У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоОСОБА_1 ,
суддів:ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі судового засідання за участю: прокурора захисників: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

розглянувши в судовому засіданні кримінальне провадження № 0000525 за касаційною скаргою захисника ОСОБА_8 на вирок Корольовського районного суду м. Житомира від 19 жовтня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Житомирської області від 26 квітня 2016 року щодо ОСОБА_9 ,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Корольовського районного суду м. Житомира від 19 жовтня 2015 року
ОСОБА_9 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
громадянина України, раніше судимого
вироком Коростишівського районного суду
Житомирської області від 24.09.2013 р.
за ч. 2 ст. 125 КК України до покарання
у виді громадських робіт на строк 150 годин,
засуджено за п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років.
Цим же вироком засуджено ОСОБА_10 за п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років.
Ухвалено стягнути із засуджених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 :
солідарно на користь потерпілої ОСОБА_11 11 770 грн матеріальної шкоди та 200 000 грн моральної шкоди;
з кожного на корись держави по 8324 грн 08 коп. витрат на проведення експертиз.
Ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 26 квітня 2016 року вирок місцевого суду щодо ОСОБА_9 та ОСОБА_10 залишено без зміни.
Згідно з вироком суду ОСОБА_9 та ОСОБА_10 визнано винними і засуджено за те, що вони за обставин, викладених у вироку, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, приблизно о 17.00 год. 18 серпня 2014 року на березі річки Тетерів неподалік буд. АДРЕСА_1 під час сварки на ґрунті особистих неприязних відносин з ОСОБА_12 (виникла під час спільного розпивання спиртних напоїв та переросла у бійку) нанесли останньому кулаками та ногами багато ударів по голові, тулубу та кінцівках, а ОСОБА_10 ударив потерпілого по голові каменем, після чого вони разом ОСОБА_9 та особою, провадження щодо якої закрито, підтягнули ОСОБА_12 до річки та скинули з обриву у воду.
В той час, коли ОСОБА_12 знаходився у воді, до нього підійшли ОСОБА_9 з ОСОБА_10 і між ними та потерпілим знову виникла суперечка, в ході якої засуджені, діючи за попередньою змовою групою осіб, з метою вбивства занурили ОСОБА_12 у воду та втопили його, після чого поклали на тіло останнього гранітний камінь масою 23,015 кг.
Судові рішення щодо ОСОБА_10 у касаційному порядку не оскаржуються.
У касаційній скарзі захисник, посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, порушує питання про скасування судових рішень та призначення нового розгляду в суді першої інстанції. Зазначає, що в основу вироку місцевого суду покладені недопустимі докази вилучений у свідків одяг, який в порушення вимог ст. 171 КПК України останнім не повернуто, й відповідно, висновки експерта, на дослідження якому надавались вказані речі. Крім того, висновки додаткової судово-медичної експертизи ґрунтуються на показаннях обвинувачених, які останні давали під час досудового розслідування та не були безпосереднім предметом дослідження суду, а слідчий експеримент проводився за участі криміналіста, який не входив до складу слідчої групи, що також дає підстави для визнання вказаних доказів недопустимими. Натомість, суд першої інстанції відмовив стороні захисту в задоволенні відповідних клопотань, а суд апеляційної інстанції не звернув уваги на допущені порушення та постановив ухвалу, яка не відповідає вимогам ст. 419 КПК України, оскільки не містить висновків та обґрунтувань, з яких виходив суд, залишаючи апеляційні скарги без задоволення.
Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який заперечував проти задоволення касаційної скарги, захисника ОСОБА_7 , який підтримав касаційну скаргу, захисника ОСОБА_6 , яка поклалася на розсуд суду, перевіривши матеріали кримінального провадження й обговоривши доводи, наведені в касаційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку, що скарга не підлягає задоволенню на таких підставах.
Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_9 у вчиненні злочину, за який його засуджено, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження і підтверджуються детально наведеними у вироку доказами, які суд усебічно, повно та об`єктивно дослідив, правильно оцінив.
Доводи захисника про відсутність у провадженні належних та допустимих доказів винуватості ОСОБА_9 у вчиненні злочину, передбаченого п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України, є безпідставними.
