між вулицями Л. Українки та Церковної в с. Паланка Уманського району Черкаської області, ОСОБА_13 , який йшов на одинці, діючи умисно та цілеспрямовано, з метою позбавлення життя людини, на ґрунті тривалих неприязних стосунків, з метою помсти, тримаючи металевий прут обома руками, який приніс із собою, наніс даним прутом спереду один удар по голові ОСОБА_13 , в результаті чого останній впав на асфальтобетонну поверхню та знепритомнів. Далі ОСОБА_7 , продовжуючи свій злочинний умисел, направлений на протиправне заподіяння смерті ОСОБА_13 , узяв його обома руками за руку та потягнув до металевого перила греблі біля місця скиду води, де наніс потерпілому один удар металевим прутом по обох ногах та удари по голові, шиї, тулубу і руках, внаслідок чого спричинив ОСОБА_13 , відповідно до висновку експерта № 229 від 16.09.2016 року тілесні ушкодження у вигляді сполученої травми тіла: відкрита черепно - мозкова та черепно - лицева травми (рани лоба та волосистої частини голови , синець лоба, синець верхньої повіки ока, осадження носа та обох щік, перелом нижньої щелепи, крововиливи в м`які покрови лівої лобно- тім`яної та лівої потиличної ділянок голови, субапоневротичний крововилив правої тім`яної ділянки, перелом кісток склепіння та основи черепа, субарахноїдальний крововиливи лівої лобної долі, правої лобної тімяноскроневої долі, верхньої поверхні мозочка базальної поверхні мозочка та довгастого мозку); закрита тупа травма органокомплексу шиї (синець та садна шиї, крововиливи в м`язи шиї, крововиливи під слизові оболонки кореню язика та гортанні повні поперечні переломи правого та лівого великих ріжків підязикової кістки, перелом по лінії з`єднання пластинок щитоподібного хряща, повний косо - вертикальний перелом лівої пластинки щитоподібного хряща, повні косо - поперечні переломи обох верхніх ріжок щитоподібного хряща), закрита тупа травма грудної клітки (садна грудної клітки та живота, крововилив під пристінкову плевру з ліва, крововиливи в паренхіму лівої легені) уламковий перелом правої ключиці синець та саден правої руки, перелом правої ліктьової кістки, рана четвертого пальця правої кисті. Синці та садна лівої руки перелом п`ятої п`ясної кістки лівої кисті, рана та осадження правої гомілки, відкритий перелом правої велико та малогомілкової кісток, рана лівої гомілки. Відкритий перелом лівої великогомілкової кістки. Сполучена травма тіла у ОСОБА_13 утворилась від неодноразової травматичної дії тупого (-их), твердого (-их), предмету (-іф) з обмеженою в межах контакту продовгуватою поверхнею та має ознаки тяжкого тілесного ушкодження , за ознакою небезпеки для життя. Смерть ОСОБА_13 настала від отриманої ним сполучної травми тіла. Між сполучною травмою тіла та смертю ОСОБА_13 існує причинний зв`язок. Після чого, з метою приховування слідів вчинення злочину вкинув ОСОБА_13 в місце скиду води, вищезазначеного ставу.

В подальшому, ОСОБА_7 , 11 липня 2016 року в період часу з 23 години 50 хвилин по 00 годину 00 хвилин після вчинення злочину відносно ОСОБА_13 повернувся до АДРЕСА_2 , де, наздогнавши ОСОБА_11 , поблизу будинку № 3, даного населеного пункту, діючи умисно та цілеспрямовано, на ґрунті особистих неприязних стосунків, з метою помсти, металевим предметом (арматурою), наніс два удари спереду в область голови та декілька ударів по тулубу, внаслідок чого спричинив останньому тілесні ушкодження, у вигляді садна в лобно - тім`яній ділянці зліва, синця задньої поверхні грудної клітки в проекції 9 -10 ребер, синця поперекової ділянки справа, синця від середньої третини правого плеча до верхньої третини правого передпліччя по задньо зовнішній поверхні, рану в тім`яно потиличній ділянці зліва, які згідно висновку експерта № 05-7-01/689 від 12.07.2016 року відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я. У послідуючому потерпілий ОСОБА_11 , намагаючись уникнути нанесення тілесних ушкоджень, втік від ОСОБА_7 та забіг на подвір`я домоволодіння АДРЕСА_2 , де заховався від нападника ОСОБА_7 .

Не погоджуючись з вироком суду, прокурор Уманської місцевої прокуратури ОСОБА_12 та обвинувачений ОСОБА_7 подали апеляційні скарги.

Прокурор в апеляційній скарзі просить змінити вирок Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 20.01.2017 р., виключивши з вироку рішення суду першої інстанції про часткове приєднання засудженому покарання за вироком Уманського міськрайонного суду від 31.08.2016 р. на підставі ч. 4 ст. 70 КК України. Вважати ОСОБА_7 засудженим за ч. 1 ст. 115 КК України до покарання у виді 8 років 2 місяців позбавлення волі; за ч. 2 ст. 125 КК України у виді 2 років обмеження волі. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим просить визначити остаточне покарання у виді 8 років 2 місяців позбавлення волі. Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК призначене покарання за цим вироком та покарання, призначене йому вироком Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 31.08.2016, прокурор просить виконувати самостійно.

