БОЛГРАДСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
23.08.2017
Справа №497/1000/17
Провадження №1-кп/497/75/17
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23.08.2017 року Болградський районний суд Одеської області у складі:
головуючого - судді ОСОБА_1 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,
за участю: прокурорів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,
представників органу пробації - ОСОБА_5 та ОСОБА_6 ,
обвинуваченої ОСОБА_7 , її захисників -
адвокатів ОСОБА_8 і ОСОБА_9 ,
представника малолітнього потерпілого ОСОБА_10 - його матері ОСОБА_11 ,
представника органу опіки та піклування - ОСОБА_12 ,
дитячого психолога ОСОБА_13 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Болград по суті кримінальне провадження №0000328 від 05.06.2017 року з обвинувальним актом в кримінальному провадженні відносно
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, уродженки с.Червоноармейське Болградського району Одеської області, зі слів - за національністю є болаграркою, українську мову розуміє, має середню освіту, офіційно не працевлаштована, з її слів - періодично працює за наймом у приватних осіб, має постійний дохід, вдова, має двох повнолітніх дітей - студентів та одного неповнолітнього, місце проживання якої зареєстроване за місцем фактичного проживання за адресою: АДРЕСА_1 , не судима, особа якої встановлена за паспортом ОК НОМЕР_1 , що виданий 27.04.2016р. Болградським РС ГУСМС України в Одеській області, НОМЕР_2 ,
- яка обвинувачується у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст.126 ч.1 КК України,
ВСТАНОВИВ:
04.06.2017 року, приблизно о 17:30 (точний час не встановлено), на околиці с.Кубей (колишня назва - с.Червоноармійське) Болградського району Одеської області, на пустирі біля річки, обвинувачена ОСОБА_7 , знаходячись на дитячому святкуванні дня народження сусідської дитини разом зі своїм сином, іншими дітьми та їхніми батьками, в результаті наміру, який виник в неї раптово, під впливом випадкової події - коли вона побачила падіння свого сина разом з потерпілим ОСОБА_10 , вирішивши, що потерпілий винен у падінні її сина, підбігши до дітей, що впали, схопила лівою рукою малолітнього потерпілого за одяг зпереду, та, передбачаючи можливість настання суспільно небезпечних наслідків, навмисно, з почуття неприязні, нанесла не менше двох ударів по обличчю потерпілого своєю правою рукою, надававши йому, з її слів, ляпасів, в результаті чого потерпілому було спричинено фізичного болю, не спричинивши тілесних ушкоджень.
Таким чином ОСОБА_7 скоїла кримінальне правопорушення, передбачене ст.126ч.1 КК України за ознаками: умисне завдання побоїв, які завдали потерпілому фізичного болю, і не спричили тілесних ушкоджень.
У судовому засіданні ОСОБА_7 винною визнала себе в повному обсязі, пояснивши, що потерпілий - ОСОБА_14 , якому 7 років, проживає разом з батьками по сусідству, товаришує з її, обвинуваченої, сином, і вони обидва були запрошені на день народження сусідської дівчинки разом з іншими дітьми - усього на святкуванні дітей було приблизно 12 осіб, були й їхні батьки. Усі разом вони вийшли на околицю села, на берег річки, де є гірка, з якої діти, пустуючи, з`їжджали на приплюснутих пластикових пляшках - ковзалися, каталися. Її, обвинуваченої, син, покликавши її, почав спускатися з гірки, показуючи, як він вправно це робить, але водночас по цій гірці піднімався потерпілий ОСОБА_14 , тримаючи в руці звичайну дерев`яну палицю, дрючок. Вона побачила, як діти зіткнулися і впали, і, оскільки була далеченько від дітей, подумала, що потерпілий штовхнув її сина і вдарив палицею, підставивши підніжку, від чого й впали обидва хлопці - її син, а зверху впав потерпілий. Вона, злякавшись за здоров`я сина та наслідки падіння, зрозумівши, що потерпілий навмисно образив її сина, підбігла до дітей, схопила потерпілого правою рукою за одяг зпереду на рівні грудей і, притримуючи його таким чином, двічі вдарила його по обличчю правою рукою - долонею зправа наліво і тильною стороною долоні зліва на право - по його правій щоці. Більше ударів вона не наносила і ті, що були - скоріше легкі ляпаси, - з бажання дати відчути потерпілому, як страждає її син. Описля вона підбігла до свого сина і підняла його; оскільки в нього на потилиці утворилася гематома, вони пішли додому. Опісля приїхали працівники поліції і вона надала їм такі самі пояснення. Її син стверджував, що потерпілий навмисно його штовхнув і вдарив. Наразі вона розуміє, що піддалася миттєвому пориву, детально причини падіння дітей не бачила, її син, можливо помилявся стосовно навмисності дій потерпілого, вона визнає, що вчинила неправомірно, щиро розкаюється, просить вибачення в матері потерпілого, сподівається, що цей випадок не вплине на позитивні стосунки дітей і її з матір`ю потерпілого, забудеться як непорозуміння і вони залишаться в добрих сусідських відносинах, оскільки дітям ходити разом до школи, зутрічатися на одній вулиці. Готова до покарання, яке призначить суд, погоджується зі штрафом, що зазначив прокурор.