Так, винуватість ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого йому злочину підтверджується:
показаннями ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , які не заперечували, що вони разом з ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_12 18 серпня 2015 року на березі річки розпивали спиртні напої. В ході виниклого конфлікту засуджені завдали потерпілому тілесні ушкодження, після чого вони разом з ОСОБА_13 віднесли ОСОБА_12 до річки і ОСОБА_10 занурював потерпілого в воду;
показаннями потерпілої ОСОБА_11 , яка повідомила, що вранці 18 серпня 2015 року її син ОСОБА_12 пішов з дому, а наступного дня їй стало відомо, що сина побили та втопили у річці;
показаннями свідка ОСОБА_16 , яка повідомила, що після похорон ОСОБА_12 вона спілкувалась із ОСОБА_13 , який розповів, що він, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 побили ОСОБА_12 , після чого кинули потерпілого у річку та втопили, а на спину поклали камінь;
показаннями свідка ОСОБА_13 , який повідомив, що 18 серпня 2015 року на березі річки Тетерів неподалік буд. № 9 по пров. 8-го березня в м. Коростишеві під час спільного розпиття спиртних напоїв ОСОБА_9 вдарив рукою ОСОБА_12 в обличчя, від чого потерпілий впав. Після чого він разом з ОСОБА_9 та ОСОБА_10 відніс ОСОБА_12 до річки і повернувся до місця розпиття напоїв. Через декілька хвилин ОСОБА_9 та ОСОБА_10 також повернулись і повідомили, що ОСОБА_12 немає. Він зрозумів, що той помер. Наступного дня він разом з ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_14 пішли до річки, де побачили труп ОСОБА_12 ;
показаннями свідків ОСОБА_15 та ОСОБА_14 , які (кожен окремо) повідомили, що 18 серпня 2015 року на березі річки Тетерів під час спільного розпиття спиртних напоїв з ОСОБА_13 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_14 та ОСОБА_12 виник конфлікт і ОСОБА_9 разом з ОСОБА_10 та ОСОБА_13 завдали ОСОБА_12 тілесні ушкодження. Після цього ОСОБА_15 бачив, що потерпілий лежав на землі і на обличчі в нього була кров, а ОСОБА_14 бачив, що ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_13 потягли ОСОБА_12 до річки.
Ці показання повністю узгоджуються між собою, є послідовними й підтверджуються: матеріалами кримінального провадження, зазначеними в реєстрі матеріалів досудового розслідування, зокрема даними висновку судово-медичної експертизи, відповідно до якої на трупі ОСОБА_12 виявлено легкі та середньої тяжкості тілесні ушкодження, смерть останнього настала від утоплення в воді, протоколу слідчого експерименту з ОСОБА_10 , який за участю захисника показав, як він завдав удар ОСОБА_12 , потім вони з ОСОБА_9 відтягнули потерпілого до річки, де він занурював ОСОБА_12 у воду та місце де залишив його труп, протоколу слідчого експерименту зОСОБА_9 , який також за участю захисника показав, як він завдав ушкодження ОСОБА_12 , спільно з ОСОБА_10 відтягнули потерпілого до річки, де ОСОБА_10 занурював потерпілого в воду, протоколів проведення слідчих експериментів з фототаблицями за участюОСОБА_13 , ОСОБА_14 і ОСОБА_15 , даними висновків судових молекулярно-генетичних та додаткової судово-медичної експертиз, протоколів огляду місця події та іншими доказами, дослідженими в судовому засіданні.
Твердження захисника ОСОБА_8 про відсутність доказів винуватості ОСОБА_9 не ґрунтуються на матеріалах провадження та спростовуються наведеними доказами.
Таким чином, винуватість ОСОБА_9 у вчиненні злочину, передбаченого п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України, повністю доведена і його дії кваліфіковані правильно.
Призначаючи покарання ОСОБА_9 , суд врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який є особливо тяжким, особу винного, який раніше судимий, посередньо характеризується, не працює, його вік, відсутність обставин, які пом`якшують покарання, обставини, які обтяжують покарання, - вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, рецидив злочинів та дійшов обґрунтованого висновку про необхідність призначення ОСОБА_9 покарання в межах санкції частини статті, за якою його визнано винним.
