Справа № 438/358/17
Номер провадження 1-кп/438/78/2017
В И Р О К
Іменем України
12 червня 2017 року Бориславський міський суд Львівської області

в складі: головуючого-судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Борислав кримінальне провадження стосовно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Борислава Львівської області, проживає за адресою АДРЕСА_1 , громадянина України, українця, з неповною середньою освітою, неодруженого, не працюючого, в порядку ст.89 КК України, вважається таким, що не має судимості,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.185 КК України та ч.2 ст.185 КК України,

за участі сторін судового провадження прокурора ОСОБА_4 , потерпілої ОСОБА_5 та обвинуваченого ОСОБА_3 , -

в с т а н о в и в :
Обвинувачений ОСОБА_3 , 25 березня 2017 року, приблизно о 23 год. 00 хв., маючи прямий умисел на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, шляхом вільного доступу, з квартири АДРЕСА_2 , таємно викрав належні потерпілій ОСОБА_5 босоніжки виготовлені із шкіри замшу вартістю 700 гривень, чим заподіяв останній майнову шкоду на вищевказану суму.

Крім цього, обвинувачений ОСОБА_3 , будучи 29 березня 2017 року повідомленим про підозру у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.185 КК України на шлях виправлення не став, а повторно скоїв новий злочин проти власності.

Так 01 квітня 2017 року в період часу з 06 год. 00 хв. по 19 год. 00 хв. обвинувачений ОСОБА_3 , перебуваючи в приміщенні квартири АДРЕСА_2 , маючи намір на таємне викрадення чужого майна, повторно, таємно викрав з кімнати вказаної квартири сумку «кенгуру» для носіння дітей, вартістю згідно довідки 300 гривень, яка на праві приватної власності належить ОСОБА_5 , чим заподіяв останній майнову шкоду на вищевказану суму.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав повністю, щиро розкаявся у скоєному та надав суду показання, що відповідають фабулі обвинувачення. Зокрема, показав що 25 березня 2017 року у приміщенні квартири, в якій обвинувачений проживає разом із матір`ю потерпілою у справі ОСОБА_5 викрав босоніжки останньої, які наступного дня продав невідомій особі за 350 гривень. Далі, 01 квітня 2017 року викрав у матері «кенгуру» для носіння дітей, яку передав у користування своєму знайомому. Просить вибачення у матері, потерпілої у справі. Майнову шкоду відшкодує у повному об`ємі, після влаштування на роботу. Просить суд суворо не карати.

Заслухавши показання обвинуваченого ОСОБА_3 , що відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, враховуючи те, що обвинувачений та інші учасники процесу не оспорюють фактичні обставини справи і судом встановлено, що обвинувачений правильно розуміє зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності його позиції, суд, роз`яснивши учасникам процесу положення ст. 349 КПК України, провів судове слідство у справі щодо встановлення фактичних обставин із застосуванням правил ч. 3 ст. 349 КПК України, оскільки учасники судового провадження не заперечують проти цього, визнавши недоцільним дослідження в цій частині інших доказів по справі.

Учасникам розгляду справи роз`яснено, що вони позбавлені права оспорювати обставини, які не оспорювались ними під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним згідно положень ч.3 ст.349 КПК України.

Суд знаходить винуватість обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень при обставинах, викладених в обвинувальному акті доведеною повністю і вважає, що його дії, вірно кваліфіковані за ч.1 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка) та за ч.2 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно.

Вирішуючи питання про обрання міри покарання, відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержуватися вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Виходячи з принципу індивідуалізації покарання, суд враховує обставини вчинення кримінального правопорушення, тяжкість вчинених кримінальних правопорушень, зокрема те, що кримінальні правопорушення, передбачені ч.1 ст. 185 КК України та ч.2 ст.185 КК України, законодавцем віднесено до злочинів середньої тяжкості.

Обставиною, яка пом`якшує покарання, є щире каяття. Обставин, які обтяжує покарання, судом не встановлено.

Призначаючи покарання обвинуваченому, суд враховує особу винного, який є особою молодого віку, не працює, має постійне місце проживання, не одружений, за місцем проживання характеризується посередньо, на обліку лікаря-психіатра та нарколога не перебуває, в порядку ст.89 КК України, вважається таким, що не має судимості, думку потерпілої щодо обрання покарання не пов`язаного з реальним відбуття покарання, думку державного обвинувачення щодо обрання покарання у виді позбавлення волі із звільненням від відбуття покарання з випробуванням, суд приходить до висновку, що обвинуваченому слід призначити покарання, в межах санкції статей інкримінованих кримінальних правопорушень у виді позбавлення волі, що є необхідне і достатнє для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.
Приймаючи до уваги вищезазначені обставини, зокрема тяжкість злочинів, відсутність обставин, які обтяжують покарання, що знижує характер та ступінь суспільної небезпеки вчинених кримінальних правопорушень, а також дані про особу обвинуваченого ОСОБА_3 , суд також вважає, що виправлення обвинуваченого можливе без відбуття покарання у виді позбавлення волі і тому до нього слід застосувати вимоги ст. 75 КК України, звільнивши останнього від відбування покарання із випробуванням та з покладенням ряду обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Цивільний позов у справі не заявлено.

Речові докази у справі відсутні.

Процесуальні витрати по справі відсутні.

Майно, на яке накладено арешт, відсутнє.

Заходи забезпечення кримінального провадження до обвинуваченого не застосовувалися.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 370, 371, 373-376 КПК України, суд, -

у х в а л и в :
Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Борислава Львівської області винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 185 КК України та ч. 2 ст.185 КК України та призначити йому покарання:

- за ч.1 ст. 185 КК України - у виді позбавлення волі строком 1 (один) рік;

- за ч.2 ст. 185 КК України - у виді позбавлення волі строком 1(один) рік 6 (шість) місяців.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України призначити ОСОБА_3 остаточне покарання за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим - у виді позбавлення волі строком 1(один) рік 6 (шість) місяців.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_3 звільнити від відбування даного покарання з випробуванням, якщо він протягом 1 (одного) року іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

На підставі ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_3 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання.

Вирок суду може бути оскаржений до Апеляційного суду Львівської області через Бориславський міський суд Львівської області протягом 30 днів з моменту проголошення.

Вирок не може бути оскаржений з підстав заперечення обставин, які не оспорювалися обвинуваченим та іншими учасниками судового процесу під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним, відповідно до положень ч.3 ст.349 КПК України.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Головуючий: суддя ОСОБА_1