Справа № 297/713/16-к
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24.01.2017 м. Ужгород

Апеляційний суд Закарпатської області в складі суддів: ОСОБА_1 , (головуючого), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 при секретарі ОСОБА_4 , за участю прокурора ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисників адвокатів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді кримінальне провадження №11-кп/777/45/17 за апеляційною скаргою захисника адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Берегівського районного суду Закарпатської області від 09.08.2016.
Цим вироком:
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, уродженець с. Страбичово Мукачівського району, зареєстрований у АДРЕСА_1 , мешканець АДРЕСА_2 , одружений, що має на утриманні 2 неповнолітніх дітей, із середньою освітою, не працюючий, судимий вироком Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 28.10.2015 за ч.3 ст. 185, ч.2 ст. 186 КК України на 04 (чотири) роки позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 01(один) рік; ухвалою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 27.04.2016 засудженого направлено для відбування покарання, засуджений:

- за ч.2 ст.186 КК України на чотири роки і три місяці позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.71 КК України до покарання призначеного за цим вироком, частково приєднано ОСОБА_6 невідбуту частину покарання за вироком Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 28.10.2015 три місяці позбавлення волі і остаточно до відбування ОСОБА_6 призначено покарання у виді позбавлення волі строком на чотири роки і шість місяців.

Строк відбування покарання ОСОБА_6 постановлено рахувати з 22.02.2016.

Речовий доказ: куртку темно синього кольору, яка поміщена в чорний полімерний пакет та зберігається в кімнаті речових доказів Берегівського ВП ГУНП України в Закарпатській області після набрання вироком законної сили постановлено повернути обвинуваченому ОСОБА_6 ..

Стягнуто з ОСОБА_6 процесуальні витрати за проведені експертизи в розмірі 439, 80 грн. на користь держави.

Відповідно до ухвали від 10.08.2016 року запобіжний захід ОСОБА_6 до набрання вироком законної сили залишено попередній у вигляді тримання під вартою.

-2-

Згідно вироку суду, ОСОБА_6 , 17.12.2015, близько 22 год., перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, біля недобудованої церкви, що розташована по вул. Л.Українки в смт. Батьово Берегівського району, з метою незаконного заволодіння майном ОСОБА_10 , яка в цей час рухалась в напрямку вул. Мункачі разом зі своєю донькою ОСОБА_11 , наздогнав останню та вирвав у неї сумку. При цьому наніс потерпілій один удар рукою в обличчя зліва, спричинивши їй тим самим легкі тілесні ушкодження, що не спричинили короткочасний розлад здоров`я, у вигляді синця на шкірних покривах лівої параорбітальної ділянки лиця, що підтверджується висновком експерта №272 від 22.12.2015. Таким чином ОСОБА_6 відкрито заволодів жіночою сумочкою, належною ОСОБА_10 , в якій знаходились гроші в сумі 2 350 грн., золота підвіска у формі хрестика та прикраса, виготовлена із жовтого металу у формі ланцюжка, спричинивши потерпілій матеріальної шкоди на загальну суму 2 350 грн..

В апеляційній скарзі, поданій в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , захисник ОСОБА_7 порушує питання про скасування вказаного судового рішення в зв`язку з невідповідністю висновків суду першої інстанції фактичним обставинам справи та істотних порушень кримінального процесуального закону. Просить кримінальне провадження щодо ОСОБА_6 закрити, з підстав передбачених п.3 ч.1 ст.284 КПК України.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що судом першої інстанції, упорушення вимог ст.314 КПК України, підготовче судове засідання було проведено без участі потерпілої ОСОБА_10 ; показання свідка ОСОБА_11 , відображені у вироку, не відповідають дійсності щодо твердження про здійснення нападу на потерпілу саме обвинуваченим, оскільки остання показала, що нападником була особа схожа на ОСОБА_6 , але конкретних ознак за якими впізнала обвинуваченого суду не назвала, підтвердженням чому є технічний носій звукозапису судового засідання, який знаходиться в матеріалах кримінального провадження. Крім того, зазначає про неналежність наступних доказів: протоколу пред`явлення особи для впізнання від 19.12.2015, проведеного з потерпілою ОСОБА_10 та свідком ОСОБА_12 , оскільки статисти, за участю яких було проведено впізнання, мали суттєві відмінності щодо ознак рис обличчя, росту порівняно з ОСОБА_6 .

На думку апелянта, судом не дано належної оцінки показанням свідків, ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , які чітко вказали на те, що 17.12.2015, близько 22 год. ОСОБА_6 перебував у барі на залізничному вокзалі смт. Батьово, де пригощав напоями ОСОБА_13 та ОСОБА_16 , після чого пішов додому та попросив від дружини ОСОБА_17 грошові кошти в сумі 200 грн., що підтверджується і показаннями самого ОСОБА_6 . Вважає, що суд першої інстанції безпідставно надав перевагу одним доказам і необгрунтовано відкинув інші, якими, власне, і підтверджується невинуватість ОСОБА_6 , належним чином не обґрунтувавши мотивів такого рішення.

Крім іншого, захисник ОСОБА_7 також указує на те, що покарання, призначене судом першої інстанції його підзахисному, не відповідає тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Уважає, що судом у достатній мірі не було враховано те, що ОСОБА_6 є одруженим, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, та безпідставно зроблено висновок про наявність такої обтяжуючої його покарання обставини, як вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, адже в матеріалах кримінального провадження жодного належного та допустимого доказу на ствердження цього, немає.

-3-
Інші учасники кримінального провадження апеляційні скарги на вирок суду не подавали.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисників на підтримання доводів апеляційної скарги, думку прокурора про необґрунтованість апеляційної скарги захисника та законність вироку суду першої інстанції, дослідивши матеріали кримінального провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 не підлягає до задоволення з таких підстав.
Статтею 2 КПК України передбачено, що завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
За ст.8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права в кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду із прав людини.
Відповідно до вимог ст.91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, окрім іншого подія кримінального правопорушення ( час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчинені кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закрити кримінальне провадження; обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання.
Згідно ч.1 ст.92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установленим цим Кодексом випадках на потерпілого.
Зі змісту вказаної статті вбачається, що законодавець визначив суб`єктами доказування обставин, які підлягають доказуванню в кримінальному провадженні, слідчого та прокурора, а у випадках відмови прокурора від підтримання державного обвинувачення потерпілого (п.4 ч.3 ст.56 КПК). Обов`язок доказування слідчим та прокурором обставин, указаних у ст.91 КПК України це вимога Закону. Вона означає, що слідчий та прокурор зобов`язані зібрати, процесуально зафіксувати, перевірити і оцінити докази, обґрунтувати ними наявність обставин, передбачених у ст.91 КПК. Обов`язком указаних суб`єктів також є спростування доводів сторони захисту щодо доведення обставин і предмета доказування.
Досудове розслідування в кримінальному провадженні має бути проведено в точній відповідності із законом. Прокурор та слідчий зобов`язані вжити всі передбачені законом заходи для всебічного, повного й об`єктивного дослідження всіх обставин справи, її належного спрямування, забезпечення прав усіх учасників кримінального провадження. Коли є достатньо доказів, що вказують на вчинення злочину певною
-4-
особою, слідчий відповідно до вимог ст.ст.276-278 КПК України, вручає письмове повідомлення про підозру, у якій викладає стислий виклад фактичних обставин кримінального правопорушення: час, місце та інші обставини, у тому числі ознаки об`єктивної суб`єктивної сторони конкретного складу злочину, мотив, спосіб вчинення злочину на скільки вони відомі слідчому, правову кваліфікацію - стаття кримінального закону, яким передбачений цей злочин. У будь-якому випадку повідомлення про підозру, що вручається особі повинно бути конкретним.
Відповідно до вимог ч.1 ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України. Обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Зі змісту вказаної статті вбачається, що обґрунтованим є судове рішення, якщо воно ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, що підтверджені доказами, оціненими судом за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному й неупередженому дослідженні під час судового розгляду з точки зору належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємозв`язку доказів (ч.3 ст.370, з урахуванням ст.94 КПК України).
Вмотивованим є судове рішення у якому наведені пояснення (мотиви), чому суд вважає ту або іншу обставину доведеною чи недоведеною, чому суд врахував одні докази, але не взяв до уваги інших доказів, чому обрав ту чи іншу норму права (закону), а також чому застосував чи не застосував встановлений нею той чи інший правовий наслідок. Вмотивованість судового рішення забезпечується не лише наявністю у ньому мотивувальної частини, а й наведенням у ній оцінки та відповіді на кожен доречний, важливий і вирішальний аргумент сторони судового провадження.
Із цього випливає, що суд при розгляді справи повинен дослідити докази, як ті, що викривають, так і ті, що виправдовують підсудного, проаналізувати їх та дати остаточну оцінку кожному доказу з точки зору його належності, допустимості, достовірності й достатності.
Згідно з п.2 ч.3 ст.374 КПК України, у мотивувальній частині вироку зазначаються: у разі визнання особи винуватою, формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення; статті ( частини статті ) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений; докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів; мотиви зміни обвинувачення, підстави визнання частини обвинувачення необґрунтованою, якщо судом приймалися такі рішення; обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання; мотиви призначення покарання, звільнення від відбування покарання, застосування примусових заходів медичного характеру при встановленні стану обмеженої осудності обвинуваченого, застосування примусового лікування відповідно до статті 96 КК України, мотиви призначення громадського вихователя неповнолітньому; підстави для задоволення цивільного позову або відмови у ньому, залишення його без розгляду; мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, яким керувався суд.

