Справа № 309/2970/14-к
А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д З А К А Р П А Т С Ь К О Ї О Б Л А С Т І
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и

12.12.2016 року м. Ужгород
Апеляційний суд Закарпатської області в складі суддів: ОСОБА_1 (головуючого), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , при секретарі ОСОБА_4 , за участю прокурора ОСОБА_5 , захисника - ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційними скаргами прокурора Хустської місцевої прокуратури Закарпатської області ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Хустського районного суду від 03 грудня 2015 року, яким
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та мешканець АДРЕСА_1 , громадянин України, з середньою спеціальною освітою, одружений, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, не працюючий, раніше неодноразово судимий, в тому числі вироком Хустського районного суду від 20.10.2014 року за п.п.4,7,13, ч.2 ст.115, ч.2 ст.15 п.п.1,4,7,13 ч.2 ст.115, ч.1 ст.125, ч.1 ст.263 КК України, на підставі ст..ст.70, 71 КК України до довічного позбавлення волі та штрафу у розмірі 850 грн.,
засуджений за ч.3 ст.296 КК України до 3 (трьох) років позбавлення волі.
На підставі ч.4 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим за вироком Хустського районного суду Закарпатської області від 20.10.2014 року, ОСОБА_8 визначено остаточне покарання у виді довічного позбавлення волі та штрафу у розмірі 850 грн.
Строк відбування покарання ОСОБА_8 ухвалено обчислювати з моменту його затримання - 10.06.2014 року.
Запобіжний захід ОСОБА_8 - тримання під вартою залишено до набрання вироком законної сили.
Згідно вироку, ОСОБА_8 визнаний винуватим і засуджений за те, що будучи раніше судимим за хуліганство, 03 січня 2014 року о 15 год. 25 хв., перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись в кафе торговельного центра «Артем» в м.Хуст, виражаючи явну неповагу до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, підійшов до столика за яким сиділи ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , ображав їх нецензурними словами та наніс ОСОБА_9 удар правою ногою в обличчя, після чого два удари руками затиснутими в кулак у голову та шию ОСОБА_10 , спричинивши потерпілим ОСОБА_9 та ОСОБА_10 легкі тілесні ушкодження, що не спричинили короткочасного розладу здоров`я чи незначної стійкої втрати працездатності, чим грубо порушив громадський порядок та нормальний режим роботи розважального закладу.
В апеляційній скарзі прокурор порушує питання про скасування вироку та направлення кримінального провадження на новий судовий розгляд. В обґрунтування апеляційної скарги прокурор посилається на допущені, на його думку, судом першої інстанції істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, зокрема, розгляд судового провадження щодо ОСОБА_8 за відсутності потерпілого ОСОБА_9 , належним чином не повідомленого про дату, час і місце судового засідання та невжиття судом заходів до забезпечення його участі в судовому засіданні .
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 просить вирок Хустського районного від 03 грудня 2015 року скасувати, а кримінальне провадження закрити. Заперечуючи свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.296 КК України, вважає, що таке рішення суд першої інстанції прийняв з урахуванням наявності в нього судимості у виді довічного позбавлення волі, що на його думку свідчить про упередженість та незаконність складу суду. Зазначає також про те, що суд першої інстанції необґрунтовано не взяв до уваги укладену 27.05.2014 року угоду про примирення між ним та потерпілими. Посилається також на неповне дослідження доказів у справі, зокрема, суд першої інстанції не допитав свідка ОСОБА_11 - очевидця події, яка ставиться йому в вину і під час якої він отримав тілесні ушкодження від протиправних дій потерпілих, внаслідок чого втратив свідомість та був доставлений до Хустської ЦРЛ. Зазначає також, що в стані алкогольного сп`яніння 03.01.2014 року не знаходився, доказів цьому немає. Також вказує, що кваліфікація його дій за ч.3 ст.296 КК України є не вірною, оскільки покарання за вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст.296 КК України, ним відбуто і ця судимість погашена.
В доповненнях до апеляційної скарги обвинувачений ОСОБА_8 також вказує на невідповідність обвинувального акту вимогам п.5 ч.2 ст.291 КПК України, в ньому відсутнє формулювання обвинувачення, тому просить закрити кримінальне провадження на підставі п.3 ч.1 ст.284 КПК України.
В чергових доповненнях до апеляційної скарги обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник адвокат ОСОБА_6 , наводячи аналогічні попереднім вимоги, зазначають про допущені судом першої інстанції порушення вимог кримінального процесуального закону та позбавлення обвинуваченого права на захист, оскільки підготовче судове засідання було проведено за відсутності ОСОБА_8 , а зазначене в журналі судового засідання дані свідчать про відкладення підготовчого судового засідання уже після призначення судового розгляду справи. Також вказують на нероз`яснення судом обвинуваченому та його захиснику права на відвід суду, секретаря судового засідання, прокурора, зазначають про існування обставин, які викликали обґрунтовані сумніви в неупередженості секретаря у зв`язку з врученням ним пам`яток про права та обов`язки. Стверджують, що всупереч вимогам ст.ст..348, 363 КПК України судом не було роз`яснено обвинуваченому суті обвинувачення та після закінчення з`ясування обставин справи та перевірки їх доказами не з`ясовано в учасників судового розгляду про доповнення судового слідства. Звертають увагу на винесення судом першої інстанції ухвали про етапування в судове засідання обвинуваченого та про привід свідків поза процесуальним порядком (не в судовому засіданні) та за відсутності герба на бланку, а також посилання в цьому вироку суду першої інстанції на вирок Хустського районного суду від 20.10.2014 року, який не містить даних про набуття ним законної сили. Зазначають про існування обставин, які виключали участь судді ОСОБА_12 у розгляді кримінального провадження про обвинувачення ОСОБА_8 за ст..296 ч.3 КК України, а відтак про незаконність складу суду та прийнятого рішення у цьому провадженні. Звертають увагу на незазначення часу повернення суду з нарадчої кімнати для оголошення вироку, невручення пам`яток про процесуальні права та обов`язки учасникам судового провадження, безпідставну відмову в задоволенні судом першої інстанції клопотання про допит свідка ОСОБА_11 , проголошення вироку за відсутності захисника. У зв`язку із відсутністю в матеріалах справи відповідних доказів, вважають безпідставним визнання судом факту вчинення обвинуваченим злочину в стані алкогольного сп`яніння, кваліфікацію дій ОСОБА_8 , зазначивши, що саме ОСОБА_8 є постраждалим від незаконних дій та побиття його потерпілими. Стверджують про безпідставну відмову у проведенні судової психіатричної експертизи обвинуваченого ОСОБА_8 , як слідчим, так і судом першої інстанції. Вважають свідка ОСОБА_13 зацікавленою особою, а тому його покази слід визнавати не об`єктивними, а наявні в матеріалах справи письмові докази недопустимими. Також стверджують, що вручення ОСОБА_8 повідомлення про підозру, яке відбувалось у відсутності захисника, без попереднього роз`яснення йому процесуальних прав, матеріали справи не містять відомості з ЄРДР, а також протоколу автоматичного розподілу кримінального провадження між суддями Хустського районного суду, що свідчить про порушення вимог ст..35 КПК України. Наводячи чисельні рішення ЄСПЛ, звертають увагу на порушення судом першої інстанції права на ефективний правовий захист обвинуваченого та принципу змагальності сторін, а відтак про наявність істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при розгляді цього кримінального провадження.
Заслухавши доповідь судді про суть вироку, повідомлення про те, ким і в якому обсязі він оскаржений, основні доводи апеляційних скарг, промову прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити, а апеляційну скаргу обвинуваченого залишити без задоволення, пояснення захисника ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_6 , який підтримав подану обвинуваченим апеляційну скаргу та виклав свої доводи, які зазначені у доповненнях до апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_8 - частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оцінені судом відповідно до ст.94 цього Кодексу, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Цих вимог судом першої інстанції під час розгляду кримінального провадження щодо ОСОБА_8 не дотримано.
Так, згідно п.5 ч.2 ст.412 КПК України судове рішення у будь-якому разі підлягає скасуванню, якщо судове провадження здійснено за відсутності потерпілого, належним чином не повідомленого про дату, час і місце судового засідання.
Як вбачається з матеріалів провадження, судом першої інстанції кримінальне провадження розглянуто без участі потерпілого ОСОБА_9 , на що в апеляціях вказує як прокурор, так і обвинувачений і участь якого в розгляді справи слід визнати обов`язковою.
За змістом п.1 ч.1 ст.415 КПК України, вказане вище порушення є підставою для скасування вироку суду та призначення нового розгляду у суді першої інстанції, а тому апеляційна скарга прокурора та обвинуваченого в цій частині, є обґрунтованими.
Відповідно до ст.374 КПК України, у разі визнання особи винуватою, в мотивувальній частині вироку належить зазначити: формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.
