Провадження № 1-в/638/35/17
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
4 січня 2016 року м. Харків
Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого-судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
за участю прокурора ОСОБА_3 ,
представника колонії ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відео конференції подання начальника Олексіївської виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України в Харківській області (№ 25) про умовно - дострокове звільнення від відбування покарання у відношенні:
ОСОБА_5 , 1987 року народження, уродженця м. Цесис, Латвія, громадянина України, освіта неповна середня, неодруженого, до засудження не працював, фактично мешкав: АДРЕСА_1 , раніше судимого: 29.05.2006 року Жданівським міським судом Донецької області за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік; 23.10.2007 року Шахтарським міським судом Донецької області за ч. 2 ст. 186, ч. 4 ст. 70 КК України до 5 років позбавлення волі, звільнений: 11.04.2012 року по відбуттю строку покарання; 20.11.2013 року Дзержинським районним судом м. Харкова за ч. 2 ст. 15 - ч. 1 ст. 185 КК України до громадських робіт на 140 годин; 08.04.2015 року Ленінським районним судом м. Харкова за ч. 1 ст. 187, ч. 1 ст. 125, ч. 1 ст. 70 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі. Зараховано у строк відбування покарання строк тримання під вартою з 04.01.2014 року по 08.04.2014 року, на підставі ч. 1 ст. 71 КК України до призначеного покарання частково приєднати невідбуте покарання за вироком Дзержинського районного суду м. Харкова від 20.11.2013 року та остаточно призначено покарання 3 роки 6 місяців 10 днів позбавлення волі, ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 11.03.2016 року на підставі Закону України «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» від 26.11.2015 року, зарахувано строк з 04.01.2014 року по 08.04.2014 року таз 13.03.2015 року по 12.05.2015 року в строк відбування покарання,
В С Т А Н О В И В:
Начальник Олексіївської виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України в Харківській області (№ 25) ОСОБА_6 , за погодженням заступника голови спостережної комісії у Шевченківському районі м. Харкова ОСОБА_7 , звернувся до суду з поданням про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_5 на не відбутий строк, як особі, яка сумлінною поведінкою, ставленням до праці довела своє виправлення.
Прокурор заперечував проти задоволення подання, обґрунтовуючи тим, що 30 листопада 2016 року комісією Олексіївської ВК УДПтС України в Харківській області (№ 25) розглянуті матеріали щодо застосування умовно-дострокового звільнення від подальшого відбування покарання відносно ОСОБА_5 , засудженого 08.04.2015 вироком Ленінського райсуду м. Харкова за ч. 1 ст. 187, ч. 1 ст. 125, ч. 1 ст. 70 КК України до 3 роки 6 місяців позбавлення волі. На підставі ч. 1 ст. 71 КК України до покарання за цим вироком частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Дзержинського райсуду м. Харкова від 20.11.2013 за ч. 2 ст. 15-ч. 1 ст. 185 КК України у виді громадських робіт строком 140 годин, з урахуванням положень п.п. «г» п. 1 ч. 1 ст. 72 КК України - 10 днів позбавлення волі та за сукупністю вироків остаточно призначено покарання у вигляді 3 років 6 місяців 10 днів позбавлення волі. Одночасно за вказаним вироком в строк відбуття покарання зараховано строк тримання під вартою з 04 січня 2014 року по 08 квітня 2014 року, а як початок строку відбування судом визначено 13 березня 2015 року. Ухвалою Дзержинського райсуду м. Харкова від 11.03.2016 на підставі Закону України «Про внесення змін до КК України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» від 26.11.2015 ОСОБА_5 зараховано строк попереднього ув`язнення з 04.01.2014 по 08.04.2014 та з 13.03.2015 по 12.05.2015 в строк відбування покарання.

За результатами розгляду вказаних вище матеріалів, заслухавши подання начальника відділення СПС Олексіївської ВК УДПтС України в Харківській області (№ 25) ОСОБА_8 , комісією установи, 30.11.2016р. прийняте рішення про можливість направити подання та матеріали у відношенні ОСОБА_5 до суду для вирішення питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, мотивуючи, що останній відбув 2/3 строку покарання, призначеного йому за вироком суду та нібито «сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення».

Того ж дня адміністрацією Олексіївської ВК № 25 підготовлено подання, яке 09.12.2016р. узгоджене з заступником голови спостережної комісії у Шевченківському районі м. Харкова та відразу разом з іншими матеріалами направлено до Дзержинського райсуду м. Харкова для вирішення питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_5 , 1987 р.н.

Однак, перевіркою проведеною Харківською місцевою прокуратурою № 1, встановлено, що при прийнятті вказаного рішення щодо засудженого ОСОБА_5 , адміністрацією виправної колонії були грубо порушені вимоги ст. 81 КК України та ч. 2 ст. 130 КВК України, і з цих підстав воно підлягає скасуванню.

Так, згідно ч. 2 ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, лише в разі якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Заходи заохочення, які застосовуються до засудженого є важливою умовою закріплення позитивних змін в особистості засуджених.

Під сумлінною поведінкою необхідно розуміти свідоме і безперечне дотримання засудженим режиму відбуття покарання та обов`язків, встановлених діючими нормативно-правовими актами з цих питань, виконання законних вимог адміністрації. Сумлінна поведінка передбачає не тільки наявність у засудженого заохочень, але й те, що засуджений подає позитивний приклад поведінки для інших засуджених.

Не можна вважати сумлінною поведінкою лише формальний факт відсутності у засудженого не знятих або погашених у встановленому порядку заходів стягнення, оскільки дотримання вимог режиму відбування покарання є обов`язком засудженого.

В свою чергу сумлінне ставлення до праці - це чесне та повне виконання засудженим своїх трудових обов`язків, покращення кількісних та якісних показників виконуваної роботи, підвищення робітничої кваліфікації, бережне ставлення до обладнання та інструментів, суворе додержання правил техніки безпеки, тощо. Сумлінне ставлення до праці передбачає прагнення засудженого до перевиконання встановлених норм виробітку або зразкового виконання робіт, а також відшкодування збитків, заподіяних злочином і надання матеріальної допомоги сім`ї, або виплати аліментів.

Відповідно до ст. 101 КВК України критерій «стає на шлях виправлення» необхідно розуміти в т.ч., і як сумлінну і чесну працю, виконання норм виробітку та прагнення здобуття чи підвищення професійного та освітнього рівня.

Оскільки закон, як один із критеріїв оцінки виправлення вказує сумлінне ставлення до праці, то у характеристиках на засуджених в обов`язковому порядку повинні відображатися причини, з яких засуджений не працює в установі або не отримує заробіток (особисте небажання чи об`єктивна відсутність можливості працевлаштування).

Відповідно до ч. 2 ст. 130 КВК України підставами застосування до засуджених заходів заохочення різноманітні: а) добра поведінка за певний період часу, що передбачає відсутність стягнень за даний період; б) добросовісне ставлення до праці, що полягає у якісному виконанні або перевиконанні виробничих завдань, доброму утриманні обладнання та робочого місця; відсутність порушень трудової дисципліни; виявлення трудової дисципліни; виявлення трудової ініціативи, успішне оволодіння трудовою спеціальністю тощо; в) участь в роботі самодіяльних організацій засуджених, тобто як постійна участь у роботі секцій та інших підрозділів, так і окремих заходів вказаних організацій; г) участь в окремих виховних заходах (організації лекцій, концертів, випуску стінгазет тощо).

При вирішенні питань застосування до засуджених заохочуваних норм, передбачених ст. 81 КК України, висновок адміністрації установи про той чи інший ступінь виправлення засудженого повинен бути заснований на всебічному врахуванні даних про його поведінку та ставлення до праці за весь період відбуття покарання в установі(ах) виконання покарань, а не за час, який безпосередньо передує розгляду цих питань.

В той же час, вивченням матеріалів особової справи засудженого ОСОБА_5 встановлено наступне.

ОСОБА_5 у місцях позбавлення волі знаходиться з 13.03.2015р., під час перебування у Харківському СІЗО стягнень не мав, характеризувався посередньо, не заохочувався, до праці не залучався.

З 14.05.2015р. відбуває покарання, у Олексіївській ВК УДПтС України в Харківській області (№ 25), де ним допускались порушення вимог режиму відбування покарання.

Так, 16.07.2015р. будучи ознайомлений з Правилами внутрішнього розпорядку та КВК України, засуджений ОСОБА_5 порушив правила техніки безпеки, за що цього ж дня начальником відділення йому було оголошено попередження.

У поточному році, 02.03.2016р., засудженому ОСОБА_5 на засіданні комісії установи, заслухавши доповідь начальника відділення ОСОБА_9 , було відмовлено в переведенні до дільниці соціальної реабілітації на підставі ст. 101 КВК України, як особі яка не стає на шлях виправлення.

Так, відповідно до характеристики ОСОБА_5 , складеної 23.02.2016р. начальником відділення ОСОБА_9 , є інформація аналогічна вищевказаній, а також в ній зазначено, що цей засуджений характеризується посередньо, адміністрацією не заохочувався та мав дисциплінарне стягнення, до адміністрації ввічливий, однак виконує їх вимоги лише під контролем, намагається дотримуватись норм санітарії та особистої гігієни, спальне місце та при ліжкову тумбочку не завжди утримує у чистоті і порядку, не завжди має охайний зовнішній вигляд. До праці також ставиться посередньо, не завжди сумлінно ставиться до виконання дорученої роботи, до виконання робіт з благоустрою установи також не виявляє достатньої ініціативи. Участь у програмах диференційно-виховного впливу за власним бажанням не приймає. Не прагне до підвищення наявного загальноосвітнього рівня та вдосконалення наявних професійно-технічних навичок. Не бере участь у роботі самодіяльних організацій та не проявляє соціально-корисної активності в організації їх роботи. До складу ради колективу засуджених відділення (далі за текстом РКЗВ) не входить. Враховуючи викладене, начальником відділення зроблено висновок про недоцільність застосування вказаної вище пільги до засудженого ОСОБА_5

14.04.2016р. засудженому ОСОБА_5 на засіданні комісії установи, заслухавши доповідь начальника відділення ОСОБА_10 , також було відмовлено і у заміні покарання більш м`яким, на підставі ст. 82 КК України, як особі, яка не стала на шлях виправлення.

Так, відповідно до характеристики ОСОБА_5 , складеної 12.04.2016р. начальником відділення ОСОБА_10 , є інформація аналогічна як і у вищевказаній характеристиці.

Таким чином, при відбуванні покарання в установі, станом на квітень 2016 року, засуджений ОСОБА_5 , прикладу позитивної поведінки іншим засудженим, за 7 місяців до розгляду на комісії установи питання про можливість направлення у відношенні нього матеріалів до суду для вирішення питання про умовно-дострокове звільнення на підставі ст. 81 КК України, не подавав.

Згідно наявних у матеріалах особової справи витягу з протоколу РКЗВ від 04.06.2016р., голова цієї ради - засуджений ОСОБА_11 клопотав перед адміністрацією установи про заохочення засудженого ОСОБА_5 за активну участь у турнірі з шашок. Також, у матеріалах наявний рапорт начальника СПС ОСОБА_8 про заохочення засудженого ОСОБА_5 за активну участь у турнірі з шашок та подання про застосування до вказаного засудженого заходу заохочення у вигляді подяки з аналогічним формулюванням, однак зазначені документи були складені більше ніж через півтора місяці після засідання РКВЗ з цього питання, а саме 21.07.2016р. За результатами їх розгляду начальником установи складено постанову про заохочення ОСОБА_5 за активну участь у турнірі з шашок подякою, однак в чому саме проявлялась активна участь жодним з вказаних вище осіб так і не зазначено.

Вдруге, за результатами розгляду рапортів начальника цеху № 2 ДП «Підприємство Олексіївської ВК УДПтС України в Харківській області (№ 25)» ОСОБА_12 та начальника відділення СПС установи ОСОБА_13 , а також подання адміністрації установи про застосування до засудженого заходу заохочення, засуджений ОСОБА_5 , напередодні розгляду на комісії установи питання про застосування до нього умовно-дострокового звільнення, був заохочений за постановою начальника установи від 02.11.2016р. подякою за сумлінну поведінку та ставлення до праці.

Так, у зазначеному вище рапорті без дати начальник цеху № 2 підприємства установи ОСОБА_12 клопотав про заохочення засудженого ОСОБА_5 за нібито «сумлінну поведінку та ставлення до праці», обґрунтовуючи це тим, що останній у повному обсязі виконував змінні завдання, прагне до покращення кількісних показників виконуваної роботи, підвищення робітничої кваліфікації, а також проявляє ініціативу при працевлаштуванні на виробничі об`єкти.

В той же час, відповідно до особового рахунку № НОМЕР_1 за 2015-2016 роки, засуджений ОСОБА_5 за період відбування покарання в установі працевикористовувався у бригаді № 123, однак у липні 2015 року норма виробітку ним не виконана та склала лише 89 %, а з серпня до грудень 2015 року він взагалі не працював. У 2016 році засуджений ОСОБА_5 хоча і працював постійно, однак загалом прикладу позитивної поведінки іншим засудженим не подавав, оскільки виконана ним норма виробітку у січні склала менше 53 %, у лютому менше 36 %, у березні норма виробітку ним також у повному обсязі виконана не була, а у квітні склала менше 45 %, у травні менше 50 %, у червні хоча норма виробітку ним і була виконана, однак у цьому місяці він працював лише 10 днів (в той час, коли у інші місяця не менше 21 дня), у липні склала 53 %, у серпні менше 85 %, у вересні менше 63 %, а у жовтні склала лише 68% і це незважаючи на те, що згідно медичної довідки ОСОБА_5 працездатний з працевлаштуванням.

Таким чином, є підстави вважати, що вказане заохочення застосовано безпідставно, оскільки у матеріалах особової справи засудженого, а також у індивідуальному щоденнику та документах щодо працевикористання засудженого ОСОБА_5 на цей час відсутні будь-які дані, які б підтверджували протилежне.

Взагалі всі вказані заохочення викликають досить великі сумніви та були застосовані до засудженого безпосередньо перед розглядом питання про застосування до нього умовно-дострокового звільнення на комісії установи, а саме за 4 місяці до цього. Зазначеною комісією при вирішенні цього питання не враховано вказану вище інформацію за весь період відбування покарання засудженим ОСОБА_5 , а також вчинене ним порушення правил техніки безпеки під час відбування покарання, інші негативні характеристики, остання з яких складена за 7 місяців до розгляду матеріалів на останній комісії, а окрім цього, ще і на те, що ОСОБА_5 неодноразово засуджений та відбуває покарання за вчинення насильницько-корисливих злочинів, при цьому, злочини за останнім вироком він вчинив не відбувши покарання за попереднім.

Заохочення ОСОБА_5 мають формальний характер, у них не зазначено в чому саме полягала сумлінна поведінка і ставлення до праці засудженого, відсутні матеріали, які б об`єктивно це підтверджували. У зв`язку з цим, до уваги ці заохочення не можуть бути взяті.

Вислови, зазначені у поданні про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_5 , «до праці ставиться сумлінно, подає позитивний приклад іншим засудженим» є безпідставними.

Вказані факти свідчать про те, що засуджений ОСОБА_5 під час відбування ним покарання не проявляв того ступеню сумлінної поведінки, яка б могла довести його виправлення.

Таким чином, рішення комісії, складене за його результатами подання начальника установи про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_5 , який нібито сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення, не у повній мірі відображає фактичні дані за весь період відбування покарання, що містяться в матеріалах його особової справи та не у повній мірі є об`єктивним і всебічним, що не відповідає вимогам ст.81 КК України.

Представник Олексіївської виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України в Харківській області (№ 25) у судовому засіданні підтримав подання та просив його задовольнити.
Засуджений не заперечував проти задоволення подання.
Суд, вислухавши прокурора, представника Олексіївської виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України в Харківській області (№ 25), засудженого, вивчивши надані суду матеріали особової справи, вважає подання таким, що не підлягає задоволенню.
Відповідно до ст. 81 КК України, до осіб, що відбувають покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Особу може бути умовно-достроково звільнено повністю або частково і від відбування додаткового покарання. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше трьох чвертей строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин, а також покарання, призначеного особі, яка раніше звільнялася умовно-достроково і знову вчинила умисний злочин, за який вона засуджена до позбавлення волі.
Стаття 81 КК України не містить імперативної вказівки на її застосування, а носить рекомендаційний характер і застосовується суддями за наявності усіх умов передбачених даною статтею і доказів того, що засуджений дійсно заслуговує на застосування до нього ст. 81 КК України.
Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 26.02.2002 року № 2 "Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» передбачено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність: при умовно-достроковому звільненні від відбування покарання - того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Сумлінна поведінка полягає у дотриманні правил внутрішнього розпорядку, беззаперечному виконанні законних вказівок і розпоряджень адміністрації органів кримінально-виконавчої системи, відсутності порушень дисципліни. Сумлінне ставлення до праці насамперед передбачає, що особа бере участь у суспільно-корисній праці та передбачає добросовісне виконання трудових обов`язків, проявляється у покращенні кількісних та якісних показників виконуваної роботи, підвищенні виробничої кваліфікації, додержанні правил охорони праці та техніки безпеки.
Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що на даний час не можливо прийняти рішення щодо умовно-дострокового звільнення в порядку, визначеного ст.81 КК України, а тому подання задоволенню не підлягає.
На підставі вищевказаного та керуючись ст. 81 КК України, суд -
У Х В А Л И В :
В задоволенні подання Начальника Олексіївської виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України в Харківській області (№ 25) про умовно - дострокове звільнення від відбування покарання ОСОБА_5 , 1987 року народження - відмовити.
Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Харківської області через Дзержинський районний суд м. Харкова протягом семи діб з моменту її проголошення, а засудженим з моменту її отримання.

Суддя ОСОБА_1