Не заперечуючи доведеність вини обвинуваченого у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, прокурор вважає, що вирок місцевого суду підлягає зміні через неправильне застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність в частині призначення покарання без урахування ст. 69-1 КК України та із застосуванням положень ч. 4 ст. 70 КК України.

Вказує, що відповідно до обвинувального акту обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_7 за ст. 66 КК України, є щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину. Обставини, що обтяжують покарання ОСОБА_7 відповідно до ст. 67 КК України не встановлено. Також, під час судового розгляду стороною захисту, до матеріалів кримінального провадження, долучено розписку потерпілої ОСОБА_10 про добровільне відшкодування шкоди обвинуваченим. Тому, зазначає апелянт, місцевим судом порушено вимоги ст. 69-1 КК України щодо призначеного покарання за ч. 1 ст. 115 КК України.

Крім цього, при призначенні покарання обвинуваченому місцевий суд дійшов до хибного висновку про необхідність застосування положень ч. 4 ст. 70 КК України щодо часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 31.08.2016 та остаточного призначення до відбування засудженому 14 років 4 місяців позбавлення волі.

Так, вироком Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 31.08.2016 р. ОСОБА_7 засуджено до 1 року позбавлення волі та на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбуття покарання з іспитовим строком на 1 рік. Злочини, передбачені ч. 2 ст. 125, ч. 1 ст. 115 КК України, за які ОСОБА_7 засуджено у цьому провадженні до покарання, яке належить відбувати реально, вчинено ним 11.07.2016, тобто до ухвалення щодо нього вироку від 31.08.2016 р. При цьому, за попереднім вироком ОСОБА_7 засуджено із застосуванням положень ст. 75 КК України з визначенням іспитового строку, а за оскаржуваним вироком - до покарання, яке належить відбувати реально. Тому, зазначає прокурор, суд першої інстанції при призначенні обвинуваченому покарання не повинен був застосовувати принцип часткового складання покарань відповідно до положень ч. 4 ст. 70 КК України, оскільки в цьому випадку два вироки щодо ОСОБА_7 мають виконуватися самостійно.

В своїй апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить скасувати вирок Уманського міськрайонного суду від 20 січня 2017 року та направити справу на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Указує, що судовий розгляд в суді першої інстанції проведено з грубими порушеннями процесуального законодавства України. Вказує, що досудовим слідством йому вручено повідомлення про підозру та обвинувальний акт, в якому невірно зазначена дата його народження, а саме 1953 рік. Зазначає, що при надходженні кримінального провадження до суду проведено автоматизований комп`ютерний розподіл, в якому приймало участь лише чотири судді Уманського міськрайонного суду, з яких обрано колегію з трьох суддів. При цьому у судді ОСОБА_14 мається навантаження 50% при розподілі справ автоматизованою системою, а в інших суддів місцевого суду - 100 %, тому апелянт вважає, що було порушено принцип вірогідності при проведенні комп`ютерного автоматизованого розподілу цього кримінального провадження в суді першої інстанції, оскільки була 100 відсоткова вірогідність, що це кримінальне провадження повинно було б розглядати саме зазначена колегія суддів ОСОБА_1 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 .

У доповненнях до апеляційної скарги ОСОБА_17 указує, що в ході досудового розслідування і в судовому засіданні було грубо порушено його право на захист. Частина слідчих дій проводилася без участі захисника, тоді як, враховуючи висунення йому підозри за ст. 115 КК України, така участь була обов`язковою.

Наявний у нього захисник виконував свої функції виключно формально, внаслідок чого він не розумів і не передбачав наслідків, які можуть бути у випадку застосування судом першої інстанції положень ст. 349 КПК Українию.

У судовому засіданні прокурор підтримав апеляційну скаргу прокуратури частково з мотивів, які в ній наведені, та заперечив проти апеляційної скарги обвинуваченого. Однак, вказав, що обвинуваченому покарання варто зменшити до 10 років позбавлення волі, а не до 8 років і 2 місяців як просить місцевий прокурор у апеляційній скарзі.

Обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник просили задовольнити апеляційну скаргу. Обвинувачений указав, що він не визнає у повному обсязі своєї вини, і його повідомлення про це суду першої інстанції сталося внаслідок недостатнього надання йому правової допомоги, а також він не розумів наслідків так званого «скороченого» розгляду справи. Указав, що він не визнає себе винним у вбивстві, оскільки його умисел був направлений виключно на завдання тілесних ушкоджень, й, коли він залишав потерпілого, він був живий. Крім цього, він не скидав його у воду.

Потерпілі у судовому засіданні указали, що бажають засудження обвинуваченого до найсуворішого покарання з негайним взяттям під варту. Просили призначити йому покарання у виді довічного позбавлення волі, хоча не подавали апеляційних скарг на вирок суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, обвинуваченого, його захисників, потерпілих, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає наступне.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ст. 65 КК України, суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Зазначених вище вимог закону суд першої інстанції належним чином не дотримався.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (чинна для України з 17 липня 1997 року), кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Кожен обвинувачений має право допитувати свідків зі сторони обвинувачення.

Кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має щонайменше такі права: a) бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього; b) мати час і можливості, необхідні для підготовки свого захисту; c) захищати себе особисто чи використовувати юридичну допомогу захисника, вибраного на власний розсуд, або - за браком достатніх коштів для оплати юридичної допомоги захисника - одержувати таку допомогу безоплатно, коли цього вимагають інтереси правосуддя; d) допитувати свідків обвинувачення або вимагати, щоб їх допитали, а також вимагати виклику й допиту свідків захисту на тих самих умовах, що й свідків обвинувачення; e) якщо він не розуміє мови, яка використовується в суді, або не розмовляє нею, - одержувати безоплатну допомогу перекладача.

Розгляд кримінального провадження був проведений судом першої інстанції на підставі положень ч. 3 ст. 349 КПК України, коли суд визнав недоцільним досліджувати окремі докази стосовно обставин, які ніким не оспорюються.

Таким чином, у кримінальному провадженні судом були досліджені лише покази обвинуваченого і дані, які характеризують його особу. Інші докази не досліджувалися, що допускається положеннями чинного КПК України, за умови, що обставини, які підтверджуються цими доказами, ніким не оспорюються.

В суді апеляційної інстанції обвинувачений та його захисник указали, що насправді обвинувачений визнає далеко не всі обставини висунутого йому обвинувачення, й позиція, яку він висловлював в суді першої інстанції була викликана тим, що його захисник, який тоді був там присутній, не пояснив йому усіх деталей розгляду справи судом, зокрема й щодо аспектів дослідження доказів. Згоду на застосування судом першої інстанції положень ч. 3 ст. 349 КПК України він давав, не усвідомлюючи усіх наслідків.

Вказав, що за таких обставин він не зміг у повному обсязі реалізувати своє право на захист, а розгляд справи без дослідження всієї сукупності доказів не може вбачатися справедливим.

Ознайомившись з аудіозаписом судового засідання, колегія суддів вважає слушною позицію обвинуваченого в тому, що з`ясування того, чи правильно розуміють особи зміст обставин, які ніким не оспорюються, не було. Суд з`ясував позиції учасників засідання щодо можливості застосування положень ч. 3 ст. 349 КПК України й зачитав зміст цієї статті у якості роз`яснення її суті.

Враховуючи це, колегія суддів вбачає наступне. Положення як указаної вище Конвенції, так і Конституції України, гарантують особі право на захист та розгляд її справи справедливим судом. Одним із з аспектів права цих прав особи є її право брати участь в дослідженні доказів, якими обґрунтовується її винуватість. Особа має безумовне право на визнання чи невизнання своєї винуватості на окремих етапах кримінального провадження, й на кожному з них дотримання права на захист має бути перевірено.

За обставин, коли особа у апеляційній скарзі стверджує, що в ході досудового розслідування мали місце факти порушення права на захист, а саме проведення певних слідчих дій без участі захисника, участь якого була обов`язковою, й ці обставини не були предметом дослідження суду першої інстанції; коли особа у апеляційній скарзі стверджує, що помилково внаслідок недостатнього надання йому правової допомоги висловила свою позицію щодо окремих процесуальних аспектів; враховуючи, що особі інкримінується злочин, який є особливо тяжким, колегія суддів вбачає, що в цьому аспекті необхідно виходити із положень ст. 6 Конвенції про захист прав людини основоположних свобод, застосовуючи її як норму прямої дії й надаючи їх найбільш широке тлумачення.

В силу цього, та враховуючи пріоритет у правозастосуванні норм Конвенції про захист прав людини основоположних свобод над нормами внутрішнього законодавства, колегія суддів не може визнати належним застосування судом першої інстанції положень ч. 3 ст. 349 КПК України, у зв`язку з чим вбачає необхідним скасувати оскаржуваний вирок та призначити новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції.

Стосовно інших доводів апеляційних скарг, колегія суддів не вбачає доцільним давати їм оцінку з метою виключення будь-якого впливу на позицію суду першої інстанції в ході повторного розгляду. З огляду на це обидві апеляційні скарги підлягають саме до часткового задоволення.

На підставі викладеного та керуючись ст. 404, 405, 407, 412, 415 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :
Апеляційні скарги прокурора і обвинуваченого задовольнити частково.

Вирок Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 20 січня 2017 року щодо ОСОБА_7 скасувати та призначити новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції.

Ухвала окремому оскарженню не підлягає.

Головуючий :

Судді :