Законний представник малолітнього потерпілого - його мати - ОСОБА_11 , яка визнана постановою слідчого представником потерпілого, пояснила суду, що не була очевидицею подій, знає про них зі слів своєї матері та сина - потерпілого ОСОБА_15 , які повідомили їй, що обвинувачена в той день - на початку червня, на дитячому дні народженні, що розпочалося біля 14-ї години дня, побила її сина. Вона на святі не була - залишилася вдома з іншою своєю - маленькою дитиною, яка захворіла. Через деякий час, коли її мати прибігла і повідомила про те, що обвинувачена побила ОСОБА_16 , вона, представник потерпілого, побачивши сина, його хвилювання та почервоніле обличчя і подряпину, викликала поліцію. На обличчі сина були сліди від ударів - почервоніння в області щік та подряпина уздовж лівої щоки знизу. Їй син розказав, що обвинувачена вдарила його не менш, ніж три рази, але вважає, що у такій ситуації ніхто ударів не рахує. Після події її син залишився на святкуванні - попросився і вона дозволила погратися ще з дітьми, коли він трохи заспокоївся. Він і досі боїться обвинувачену, з побоюваннями проходить повз її будинок, погано ввечері засинає, його досі непокоять психологічні наслідки після тих подій - страхи, переляк. Переконана, що покарання обвинувачена заслуговує, але якого - залишає на розсуд суду.
Свідок правопорушення - ОСОБА_17 , будучи попередженою про кримінальну відповідальність, пояснила суду, що святкувала 04.06.2017 року день народження своєї дочки і запросила сусідських дітей на свято. Діти, яких було 12 осіб, вибігли побавитися на околицю села - неподалік від її будинку - на берег річки, де є гірка - спуск до берега, почали там бавитися - спускатися з гірки на приплюснутих пластикових пляшках. При цьому були присутні й дорослі - вона, свідок, та декілько батьків цих дітей. Двоє дітей ненароком випадково зіткнулися і впали. Це були син обвинуваченої і потерпілий ОСОБА_10 оскільки це було далеченько від того місця, де вона стояла, розмовляючи з дорослими гостями, стояла боком до гірки, не бачила самого падіння, але вважає, що навмисних дій, від яких діти впали, не було - усе сталося випадково. Вона тільки побачила, як до хлопчиків, які впали, підбігла обвинувачена, схопила потерпілого за одяг і розмахувала руками, проте, оскільки вона, свідок, наздоганяла обвинувачену і в цей час була позад неї, - вона не бачила самих ударів, тим більш, не рахувала їх. Бачила, як обвинувачена махнула декілька разів руками, проте подробиці їй, свідку, не були видні. Потім обвинувачена залишила потерпілого і підійшла до свого сина, підняла його, і пішла з ним до себе додому.