Згідно зі ст.337 ч.1 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, крім випадків, передбачених цією статтею.
Згідно з вимогами ст.91 ч.1 п.1 КПК України, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, серед інших обставин, - місце вчинення кримінального правопорушення
Згідно зі п.5 ч.2 ст.291 КПК України, обвинувальний акт, серед інших відомостей, має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, обвинувальний акт щодо ОСОБА_8 вказаним вимогам не відповідає, оскільки не містить належним чином сформульованого обвинувачення, в частині зазначення місця вчинення злочину, інкримінованого обвинуваченому, оскільки зазначене в ньому формулювання про вчинення ОСОБА_8 злочину в громадському місці, в кафе, що розміщене у торговому центрі «Артем» в м.Хуст, не можна вважати належним викладенням фактичних обставин кримінального правопорушення, без зазначення юридичної адреси установи.
Відтак, висунуте ОСОБА_8 обвинувачення без його належного обґрунтування є неконкретним, а тому останній був позбавлений можливості здійснювати ефективний захист від обвинувачення, що призвело до порушення його права на захист.
Як видно, суд у підготовчому судовому засіданні не перевірив відповідність обвинувального акту вимогам ст.291 ч.2 п.5 КПК України, як це передбачено ст.314 КПК України, не вирішив питання про усунення наведених недоліків, та ухвалив обвинувальний вирок, чим порушив вимоги положень ст.370 КПК України.
Окрім того, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що як під час досудового розслідування так і судом першої інстанції, неповно з`ясовані дані, які характеризують обвинуваченого ОСОБА_8 , зокрема, його психічний стан, чим допущено порушення вимог ст.ст.19, 20 КК України.
Так, із наданих апеляційному суду документів про стан здоров`я ОСОБА_8 вбачається, що останній хворіє психічним захворюванням і направлявся на лікування. Проте, із копії висновку судово-психіатричної експертизи (Акт №144 від 10.09.2014 року), яка проводилась в іншому кримінальному провадженні, ОСОБА_8 визнано осудним .
Проте, як встановлено під час апеляційного провадження, згідно наданого захисником висновку №9 фахівців Українського науково-дослідного інституту соціальної і судової психіатрії та наркології від 09.03.2016 року та його рецензії на Акт судово-психіатричного експерта КЗ «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня» від 10.09.2014 року №144, яким констатована відсутність у ОСОБА_8 будь-яких розладів психічної діяльності встановлено, що зазначена експертиза не відповідає вимогам повноти дослідження, встановленим ст..3 Закону України «Про судову експертизу» для категоричного твердження щодо здатності ОСОБА_8 усвідомлювати свої дії та керувати ними. Згідно цього ж висновку фахівців за зовнішньою нарочитістю і стереотипністю поведінки та висловлювань під експертного (які були розцінені як симулятивні) могли приховуватися явища сюрсимуляції («навмисного» зображення неіснуючих розладів психіки за умови фактичної наявності інших психопатологічних проявів), коли сама по собі симулятивна поведінка може мати патологічну мотивацію.
Такі дані та відомості про стан здоров`я ОСОБА_8 свідчать про те, що його психічний стан може викликати сумнів щодо його осудності, обмеженої осудності для визначення чого необхідно було призначити судову експертизу.
Згідно ст..9 КПК України суд першої інстанції під час кримінального провадження зобов`язаний всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.
При постановленні вироку щодо ОСОБА_8 цих вимог кримінального процесуального закону суд першої інстанції не дотримався.
За змістом п.1 ч.1 ст..410 КПК України неповним визнається судовий розгляд, під час якого залишилися недослідженими обставини, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення, зокрема, у разі якщо: судом були відхилені клопотання учасників судового провадження про допит певних осіб, дослідження доказів або вчинення інших процесуальних дій для підтвердження чи спростування обставин, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення.
Як вбачається з журналів судового засідання та матеріалів кримінального провадження, зокрема поданих обвинуваченим письмових клопотань, суд першої інстанції, розглядаючи кримінальне обвинувачення щодо ОСОБА_8 , необґрунтовано відмовив в задоволенні клопотання обвинуваченого про допит свідка ОСОБА_11 , яка за твердженням обвинуваченого була очевидцем події, що ставиться йому в вину.
Такі порушення судом першої інстанції вимог кримінального процесуального закону ( не допит потерпілого ОСОБА_9 , свідка ОСОБА_11 ) , на думку колегії суддів, призвели не тільки до явної неповноти та однобічності судового слідства, але й до порушення права обвинуваченого на допит свідка захисту та позбавило його можливості підтвердити правдивість своїх доводів чи спростувати доводи обвинувачення.
Таким чином, в процесі розгляді кримінального провадження щодо ОСОБА_8 судом порушено принцип змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості. При цьому, суд не створив необхідних умов для реалізації обвинуваченим його процесуальних прав, не вжив усіх заходів для його виклику і допиту, і відповідно, не врахував /чи не спростував/ при постановленні вироку показання потерпілого ОСОБА_9 та свідка ОСОБА_11 , які могли істотно вплинути на висновки суду щодо доведеності чи недоведеності обвинувачення.
Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року закріплено право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. При цьому кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має щонайменше такі права, як мати час і можливості, необхідні для підготовки свого захисту; допитувати свідків обвинувачення або вимагати, щоб їх допитали, а також вимагати й допиту свідків захисту на тих самих умовах, що й свідків обвинувачення.
Крім того, як вбачається із матеріалів справи, в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_8 вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.296 КК України, не визнав. Відповідно до своєї позиції обвинувачений дав свої показання у судовому засіданні, зі змісту яких вбачається, що з ініціативи саме потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_10 між ними виникла штовханина, після чого його забрала карета швидкої допомоги.
Проте, зі змісту вироку, в ньому майже дослівно зазначено зміст обвинувального акту, проте наведених в судовому засіданні доводів обвинуваченого не спростовано, не проаналізовано і відповіді на них не дано.
Таким чином, не давши у вироку вмотивовану оцінку доводам обвинуваченого на свій захист, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при постановленні вироку допустив істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, що обґрунтовано ставить під сумнів законність і справедливість вироку, а також позбавляє апеляційний суд підстав у цій частині визнавати чи не визнавати обґрунтованими доводи апеляційної скарги обвинуваченого.
Вказане свідчить про порушення судом першої інстанції однієї із передбачених ст..7 КПК України засад кримінального судочинства змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, на думку колегії суддів, унеможливили за результатами такого судового розгляду ухвалення законного та обґрунтованого судового рішення.
Також з матеріалів кримінального провадження вбачається, що 03.12.2015 року обвинувачений ОСОБА_8 подав до Хустського районного суду заяву, в якій відмовився від послуг захисника ОСОБА_14 та заявив клопотання про призначення йому іншого захисника.
Відповідно ч.2 ст.54 КПК України, відмова від захисника або його заміна повинна відбуватися виключно в присутності захисника після надання можливості для конфіденційного спілкування.
Згідно журналу судового засідання від 03.12.2015 року відмова від захисника була заявлена обвинуваченим ОСОБА_8 у відсутності самого захисника ОСОБА_14 , хоча неефективний захист у провадженні щодо ОСОБА_8 прослідковується протягом усього судового розгляду справи.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції фактично прийнявши відмову обвинуваченого ОСОБА_8 від захисника без участі останнього суттєво порушив вимоги кримінального процесуального закону, що призвело до порушення права на захист обвинуваченого ОСОБА_8 та перешкодило суду постановити законне та обґрунтоване рішення по справі.
Відповідно до ст.376 КПК України судове рішення проголошується прилюдно після виходу суду з нарадчої кімнати. Головуючий у судовому засіданні роз`яснює зміст рішення, порядок і строк його оскарження. Проте, зазначені вимоги кримінального процесуального закону судом першої інстанції порушено та проголошено вирок 03 грудня 2015 року, без повідомлення учасників кримінального провадження та без участі захисника обвинуваченого.
Заслуговують на увагу і доводи апеляційної скарги обвинуваченого щодо наявності, на думку заявника, передбачених п. 4 ч. 1 ст. 75 КК України, підстав для відводу судді-головуючого у справі, з огляду на те, що він брав участь у розгляді іншої справи, за результатами якої ОСОБА_8 був засуджений до довічного позбавлення волі.
Так, відповідно до ч.1 ст.21 КПК України кожному гарантується право на справедливий розгляд та вирішення справи в розумні строки незалежним та неупередженим судом, створеним на підставі закону. Ця норма закону є виконанням вимог Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в пункті 1 статті 6 якої закріплено право кожного на справедливий, публічний судовий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.
Відповідно до п.4 ч.1 ст.75 КПК України суддя не може брати участь у кримінальному провадженні за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості.
З матеріалів справи вбачається, що 02.12.2016 року до початку розгляду кримінального провадження обвинувачений ОСОБА_8 подав заяву про відвід судді ОСОБА_12 . Свої вимоги обґрунтував тим, що вказаний суддя постановив щодо нього вирок від 20.10.2014 року, яким призначив покарання у виді довічного позбавлення волі, який йому не оголосив та не ознайомив.
Разом з тим, згідно ухвали апеляційного суду Закарпатської області від 19.09.2016 року вирок Хустського районного суду від 20.10.2014 року у кримінальному провадженні про обвинувачення ОСОБА_8 у вчиненні злочинів, передбачених за п.п.4,7,13, ч.2 ст.115, ч.2 ст.15 п.п.1,4,7,13 ч.2 ст.115, ч.1 ст.125, ч.1 ст.263 КК України скасовано у зв`язку з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, зокрема, із-за невирішення в порядку ст..81 КПК України заявленого обвинуваченим ОСОБА_8 відводу суду. Крім того, як встановлено ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 26.04.2016 року у цій же справі, вирок Хустського районного суду від 20.10.2014 року щодо ОСОБА_8 був проголошений 20.10.2014 року у відсутності обвинуваченого ОСОБА_8 , а копія вироку ОСОБА_8 вручена не була.
Беручи до уваги наведене, враховуючи положення ст.9 КПК України, ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо права особи на справедливий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, апеляційний суд також вважає, що заява обвинуваченого ОСОБА_8 у кримінальному провадженні про його обвинувачення за ч.3 ст.296 КК України про відвід головуючому була обґрунтованою.
У звязку з чим, колегія суддів погоджується з доводами обвинуваченого, наведеними ним в апеляційній скарзі про очевидність сумнівів в неупередженості суду.
Частиною 1 ст. 412 КПК України визначено, що істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Згідно вимог п. 2 ч. 1 ст.415 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок і призначає новий судовий розгляд у суді першої інстанції, якщо в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід на підставі обставин, які очевидно викликали сумнів у неупередженості судді, і заяву про його відвід визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованою.
З урахуванням того, що судове провадження здійснено і судове рішення ухвалено суддею районного суду, якому було заявлено відвід на підставі обставин, які очевидно викликали сумніви у неупередженості судді, та того, що заява про відвід судді визнана апеляційним судом обґрунтованою, колегія суддів приходить до висновку, що судове рішення у даному кримінальному провадженні ухвалено незаконним складом суду, що, у відповідності до вимог ст.ст. 409, 415 КПК України, є підставою для скасування вироку та призначення нового розгляду у суді першої інстанції.
Відповідно до ст. 412 КПК України, істотними порушеннями вимог кримінально процесуального закону є такі порушення вимог КПК України, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку про те, що під час розгляду кримінального провадження щодо ОСОБА_8 , обвинуваченого за ч.3 ст.296 КК України, місцевим судом допущено істотні порушення вимог кримінального процесуального законодавства та об`єктивного з`ясування всіх обставин справи, які мають значення для правильного вирішення кримінального провадження, що є безумовною підставою для скасування судового рішення та призначення відповідно до ст.415 КПК України нового розгляду у суді першої інстанції зі стадії підготовчого судового засідання.
Оскільки підставами для скасування вироку суду є істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, у зв`язку з чим колегія суддів позбавлена можливості перевірити решту доводів апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_8 , в тому числі доводи, викладені в апеляційній скарзі обвинуваченого та доповненнях до неї щодо правильності кваліфікації його дій, доведеності чи недоведеності обвинувачення, а так само і достовірності або недостовірності доказів.
При новому розгляді кримінального провадження суду першої інстанції необхідно з чітким дотриманням вимог кримінального процесуального закону, всебічно, повно й об`єктивно дослідити всі обставини кримінального провадження, дати відповідну оцінку доказам у їх сукупності та ухвалити судове рішення, яке б відповідало вимогам ст..370 КПК України.
З врахуванням наведеного, апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_8 - частковому задоволенню.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404, 407, 409, 412, 415, 419 КПК України, апеляційний суд
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу прокурора Хустської місцевої прокуратури Закарпатської області ОСОБА_7 задовольнити, апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 задовольнити частково.
Вирок Хустського районного суду Закарпатської області від 03 грудня 2015 року щодо ОСОБА_8 - скасувати й призначити новий розгляд кримінального провадження у тому ж суді першої інстанції зі стадії підготовчого судового засідання.

Запобіжний захід ОСОБА_8 залишити попередній тримання під вартою до 10.01.2017 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.

Судді: