Справа № 343/1325/16-к
Провадження № 11-кп/779/184/2017
Категорія ч.2 ст.286 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 травня 2017 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря с/з ОСОБА_5 ,

з участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Івано-Франківську матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою (далі АС) прокурора, який брав участь у розгляді провадження судопм першої інтсанції ОСОБА_9 , на вирок Долинського районного суду від 20 лютого 2017 року по кримінальному провадженні про обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч.1 ст. 135, ч. 2 ст. 286 Кримінального кодексу України (далі КК), -

в с т а н о в и л а:

Вказаним вироком ОСОБА_7 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та мешканець АДРЕСА_1 , українець, одружений, працюючий механіком автоколони в ТзОВ «Артранс, раніше не судимий, громадянин України,

визнаний винуватим та засуджений за:

- ч.1 ст. 135 КК - на два роки позбавлення волі.

- ч.2 ст.286 КК - на 5 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 роки;

На підставі ч.1 ст.70 КК, остаточно визначено покарання за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим - 5 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 роки.

На підставі положень ст.75 КК, ОСОБА_7 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням на іспитовий строк три роки, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст.76 цього ж Кодексу.

Запобіжний захід, обраний обвинуваченому ОСОБА_7 у вигляді домашнього арешту до вступу вироку в законну силу залишено без змін.

Заявлений в даному кримінальному провадженні цивільний позов ОСОБА_10 до ОСОБА_7 про відшкодування моральної та матеріальної шкоди залишено без розгляду.

Постановлено стягнути з ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати в сумі 3343, 68 грн. за проведення експертиз.

Долю речових доказів вирішено у відповідності до положень ст.100 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК). За вироком суду ОСОБА_7 засуджено за те, що він, керуючи транспортним засобом порушив правил безпеки дорожнього руху, що спричинили смерть потерпілого та залишив без допомоги потерпілого, якого поставив у небезпечний для життя стан та маючи реальну можливість надати йому допомогу..

Так, 14.04.2016 року приблизно о 00 год. 00 хв., в темну пору доби, суху погоду, водій ОСОБА_7 , керуючи автомобілем марки MERCEDES-BENZ 280, реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався ділянкою автодороги Р-21 Долина-Хуст, що між населеними пунктами м. Долина та селища Вигода Долинського району Івано-Франківської області у напрямку м. Хуст. Проїзна частина дороги у даному місці для двох напрямків руху, має по одній смузі для руху у кожному напрямку, а транспортні потоки протилежних напрямків поділені розміткою 1.1. (вузька суцільна лінія), перетинати яку заборонено. В цей час, у зустрічному напрямку, по своїй правій смузі руху рухався велосипедист ОСОБА_11 . Рухаючись прямою ділянкою дороги, водій ОСОБА_7 , маючи об`єктивну можливість завчасно виявити велосипедиста на дорозі, проявив неуважність, не врахував дорожню обстановку і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його руху та безпечно керувати ним, перед зміною напрямку руху не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкоди чи небезпеки іншим учасникам руху, перетнув суцільну лінію розмітки 1.1. та виїхав на смугу зустрічного руху, де вчинив наїзд на велосипедиста ОСОБА_12 . При цьому ОСОБА_7 порушив вимоги Правил дорожнього руху України, в результаті чого відбулась дорожньо-транспортна пригода, унаслідок якої велосипедист ОСОБА_13 відповідно до висновку експерта № 30 від 31.05.2016 отримав тілесні ушкодження у вигляді закритої травми грудної клітки з двобічними переломами ребер, забою легень, повного перериву грудного відділу аорти, яка ускладнилась масивною внутрішньою кровотечею, від яких загинув на місці події.

У своїй апеляційній скарзі (далі АС) прокурор не оспорюючи правильність кваліфікації дій та доведеність вини обвинуваченого покликається на незаконність вироку суду щодо ОСОБА_7 з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.

Просить вирок суду скасувати та ухвалити новий, яким призначити ОСОБА_7 покарання за:

- ч.1 ст. 135 КК - 2 роки позбавлення волі.

- ч.2 ст.286 КК - 4 роки позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки;

На підставі ч.1 ст.70 КК остаточно призначено покарання за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим - 4 роки позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки.

Заслухавши доповідь судді ОСОБА_2 , пояснення прокурора ОСОБА_6 , яка підтримала подану прокурором АС, просить вирок суду скасувати та ухвалити новий, яким призначити ОСОБА_7 реальне покарання; пояснення обвинуваченого та його захисника адвоката ОСОБА_8 , які заперечили доводи АС прокурора; перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи і мотиви АС, колегія суддів приходить до висновку, що вона підлягає до часткового задоволення, виходячи із наступного.

Відповідно до ст. 404 КПК, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах АС.

Згідно ч.2 ст. 404 КПК, суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого. Відповідно до ст. 370 КПК, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Таким є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення. Отже, суд у вироку повинен навести мотиви прийнятого рішення й точно сформулювати свої висновки, в тому числі викласти обвинувачення доведене судом. Таких вимог закону суд першої інстанції в повній мірі не дотримався. Відповідно до ч. 3 ст. 374 КПК, у мотивувальній частині вироку у разі визнання особи винуватою, крім іншого, зазначаються формулювання обвинувачення визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальні правопорушення, винним у вчинені якого визнається обвинувачений, мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухвалені вироку, положення закону, якими керувався суд. Однак, при ухваленні оскаржуваного вироку судом першої інстанції істотно порушені вказані вимоги кримінального процесуального закону. Так, як вбачається із матеріалів кримінального провадження, а саме з обвинувального акту, ОСОБА_7 інкримінується вчинення кримінального правопорушення передбачене ч.2 ст. 286 КК, тобто порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили смерть потерпілого ОСОБА_11 , а також вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 135 цього Кодексу, тобто в завідомому залишенні без допомоги особи, яка перебуває в небезпечному для життя стані.

Згідно вироку суду ОСОБА_7 було визнано винуватим та засуджено у вчиненні кримінальних правопорушень за ч.2 ст. 286 та ч.1 ст. 135 КК. Однак із мотивувальної частини вироку суду не вбачається, що він виклав обставини вчинення обвинуваченим ОСОБА_7 злочину, передбаченого ч.1 ст. 135 КК.

Крім того, будь-яких доказів, які б свідчили про вчинення ОСОБА_7 злочину, передбаченого ч.1 ст. 135 КК, а саме завідоме залишення без допомоги особи, яка перебуває в небезпечному для життя стані, вказане кримінальне провадження не містить. Із обвинувального акту вбачається, що у результаті порушення ОСОБА_7 ПДР, відбулась ДТП внаслідок якої потерпілий ОСОБА_11 відповідно до висновку експерта отримав тілесні ушкодження, від яких загинув на місці. Із пояснень обвинуваченого ОСОБА_7 в судовому засіданні в суді першої інстанції не вбачається, що він визнає вину за ч.1 ст. 135 КК, і взагалі пояснення обвинуваченого суд виклав поверхнево, без розкриття обставин вчинених злочинів. В матеріалах кримінального провадження відсутній висновок експертизи, який би підтверджував чи дійсно потерпілий ОСОБА_11 після вчинення ДТП, перебував в небезпечному для життя стані і чи дійсно обвинувачений після вчинення ДТП скрився з місця події.

Судом не досліджено чи обвинуваченому було відомо, що потерпілий відразу після ДТП помер. Також суд першої інстанції належним чином не дослідив те, що залишення потерпілого без допомоги та настанням його смерті наявний причинний зв`язок, тобто чи є в діянні ОСОБА_7 склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 135 КК.

У п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» зазначено, що порушення особою правил безпеки дорожнього руху чи експлуатації транспорту, правил водіння або експлуатації машини і наступне залишення потерпілого від такого злочину без допомоги слід кваліфікувати за наявності до того підстав за сукупністю злочинів, передбачених відповідними частинами статей 286 чи 415 КК та відповідною частиною ст. 135 цього Кодексу. Колегія суддів зауважує, що такі зібрані докази органом досудового розслідування, в їх сукупності, судом слід було належним чином перевірити, однак за їх відсутності прийняти відповідне рішення. Таким чином, незважаючи на вищевикладене, суд не дослідив докази вчинення вказаного злочину, постановив обвинувальний вирок, яким засудив ОСОБА_7 , як за ч.2 ст.286 КК так і за ч.1 ст. 135 КК. На думку колегії суддів, судовий розгляд було проведено однобічно та неповно, оскільки не встановлені обставини, що входять в предмет доказування. Неухильне дотримання, передбачених законних вимог є неодмінною умовою повного, всебічного й об`єктивного дослідження обставин справи, встановлення істини в справі й прийняття правильного рішення. Відповідно до ст. ст. 409, 410 КПК, підставою для скасування або зміни судового рішення судом апеляційної інстанції є, зокрема, неповнота судового розгляду, що полягає у нез`ясуванні або неналежному з`ясуванні всіх істотних обставин справи, а також у поверховому дослідженні доказів. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 410 КПК, також неповним визнається судовий розгляд, під час якого залишилися недослідженими обставини, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення, зокрема, у разі якщо судом були відхилені клопотання учасників судового провадження про допит певних осіб, дослідження доказів або вчинення інших процесуальних дій для підтвердження чи спростування обставин, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення. Такими, що мають істотне значення, визнаються такі обставини, встановлення яких безпосередньо впливає на ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення. «Істотне значення» належить до оціночних понять, тому його застосування в кожному конкретному випадку визначається судом індивідуально, виходячи із внутрішнього переконання судді та фактичних обставин справи. Проте, суд першої інстанції при розгляді зазначеної кримінального провадження знехтував цими вимогами закону та допустив істотні порушення КПК, які перешкодили йому повно і всебічно розглянути справу, встановити істину в справі і винести законний, обґрунтований і справедливий вирок. Оцінюючи характер виявлених порушень і виходячи із встановлених судом першої інстанції обставин, суд апеляційної інстанції позбавлений можливості прийняти обґрунтоване рішення саме по суті пред`явленого обвинувачення. Суд апеляційної інстанції також не може усунути допущену судом першої інстанції неповноту судового розгляду. Враховуючи наведене вище, колегія суддів дійшла до висновку, що вирок суду підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції. При цьому, призначаючи новий розгляд в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції не має права вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність чи недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність. А тому, при новому розгляді місцевому суду належить з`ясувати всі фактичні обставини справи у порядку визначеному кримінальним процесуальним законом і прийняти законне, обґрунтоване і вмотивоване рішення. За таких обставин АС прокурора підлягає до часткового задоволення.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 415, 418, 419 КПК колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді провадження судом першої інтсанції ОСОБА_14 , задовольнити частково, вирок Долинського районного суду від 20 лютого 2017 року, щодо ОСОБА_7 скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Ухвала апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий ОСОБА_2

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4