Таке покарання, на думку колегії суддів, є необхідним й достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових злочинів.
Розглянувши за апеляціями прокурора та захисників матеріали провадження та детально їх вивчивши, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про правильне встановлення місцевим судом фактичних обставин кримінального провадження, про доведеність винуватості ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого йому злочину та про правильність кваліфікації його дій, а також звернув увагу на докази, які спростовують доводи, викладені в апеляціях.
Доводи касаційної скарги захисника ОСОБА_8 щодо обґрунтування винуватості ОСОБА_9 недопустимими доказами розглядались судом апеляційної інстанції та були мотивовано відхилені.
Зокрема, доводи про необхідність визнання недопустимими доказами вилучений у свідків одяг, який в порушення вимог ст. 171 КПК України останнім не повернуто, й відповідно, висновки експерта, на дослідження якому надавались зазначені речі, обґрунтовано спростовані апеляційним судом, який, пославшись на матеріали провадження, зазначив, що ці особи не пред`являли претензій щодо неповернення їх майна органом досудового розслідування, вказані речі було визнано речовими доказами по справі, а питання щодо арешту вилученого майна є правом, а не обов`язком слідчого, прокурора у відповідності до положень ст.ст. 170, 171 КПК України. Також судом обґрунтовано зазначено, що в даному випадку відсутність звернення слідчого до суду з клопотанням про арешт вилучених у свідків речей та неповернення їх власникам у відповідності до вимог ст. 169 КПК України не є підставою для визнання цих доказів, у тому числі й висновків експертиз (в ході яких досліджувались дані речі) недопустимими доказами в розумінні положень ст.ст. 86, 87 КПК України.
Необґрунтованими є також доводи щодо необхідності визнання слідчого експерименту від 20.08.2014 року за участю ОСОБА_10 недопустимим доказом, оскільки слідчий експеримент проводився за участі криміналіста, який не входив до складу слідчої групи. Ці доводи спростовуються даними відеозапису та протоколу проведення слідчого експерименту, відповідно до яких ця слідча дія була проведена слідчим ОСОБА_17 , а слідчий-криміналіст ОСОБА_18 (брав участь у її проведенні) надавав кваліфіковану практичну та методологічну допомогу слідчому, не обмежуючи його процесуальних прав та не порушуючи його процесуальну самостійність, передбачені положеннями ст. 40 КПК України. Крім того, апеляційним судом обґрунтовано зазначено, що при проведенні цього слідчого експерименту з боку засудженого, його захисника та понятих ніяких зауважень не надходило.
Не ґрунтуються на законі й доводи захисника щодо необхідності визнання висновків додаткової судово-медичної експертизи недопустимим доказом, оскільки вони ґрунтуються на показаннях обвинувачених, які останні давали під час досудового розслідування та не були безпосереднім предметом дослідження суду. Так, з матеріалів провадження вбачається, що зазначена експертиза проводилась на підставі судово-медичної експертизи трупа, показань ОСОБА_14 (допити від 19.08.2014 року та 19.11.2014 року, слідчий експеримент від 25.11.2014 року), ОСОБА_13 (допити від 19.08.2014 року та 19.11.2014 року, слідчий експеримент від 28.11.2014 року), ОСОБА_10 (допити від 19.08.2014 року та 26.11.2014 року, слідчий експеримент від 20.08.2014 року), ОСОБА_9 (допити від 20.08.2014 року та 21.08.2014 року, слідчий експеримент від 28.11.2014 року), ОСОБА_15 (допит від 24.11.2014 року) і суд, безпосередньо дослідивши в судовому засіданні висновки цієї експертизи, обґрунтовано визнав їх допустимим доказом.
Ухвала апеляційного суду є достатньо мотивованою та в повній мірі відповідає вимогам ст. 419 КПК України.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були би підставою для зміни чи скасування судових рішень, у провадженні не встановлено.
Керуючись статтями 433, 434, 436438 КПК України, п. 6 Розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів», колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Вирок Корольовського районного суду м. Житомира від 19 жовтня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Житомирської області від 26 квітня 2016 року щодо ОСОБА_9 залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника ОСОБА_8 без задоволення.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення й оскарженню не підлягає.

Судді:

__________________ __________________ ________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3