Свідок ОСОБА_18 - мати законного представника малолітнього потерпілого і його бабуся, будучи попередженою про кримінальну відповідальність, пояснила суду, що не була присутня на святі і не бачила події. В той день, 04.06.2017 року вона була біля свого будинку. І, знаючи, що її онук - потерпілий ОСОБА_16 - пішов сам на дитяче свято, прислухалася до звуків. Почувши шум та крики з берега річки, - побігла туди. По дорозі зустріла онука - потерпілого ОСОБА_16 , який був наляканий, і розповів, що його побила сусідка - обвинувачена ОСОБА_7 , назвавши її призвиськом, яке вживають в них на вулиці. До цього часу в неї, свідка, і обвинуваченої, були добросусідські стосунки, а тепер - неприязні з-за того, що вона, обвинувачена, побила її, свідка, онука ОСОБА_16 . Тоді ОСОБА_16 сказав, що йому боляче піся ударів обвинуваченої, в нього були червоні щоки - видно було, що це сліди від ляпасів, і на одній щоці була свіжа подряпина. Побої не були зафіксовані, оскільки сліди були не такі значні, і, оскільки експерт, що в м.Болград, був у відпустці, вирішили їх не фіксувати.
Таким чином, поясненнями обвинуваченої, представника потерпілого і свідків у судовому засіданні були підтверджені час, місце та спосіб вчинення кримінального правопорушення, що відповідає обставинам, викладеним в обвинувальному акті, окрім кількості ударів. Очевидці подій впевнено стверджують про два удари, що зафіксовано і в заяві представника потерпілого про злочин, наданій прокурором суду. Проте кількість ударів, в даному випадку, не має значення для правильного встановлення обставин правопорушення, не впливає на кваліфікацію та результати експертизи, яка не проводилася, тому до уваги ця розбіжність не береться. Крім того, відсутність доказів щодо можливих тілесних ушкоджень, отриманих потерпілим від падіння, не дає змоги диференціювати походження тієї подряпини, про яку повідомили свідки і представник потерпілого.
Проте факт навмисного нанесення обвинуваченою ударів потерпілому і спричинення таким чином йому фізичного болю, у суді встановлено і перевірено дослідженими у судовому засіданні доказами, - крім пояснень присутніх, - також і письмовими доказами, які оголосив прокурор і передав суду для долучення до матеріалів судової справи - що були здобуті в ході досудового розслідування, які узгоджуються з поясненнями свідків, обвинуваченої і представника потерпілого, та підтверджують скоєння ОСОБА_7 вищевказаного кримінального правопорушення.
Так, прокурором були передані суду і досліджені у судовому засіданні: характеризуючі матеріали на обвинувачену, витяг з кримінального провадження, постанову про призначення групи прокурорів, постанову про призначення слідчої групи, протокол прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення, саму заяву матері потерпілого, копію свідоцтва про народження малолітнього потерпілого, постанову про притягнення до участі в провадженні потерпілого, представника потерпілого, обвинуваченого, копії паспортів обвинуваченої та представника потерпілого, вимогу, згідно якої обвинувачена раніше не була судима, не притягувалася до відповідальності, довідки від психіатра та нарколога, згідно яких обвинувачена в них на обліку не перебуває, позитивну характеристику на обвинувачену, виданого головою сільської ради, довідку щодо неї з місця проживання. Також прокурор, стверджуючи, що вина обвинуваченої доведена, та вважаючи, що ніхто не вправі використовувати свою перевагу у фізичній силі, особливо - дорослим стосовно малолітньої дитини, просив призначити обвинуваченій, з врахуванням пом`якшуючих обставин, покарання у виді штрафу в розмірі 30-ти неоподатковуваних доходів громадян, враховуючи як пом`якшуючу обставину визнання вини, співпрацю зі слідством, вибачення і наміри на примирення.
Захисник обвинуваченої підтримав думку своєї підзахисної, наголосивши на існуванні пом`якшуючих обставин та відношення обвинуваченої до скоєного - щире каяття і вибачення перед матір`ю малолітнього потерпілого, погодився з думкою ОСОБА_7 і думкою прокурора щодо покарання, яке підлягає призначенню - у виді штрафу.
Цивільний позов та судові витрати у кримінальному провадженні відсутні.
