Справа № 640/6006/17
н/п 1-кс/640/3128/17
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" квітня 2017 р. Київський районний суд м. Харкова у складі:
слідчого судді - ОСОБА_1 ,
при секретарі - ОСОБА_2 ,
за участю слідчого - ОСОБА_3 ,
19.04.2017 року до Київського районного суду м. Харкова надійшло клопотання слідчого Київського відділу поліції ГУ Національної поліції в Харківській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_3 , погоджене прокурором Харківської місцевої прокуратури № 2 ОСОБА_4 , про накладення арешту на автомобіль FIAT CROMA державний номер НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , 1988 року випуску, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 та ключі до зазначеного автомобілю, які були вилучені у ОСОБА_5 , шляхом заборони його використання, володіння, розпорядження, керування та відчуження.
18 квітня 2017 року на підставі заяви ОСОБА_5 щодо проведення експертного дослідження транспортного засобу і документів, що його супроводжують (комплексного) експертом сектору криміналістичного дослідження транспортних засобів Харківського НДЕКЦ МВС України ОСОБА_6 проведено експертне дослідження автомобілю FIAT CROMA державний номер НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , 1988 року випуску та в ході експертного дослідження виявлено, що номер двигуна змінений шляхом видалення первинного номеру та нанесенням номеру НОМЕР_4 з відхиленнями від технологічних вимог заводу-виробника, що підтверджується висновком експертного дослідження №21/6341/27Д від 18.04.2017 року.
Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 автомобіль FIAT CROMA державний номер НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , 1988 року випуску перебуває у власності ОСОБА_7 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 .
18.04.2017 року в ході огляду місця події на майданчику огляду транспортних засобів Харківського НДЕКЦ МВС України за адресою: м. Харків, вул. Шевченка, 111-а були вилучені автомобіль FIAT CROMA державний номер НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , 1988 року випуску; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 та ключі до зазначеного автомобілю. Автомобіль поставлено на спеціальний майданчик для тимчасово затриманих автотранспортних засобів ХФ ДП «Інформ-Ресурси» МВС України за адресою: м. Харків, вул. Пушкінська, 107.
Слідчий вказує, що автомобіль FIAT CROMA державний номер НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , 1988 року випуску; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 та ключі до зазначеного автомобілю зберегли на собі сліди кримінального правопорушення, тобто відповідають критеріям, зазначеним у п.1 ч.2 ст.167 КПК України, та у зв`язку з тим, що номер двигуна змінений шляхом видалення первинного номеру та нанесенням номеру НОМЕР_4 з відхиленнями від технологічних вимог заводу-виробника та відповідно до ст. 290 КК України, транспортний засіб автомобіль являється предметом злочину, тобто вказаний транспортний засіб відповідає критеріям, зазначеним у п.3 ч.2 ст.167 КПК України.
Слідчий вважає, що у органу досудового розслідування виникла необхідність у накладенні арешту, а саме позбавлення осіб права на відчуження, розпорядження та/або користування, на зазначений транспортний засіб, ключі від нього та свідоцтва про реєстрацію вказаного транспортного засобу, оскільки існує сукупність підстав та розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину (за ст. 290 КК України). Встановлені достатні підстави вважати, що вказане майно відповідає наступним критеріям доказу: зберегли на собі його сліди ; містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту та обставин, що встановлюються під час вказаного кримінального провадження; є предметами, що були об`єктом кримінально протиправних дій; набуті кримінально протиправним шляхом, з метою збереження зазначених речових доказів, та використання їх під час досудового розслідування.
Слідчий в судовому засіданні подане клопотання підтримав повністю.
Власник майна в судове засідання не з`явився, до суду надав заяву про розгляд клопотання у його відсутність, проти задоволення клопотання заперечував, посилаючись на відсутність складу злочину за ст.290 КК України. Вважав, що вилучення автомобіля порушує права власника транспортного засобу.
Слідчий суддя, вислухавши думку слідчого, дослідивши надані докази, встановив наступне.
18.04.2017 під час огляду місця події було вилучено речі та документи, відповідно до протоколу огляду місця події від 18.04.2017.
19.04.2017 слідчий Київського відділу поліції ГУ Національної поліції в Харківській області старший лейтенант поліції ОСОБА_3 звернувся до Київського районного суду м. Харкова з клопотанням, погодженим з прокурором Харківської місцевої прокуратури № 2 ОСОБА_4 , про арешт майна.
Згідно п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна.
Відповідно до ч. 5 ст. 132 КПК України, під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Частиною 2 ст. 170 КПК України встановлено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Згідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Відповідно до пп.2 п.2.6. Узагальнення судової практики Вищого спеціалізованого суду України щодо розгляду слідчим суддею клопотань про застосування заходів забезпечення кримінального провадження, не може бути прийнято ухвалу про арешт майна щодо осіб, які не є підозрюваними (яким у порядку, передбаченому ст.ст. 276-279 КПК України, повідомлено про підозру, або яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення), обвинуваченими (особа, обвинувальний акт щодо якої передано до суду в порядку, передбаченому ст. 291 КПК України) або особами, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.
Слідчому судді органом досудового розслідування не надано даних щодо наявності в кримінальному провадженні зазначених осіб.
Арешт майна можливий також у випадках, коли санкцією статті Кримінального кодексу України, що інкримінується підозрюваному, обвинуваченому, передбачається застосування конфіскації, до підозрюваної, обвинуваченої особи заявлено цивільний позов у кримінальному провадженні. Арешт також може бути застосовано до майна третіх осіб з урахуванням частини другої цієї статті.
У цьому контексті слідчий суддя звертає увагу на те, що санкція статті 290 КК України, за якою здійснюється досудове розслідування, не передбачає конфіскації майна, доказів подання цивільного позову в рамках кримінального провадження стороною обвинувачення не надано.
В силу ст. 41 Конституції України, ст. 1 протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична та юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, ніж на користь суспільства і на умовах, передбачених Законом або загальними принципами міжнародного права.
Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції гарантує право на вільне володіння своїм майном, яке звичайно називається правом на власність.
Крім того, відповідно до практики Європейського суду, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (рішення у справі АГОСІ проти Об`єднаного Королівства). Іншими словами, заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.
У справі Раймондо проти Італії (Raimondo v. Italy, рішення 24.01.1994), в яких заявники скаржилася на контроль за використанням власності в зв`язку з провадженням кримінального розслідування, не знайшовши у цьому випадку порушення ст.1 протоколу № 1, Суд відзначив порушення в тому, що уряд не вжив швидких заходів для того, щоб знову надати в повноправне користування власність після закінчення відповідних розслідувань (п.35).
Відповідно до пункту першого ч.6 статті 100 КПК України речові докази, що не містять слідів кримінального правопорушення, у вигляді предметів зберігання яких через громіздкість або з інших причин неможливо без зайвих труднощів або витрати по забезпеченню спеціальних умов зберігання яких співмірні з їх вартістю повертається власнику або передаються йому на відповідальне зберігання, якщо це можливе без шкоди для кримінального провадження.
Відповідно до ст. 170 КПК України, ОСОБА_5 не є належним суб`єктом застосування таких заходів забезпечення кримінального провадження (про підозру йому не було заявлено, підстави арешту його майна як третіх осіб слідчим не обґрунтовано).
Крім того, у висновку експертного дослідження №21/6341/27Д від 18.04.2017, здійсненого судовим експертом відділу криміналістичного дослідження транспортних засобів і реєстраційних документів ОСОБА_6 , щодо огляду транспортного засобу, відсутні відомості про попередження експерта про відповідальність за завідомо неправдивий висновок.
Стаття 290 КК України передбачає кримінальну відповідальність за знищення, підробку або заміну ідентифікаційного номера, номерів двигуна, шасі або кузова, або заміну без дозволу відповідних органів номерної панелі з ідентифікаційним номером транспортного засобу.
Слідчий суддя вважає, що на теперішній час відсутні достатні та допустимі докази, які б свідчили про знищення, підробку або заміну ідентифікаційного номера двигуна, тобто надані слідчим документи не містять даних про вчинення кримінального правопорушення за ст.290 КК України.
Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи.
За змістом положень ч.1 ст.173 КПК України, обов`язок надання доказів необхідності арешту покладений на особу, яка подає клопотання про арешт майна, а слідчий суддя зобов`язаний відмовляти у задоволенні цього клопотання в разі, якщо доказів про необхідність арешту майна не буде надано автором клопотання.
Отже, враховуючи, що по справі відсутні докази того, що автомобіль, свідоцтво про його реєстрацію та ключі до автомобіля є предметом, засобом чи знаряддям вчинення злочину, доказом злочину, набуті злочинним шляхом, доходом від вчиненого злочину, отримані за рахунок доходів від вчиненого злочину або може бути конфісковане у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого чи юридичної особи, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру, або може підлягати спеціальній конфіскації щодо третіх осіб, юридичної особи або для забезпечення цивільного позову, підстави для задоволення клопотання про арешт вказаного майна - відсутні.
Відповідно до ч.3 ст.173 КПК України відмова у задоволенні клопотання про арешт майна тягне за собою негайне повернення особі всього тимчасово вилученого майна.
Клопотання про фіксування процесуальної дії за допомогою технічного засобу під час розгляду клопотання слідчому судді не надходило і за ініціативою слідчого не здійснювалося, що відповідає вимогам ст. 107 КПК України.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 7, 98, 132, 167, 170-173, 309, 372 КПК України, слідчий суддя,-
Повернути ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (адреса: АДРЕСА_2 ), тимчасово вилучені в ході огляду місця події 18.04.2017 року автомобільFIAT CROMA державний номер НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , 1988 року випуску; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 та ключі до зазначеного автомобілю.
Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Харківської області протягом п`яти днів з дня її проголошення. Ухвала в частині повернення майна підлягає негайному виконанню після її проголошення.
Слідчий суддя - ОСОБА_1