-5-
Крім того, на суд, у разі визнання особи винуватою, відповідно до приписів ст.374 КПК України покладається обов`язок, зокрема, формулювання у вироку обвинувачення, визнаного доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення; зазначення доказів на підтвердження встановлених судом обставин, мотиви неврахування окремих доказів, покарання, призначене по кожному з обвинувачень, що визнані судом доведеними та остаточна міра покарання, обрана судом.
Як убачається з вироку, судом при його постановленні даних вимог закону в повній мірі дотримано не було.
У порушення вимог п. п. 2, 3 ч.1 ст.411 КПК України суд першої інстанції у вироку належним чином не вмотивував свої висновки про прийняття одних і відхилення інших доказів, не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки. Зокрема, суд не взяв до уваги та не дав належну оцінку показанням обвинуваченого ОСОБА_6 про не причетності його до злочину відносно потерпілої ОСОБА_10 , про те, що в час вчинення злочину знаходився в компанії друзів з якими вживав у кафе на вокзалі алкогольні напої, що гроші в сумі 200 грн. дала йому дружина, і те що в день коли було вчинено злочин був одягнений у чорну куртку з капюшоном та чорні спортивні шити з білими полосами по бокам, що потерпіла його бачила, оскільки він неодноразово заходив до неї в кафе.
Суд, мотивуючи у вироку наявність вини ОСОБА_6 вказав, що невизнання вини обвинуваченим розцінює як спробу уникнення відповідальності, зазначивши, що його пояснення та доведеність вини спростовані та доведені доказами перевіреними в ході судового розгляду, а саме, показаннями потерпілої, свідка ОСОБА_11 , протоколами пред`явлення особи для впізнання від 19.12.2015 та висновком експерта №272 від 18.12.2015 і сформулював свій висновок щодо доведеності в діянні останнього складу злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України.
При цьому, даючи оцінку вказаним доказам суд залишив поза увагою та не дав належної оцінки розбіжностям у показаннях потерпілої та свідка ОСОБА_11 щодо нанесення кількості ударів, і куди саме.
Так, потерпіла ОСОБА_10 в судовому засіданні показала, що 17.12.2015 року вона працювала продавцем у кафе на залізничному вокзалі в смт. Батьово. О 16 год. 30 хв., ОСОБА_6 зайшов в кафе і попросив продати йому пляшку горілки, за 10 грн., пообіцявши решту принести трохи пізніше, на що вона погодилась. Близько 20 год., того ж дня обвинувачений знову зайшов до неї у кафе, і запитав до якої години вона працює, на що відповіла, що працює до 22 год.. При цьому помітила, що ОСОБА_6 звернув увагу на її ланцюжок. Коли обвинувачений покинув кафе, вона зняла ланцюжок і сховала його в сумку. О 22 год. вийшла з роботи, і зателефонувала донці ОСОБА_11 , щоб остання вийшла їй назустріч. Зустрівшись із ОСОБА_11 , вони пройшли близько 6 метрів, коли на неї із заду хтось напав, і почав смикати за сумку. Оскільки в сумці були, гроші в сумі 2 350 грн., золота підвіска у формі хрестика, вона намагалась втримати сумку. Тоді, ж вона впізнала в нападнику саме ОСОБА_6 , який при цьому вдарив її по голові та обличчю, після чого, заволодівши сумкою, утік. При цьому, ОСОБА_11 намагалась наздогнати ОСОБА_6 , але вона заборонила їй бігти за обвинуваченим.
Свідок ОСОБА_11 у свою чергу показала, що 17.12.2015, близько 22 години, вона разом із потерпілою ОСОБА_10 поверталися додому. Неподалік від недобудованої церкви ззаду на потерпілу хтось напав, намагаючись вирвати з її рук жіночу сумочку. Вона бачила, як ОСОБА_10 захищалася від нападу, і не давала нападникові вирвати з її рук сумку, на що останній наніс їй декілька ударів по обличчю. Заволодівши сумкою, чоловік утік із місця події.
-6-

З журналу судового засідання від 15.06.2016 та технічного носія запису судового засідання вбачається, що ОСОБА_10 в судовому засіданні ствердила, що напад на неї було здійснено із заду й у ході боротьби з нападником, останній ударив її по голові й по обличчю. Свідок ОСОБА_11 під час судового розгляду також ствердила, що напад на потерпілу було здійснено ззаду, останній наніс декілька ударів потерпілій в обличчя, а також зазначила, що нападник був у темній куртці, штанах кольору «хакі», «камуфляжних», обличчя його вона не бачила, оскільки воно було приховано капюшоном від куртки.

В той же час, з показань свідків, ОСОБА_13 , ОСОБА_18 , ОСОБА_15 даних у судовому засіданні та зафіксованих на технічному носієві інформації з перебігом судового засідання, які суд не взяв до уваги, убачається, що, у день вчинення злочину щодо потерпілої ОСОБА_10 , ОСОБА_6 був одягнутий у темну курточку, білі кросівки та темні балонові спортивні штани з білими полосами. Крім того, указані свідки ствердили, що в той день та вечір вони разом з обвинуваченим вживали алкогольні напої до 21 год. 30 хв., після чого ОСОБА_6 їх залишив, сказавши, що повернеться. Приблизно , через годину, біля під`їзду будинку ОСОБА_18 вони знову зустрілись з ОСОБА_6 , який їм повідомив, що взяв 200 грн. у дружини, і вони можуть піти продовжити вживати алкогольні напої, при цьому останній був одягнений у той же одяг, у якому був до того.

Крім того, відповідно до п.п.15, 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 29.06.1990 «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку» в мотивувальній частині вироку потрібно викласти весь обсяг обвинувачення, визнаного доведеним, а також обставини, які визначають ступінь винності кожного з підсудних, їх роль у вчиненні злочину, а після цього - докази, покладені судом в обгрунтування своїх висновків. Суду належить дати аналіз усіх зібраних у справі доказів, тобто всіх фактичних даних, які містяться в показаннях свідків, потерпілих, підсудних, у висновку експерта та інших джерелах доказів, які стверджують чи спростовують обвинувачення, не обмежуючись лише зазначенням прізвища свідка, потерпілого або назви проведеної експертизи тощо.

В свою чергу, відповідно до п.17 цієї Постанови в основу вироку можуть бути покладені лише достовірні докази, досліджені в судовому засіданні. При постановленні вироку суд колегіально чи суддя одноособово, в умовах, що виключають будь-яке втручання у вирішення конкретних справ, за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, повинен дати остаточну оцінку доказам з точки зору їх допустимості, достовірності і достатності для вирішення питань, зазначених у КПК України. Висновки суду щодо оцінки доказів належить викласти у вироку в точних і категоричних судженнях, які виключали б сумніви з приводу достовірності того чи іншого доказу. Прийняття одних і відхилення інших доказів судом повинно бути мотивовано.

Так суд, відхиляючи показання свідків ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_13 , ОСОБА_18 , ОСОБА_15 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 обмежився тільки загально фразою про те, що ці показання не підтверджують винуватості обвинуваченого, оскільки їм нічого про вчинення злочину невідомо, при цьому суд не дав належну оцінку показанням свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_18 , ОСОБА_15 , які узгоджуються з показаннями обвинуваченого про його не причетність та підтверджують висунуту його версію про непричетність до вказаного злочину.

-7-

З журналу судового засідання та технічного носія інформації про хід судового засідання вбачається, що ці показання, суд у порушення вимог ст.94 КПК України належним чином у сукупності з іншими доказами не оцінив та без належної правової оцінки відхилив їх.

Також, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що ні під час досудового розслідування, ні під час судового розгляду, суд першої інстанції не перевірив версію обвинуваченого ОСОБА_6 про те, що після вчинення злочину у відношенні потерпілої, він був запрошений власником кафе в окреме приміщення, де його показали потерпілій, як особу яка вчинила злочин, але потерпіла заявила про те, що то не він вчинив злочин, після чого були викликані працівники міліції, які згодом його відпустили.
За таких обставин, колегія суддів уважає, що оскаржуваний вирок підлягає скасуванню із призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.
Згідно п. п.1, 3 ч.1 ст.409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є: неповнота судового розгляду; істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.
За ч.1 ст.412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
У відповідності до вимог п.1 ч.1 ст.415 КПК України, суд апеляційної інстанції скасовує вирок чи ухвалу суду і призначає новий розгляд у суді першої інстанції, якщо встановлено порушення, передбачені ст. 412 КПК України.
Підставами для скасування чи зміни судового рішення судом апеляційної інстанції є такі порушення норм кримінального процесуального закону, які шляхом позбавлення, чи обмеження гарантованих КПК України прав учасників кримінального провадження, недотримання процедури судочинства, чи іншим шляхом вплинули, чи могли вплинути на винесення законного, обґрунтованого та вмотивованого судового рішення.
Колегія суддів уважає, що неухильне дотримання передбаченої законом процесуальної форми є неодмінною умовою повного, всебічного й об`єктивного дослідження обставин кримінального провадження, встановлення істини в справі й прийняття правильного рішення. При цьому конкретне порушення кримінального процесуального закону може бути визнано апеляційним судом істотним чи неістотним, залежно від обставин кримінального провадження.
Установлені та наведені в ухвалі апеляційного суду порушення кримінального процесуального закону є істотними, оскільки торкаються прав та законних інтересів обвинуваченого та потерпілої, які перешкодили суду повно, і всебічно розглянути кримінальне провадження, і вплинули, чи могли вплинути на постановлення законного, обґрунтованого та вмотивованого судового рішення, а тому вирок підлягає до скасування.
Отже, апеляційним судом установлено порушення вимог ч. 1 ст.412 КПК України, що відповідно до вимог ст.415 цього Кодексу є безумовною підставою для скасування вироку та призначення нового розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції.
Оскільки судове рішення скасовується з підстав істотного порушення вимог кримінального процесуального законодавства, допущених судом першої інстанції на стадії судового розгляду, інші доводи апеляційної скарги не розглядаються, а підлягають до ретельної перевірки при новому розгляді кримінального провадження в суді першої інстанції, а виявлені істотні порушення усуненню на стадії судового розгляду.
-8-
Відповідно до ч.2 ст.415 КПК України призначаючи новий розгляд у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції не має права вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання.
При новому розгляді кримінального провадження суду першої інстанції необхідно усунути встановлені недоліки, всебічно, повно й об`єктивно дослідити всі обставини кримінального провадження, ретельно перевірити доводи апеляційної скарги захисника адвоката ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_6 , дати відповідну оцінку доказам у їх сукупності та ухвалити законне й обґрунтоване рішення.
Одночасно, апеляційний суд з урахуванням тяжкості вчиненого ОСОБА_6 кримінального правопорушення, даних про його особу, фактичних обставин кримінального провадження, тяжкості покарання, що загрожує останньому, у разі доведеності його вини, з метою запобіганню ризикам, передбачених ст. 177 КПК України, прийшов до висновку про необхідність залишити обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Крім того, обвинувачений ОСОБА_6 під час апеляційного розгляду заявив, що під час судового розгляду неодноразово заявляв суду, що після його затримання та досудового розслідування працівники поліції застосовували до нього недозволені методи слідства, змушували визнати його вину у вчиненні вказаного злочину, про що він неодноразово звертався зі скаргами до прокурора, але отримував тільки письмові відповіді без прийнятого рішення згідно вимог КПК України.
Вказані відомості також, залишилися поза увагою суду першої інстанції та прокурора, що приймав участь, а тому підлягають до ретельної перевірки.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 412, 415, 419 КПК України, апеляційний суд,-
П О С Т А Н О В И В:
апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 задовольнити частково..
Вирок Берегівського районного суду Закарпатської області від 09.08.2016 щодо ОСОБА_6 скасувати й призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_6 тримання під вартою залишити до 24.02.2017.
Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Судді: