Справа № 755/9052/17
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А І Н И
"15" серпня 2017 р. слідчий суддя Дніпровського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , особи, яка подала скаргу ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , розглянувши скаргу ОСОБА_5 на рішення слідчого в ОВС третього слідчого відділу прокуратури м. Києва ОСОБА_4 про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000976 від 08.04.2016 року,
в с т а н о в и в:
До слідчого судді надійшла вищевказана скарга, яка мотивована тим, що слідчий під час досудового розслідування не виконав необхідних слідчих дій, направлених на встановлення істини у кримінальному провадженні, а тому передчасно виніс необґрунтовану постанову про закриття кримінального провадження.

В судовому засіданні ОСОБА_5 скаргу підтримав та просив її задовольнити, слідчий ОСОБА_4 заперечував проти скасування арешту майна, оскільки під час досудового розслідування не встановлено в діях працівників Генеральної прокуратури України злочинів передбачених ч. 1 ст. 365, ч. 1 ст. 367, ч. 3 ст. 382 КК України, а тому постанова про закриття кримінального провадження є обґрунтованою.
Вислухавши думку особи, яка подала скаргу, слідчого, дослідивши надані учасниками процесу докази, матеріали закритого кримінального провадження № 0000976 від 08.04.2016 року, слідчий суддя приходить до наступного.
Згідно ст. 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до ч.1 ст.24 КПК України, кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Статтею 303 КПК України передбачено, що під час досудового розслідування може бути оскаржено рішення слідчого про закриття кримінального провадження - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником.

Згідно ч.2 ст.8 та ч.5 ст.9 КПК України, принцип верховенства права у кримінальному провадженні та кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Статтею 13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини визначено, що кожен, чиї права та свободи, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» зобов`язано суди застосовувати при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерела права.

Як вбачається з постанови про закриття кримінального провадження від 31.03.2017 року слідчий в ОВС третього слідчого відділу прокуратури м. Києва ОСОБА_4 закрив кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000976 від 08.04.2016 року, у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення.

Крім того, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що постановою від 31.10.2016 року слідчий в ОВС третього слідчого відділу прокуратури м. Києва ОСОБА_4 вже закривав кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000976 від 08.04.2016 року, з тих самих підстав.

При цьому, ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 07.02.2017 року, за результатами розгляду скарги ОСОБА_5 постанова слідчого в ОВС третього слідчого відділу прокуратури м. Києва ОСОБА_4 від 31.10.2016 року про закриття кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000976 від 08.04.2016 року, була скасована з підстав, що слідчим не надано оцінки наявним у матеріалах кримінального провадження доказам. Рішення про закриття кримінального провадження прийнято слідчим на підставі лише показань свідка щодо якого проводилася перевірка, та не спростовано факти та обставини, викладені в заяві про кримінальне правопорушення.

Дослідивши матеріали закритого кримінального провадження, слідчий суддя приходить до висновку, що з моменту скасування попередньої постанови про закриття кримінального провадження до моменту винесення постанови про закриття кримінального провадження 31.03.2017 року, слідчим не було проведено жодної слідчої (розшукової) дії, негласної слідчої (розшукової) дії, для встановлення істини у даному кримінальному провадженні, що свідчить про формальний підхід слідчого ОСОБА_4 під час здійснення досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні.

Слідчий суддя, аналізуючи доводи особи, що подала скаргу про невідповідність положенням КПК України рішення слідчого про закриття провадження, враховує наступне.

Частиною 2 статті 9 КПК України визначено, що прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.
Згідно ст. ст. 2, 284 КПК України, закриття кримінального провадження є одним із способів його остаточного вирішення, а тому провадження має закриватися після всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи та оцінки слідчим всіх зібраних та перевірених доказів.
Тобто, повнота дослідження кримінального провадження означає встановлення всього кола фактичних обставин, що можуть суттєво вплинути на рішення у кримінальному провадженні; використання такої сукупності доказів, яка обґрунтовує зроблені висновки як такі, що не залишають місця сумнівам.
Неупередженість означає пізнання органами, що ведуть процес, обставин кримінального провадження у точній відповідності з дійсністю, неупередженість їх у збиранні, перевірці та оцінці доказів, безсторонність щодо всіх учасників процесу та інших осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, оскільки на прокурора, керівника органу досудового розслідування, слідчого покладається обов`язок надати доказам належну правову оцінку за правилами ч.1 ст.94 КПК, та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.
У відповідності до положень ст.22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.
З норм ст.26 КПК України випливає, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.
В той же час, відповідно до вимог ст. 110 КПК України, постанова слідчого про закриття кримінального провадження має бути мотивованою, її зміст повинен відповідати фактичним обставинам, встановленим матеріалами справи, зокрема, в ній має бути викладено суть заяви особи, яка звернулася з метою захисту своїх прав, та відповіді на всі поставлені нею питання, які виключають провадження у справі і обумовлюють її закриття, що є однією з гарантій забезпечення прав і законних інтересів учасників процесу.
Відповідно до положень ст. 94 КПК України, слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

У свою чергу, слідчий, під час досудового розслідування, зобов`язаний детально та всебічно перевірити доводи особи, що подала таку заяву.

З положень ст.83 КПК України слідує, що доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Згідно ч.2 ст.91 КПК України, доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Зокрема, практика ЄСПЛ щодо проведення ефективного офіційного розслідування кримінальних справ є сталою та вказує на те, що згідно з мінімальними критеріями ефективності, які Суд визначив у своїй практиці, таке розслідування має бути незалежним, безстороннім і підлягати громадському контролю, а компетентні органи повинні діяти зі зразковою ретельністю та оперативністю. Розслідування … має бути ретельним. Це означає, що органи влади завжди повинні добросовісно намагатись з`ясувати, що трапилось, і не покладатися на поспішні та необґрунтовані висновки для закриття кримінальної справи або використовувати такі висновки як підставу для своїх рішень. Вони повинні вживати усіх розумних і доступних їм заходів для забезпечення збирання доказів, що стосуються події, включаючи, зокрема, показання свідків та висновки судових експертиз тощо. Будь-який недолік розслідування, який підриває його здатність встановлення причини … або винних осіб, створюватиме небезпеку недотримання цього стандарту (див. рішення у справі «Олександр Ніконенко проти України», «Мута проти України», «Карабет та інші проти України»).

Проте, обставини, викладені у заяві особи, що подала скаргу, не в повній мірі стали предметом контролю слідчого при проведенні досудового розслідування, оскільки постанова слідчого про закриття кримінального провадження вказаним нормам КПК України не відповідає, в ній відсутня оцінка кожного доказу з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, тобто суб`єктом оскарження не надано обґрунтовані відповіді на поставлені нею питання, які виключають провадження у справі і обумовлюють її закриття, що є однією з гарантій забезпечення прав і законних інтересів учасників процесу.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 306, 307, 309 КПК України,-

у х в а л и в:

Скаргу ОСОБА_5 на рішення слідчого в ОВС третього слідчого відділу прокуратури м. Києва ОСОБА_4 про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000976 від 08.04.2016 року, - задовольнити.

Скасувати постанову слідчого в ОВС третього слідчого відділу прокуратури м. Києва ОСОБА_4 від 31.03.2017 року про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000976 від 08.04.2016 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.
Слідчий суддя: