Справа № 350/74/15-к
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
12 травня 2017 року смт. Рожнятів
Рожнятівський районний суд Івано-Франківської області
у складі: головуючої судді ОСОБА_1
секретаря судового засідання ОСОБА_2
за участю: прокурора ОСОБА_5
потерпілих ОСОБА_6 та ОСОБА_7 і їх представника адвоката ОСОБА_8
ОСОБА_3 умисно спричинив потерпілій ОСОБА_7 легкі тілесні ушкодження, а потерпілій ОСОБА_6 легкі тілесні ушкодження, які викликали короткочасний розлад здоров`я, за наступних обставин.
Обвинувачений та потерпілі протягом тривалого часу перебувають у неприязних відносинах через спір про заїзд до подвір`я обвинуваченого.
27 березня 2014 року між обвинуваченим ОСОБА_3 і потерпілими ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в черговий раз виникла суперечка. Потерпілі звинуватили обвинуваченого у тому, що він неправомірно завіз щебінь на дорогу до свого господарства. З метою уникнення конфлікту ОСОБА_3 запропонував потерпілим у законний спосіб врегулювати спір, звернувшись з відповідною заявою до Перегінської селищної ради, та поїхав з дому у власних справах.
Повернувшись додому в той же день близько 14 години він побачив, що ОСОБА_7 та ОСОБА_6 сапами згрібають завезений ним щебінь з дороги до його воріт. З цього приводу між ними виникла сварка, в процесі якої обвинувачений підійшовши впритул до потерпілої ОСОБА_7 , схопив її рукою за волосся та наніс удар кулаком в обличчя. У відповідь потерпіла ОСОБА_7 схопила його за одяг на грудях і між ними почалась шарпанина. Потерпіла ОСОБА_6 , обороняючи свою доньку, маючи намір нанести обвинуваченому удар, замахнулась на нього сапою. Останній, утримуючи однією рукою потерпілу ОСОБА_7 , другою рукою вихопив сапу з рук ОСОБА_6 та умисно наніс нею останній один удар по голові, від чого вона впала на землю та втратила свідомість.
Своїми умисними протиправними діями обвинувачений спричинив потерпілій ОСОБА_6 тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно - мозкової травми зі струсом головного мозку, забійну рану та синець в ділянці голови, синець в ділянці лівої верхньої кінцівки.
Після цього обвинувачений ОСОБА_3 умисно наніс потерпілій ОСОБА_7 3-4 удари руками по голові та передній частині грудної клітки, схопив за волосся та з силою пригнув обличчям до землі, нанісши удар ногою по обличчю, таким чином умисно спричинивши їй тілесні ушкодження у вигляді синців в ділянці голови, грудної клітки справа, клубової ділянки зліва.
У судовому засіданні захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_10 заявив клопотання про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності за вчинення злочинів, передбачених ч. 1 та ч. 2 ст. 125 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення його до кримінальної відповідальності, кримінальне провадження відносно нього закрити.
Клопотання мотивоване тим, що обвинувачений свою вину у вчиненні злочинів визнав повністю та сплатив в рахунок відшкодування матеріальної та моральної шкоди: ОСОБА_7 - 3000 гривень, а ОСОБА_6 7000 гривень.
Злочини вчинені 27 березня 2014 року. Тобто з часу їх вчинення минуло більше 3-х років. Інших злочинів з того часу обвинувачений не вчиняв. А тому є всі підстави для його звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності.
Обвинувачений клопотання підтримав.
Прокурор проти задоволення клопотання не заперечує, вважає, що наявні законні підстави для звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності, оскільки з часу вчинення злочинів минуло більше трьох років.
Потерпіла ОСОБА_6 проти закриття кримінального провадження категорично заперечила, мотивуючи свою позицію тим, що обвинувачений неодноразово умисно не з`являвся у судові засідання, затягуючи розгляд кримінального провадження, а тому відсутні підстави для його закриття. Крім того обвинувачений хотів її вбити, тобто вчинити тяжкий злочин, за вчинення якого строк давності притягнення до кримінальної відповідальності на даний час не минув.
Потерпіла ОСОБА_7 проти закриття кримінального провадження та звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності також категорично заперечила, мотивуючи тим, що обвинувачений вчинив замах на вбивство її матері та грабіж, поєднаний з насильством щодо неї, оскільки умисно вдарив матір гострим кінцем сапи у голову, а у неї з вух умисно зірвав сережки та сховав у кишеню, а потім викинув їх на землю.
Представник потерпілих адвокат ОСОБА_8 підтримав позицію своїх довірителів та вважає, що кримінальне провадження не підлягає до закриття, оскільки обвинувачений щодо потерпілих вчинив злочини, передбачені статтями 15 ч. 1,115 ч.1, та 186 ч.2 К України. За таких обставин його за статтями 125 ч. 1 та 125 ч. 2 КК України необхідно виправдати та вказати органу досудового розслідування і прокурору на наявність у діях обвинуваченого ознак зазначених складів злочинів.
Вислухавши думки всіх учасників процесу з приводу заявленого клопотання та проаналізувавши досліджені судом докази, суд приходить до висновку, що клопотання обвинуваченого підлягає до задоволення виходячи з наступного.
Винуватість обвинуваченого у спричиненні потерпілій ОСОБА_7 легких тілесних ушкоджень, а потерпілій ОСОБА_6 легких тілесних ушкоджень, які викликали короткочасний розлад здоров`я у судовому засіданні повністю доведена показаннями обвинуваченого, потерпілих, свідків, наданими стороною обвинувачення письмовими доказами.
Сам обвинувачений свою вину у вчиненні злочину визнав повністю та пояснив, що у нього з сім`єю потерпілих близько десяти років триває конфлікт з приводу заїзду та загострюється в період весняно-польових робіт. У кінці березня 2014 року він привіз щебінь до свого господарства, оскільки хотів підсипати дорогу. Зранку 27 березня зазначеного року потерпіла ОСОБА_6 спитала його, чому він насипав каміння на город, казала, що нагребе щебінь йому під ворота. Він запропонував їй звернутися з цього приводу до селищної ради, після чого поїхав у власних справах. Повернувшись додому побачив, що потерпілі сапами згрібали щебінь до його воріт. Така поведінка потерпілих його сильно обурила, тому він підійшов до ОСОБА_7 та схопив її за волосся. Вона схопила його за одяг. Між ними почалась шарпанина. У конфлікт втрутилася ОСОБА_6 та почала наносити йому по плечах удари сапою, яку тримала в руках. У цей час він однією рукою намагався стримати ОСОБА_7 , другою вирвав сапу з рук ОСОБА_6 і наніс нею останній один удар. Куди саме вдарив потерпілу не бачив. Далі він наніс ще декілька ударів ОСОБА_7 , в тому числі, нагнувши її голову, вдарив ногою по обличчю.
Сережок потерпілої ОСОБА_7 не бачив і не мав наміру зривати їх чи іншим шляхом заволодіти ними. Він є матеріально забезпеченою людиною, тому твердження потерпілої про те, що він хотів заволодіти її сережками вважає абсурдним.
Удар сапою потерпілій ОСОБА_6 він наніс не усвідомлено, будучи виведеним з рівноваги поведінкою самих потерпілих. Наміру вбивати сусідок він не мав та будь-які погрози в ході нанесення тілесних ушкоджень їм не висловлював. Навпаки, коли ОСОБА_11 втратила свідомість, він дуже перелякався.
У вчиненому щиро розкаюється, розуміє, що вчинив неправильно та вважає свою поведінку щодо жінок неприпустимою.
Допитана у судовому засіданні потерпіла ОСОБА_7 підтвердила показання обвинуваченого про причини виникнення конфлікту і про його пропозицію звернутися до сільської ради для врегулювання ситуації. Коли на її вимогу прибула комісія Перегінської сільської ради, обвинуваченого не було вдома і спір вирішити не вдалося.
Також підтвердила його показання про те, що коли він повернувся додому то у процесі сварки спочатку схопив її за волосся, вона спробувала вирватись і між ними розпочалась шарпанина. В цей час у конфлікт втрутилась її мати, бажаючи її оборонити. Тут ОСОБА_3 однією рукою стримуючи її, схопив сапу, та наніс один удар у голову її метрі, від чого остання втратила свідомість та впала на землю. Далі обвинувачений ОСОБА_3 знову схопив її за волосся, пригнув до землі та вдарив ногою по обличчю, наніс ще декілька ударів руками в груди.
У ході конфлікту вона кричала і на крик першою прибігла сусідка ОСОБА_12 . Потім збіглися інші сусіди, хтось із них викликав швидку допомогу, якою їх обох з матір`ю доправили до лікарні.
Аналогічні показання у судовому засіданні дала потерпіла ОСОБА_6 , доповнивши, що обвинувачений хотів її убити, бо вдарив гострим кінцем сапи у голову. Вона не бачила, чи зривав обвинувачений сережки з вух дочки.
Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_13 дала показання про те, що 27 березня 2014 року почувши на вулиці крики прибігла на місце події та побачила, що ОСОБА_6 лежала на землі, біля неї стояла дочка ОСОБА_14 . Одночасно з нею туди прибігли ОСОБА_15 з дочкою.
ОСОБА_7 сказала, що на дорозі її золото. Вона пошукала та знайшла одну сережку, шпильку від волосся і телефон та віддала їх ОСОБА_16 .
ОСОБА_6 була без свідомості, на її обличчі була кров. ОСОБА_3 стояв неподалік.
Також вона бачила, що у ОСОБА_14 з носа текла кров, була припухлість в ділянці ока.
Вона шукала другу сережку. ОСОБА_3 про даний конфлікт нічого не пояснював. Також вона не чула від нього погроз у адрес потерпілих.
Про те, що ОСОБА_3 зірвав сережки потерпілої, вона нічого не чула. Не бачила, чи була розірвана мочка вуха у ОСОБА_14 .
