Справа № 431/1444/17
Провадження № 11-сс/782/74/17
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 квітня 2017року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Луганської області у складі

головуючого ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

з секретарем ОСОБА_4

за участю прокурора ОСОБА_5

заявника ОСОБА_6

представника заявника ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні, у м.Сєвєродонецьку Луганської області, апеляційну скаргу ОСОБА_6 , подану на ухвалу слідчого судді Старобільського районного суду Луганської області від 31.03.2017 року, якою накладений арешт та заборонено розпорядження і користування спорудою ангару по АДРЕСА_1 ,

встановила:

Оскаржуваною ухвалою слідчого судді Старобільського районного суду Луганської області від 31.03.2017 року було задоволено клопотання слідчого Старобільського ВП ГУНП у Луганській області ОСОБА_8 та накладений арешт, із забороною розпорядження і користування спорудою ангару по АДРЕСА_1 .

Підставою для такого рішення слідчий суддя зазначив, що у матеріалах кримінального провадження вбачається наявність достатніх підстав вважати, що зазначена вище споруда ангару може бути доказом у кримінальному провадженні, відомості про яке було внесено слідчим до ЄРДР 11.12.2012 року за фактом вчинення невідомими особами шахрайських дій щодо майна пайщиків КСП "Шлях Леніна" та юридичною кваліфікацією дій за ч.2 ст. 190 КК України.

У конструкцію цього ангару, на думку судді, можуть бути внесені такі зміни. Які унеможливлять користування нею, або вона може бути відчужена за іншими цивільно-правовими угодами.

На судову ухвалу тимчасовим володільцем арештованого майна - ОСОБА_6 - подана апеляційна скарга, у якій він просить ухвалу слідчого судді скасувати як незаконну та необґрунтовану та постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого ОСОБА_8 про арешт ангару.

Зазначає при цьому, що він придбав споруду ангару у квітні 2007 року у правонаступника КСП "Шлях Леніна" - СТОВ "Надія", і ця обставина була підтверджена рішенням Білокуракінського районного суду Луганської області від 16.11.2009 року, із визнанням за ним, ОСОБА_6 , права власності на це майно.

Згодом, за ухвалами апеляційного суду Луганської області у 2010-2012 рр судові рішення суду першої інстанції були скасовані у частині як визнання за ним права власності на ангар, так і згодом - у забороні реєстрації цим же судом права власності.

Зазначена будівля ангару ніколи не входила до переліку майна, яке було правом спільної власності пайщиків КСП "Шлях Леніна" і передавалось за актом прийому-передачі правонаступнику - СТОВ "Надія" При цьому, права власності нікого із колишніх членів КСП порушене не було, про що свідчать відповідні судові рішення: ухвала апеляційного суду Луганської області від 20.09.2011 року та ухвала ВССУ від 11.01.2012 року. Статут СТОВ "Надія" зазначає про належність цій юридичній особі права власності на майно, яке не є пайовим, у тому числі, і споруди ангару.

Заявник вважає, що споруда ангару не відповідає ознакам майна, на яке рішенням слідчого судді, у порядку ст. 170 КПК України, може бути накладений арешт та додає, що, починаючи з 11.12.2012 року ( часу внесенні відповідних відомостей до ЄРДР) і до моменту накладення арешту на майно ним як тимчасовим володільцем, не було вчинено жодних із перелічених у судовій ухвалі дій, які можуть псувати, знищити це майно як доказ по справі.

Заявник зазначає, що він не був присутнім у судовому засіданні під час розгляду клопотання слідчого, дізнався про існування ухвали слідчого судді 08 квітня 2017 року, коли отримав повідомлення працівників поліції про необхідність звільнення споруди ангару до 12.04.2017 року, а саму копію рішення отримав від слідчого 10.04.2017 року, тому просить поновити йому строк оскарження.

Заслухавши суддю-доповідача, заявника ОСОБА_6 , його представника ОСОБА_7 , які підтримав у повному обсязі подану ним апеляційну скаргу, прокурора і слідчого ОСОБА_8 , які заперечували проти задоволення зазначених апеляційних вимог та вважали ухвалу слідчого судді законною та обґрунтованою, перевіривши матеріали судового провадження у межах заявлених апеляційних вимог ОСОБА_6 , колегія суддів вважає, що апеляційна скарга заявника підлягає частковому задоволенню за такими підставами.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Ч.3 ст. 170 КПК України зазначає, що у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу, тобто, бути речовим доказом : матеріальним об`єктом, який був знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберіг на собі його сліди або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.
Як вбачається із змісту оскаржуваної ухвали, жодного із перелічених вище вимог закону слідчий суддя не виконав та не обґрунтував належним чином, із посиланням на відповідні докази та обставини, свого висновку про необхідність арешту нерухомого майна - споруди ангару колишнього КСП "Шлях Леніна".
Як вбачається із матеріалів судового провадження та встановлено під час апеляційного їх перегляду, 11.12.2012 року слідчим Білокуракінського ВП ГУНП у Луганській області ОСОБА_8 були внесені до ЄРДР за № 0000027 відомості про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 190 КК України, за фактом вчинення невідомими особами шахрайських дій щодо майна пайщиків КСП "Шлях Леніна".
З моменту внесення таких відомостей до ЄРДР і до апеляційного перегляду матеріалів провадження нікому із будь-яких фізичних чи юридичних осіб ( у тому числі, і ОСОБА_6 ) підозра у вчиненні таких дій чи обвинувачення у їх скоєнні органами досудового розслідування не оголошувалось.
Рішення Білокуракінського районного суду Луганської області від 16.11.2009 року було визнано право власності за ОСОБА_6 на придбаний ним у СТОВ "Надія" як правонаступника КСП "Шлях Леніна" споруду ангару по АДРЕСА_1 .
Це рішення було скасоване ухвалою апеляційного суду Луганської області від 22.02.2010 року і згодом, на підставі рішення Білокуракінського районного суду Луганської області у травні 2011 року, ОСОБА_6 у визнанні за ним права власності на споруду ангару було відмовлено і це рішення суду залишено без змін 20.09.2011 року ухвалою апеляційної інстанції, без дозволу повороту виконання цього рішення за заявою ОСОБА_9 ( ухвала апеляційного суду Луганської області від 15.09.2012 року).
Наразі споруда ангару по АДРЕСА_1 належить ОСОБА_6 як голові фермерського господарства "Оазис 7" на праві користування та розпорядження, відповідно до договору оренди, укладеного 12.08.2016 року між ОСОБА_6 та уповноваженим від співвласників СТОВ "Надія" ОСОБА_10 , на невизначений термін, із зобов`язанням орендаря утримувати майно у належному стані та охорони.
Відповідно до наданих заявником документів він як орендар, сплачує за податковими повідомленнями орендну плату за землю.
У наданих слідчому судді документів слідчий та прокурор не надали обґрунтованих підтверджень того, що арештована споруда ангару є спільним пайовим майном членів КСП "Шлях Леніна", і щодо якого вчинялись якісь шахрайські дії невідомими особами; що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України, тобто, бути речовим доказом : матеріальним об`єктом, який був знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберіг на собі його сліди або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження та щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Під час апеляційного перегляду матеріалів судового провадження прокурором такі обставини також доведені не були.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає за необхідне ухвалу слідчого судді скасувати та, на підставі ч.3 ст. 407 КПК України, постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого СтаробільськогоВП ГУНП у Луганській області ОСОБА_8 про накладення арешту, із забороною розпорядження і користування, на споруду ангару по АДРЕСА_1 .

Вимоги заявника ОСОБА_6 щодо поновлення йому строків оскарження ухвали слідчого судді від 31.03.2017 року колегія суддів не задовольняє, оскільки, виходячи із моменту отримання ОСОБА_6 копії судового документу та часу подання ним апеляційної скарги, цей строк не пропущений.

На підставі викладеного, керуючись ст.170 КПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Старобільського районного суду Луганської області від 31.03.2017 року, якою накладений арешт та заборонено розпорядження і користування спорудою ангару по АДРЕСА_1 , скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого СтаробільськогоВП ГУНП у Луганській області ОСОБА_8 про накладення арешту, із забороною розпорядження і користування, на споруду ангару по АДРЕСА_1 , у зв`язку із необґрунтованістю викладених у ньому обставин.

Ухвала апеляційного суду є остаточною та такою, що касаційному оскарженню не підлягає.

Судді