АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 554/370/16-к Номер провадження 11-кп/786/500/16Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
Категорія ч.2 ст. 186 КК України ТЗ
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 грудня 2016 року м. Полтава

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних
справ Апеляційного суду Полтавської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
з участю секретаря ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_7
захисника ОСОБА_8
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0002913 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Октябрського районного суду м. Полтава від 14 березня 2016 року,

ВСТАНОВИЛА:
Цим вироком

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Полтава, який проживає АДРЕСА_1 , раніше судимого, останній раз:

12.03.2015 Київським районним судом м. Полтава за ч.3 ст. 15 ч. 2 ст. 185, ч.1 ст. 70 КК України на 1 рік 6 місяців позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік 6 місяців,

засуджено за ч. 2 ст. 186 КК України із застосуванням ст. 69 КК України до покарання у виді 2 років позбавлення волі.

На підставі ст. 71 КК України частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Київського районного суду м. Полтава від 12.03.2015 та визначено ОСОБА_7 остаточне покарання у виді 2 років 6 місяців позбавлення волі.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_9 задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_7 , на його користь 825 грн. майнової шкоди.

Згідно вироку суду ОСОБА_7 визнаний винуватим та засуджений за те, що він 15.10.2015 приблизно о 00.31 год., перебуваючи в приміщенні Ломбарду «Скарбниця» ПТ «Ломбард «Свіжа копійка» по вул. Калініна, 26 у м. Полтава повторно, умисно, відкрито з лотку для прийому-видачі товарів викрав чоловічу каблучку 585 проби вагою 4,66 г., що належить потерпілому ОСОБА_9 , чим спричинив останньому матеріальну шкоду у сумі 5 825 грн..

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить його дії перекваліфікувати на ч. 2 ст. 190 КК України та призначити покарання у виді штрафу.

Свої вимоги обвинувачений обґрунтовує тим, що золотий виріб у потерпілого він забрав через те, що останній перебував у стані сильного алкогольного сп`яніння та пообіцяв йому винагороду за те, що він його захистив. Золотий перстень він - ОСОБА_7 забрав на стійці у віконці Ломбарду, який був залишений потерпілим у той час коли останній відійшов. Цей перстень пообіцяв повернути потерпілому тоді коли ОСОБА_9 віддасть йому обіцяну винагороду у сумі 700 грн.. Сам ОСОБА_9 у суді першої інстанції не заперечував такі його показання.

Заслухавши доповідь судді, пояснення: обвинуваченого та його захисика, які просили задовольнити апеляційну скаргу, прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції дійшов такого висновку.

Відповідно до ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.

Звертаючись з апеляційною скаргою обвинувачений вказує на неправильну кваліфікацію його дій за ч. 2 ст. 186 КК України та просить його дії перекваліфікувати на ч. 2 ст. 190 КК України.

Такі вимоги обвинуваченого колегія суддів вважає необґрунтованими.

Згідно показань самого обвинуваченого в суді першої інстанції, він 15.10.2015, перебуваючи разом з ОСОБА_9 в ломбарді «Скарбниця», коли останній намагався здати перстень поклав його в лоток для прийому-передачі товарів, відійшов, він викрав зі стійки вказаний перстень та вийшов з ломбарду. Коли потерпілий запитав де перстень він йому повідомив, що перстень у нього, проте золотий виріб ОСОБА_9 не віддав.

У суді апеляційної інстанції обвинувачений не заперечував, що вчинив злочин за обставин встановлених судом, але просив кваліфікувати його дії за ч.2 ст. 190 КК України.

Потерпілий ОСОБА_9 суду першої інстанції пояснював, що моменту викрадення персня він не бачив, так як відійшов від стійки в ломбарді, але коли підійшов до ОСОБА_7 , який вийшов з ломбарду, та запитав де перстень, обвинувачений йому відповів, що він у нього. На прохання повернути, ОСОБА_7 нічого не відповів, а сів до автомобіля таксі і поїхав. Наступного дня він - потерпілий намагався знайти ОСОБА_7 , для того, щоб повернути собі перстень, проте це йому не вдалося. Наміру віддавати перстень ОСОБА_7 він не мав.

Відповідно до ст. 186 КК України грабіж це відкрите викрадення чужого майна, тобто вилучення майна у присутності власника або інших осіб, які усвідомлюють вчинення викрадення. Одночасно і особа, яка викрадає майно, усвідомлює, що її дії помічені іншими і оцінюються ними як викрадення, але вона ігнорує це.

Грабіж має місце і в тому випадку, коли викрадення розпочалося таємно, але в процесі вчинення злочину переросло у відкрите і це усвідомлюється винуватим.

Оцінюючи зібрані наведені вище показання та інші досліджені докази суд першої інстанції правильно зазначив, що хоча дії обвинуваченого ОСОБА_7 із викрадення чужого майна розпочинались таємно, але в процесі вчинення злочину переросло у відкрите і це усвідомлювалося винуватим, оскільки безпосередньо на місці вчинення злочину його застав потерпілий ОСОБА_9 , виявивши на ньому викрадений золотий виріб, просив його повернути, але обвинувачений відмовив йому, через це дії ОСОБА_7 правильно судом кваліфіковані, як грабіж.

Згідно ст. 190 КК України шахрайством є заволодіння чужим майном або придбання права на майно шляхом обману чи зловживання довірою.

Якщо обман або зловживання довірою були лише способом отримання доступу до майна, а саме вилучення майна відбулося таємно чи відкрито, то склад шахрайства відсутній.

Отже, вказане вище спростовує твердження обвинуваченого, що в його діях вбачається шахрайство.

Тому висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочину встановлених судом за обставин викладених у вироку, та кваліфікація його дій за ч. 2 ст. 186 КК України, а саме як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчиненого повторно, відповідають фактичним обставинам провадження, підтверджуються дослідженими та належно оціненими судом доказами.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, при призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Статтею 50 КК України передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Суд першої інстанції, при призначенні покарання врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України класифікується як тяжкий злочин; особу обвинуваченого, який раніше судимий та вчинив злочин у період іспитового строку; задовільну характеристику; те, що обвинувачений не працює, на обліку нарколога та психіатра не перебуває; обставини, що пом`якшують покарання: щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування завданої шкоди, клопотання потерпілого про пом`якшення покарання; відсутність обставин, що обтяжують покарання.

Таким чином призначене ОСОБА_7 , із застосуванням положень ст. 69 КК України, покарання відповідає вимогам статей 50, 65 КК України, за своїм видом і розміром є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.

Безумовних підстав, передбачених ст. 409 КПК України, для скасування чи зміни постановленого по даному провадженню судового рішення щодо ОСОБА_7 , як про це ставиться питання в апеляційній скарзі обвинуваченим, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407 КПК України колегія суддів,

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Октябрського районного суду м. Полтава від 14 березня 2016 року щодо ОСОБА_7 без зміни.

СУДДІ:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4