Справа № 367/3391/17
Провадження по справі № 1-кп/367/356/2017
У Х В А Л А
Іменем України
18 липня 2017 року Ірпінський міський суд Київської області у складі
Головуючого судді: ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
за участю прокурора ОСОБА_3
представника потерпілої
юридичної особи: ОСОБА_4
захисника: ОСОБА_5
обвинуваченого: ОСОБА_6
розглянувши у підготовчому судовому засіданні в приміщенні Ірпінського міського суду Київської області кримінальне провадження внесене в ЄРДР за № 0000384 від 28.06.2015 р., по обвинуваченню
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Моренці Звенигородського району Черкаської області, громадянина України, українця, пенсіонера, інваліда 3-ої групи, раніше не судимого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
у скоєнні кримінальних злочинів, передбачених ч. 2 ст. 364, ч. 1 ст. 366 КК України,-
ВСТАНОВИВ:
До Ірпінського міського суду Київської області з Прокуратури Київської області надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000384 від 28.06.2015р., по обвинуваченню ОСОБА_6 у скоєнні кримінальних злочинів, передбачених ч.2 ст. 364, ч.1 ст. 366 КК України.
Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 24.05.2017р. матеріали кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 призначені до розгляду у підготовчому судовому засіданні.
У підготовчому судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 просив суд призначити кримінальне провадження до судового розгляду в судовому засіданні, зазначив, що дане кримінальне провадження підсудне Ірпінському міському суду Київської області, підстав для закриття провадження немає, обвинувальний акт відповідає вимогам Кримінального процесуального законодавства, а тому можливо призначити судовий розгляд даного кримінального провадження у відкритому судовому засіданні у строки, визначені КПК України, з викликом в судове засідання обвинуваченого та свідків.
Представник потерпілої юридичної особи Національного університету державної податкової служби України за дорученням ОСОБА_4 просив обвинувальний акт призначити до розгляду у судовому засіданні, та прийняти поданий ними цивільний позов до розгляду у даному кримінальному провадженні.
У підготовчому судовому засіданні захисник ОСОБА_5 , якого підтримав обвинувачений ОСОБА_6 просили повернути обвинувальний акт прокурору, оскільки він не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, викладений не конкретно, сумбурно та незрозуміло. Також пояснив, що даний обвинувальний акт був складений 15.05.2017р. та направлений до суду в той час коли в Апеляційному суді Київської області перебувала в провадженні апеляційна скарга прокурора на ухвалу Ірпінського міського суду від 18.10.2016 року про повернення обвинувального актав даному провадженні, яка станом на 18.07.2017 року розглянута не була, а отже прокурором було складено другий обвинувальний акт в одному провадженні без фактичного повернення першого акта судом, що суперечіть вимогам КПК України. Крім того, зазначили, що даний обвинувальний акт не був доопрацьований, недоліки зазначені в оскаржуваній прокурором ухвалі не були усунуті.
Заслухавши думку учасників підготовчого судового засідання, вивчивши обвинувальний акт, додані до нього додатки, суд дійшов до висновку, що обвинувальний акт підлягає поверненню прокурору, у зв`язку з його невідповідністю вимогам КПК України, з наступних підстав.
Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про повернення обвинувального акту, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.
Так, у відповідності до вимог п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт має містити зокрема виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини цієї статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення. Всі відомості, вказані в даній статті повинні бути узгоджені та не суперечити одна одній.
Пунктом «а» ч. 3 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України №475/97-ВР від 17 липня 1997 року, передбачено, що кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має право бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення.
Як вбачається з обвинувального акту затвердженого прокурором 15.05.2017р. у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_6 , у скоєнні кримінальних злочинів, передбачених ч. 1 ст. 366, ч. 2 ст. 364 КК України (в редакції Закону України №3207-VI від 07 квітня 2001 року), вищевказаних вимог кримінального процесуального законодавства дотримано не було, оскільки в ньому відсутній конкретний і зрозумілий виклад фактичних обставин кримінальних правопорушень, які прокурор вважає встановленими, а ті, обставини, які викладені не узгоджені між собою та мають суперечності одна одній. Також в даному обвинувальному акті пред`явлене обвинувачення не було сформулювано належним чином, оскільки обвинувачення, викладене в обвинувальному акті, містить істотні недоліки, що стосуються обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, є неконкретним, не зрозумілим та викладено сумбурним, важким для сприйняття текстом.
Крім того, згідно обвинувального акту при викладенні як фактичних обставин так і обвинувачення не зазначено ні дати, ні періоду скоєння ОСОБА_6 кримінальних злочинів.
Так у частині «Фактичні обставини кримінального правопорушення», фактичні обставини, встановлені прокурором починають описуватись з 08.12.2006р., а саме з наказу ректора Національної академії державної податкової служби України про призначення ОСОБА_6 виконуючим обов`язки проректора з економіки та перспективного розвитку вказаного навчального закладу. Далі описано наказ ректора Університету від 24.06.2009р. №1117 №2-к Про розподіл обов`язків по керівництву роботою підрозділів, із зазначенням повноважень ОСОБА_6 та довіреність від 29.12.2012р. №3730/01-12 ректора ОСОБА_7 на ОСОБА_6 на представництво інтересів Університету в державних, громадських органах, органах місцевого самоврядування, у відносинах з фізичними та юридичними особами. Таким чином зазначено, що обвинувачений ОСОБА_6 відповідно ч. 3 ст. 18 та примітки 1 до ст. 364 КК України був службовою особою, наділеною організаційно-розпорядчими та адміністративно-господарськими повноваженнями (функціями).
Відповідно до ч. 3 ст. 18 КК України службовими особами є особи, які постійно, тимчасово чи за спеціальним повноваженням здійснюють функції представників влади чи місцевого самоврядування, а також постійно чи тимчасово обіймають в органах державної влади, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах чи організаціях посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських функцій, або виконують такі функції за спеціальним повноваженням, яким особа наділяється повноважним органом державної влади, органом місцевого самоврядування, центральним органом державного управління із спеціальним статусом, повноважним органом чи повноважною службовою особою підприємства, установи, організації, судом або законом.
Втім, в обвинувальному акті не зазначено, якою саме службовою особою, яка зазначена у ч. 3 ст. 18 КК України був обвинувачений ОСОБА_6 , та у якій період часу, оскільки як встановлено у підготовчому судовому засіданні на даний час ОСОБА_6 вже не працює та є пенсіонером.
При вивчені обвинувального акту встановлено, що в ньому викладені обставини підписання та видачі 24.05.2016р. проректором з загально-організаційних питань Університету ОСОБА_8 (головуючий) та головою Первинної профспілкової організації працівників Університету ОСОБА_9 (секретар) виготовленого при невстановлених досудовим слідством обставинах Протоколу №2 спільного засідання адміністрації та профспілкового комітету Університету, до якого внесено завідомо неправдиві відомості щодо прийняття рішення про видачу службового житла ОСОБА_10 та обставин видачі та підписання цими же особами виготовленого при невстановлених досудовим розслідуванням обставинах Спільного рішення № 5 (без дати) адміністрації та профспілкового комітету Університету, до якого внесено завідомо неправдиві відомості про надання службового житла ОСОБА_10 , оскільки на спільному засіданні від 24.05.2013р. вказане рішення не приймалось.
Також в фактичних обставинах викладено, що 26.06.2013р. головою Первинної профспілкової організації працівників Університету ОСОБА_9 за участі ОСОБА_6 , підписано та видано виготовлений при невстановлених досудовим розслідуванням обставинах Протокол №3 зсідання профспілкового комітету, до якого внесено завідомо неправдиві відомості щодо виключення із складу службового житла двокімнатної квартири, оскільки на вказаному засіданні це питання не розглядалось.
Крім того, викладені обставини видачі та підписання в.о. проректором Університету ОСОБА_6 (хоча будь-якої інформації про призначення ОСОБА_6 в.о. проректора в обвинувальному акті немає) та заступником голови Первинної профспілкової організації працівників Університету ОСОБА_11 . Спільного рішення №2 адміністрації та профспілкового комітету Університету та Витягу із спільного рішення №2, які виготовлені при невстановлених досудовим розслідуванням обставинах та в яких міститься завідомо неправдиві відомості, щодо виключення з числа службових квартири АДРЕСА_2 .
Таким чином фактично в даному обвинувальному акті викладено обставини вчинення злочину іншими особами - ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , ОСОБА_11 , як окремо так і спільно із обвинуваченим, які не є обвинуваченими по даному провадженню, відсутні й відомості виділення провадження відносно цих осіб в окреме провадження, або інформація про наявність щодо цих осіб прийнятого процесуального рішення або судового, що є порушенням вимог ст. 291 КПК України.
Крім того, з подальшого викладу фактичних обставин так при формулюванні обвинувачення не можливо встановити місце й час, або період часу скоєння ОСОБА_6 злочинів у яких він обвинувачується.
Так, зокрема при викладені фактичних обставин, які прокурор вважає встановленими та при формулюванні обвинувачення за кримінальним правопорушенням, передбаченим ч. 1 ст. 366 КК України, спочатку зазначається, що ОСОБА_6 10.06.2013р. за вих. №1849/01-10 до Ірпінської міської ради Київської області підписав та видав виготовлене при невстановлених досудовим розслідуванням обставинах клопотання про затвердження спільного рішення №5 адміністрації та профспілкового комітету Університету про надання службового житла та видачу ОСОБА_10 ордеру для вселення у квартиру. Далі зазначено, що ОСОБА_6 , перебуваючи на посаді проректора з економіки та перспективного розвитку Університету, будучи службовою особою, достовірно знаючи порядок видачі службового житла, будучи обізнаним про те, що на Спільному засіданні адміністрації та профспілкового комітету Університету питання видачі ОСОБА_10 службового житла не розглядалось, 10.06.2016р. у невстановленому досудовим розслідуванням місці та невстановлений досудовим розслідуванням час підписав та видав виготовлене при невстановлених досудовим розслідуванням обставинах клопотання про затвердження спільного рішення №5 адміністрації та профспілкового комітету Університету про надання службового житла та видачу ОСОБА_10 ордеру для вселення у квартиру.
Вищевказані дії кваліфіковані органом досудового розслідування, як умисні дії, що виразились у службовому підробленні, тобто видачі службовою особою завідомо неправдивих офіційних документів, тобто злочин передбачений ч. 1 ст. 366 КК України.
Втім, з обвинувального акту не вбачається які саме умисні дії, в чому вони полягали, обставини їх вчинення скоїв ОСОБА_6 , оскільки зазначено, що клопотання про затвердження спільного рішення №5 адміністрації та профспілкового комітету Університету про надання службового житла та видачу ОСОБА_10 ордеру для вселення у квартиру, виготовлене при невстановлених досудовим розслідуванням обставинах, це свідчить про наявність суттєвих протиріч в обвинувальному акті як при викладені фактичних обставин так й при формулюванні обвинувачення.
Так само викладено й фактичні обставини щодо вчинення ОСОБА_6 злочину, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України, а саме, що ОСОБА_6 повторно, перебуваючи на посаді проректора з економіки та перспективного розвитку Університету, будучи службовою особою, достовірно знаючи порядок видачі службового житла, будучи обізнаним про те, що на засіданні профспілкового комітету Університету від 26.06.2013р. питання виключення з числа службових квартири АДРЕСА_2 , не розглядалось, у невстановленому досудовим розслідуванням місці та невстановлений досудовим розслідуванням час підписав та видав виготовлені при невстановлених досудовим розслідуванням обставинах Спільного рішення №2 адміністрації та профспілкового комітету Університету та Витягу із спільного рішення №2, які виготовлені при невстановлених досудовим розслідуванням обставинах та в яких міститься завідомо неправдиві відомості, щодо виключення з числа службових квартири АДРЕСА_2 .
Разом із тим, вище в обвинувальному акті викладене, що дії по підписанню та видачі цих рішень, вчиненні ОСОБА_6 на посаді в.о. проректора Університету та спільно із заступником голови Первинної профспілкової організації працівників Університету ОСОБА_11 , що суттєвим протиріччям при викладені фактичних обставин, які прокурор вважає встановленими та свідчить про неконкретне та суперечливе формулювання обвинувачення по даному злочину.
Крім того, в обвинувальному акті при викладені дій ОСОБА_6 23.07.2013р. щодо направлення підготовленого ОСОБА_12 (посада не зазначена) клопотання, в якому містилися завідомо неправдиві відомості про виключення жилого приміщення з числа службових за вих.. №2210/01-12 до Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації, взагалі не вбачається на якій посаді в той час перебував ОСОБА_6 та які функції виконував, про що саме було направлено клопотання та чи містять ці дії складу злочину, по якому пред`явлено обвинувачення.
Вивчивши викладені в обвинувальному акті фактичні обставини скоєння ОСОБА_6 злочинів, передбачених ч. 1 ст. 366 КК України викладені сумбурно, не конкретно, суперечливо, оскільки не можливо зрозуміти ні час, ні місце, ні спосіб скоєння даного злочину, а також в які саме офіційні документи обвинуваченим були внесені неправдиві відомості та їх зміст, що має суттєве значення для встановлення обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні та впливають на кваліфікацію дій особи.
Крім того, при описанні фактичних обставин вчинення ОСОБА_13 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України, які так само викладений не конкретно, має вже раніш описані суперечності, протиріччя та недоліки, та при викладені формулювання обвинувачення в обвинувальному акті, які за змістом є повністю тотожними, також викладені висновки експертиз, проведених на досудовому слідстві.
Відповідно до ст. 84, ст. 101 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отриманні у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Висновок експерта є процесуальним джерелом доказів, який має докладний опис проведених експертом досліджень та зроблені за їх результатами висновки, які не є обов`язковими для особи або органу, яка здійснює провадження.
Суд, вважає, що описання в обвинувальному акті висновків експерта не є викладом як фактичних обставин по конкретному кримінальному провадженню, які прокурор вважає встановленими, так і не є сформульованим обвинуваченням, а є посиланням прокурора на зібрані у даному провадженні докази.
Враховуючи викладене, суд вважає, що прокурором не було дотримано вимог закону, оскільки направлений прокурором обвинувальний акт не містить у собі конкретний виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими та які відображають усі фактичні обставини скоєння обвинуваченим злочинів, у яких він обвинувачується.
Крім того, відповідно до вимог ст. 337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.
Обвинувачення, відповідно до ч. 1 ст. 3 КПК України це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.
Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено те, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Європейський суд з прав людини у справі «Абрамян проти Росії» від 09.10.2008р. зазначив, що у тексті підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час судового розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваному він вважається офіційно письмово повідомлений про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення. Крім того, Європейський суд з прав людини нагадує, що положення зазначеного вище підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення, а також про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (рішення від 20.04.2006р. у справі І.Н. та інші проти Австрії, п.34).
Справедливість під час провадження у справі необхідно оцінювати, беручи до уваги розгляд справи в цілому(рішення від.01.03.2001р., справа «Даллос проти Угорщини, п. 47). Крім того право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» п. 3 ст. 6 Конвенції (рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п. 54).
Так, формулювання обвинувачення повинно складатися з обставин, які свідчать про наявність доведених даних про подію (час, місце, спосіб) кримінального правопорушення, форму вини, мотив і мету його вчинення, обставини, які впливають на ступень тяжкості кримінального правопорушення, тощо.
Правова кваліфікація дій особи в обвинувальному акті повинна містити не тільки посилання на окрему статтю і частину цієї статі кримінального закону, а й точне формулювання у тому числі і об`єктивної сторони та кваліфікуючих ознак конкретного кримінального правопорушення.
Крім того, суд вважає, що викладення прокурором в формулюванні обвинувачення висновків експертів, не є формулюванням обвинувачення в розумінні вимог діючого КПК України та практики Європейського суду з прав людини, а є посиланням прокурора на зібрані під час досудового слідства докази.
Відсутність в обвинувальному акті формулювання обвинувачення унеможливлює якісно і в повній мірі здійснювати захист від пред`явленого обвинувачення, що безперечно, порушує право особи на захист та ухвалене судове рішення за таких обставин, у будь-якому разі повинно бути визнано незаконним у зв`язку із істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.
Враховуючи викладене, суд вважає, що даний обвинувальний акт всупереч ст. 291 КПК України не містить у собі належним чином сформульованого обвинувачення, та послідовних фактичних обставин кримінальних правопорушень, які прокурор вважає встановленими, що порушує вимоги норм як чинного законодавства України, так і міжнародної практики, оскільки для повноцінного захисту своїх прав особа має право знати, в чому вона обвинувачується.
Судом звертається увагу на те, що статтею 314 КПК України не передбачено можливості виправлення технічних помилок, а також внесення якихось додаткових відомостей до обвинувального акту, реєстру матеріалів досудового розслідування або розписки про отримання копії обвинувального акту після їх надходження до суду, зокрема, у підготовчому судовому засіданні.
Крім того, в порушення вказаних вимог закону, до обвинувального акту, додано не належним чином оформлений реєстр матеріалів досудового розслідування, оскільки він не відповідає вимогам ч. 2 ст. 109 КПК України, у відповідності до якої, реєстр матеріалів досудового розслідування повинен містити: 1) номер та найменування процесуальної дії, проведеної під час досудового розслідування, а також час її проведення; 2) реквізити процесуальних рішень, прийнятих під час досудового розслідування; 3) вид заходу забезпечення кримінального провадження, дату і строк його застосування.
У доданому реєстрі матеріалів досудового розслідування в супереч вимогам ст.ст. 109, 110 КПК України, у частині 2 «Прийняті під час досудового розслідування процесуальні рішення» відсутнє таке процесуальне рішення як «Внесення відомостей до ЄРДР», що унеможливлює встановлення дати початку досудового розслідування, оскільки обвинувальний акт складений у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР за № 0000384 від 28.06.2015 року, а всі процесуальні рішення та дії, відповідно до реєстру матеріалів досудового розслідування, починаються з 03.07.2015 року визначенням групи прокурорів у даному кримінальному провадженні.
Крім того, як встановлено судом, обвинувальний акт, який надійшов до суду, був складений 10.05.2017р. слідчим ОСОБА_14 та 15.05.2017р. був затверджений прокурором прокуратури Київської області ОСОБА_15 ..
Разом із тим, як встановлено в судовому засіданні, на момент складання та затвердження вказаного обвинувального акту, прокурор оскаржував ухвалу суду від 18.10.2016 року про повернення обвинувального акту від 23.06.2016р. для усунення недоліків.
Так, ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 18.10.2017р. обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000384 від 28.06.2015р., по обвинуваченню ОСОБА_6 у скоєнні кримінальних злочинів, передбачених ч.2 ст. 364, ч.1 ст. 366 КК України було повернуто прокурорудля усунення недоліків. 14.11.2016р. від прокурора, який приймав участь у справі надійшла заява з проханням не повертати вказаний акт ,оскіль на ухвалу суду подано апеляційну скаргу через поштове відділення. 23.02.2017р. прокурором було подано апеляційну скаргу на ухвалу суду від 18.10.2017р.. Ухвалою Апелляційного суду Київської області від 28.02.2017р. апеляційна скарга повернута прокурору через пропущення строку на апеляційне оскарження. 04.04.2017р. прокурором повторно подано апеляційну скаргу на ухвалу суду від 18.10.2017р. та заяву про поновлення строку на її оскарження. Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 24.04.2017р. за апеляційної скаргою прокурора було відкрито апеляційне провадження та розпочато підготовчі дії. Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 05.05.2017р. було закінчено підготовчку до апеляційного розгляду даного кримінального провадження та призначено апеляційний розгляд апеляції прокурора на 29.05.2017р.. Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 29.05.2017р. в задоволенні клопотання прокурора про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали суду від 18.10.2016р. було відмовлено.
Таким чином, судом встановлено, що слідчим був складений, а прокурором затверджений та направлений другий обвинувальний акт в одному й тому самому кримінальному провадженні, під час оскарження ухвали суду про повернення попередньо направленного обвинувального акту, втім норми КПК України не передбачають складання двох обвинувальних актів по одному кримінальному провадженню, щодо тієї ж особи, за один і той же кримінальний злочин.
Крім того, реєстр матеріалів досудового розслідування в супереч вимогам ст.ст. 109, 110 КПК України, у частині 2 «Прийняті під час досудового розслідування процесуальні рішення» не містить в собі даних, які відображають те, що Ухвала суду від 18.10.2016 року була двічі оскаржена прокурором.
Вищеописані порушення вимог Кримінального процесуального кодексу України, дають підстави дійти висновку, що складений обвинувальний акт в даному кримінальному провадженні не відповідає вимогам Кримінального процесуального кодексу України та порушує гарантовані законом процесуальні права сторін кримінального провадження, а також порушує основні засади кримінального провадження, зокрема верховенство права, а тому обвинувальний акт, з доданими до нього документами підлягає поверненню прокуророві, який направив його до суду, для усунення допущених недоліків та приведення його у відповідність до вимог статті 291 КПК України, впродовж розумного строку, який суд визначає у продовж 7 днів з моменту його отримання.
Крім того, суд вважає, що позовна заява Університету державної фіскальної служби України до ОСОБА_6 про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення, підлягає поверненню заявнику, з таких підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 61 КПК України цивільним позивачем у кримінальному провадженні є юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди, та яка у порядку, встановленому цим Кодексом, пред`явила цивільний позов.
Відповідно до вимог ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової та моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння. Форма та зміст позовної заяви повинні відповідати вимогам, встановленим до позовів, які пред`являються у порядку цивільного судочинства.
Частина 5 вищевказаної статті КПК України передбачає, що цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства, яким передбачені права потерпілих від злочинів» від 2 липня 2004 року N 13 не підлягають розгляду в кримінальній справі позови про відшкодування шкоди, що не випливають із пред`явленого обвинувачення. При виникненні такої ситуації суд повинен роз`яснити потерпілому можливість вирішення спірних питань у порядку цивільного судочинства.
Як вбачається з обвинувального акту затвердженого прокурором 15.05.2017р. у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000384 за обвинуваченням ОСОБА_6 , у скоєнні кримінальних злочинів передбачених ч. 1 ст. 366, ч. 2 ст. 364 КК України потерпілою юридичною особою визнана Державна організація Національний університет державної податкової служби України, який на даний час як юридична особа не ліквідований.
Будь-яких документів, що Університету державної фіскальної служби України як правонаступнику перейшли права потерпілої юридичної особи Національного університету державної податкової служби України про відшкодування майнової шкоди спричиненої злочином, суду не надано.
За таких підстав суд, прийшов до висновку, що позовна заява Університету державної фіскальної служби України до ОСОБА_6 про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення, підлягає поверненню заявнику, оскільки він не визнаний потерпілою юридичною особою, та дана заява не може бути розглянута в рамках даного кримінального провадження.
До того ж, ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 18.10.2016р. про повернення обвинувального акту, яка станом на 15.05.2017 року день затвердження та направлення нового обвинувального акту до суду, була оскаржена до Апеляційного суду та відповідного рішення прийнято не було. Проте, прокурором було затверджено новий обвинувальний акт від 15.05.2017р. у даному кримінальному провадженні та направлено до суду. Крім того, в новому обвинувальному акті від 15.05.2017р. прокурором вказівки суду виконано не було.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 3, 110, 291, 314, 315, 376 КПК України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Обвинувальний акт у кримінальному провадженні внесеному в ЄРДР за № 0000384 від 28.06.2015 р., по обвинуваченню ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у скоєнні кримінальних злочинів, передбачених ч. 2 ст. 364, ч. 1 ст. 366 КК України, - повернути прокурору прокуратури Київської області ОСОБА_15 для усунення недоліків та приведення обвинувального акту у відповідність до вимог Кримінального процесуального кодексу України, впродовж розумного строку, який буде об`єктивно достатнім для усунення цих недоліків, а саме протягом 10 днів з моменту його отримання.
Цивільний позов Університету Державної фіскальної служби України до ОСОБА_6 про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення - залишити без розгляду та повернути заявнику.
Повний текст ухвали був складений, в межах строків, визначених ч. 2 ст. 376 КПК України та оголошений 24 липня 2017 року о 11 годині 30 хвилин.
Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до апеляційного суду Київської області через Ірпінський міський суд Київської області протягом семи днів з дня оголошення ухвали.

Суддя: ОСОБА_1