УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
ОСОБА_3 звернувся зі скаргою до слідчого судді Дніпровського районного суду м. Києва, в порядку ст. 303 КПК України, на рішення слідчого у рамках вказаного кримінального провадження від 21.11.2016, яким відмовлено у задоволенні його заяви від 15.11.2016 про його визнання потерпілим, оскільки, на переконання заявника дане процесуальне рішення слідчого є необґрунтованим й не вмотивованим, тобто не відповідає вимогам ст. 110 КПК України.
Особа, що подала скаргу у судовому засіданні дану скаргу підтримала, просила задовольнити з вказаних у ній підстав.
Слідчий у судове засідання, будучи повідомленим про нього згідно положень ст. 135 КПК України, не з`явився, тож слідчий суддя беручи до уваги положення ст.ст. 22, 26 КПК України в частині того, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом та норми ч. 3 ст. 306 КПК України, яка регламентує, що неявка суб`єкта оскарження не перешкоджає розгляду провадження, з урахуванням строків розгляду скарг даного типу, вважає за можливе, у даному конкретному випадку, перейти до розгляду скарги по суті та дослідивши матеріали судового провадження, приходить до наступного.
Згідно ст. 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Відповідно до ч. 1 ст. 24 КПК України, кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Згідно ч. 2 ст. 8 та ч. 5 ст. 9 КПК України, принцип верховенства права у кримінальному провадженні та кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Статтею 13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини визначено, що кожен, чиї права та свободи, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі.
За таких обставин, слідчий суддя вважає, що скарга в загальних рисах відповідає вимогам КПК України, та виходячи з норм ст. 55 Конституції України, підлягає судовому розгляду.
24.10.2016 особа, що подала скаргу через УДППЗ «Укрпошта» надіслана свою заяву про її залучення у якості потерпілої до Дніпровського управління поліції ГУ Національної поліції в місті Києві, яке ним отримано 26.10.2016.
15.11.2016 заявник подав заяву у якій просив його визнати потерпілим та виконати судове рішення від 08.11.2016 про розгляд його заяви від 24.10.2016.
У той же час, слідчий 21.11.2016 розглянув тільки його заяву від 15.11.2016 без урахування заяви від 24.10.2016 та відмовив у визнанні потерпілим виходячи з положень ч. 1 ст. 55 КПК України, тож аналізуючи це рішення слідчий суддя враховує таке.
Згідно ст. 55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди.
Права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого.
Потерпілому вручається пам`ятка про процесуальні права та обов`язки особою, яка прийняла заяву про вчинення кримінального правопорушення.
Потерпілим є також особа, яка не є заявником, але якій кримінальним правопорушенням завдана шкода і у зв`язку з цим вона після початку кримінального провадження подала заяву про залучення її до провадження як потерпілого.
Потерпілим не може бути особа, якій моральна шкода завдана як представнику юридичної особи чи певної частини суспільства.
За наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.
Відповідно до ст. 110 КПК України, процесуальними рішеннями є всі рішення органів досудового розслідування, прокурора, слідчого судді, суду.
Рішення слідчого, прокурора приймається у формі постанови. Постанова виноситься у випадках, передбачених цим Кодексом, а також коли слідчий, прокурор визнає це за необхідне.
Постанова слідчого, прокурора складається у тому числі з: 2) мотивувальної частини, яка повинна містити відомості про: зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови; мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення цього Кодексу.
Постанова слідчого, прокурора виготовляється на офіційному бланку та підписується службовою особою, яка прийняла відповідне процесуальне рішення.
Таке процесуальне рішення слідчий приймає з урахуванням норм ст. 94 КПК України, яка регламентує, що слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.
У той же час, дана постанова слідчого вимогам ч. 5 ст. 110 КПК України не відповідає та, як прийнята без дотримання вимог ст.ст. 55, 94 даного Кодексу, не урахування ухвали слідчого судді від 08.11.2016, якою було зобов`язано слідчого розглянути заяву від 24.10.2016.
Слідчий, який здійснює розслідування цього провадження, як учасник процесу, у даному провадженні, станом на час судового розгляду, будучи вільним у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачений КПК України, правом на надання письмових заперечень до суду, з зазначенням належних та допустимих доказів, у розумінні ст.ст. 84-86 КПК України, які б в той чи інший спосіб спростовували або ж підтверджували доводи особи, що подала скаргу, не скористався.
За таких обставини, слідчий суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин провадження, які йому відомі, на час розгляду скарги, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку вважає, що скарга в цій частині підлягає задоволенню, а ріщення слідчого скасуванню із зобов`язанням його вчинити дію за заявами заявника згідно ст.ст. 55, 220 КПК України.

Керуючись ст. ст. 1-3, 7-29, 84-86, 91-94, 110, 220, 223, 303-307, 309, 310, 369-372, 376 КПК України слідчий суддя

п о с т а н о в и в :
Скаргу задовольнити.

Постанову слідчого Дніпровського управління поліції ГУ Національної поліції в місті Києві ОСОБА_4 від 21.11.2016 про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_3 від 15.11.2016 у рамках кримінального провадження унесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 18.08.2016 за № 0011710, - скасувати.

Зобов`язати слідчого Дніпровського управління поліції ГУ Національної поліції в місті Києві ОСОБА_4 у рамках кримінального провадження унесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 18.08.2016 за № 0011710, вчинити дію, а саме залучити ОСОБА_3 в якості потерпілого, із врученням пам"ятки про процесуальні права і обов"язки потерпілого.

Ухвала оскарженню не підлягає та є обов`язковою до виконання на всій території України.
Слідчий суддя: ОСОБА_1