Допитана в судовому засіданні як свідок ОСОБА_17 дала показання, про те що на місце події на крик прийшла з дочкою ОСОБА_18 та побачили, що ОСОБА_19 лежала без свідомості, її обличчя було у крові, її обливали водою. Дочка Степанії ОСОБА_14 кричала, що ОСОБА_3 вбив її маму. У ОСОБА_14 також текла кров з носа, на вусі була засохла кров там де кріпиться сережка, однак чи була розірвана мочка вуха, вона не бачила. При яких обставинах сережки ОСОБА_14 опинились на землі їй не відомо. Коли сережки знайшли, крові на них не було.
Вона поїхала з потерпілими у лікарню. Про конфлікт ОСОБА_3 та потерпілі їй нічого не розповідали. Бійку вона не бачила і щоб ОСОБА_3 погрожував потерпілим не чула.
Свідок ОСОБА_20 дала у судовому засіданні показання про те, що її покликала сусідка, та повідомила, що ОСОБА_3 побив ОСОБА_7 та ОСОБА_6 . Коли вона прийшла на місце події то побачила, що у ОСОБА_7 на лобній ділянці голови була припухлість, а ОСОБА_21 лежала на землі, без свідомості. Вона пішла додому по нашатирний спирт. У ОСОБА_14 вона бачила синець на чолі, текла кров з носа, та була засохла кров на вусі зокрема в ділянці мочки правого вуха.
На прохання ОСОБА_22 вона у траві знайшла сережку та віддала її ОСОБА_18 . За яких обставин сережки опинились на землі вона не знає. Чи була кров на сережках вона не звернула увагу.
Щоб ОСОБА_3 погрожував потерпілим вона не чула.
ОСОБА_14 про конфлікт у той день нічого не розповідала. Потім, коли вона провідувала її в лікарні ОСОБА_14 говорила, що ОСОБА_3 бив її та в процесі бійки зірвав сережки, а чи спеціально чи ні не казала. Також казала, що він говорив, що вб`є її.
Свідок ОСОБА_23 дала у судовому засіданні показання про те, що 27 березня 2014 прибігла на місце події на крик, бачила, що ОСОБА_21 і ОСОБА_14 сиділи на землі, були у крові. Будь-яких розмов з приводу сережок не чула. На місці події також був присутній ОСОБА_3 .
Аналогічні показання у судовому засіданні дала свідок ОСОБА_24 , доповнивши, що приблизно через 2 дні ОСОБА_7 говорила, що ОСОБА_3 вирвав з вуха її сережку.
Свідок ОСОБА_25 фельдшер Перегінської номерної лікарні, дав у судовому засіданні показання про те, що 27 березня 2014 на швидку надійшло повідомлення про спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_22 та ОСОБА_26 . Приїхавши на місце події у складі бригади медиків він побачив багато людей. У ОСОБА_26 була відкрита рана в ділянці голови, вона перебувала без свідомості, він наклав потерпілій пов`язку на рану. ОСОБА_27 оглядав у приймальному покої, вона скаржилась на головні болі. Про тілесні ушкодженні в ділянці вух у ОСОБА_22 не пам`ятає. Про обставини конфлікту йому нічого не відомо.
Свідок ОСОБА_28 - лікар Перегінської номерної лікарні дав у судовому засіданні показання про те, що 27 березня 2014 у приймальний покій Перегінської НРЛ було доставлено ОСОБА_26 та ОСОБА_27 . ОСОБА_26 перебувала на стаціонарному лікуванні, він зашивав їй рану. Потерпіла ОСОБА_26 говорила, що її побив сусід. Потерпіла ОСОБА_29 не була госпіталізована.
Отримані потерпілими тілесні ушкодження відображені в історії хвороби. Чи була розірвана мочка вуха у ОСОБА_22 не пам`ятає. Вказав, що якщо були питання щодо вух необхідно було звертатись до лора. Чи могли призвести тілесні ушкодження ОСОБА_30 Стефанії до смерті судити не може, оскільки це компетенція експерта.
Свідок ОСОБА_31 - медсестра Перегінської номерної лікарні, дала у судовому засіданні показання про те, що 27 березня 2014 у приймальний покій Перегінської НРЛ було доставлено ОСОБА_26 та ОСОБА_27 .
У Стефанії була рана в ділянці чола, у ОСОБА_14 гематоми на обличчі, була присохла кров на вусі. Надія сказала, що їх побив ОСОБА_3 .
Свідки ОСОБА_32 та ОСОБА_33 на місці події 27 березня 2014 присутніми не були, дали у судовому засіданні показання зі слів потерпілої ОСОБА_22 .
Свідок ОСОБА_34 свідком події не була, дала обвинуваченому негативну характеристику щодо його неврівноваженого характеру, пояснила що раніше він обзивав її особисто та намагався побити.
Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_35 - депутат Перегніської селищної ради, дав показання про те, що 27 березня 2014 року в сільську раду поступила заява потерпілої ОСОБА_7 , на підставі якої земельна комісія, до складу якої крім нього входять землевпорядник та заступник голови селищної ради, вийшла на місце. Коли вони прийшли, ОСОБА_3 не було, тому комісія пішла розглядати іншу скаргу. Повернувшись вони побачили, що ОСОБА_6 та ОСОБА_7 були побиті. Стефанія була у крові, у неї була рана на чолі. На місці було багато людей, викликали швидку допомогу.
На місці події шукали сережки та знайшли їх на земельній ділянці. Яким чином сережки опинились на землі йому не відомо. Присутні говорили, що вони загубились. Другу сережку знайшли у його присутності.
ОСОБА_3 пояснив, що оборонявся від потерпілих, оскільки його вдарили мотикою, а ОСОБА_7 говорила, що вони сварились, а потім почалась бійка.
Земельна комісія на місці встановила, що щебінь ОСОБА_3 завіз на спільну дорогу.
Аналогічні показання у судовому засіданні дали члени земельної комісії землевпорядник ОСОБА_36 та заступник селищного голови ОСОБА_37 . Останній доповнив, що з поведінки ОСОБА_3 на місці події він зрозумів, що той каявся у тому, що зробив, був наляканий.
Висновком № 60 судово-медичної експертизи потерпілої ОСОБА_7 (а.с.121-122 т.1) підтверджено, що у неї малися тілесні ушкодження: синці в ділянці голови, грудної клітки справа, та клубової ділянки зліва, які утворилися можливо в термін 27 березня 2017 року, від дії твердих тупих предметів та відносяться до легких тілесних ушкоджень.
Зазначені висновки підтверджені висновками додаткової судово-медичної експертизи потерпілої ОСОБА_7 № 108/60-Д , що проведена в період 7-19 травня 2014 року (а.с.124-126 т.1).
Протоколами проведення слідчих експериментів (а.с.136-152 т.1) підтверджено, що потерпілі ОСОБА_7 та ОСОБА_6 на місці події розказали та показали як і за яких обставин обвинувачений наносив їм тілесні ушкодження.
Висновком № 095/031-Д комісійної судово-медичної експертизи зробленої за матеріалами кримінального провадження та медичних документів на ім`я ОСОБА_26 (а.с.87-96 т.2) у останньої встановлені тілесні ушкодження : закрита черепно-мозкова травма зі струсом головного мозку, рубаною раною лобно-скроневої ділянки зліва; синець верхньої повіки лівого ока; синець в ділянці лівого плеча.
Вказані тілесні ушкодження утворилися незадовго до поступлення на стаціонарне лікування та можуть відповідати терміну 27 березня 2014 року.
Закрита черепно-мозкова травма зі струсом головного мозку, рубаною раною лобно-скроневої ділянки зліва утворилася від ударної дії рубаючого предмета, яким могло бути лезо сапи, яка надавалася на медико-криміналістичну експертизу, у напрямку стосовно потерпілої спереду назад, зліва направо. Синець верхньої повіки лівого ока міг утоворитися як від удару тупим твердим предметом в зазначену ділянку чи удару зазначеною ділянкою до тупого твердого предмета, а також внаслідок натікання крові від ділянки рубаної рани. Розташування синця в ділянці лівого плеча не виключає можливості його утворення як при нанесенні не менш як одного удару тупим твердим предметом у зазначену ділянку тіла, так і при ударі даною ділянкою до тупого твердого предмета. За викладеного слід вказати, що зазначені тілесні ушкодження могли бути заподіяні і за умов, відображених у протоколі проведення слідчого експерименту 23 червня 2014 року.
Закрита черепно-мозкова травма зі струсом головного мозку, рубаною раною лобно-скроневої ділянки зліва відноситься до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.
Решта тілесних ушкоджень по своєму характеру відноситься до легких тілесних ушкоджень, що не спричинили короткочасного розладу здоров`я чи незначної стійкої втрати працездатності.
Небезпечних для життя ушкоджень у ОСОБА_6 не виявлено. Діагностика та лікування ОСОБА_6 у лікувальних закладах проводилось згідно стандартів надання медичної допомоги при черепно-мозковій травмі, а її перебування на лікуванні більше 21 дня не пов`язане з травмою, отриманою нею 27 березня 2014 pоку, а з наявними у неї соматичними захворюваннями: гіпертонічною хворобою II ступеня, системною склеродермією, захворюванням щитоподібної залози. З цими захворюваннями пов`язані і зміни, виявлені при МРТ головного мозку ОСОБА_6 (звапнення епіфіза, судинних сплетень).
Голова є частиною тіла людини, а в медичній практиці та в судовій медицині зокрема нема розподілу на життєво важливі та життєво неважливі органи.
Протоколами огляду місця події (а. с. 154-155 т.1) та постановою про долучення до матеріалів справи речових доказів (а.с.153 т.1) підтверджено, що потерпілі добровільно видали слідчому кофти та шарф, у яких були одягнені а також сапу, і видані речі визнані речовими доказами у справі.
Постановами про відібрання біологічних зразків для проведення експертиз (а.с.156-157 т.1) та висновками експертів №№ 123, 136, 711, 712, 698, 697 (а. с.159 - 178 т.1) підтверджено, що на держаку сапи виявлено сліди крові людини, що могла належати потерпілій ОСОБА_6 , на виданому потерпілою шарфі виявлено рубане пошкодження, яке могло утворитися лезом виданої потерпілою на дослідження сапи, що на майці потерпілої ОСОБА_6 виявлені сліди крові людини, яка може належати їй, а на належній потерпілій ОСОБА_7 спортивній кофті виявлені сліди крові людини, яка може належати їй.

