АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/528/17 Справа № 201/123/14-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 лютого 2017 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

потерпілого ОСОБА_9 ,

представника потерпілого ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури № 2 ОСОБА_11 та представника потерпілого ОСОБА_10 в інтересах ОСОБА_9 на ухвалу Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 16 січня 2017 року якою обвинувальний акт у кримінальному провадженні щодо:

ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Великомихайлівка, Дніпропетровської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

було повернуто прокурору з підстав його невідповідності вимогам Кримінального процесуального кодексу України, -

В апеляції:
- прокурор, просить ухвалу суду першої інстанції скасувати, та призначити новий розгляд даного кримінального провадження у суді першої інстанції.

В обґрунтування апеляційної скарги, зазначає, що вказана ухвала підлягає скасуванню, у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, а також за причин істотних порушень вимог кримінального процесуального закону.

Підстави на які послався суд, повертаючи обвинувальний акт прокурору є необґрунтованими, та не відповідають ст. 291 КПК України, яка визначає загальні вимоги до обвинувального акту, а ухвала суду не містить чіткого визначення вимог, що їх висуває суд при поверненні обвинувального акту прокурору. Єдиним та першочерговим завданням підготовчого судового засідання є процесуальне та організаційне забезпечення проведення судового розгляду, який має відбутися у розумні строки. Зазначає, що у підготовчому провадженні не вирішується питання про доведеність вини обвинуваченого, не досліджуються докази, які підвереджують вину обвинуваченого, або спростовують його причетність до скоєння злочину, не досліджують документи та інше, оскільки це прерогатива суду під час судового розгляду.

- в апеляції представник потерпілого ОСОБА_10 в інтересах ОСОБА_9 , просить також ухвалу суду першої інстанції скасувати та призначити новий розгляду у суді першої інстанції.

В обґрунтування апеляційної скарги, зазначає, що матеріали кримінального провадження неодноразово вивчались і перевірялись в апеляційній та касаційній інстанції, але жодного разу питань або пропозицій щодо невідповідності обвинувального акту, вимогам статті 291 КПК України не виникало. Так само не виникало питань щодо порушення права ОСОБА_12 на захист під час проведення досудового розслідування. Більш того, у своїй первісній апеляційній скарзі на вирок суду від 29 квітня 2014 року, засуджений ОСОБА_12 , наполягав на зміні правової кваліфікації кримінального правопорушення за ч.2 ст. 125 КК України на ч.1 ст .125 КК України, та на пом`якшенні призначеного покарання.

Не зважаючи на неодноразові скарги ОСОБА_12 , щодо необхідності скасування кримінального провадження на підставі відсутності в його діях складу правопорушення, касаційна інстанція своєю ухвалою від 03 березня 2015 року, його скаргу в цій частині не задовольнила, тому до цього часу кримінальне провадження є діючим. Така позиція касаційної інстанції пов`язана з тим, що докази, які були здобуті на досудовому розслідуванні є допустимими.

У своєму клопотанні про повернення обвинувального акту прокурору, захисник ОСОБА_8 , посилалась лише на те, що вказаний документ не містить відомостей про розмір витрат на проведення судово-медичної експертизи, а також відсутність дати та місця його складання. Відомостей про порушення права ОСОБА_12 на захист, на досудовому розслідуванні клопотання не мало.

Зазначене клопотання захисника ОСОБА_13 , могли бути усунуті в новому судовому розгляді.

В суді апеляційної інстанції, адвокат ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_12 , подала заперечення на апеляційну скаргу представника потерпілої ОСОБА_10 в інтересах ОСОБА_9 , в яких просить ухвалу суду першої інстанції залишити без змін,

Згідно обвинувального акту, органами досудового розслідування ОСОБА_12 , пред`явлено обвинувачення за ч. 2 ст. 125 КК України.

У підготовчому судовому засіданні, суд першої інстанції обвинувальний акт ОСОБА_12 , повернув прокурору, мотивуючи тим, що у наданому суду реєстрі взагалі відсутні відомості про внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про вчинення кримінального правопорушення, як і відсутнє зазначення про такі прийняті процесуальні рішення під час досудового розслідування, як закриття кримінального провадження слідчим та скасування прокурором постанови слідчого про закриття даного провадження, на які посилаються представник потерпілої та потерпіла. Вказане свідчить, що орган досудового розслідування або недбало віднісся до обов`язку складання реєстру матеріалів досудового розслідування або дійсно проводив ряд процесуальних дій поза межами досудового розслідування після прийняття рішення про закриття кримінального провадження, що у разі дійсності, вказує на суттєве порушення вимог кримінального процесуального законодавства, на які вказано колегією суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в своїй ухвалі від 17 листопада 2016 року.

Крім того, зміст формулювання обвинувачення всупереч вимогам п. 2 ч. 1 ст. 91, п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України не містить зазначення мотиву вчинення ОСОБА_12 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, а натомість виходячи із викладу фактичних обставин кримінального правопорушення, обвинувачений нібито безпричинно заподіяв потерпілій легкі тілесні ушкодження, які спричинили короткочасний розлад здоров`я, що у разі відповідності дійсним обставинам події передбачає зовсім іншу кваліфікацію дій ОСОБА_12 .

Вказаний недолік вимог кримінального процесуального законодавства, що міститься у реєстрі матеріалів досудового розслідування, фактично позбавляє можливості суд надати об`єктивну оцінку щодо законності проведених процесуальних дій після закриття даного кримінального провадження, а отже очевидну їх недопустимість та відповідно порушення права на захист обвинуваченого.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, яка підтримала доводи та вимоги апеляційної скарги, просила ухвалу суду скасувати, а обвинувальний акт відносно ОСОБА_12 , направити до суду першої інстанції на новий розгляд в суд першої інстанції, представника потерпілого ОСОБА_10 та потерпілої ОСОБА_9 які підтримали апеляційну скаргу представника потерпілого та прокурора, думку захисника ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_12 , які заперечували проти задоволення апеляційних скарг, ухвалу суду першої інстанції вважали законною та обґрунтованою, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи в межах апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції перевіряє законність та обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.

Суд при проведенні підготовчого судового засідання відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, має право повернути обвинувальний акт, якщо він не відповідає вимогам КПК.

Повернення обвинувального акту прокурору передбачає таку невідповідність його вимогам закону та наявність таких недоліків, які перешкоджають суду призначити судовий розгляд.

За висновком викладеним в постанові Верховного Суду України №5-11кс15 від 25 червня 2015 року, слідує, що вказана норма закону поширюється не тільки на випадки невідповідності обвинувального акту вимогам ст. 291 КПК України, а й у випадках невідповідності обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування іншим вимогам норм кримінального процесуального Кодексу України.

Дані вимоги закону, судом першої інстанції були дотримані.

Так, встановлено, що досудове розслідування було розпочате на підставі заяви ОСОБА_14 до ЄРДР 20 вересня 2013 року відомостей про вчинення 19 вересня 2013 року щодо неї ОСОБА_15 кримінального правопорушення та присвоєно №0004997 за попередньою кваліфікацією за частиною 2 статті 125 КК України.

31 жовтня 2013 року дане кримінальне провадження закрито у зв`язку з відсутністю складу кримінального провадження за постановою слідчого.

04 листопада 2013 року слідчим винесено постанову про відновлення цього закритого кримінального провадження.

Після цього постановою слідчого від 13 грудня 2013 року вносяться зміни в правову кваліфікацію цього кримінального правопорушення, внесеного до ЄРДР з частини 1 статті 125 КК України на частину 2 статті 125 КК України.

Цієї ж дати ОСОБА_16 повідомили про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України і 24 грудня 2013 року складено обвинувальний акт та 09 січня 2014 року направлено до суду для розгляду.

Зазначене свідчить, що після скасування постанови про закриття вказаного кримінального провадження або внесенням нових відомостей до ЄРДР, досудове розслідування цього кримінального провадження підлягало продовженню у визначений кримінальним процесуальним законом спосіб. Попри це, слідчим відновлено досудове розслідування за названим кримінальним провадженням після його закриття, а не після його зупинення досудового розслідування, після повідомлення особі про підозру, як то визначено Главою 22 та 23 КПК України.

Такі ж порушення стосуються і правової кваліфікації дій ОСОБА_16 , так як повідомлення про підозру йому здійснено 19 грудня 2013 року після закриття кримінального провадження відносно нього, його відновлення та внесення змін до правової кваліфікації. Окрім того, як вбачається з матеріалів кримінального провадження попередня кваліфікація дій останнього у цьому кримінальному провадженні була частина 2 статті 125 КК України і не потребувала перекваліфікації, тоді як посилання слідчого в мотивувальній частині у постанові про закриття кримінального провадження на частину 1 ст. 125 КК України не відповідало дійсності.

На вказані недоліки і порушення, зазначено і в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 листопада 2016 року, який вже неодноразово переглядав судові рішення по цьому кримінальному провадженні, і за вказаною ухвалою вирок першої інстанції від 29 квітня 2014 року та ухвала апеляційного суду Дніпропетровської області від 04 квітня 2016 року були скасовані з призначенням нового розгляду у суді першої інстанції.

Окрім того, реєстр матеріалів досудового розслідування не відповідає вимогам ч.2 ст.109 та п.1 ч.4 ст. 291 КПК України, який не містить відомості про внесення до ЄРДР відомостей про вчинення кримінального правопорушення, відсутні дані про прийнятті процесуальні рішення під час досудового розслідування визначені вище, а саме, про закриття кримінального провадження, та скасування цієї постанови.

З огляду на викладене, колегія суду погоджується з висновком суду першої інстанції щодо повернення обвинувального акту прокурору, оскільки вказані вище невідповідності обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування вимогам закону та наявність викладених недоліків свідчить про відсутність інституту досудового розслідування в кримінальному провадженні №0004997, що унеможливлює і перешкоджає суду призначити судовий розгляд.

Доводи в апеляційній скарзі представника потерпілого ОСОБА_10 , стосовно того, що матеріали кримінального провадження неодноразово вивчались і перевірялись в апеляційній та касаційній інстанціях, але жодного разу питань або пропозицій щодо невідповідності обвинувального акту вимогам статті 291 КПК України не виникало, колегія суддів не бере до уваги, оскільки даний факт і повернення ухвалою ВСС України від 17 листопада 2017 року на новий розгляд у суд першої інстанції даної кримінального провадження не позбавляє суд першої інстанції після скасування судових рішень, до початку призначення судового розгляду повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам кримінального процесуального закону і містить недоліки, що унеможливлює призначити судовий розгляд.

Враховуючи наведене, колегії суддів вважає, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про необхідність повернення обвинувального акту прокурору, що ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження, є очевидними і не викликають будь-яких сумнівів. А доводи прокурора та представника потерпілого щодо істотного порушення судом вимог кримінального процесуального закону при ухваленні судового рішення про повернення обвинувального акту є необґрунтованими і безпідстиавними.

Таким чином, невідповідність обвинувального акту вимогам закону позбавляє суд в подальшому розглянути кримінальне провадження по суті та прийняти законне та обґрунтоване рішення у відповідності до закону, а тому колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, а апеляційна скарга прокурора та представника потерпілого задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА :
Апеляційні скарги прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури № 2 ОСОБА_11 та представника потерпілого ОСОБА_10 в інтересах ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Ухвалу Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 16 січня 2017 року, якою обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_12 , за ч. 2 ст. 125 КК України повернуто прокурору з підстав його невідповідності вимогам Кримінального процесуального кодексу України залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.
Судді апеляційного суду
Дніпропетровської області :
_______________ ______________ ____________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4