Суд оголосив отриманий від органу пробації висновок, та долучив до матеріалів справи, учасники судового засідання не заперечували.
Сторонам роз`яснювалися положення КПК України щодо можливості примирення, проте представник потерпілого не погоджувалася на примирення, пояснивши, що пробачить обвинувачену лише після того, як вона понесе покарання за скоєне.
Оцінюючи докази, досліджені в ході судового засідання у сукупності, суд дійшов висновку про наявність в діях обвинуваченої ОСОБА_7 складу кримінального правопорушення, та дійшов висновку, що її вина доведена вищевказаними доказами - поясненнями сторін і свідків у судовому засіданні та дослідженими судом письмовими доказами; кваліфікація дій обвинуваченої за ст.126ч.1 КК України, - як нанесення умисних побоїв, які завдали потерпілому фізичного болю, і не спричили тілесних ушкоджень, - є правильною.
При визначенні виду і міри покарання обвинуваченій ОСОБА_7 , суд враховує суспільну небезпеку і характер вчиненого нею правопорушення, ступінь тяжкості скоєного, особу обвинуваченої, яка за місцем проживання характеризується позитивно, на «Д» обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, скоїла кримінальне правопорушення, яке, згідно зі ст.12 КК України, відноситься до категорії невеликої тяжкості, та дійшов висновку, що за доцільне, буде призначення обвинуваченій покарання у виді штрафу, що передбачено санкцією інкримінованої їй статті КК України - враховуючи відношення обвинуваченої до скоєного - те, що вона жалкує про свою нестриманість, бажає вибачитись перед потерпілим, вибачилась перед представником потерпілого у судовому засіданні, має доходи, оскільки періодично працює за наймом у приватних осіб, згідно доповіді органу пробації - є працелюбною, користується повагою серед односельців, відповідальна, та, враховуючи, що вона сама погодилася з думкою прокурора щодо міри покарання - у виді штрафу.
Обставинами, що пом`якшують покарання, відповідно до ст. 66 КК України, суд визнає дієве каяття підсудної у вчиненому, повне визнання нею своєї вини, активне сприяння у розкритті злочину, її вибачення за скоєне перед потерпілими, усвідомлення нею те, що вона скоїла кримінальне правопорушення щодо дитини, використовуючи свою перевагу у фізичній силі.
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченій, - суд не встановив.
Крім того, суд бере до уваги висновок Болградського районного відділу з питань пробації Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України, викладений в досудовій доповіді, згідно якого обвинувачена ОСОБА_7 оцінюється як правопорушник з низьким рівнем ймовірності скоєння повторних кримінальних правопорушень, щиро кається у вчиненому, соромиться свого вчинку та поведінки, активно сприяла розкриттю злочину, має своє власне житло, сім`ю, дохід, оскільки періодично працює без оформлення трудових відносин, користується повагою в односельців. сама виховує трьох дітей, оскільки овдовіла, в неї відсутні шкідливі звички, вона усвідомила протиправність своїх дій стосовно потерпілого, має намір не скоювати в майбутньому правопорушень, бажає налагодоти стосунки з потерпілими.
З врахуванням викладених обставин суд дійшов висновку, що виправлення обвинуваченої ОСОБА_7 можливе при виконанні нею покарання у виді сплати штрафу в дохід держави, оскільки таке покарання буде достатнім для її виправлення та попередження скоєння нових злочинів.
Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.
Запобіжний захід щодо обвинуваченої під час досудового слідства не обирався, підстави для його обрання судом також відсутні.
Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.
Враховуючи викладене, керуючись ст.ст.100,349,373ч.2, 374, 376, 395 КПК України, ст.126ч.1 КК України, суд
УХВАЛИВ:
ОСОБА_7 визнати винною у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст.126ч.1 КК України, і на підставі санкції цієї статті призначити їй покарання у виді штрафу в розмірі 30-ти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - 510 (п`ятсот десять) гривень.
Вирок може бути оскарженим шляхом подання апеляційної скарги до апеляційного суду Одеської області через Болградський районний суд Одеської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. В разі подання апеляційної скарги, вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.
Суддя ОСОБА_1