Аналізуючи досліджені у судовому засіданні докази в їх сукупності суд приходить до висновку, що обвинувачений ОСОБА_3 27 березня 2014 року приблизно о 14 годині у АДРЕСА_2 та 21 умисно спричинив потерпілій ОСОБА_7 легкі тілесні ушкодження, а ОСОБА_6 легкі тілесні ушкодження, що викликали короткочасний розлад здоров`я, тобто вчинив злочини, передбачені статтею 125 ч.1 та ч.2 КК України, а тому його дії органом досудового розслідування саме за даними статтями кримінального кодексу України кваліфіковані вірно.

Суду для дослідження, крім голослівних заяв потерпілих та їхнього представника, не надано будь-якого об`єктивного доказу щодо умислу обвинуваченого на вчинення будь - якого іншого злочину відносно потерпілих у зазначений час і у зазначеному місці.

Самі потерпілі у своїх заявах про вчинення злочину (а. с. 100-104 т.2) вказували тільки про спричинення їм тілесних ушкоджень обвинуваченим.

Отже за наданих суду і досліджених у судовому засіданні доказів у суду відсутні підстави для виправдання обвинуваченого за пред`явленим йому обвинуваченням та для вказівки прокурору чи органу досудового розслідування на необхідність внесення даних до ЄРДР щодо вчинення ним інших злочинів. Однак потерпілі не позбавлені можливості звернутися до зазначених правоохоронних органів із заявою про вчинення обвинуваченим інших злочинів.

Відповідно до ч. 4 ст. 286 КПК України, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

Згідно ч. 1 ст. 285 КПК України особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки: два роки - у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі та три роки - у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачене покарання у виді обмеження або позбавлення волі.

Згідно ст. 12 КК України злочини, передбачені ст. 125 ч. 1, 125 ч. 2 КК України, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_3 , відносяться до категорії злочинів невеликої тяжкості.

Відповідно до санкцій ч. 1 та ч. 2 ст. 125 КК України за вчинення умисного легкого тілесного ушкодження передбачене покарання у вигляді штрафу, громадських робіт та виправних робіт, а за вчинення умисного легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я або незначну втрату працездатності - передбачене покарання у виді штрафу, громадських робіт, виправних робіт, арешту до 6-ти місяців або обмеження волі на строк до двох років.

Злочини вчинені обвинуваченим 27 березня 2014 року, тобто на даний час з моменту їх вчинення минуло більше трьох років.

З огляду на вищенаведене, суд приходить до висновку, що строк давності притягнення до кримінальної відповідальності ОСОБА_3 за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України минув 27 березня 2016 року, а за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України 27 березня 2017 року.

Будь-яких обмежень для звільнення від кримінальної відповідальності ОСОБА_3 у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, передбачених ч. 2, 3, 5 ст. 49 КК України, судом не встановлено. Підстави для зупинення або переривання перебігу строку давності відсутні.

Доводи потерпілих щодо неможливості застосування строку давності притягнення обвинуваченого до кримінальної відповідальності з тих підстав, що він умисно затягував розгляд кримінального провадження, оскільки не з`являвся у судові засідання не заслуговують на увагу, тому що обвинувачений з перших судових засідань цілком і повністю визнавав свою вину у вчиненні інкримінованих йому злочинів, погоджуався на проведення судового слідства без дослідження доказів , що за таких обставин давало можливість суду призначити йому відповідне покарання у строки, встановлені законом.

Зважаючи на такі обставини, а також враховуючи положення п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України, суд вважає за можливе звільнити ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності за вчинення злочинів, передбачених ч. 1 та ч. 2 ст. 125 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, а кримінальне провадження відносно нього закрити.

Цивільні позови потерпілих про відшкодування матеріальної та моральної шкоди відповідно до п. 5 ст. 128 КПК України суд залишає без розгляду та одночасно роз`яснює їм право на звернення до суду з позовом в порядку цивільного судочинства.

Долю речових доказів суд вирішує відповідно до п.9 ст.100 КПК України.

Керуючись статями 284-286, 369, 371, 372 КПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:
Звільнити ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності за вчинення злочинів, передбачених ст. 125 ч.1 КК України та ст. 125 ч.2 КК України, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Закрити кримінальне провадження, зареєстроване в Єдиному реєстрі досудових розслідувань 27 березня 2014 року за № 0000079 про обвинувачення ОСОБА_3 у вчиненні злочинів, передбачених ст. 125 ч. 1, 125 ч. 2 КК України.

Цивільні позови потерпілих ОСОБА_7 та ОСОБА_6 залишити без розгляду та роз`яснити потерпілим їхнє право звернутися до суду з аналогічними позовами у порядку цивільного судочинства.

Речові докази по справі, які зберігаються у камері зберігання речових доказів Рожнятівського ВП: кофту, футболку, шарф та сапу повернути потерпілим ОСОБА_7 та ОСОБА_6 .

На ухвалу може бути подано апеляцію до Апеляційного суду Івано-Франківської області через Рожнятівський районний суд протягом семи днів з часу її оголошення.
Ухвала набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційним судом.
Суддя ОСОБА_1