Провадження № 11-кп/780/564/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 35 08.06.2017

ВИРОК
іменем України
08 червня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора Білоцерківської місцевої прокуратури Київської області на вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 13 квітня 2016 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, із середньою спеціальною освітою, не працюючого, раніше не судимого,,
визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 289, ч. 2 ст. 289 КК України, та призначено покарання: за ч. 3 ст. 185 КК України у виді 4 років позбавлення волі; за ч. 1 ст. 289 КК України у виді 3 років позбавлення волі; за ч. 2 ст. 289 КК України у виді 5 років позбавлення волі. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, призначено йому покарання у виді 5 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком 3 роки, з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Вирішено питання щодо процесуальних витрат та речових доказів.

В С Т А Н О В И Л А:
За вироком суду, 24.09.2015 близько 22 год. 00 хв. ОСОБА_7 , перебуваючи біля будинку за № 34 по вул. Славіна в м. Біла Церква Київської області, діючи умисно, маючи умисел на незаконне заволодіння транспортним засобом з метою його тимчасового використання, таємно від оточуючих, відчинивши передні двері зі сторони пасажира шляхом підбору ключа, проник до салону автомобіля марки «NISSAN Bluebird» д.н.з. НОМЕР_1 , належного ОСОБА_9 та за допомогою цього ж ключа завів двигун і поїхав з місця скоєння злочину. Після незаконного заволодіння вищевказаним автомобілем ОСОБА_7 розпорядився ним на власний розсуд, чим спричинив потерпілій ОСОБА_9 майнової шкоди на суму 18874,83 грн.
Таким чином, своїми умисними діями, які виразилися у незаконному заволодінні транспортним засобом, ОСОБА_7 вчинив злочин, передбачений ч. 1 ст. 289 КК України.
04.10.2015 близько 02 год. 00 хв. ОСОБА_7 перебував біля кафе «Home Cafe» по бульвару 50-річчя Перемоги, 46 в м. Біла Церква Київської області. В цей час останній помітив розбите скло вказаного кафе та у нього виник умисел вчинити крадіжку майна. З цією метою ОСОБА_7 , продовжуючи свою злочинну діяльність, умисно, з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення за рахунок чужого майна, таємно від оточуючих, скориставшись тим, що за ним ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу просунув тулуб через отвір в розбитому склі, проникнувши таким чином до вказаного кафе, звідки вчинив крадіжку сенсорного монітору «Prosiflex TM-8115G-B», належного потерпілому ОСОБА_10 , вартістю 3000 грн., та зник з місця вчинення злочину. У подальшому ОСОБА_7 розпорядився викраденим майном на власний розсуд, чим завдав потерпілому ОСОБА_10 майнової шкоди на суму 3000 грн.
Своїми умисними діями, що виразилися у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), поєднаній з проникненням у приміщення, ОСОБА_7 вчинив злочин, передбачений ч. 3 ст. 185 КК України.
14.10.2015 близько 14 год. 00 хв. ОСОБА_7 , перебуваючи біля належного ОСОБА_11 гаражного приміщення № НОМЕР_2 , ряд № НОМЕР_3 , гаражного кооперативу «Зарічанський» по вул. Глибочанська в м. Біла Церква Київської області, шляхом зриву навісного замка за допомогою лому, який приніс із собою, відчинив вказане гаражне приміщення. Переконавшись в тому, що всередині знаходяться речі, які можна викрасти, зачинив вказаний гараж на власний навісний замок та вирішив вчинити злочин у нічний час. 14.10.2015 близько 23 год. 00 хв. ОСОБА_7 , діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, метою незаконного збагачення за рахунок чужого майна, таємно від оточуючих, скориставшись тим, що за ним ніхто не спостерігає, за допомогою ключа відчинив навісний замок гаражного приміщення № НОМЕР_2 , ряд № НОМЕР_3 , гаражного кооперативу «Зарічанський» по вул. Глибочанська в м. Біла Церква Київської області, та викрав звідти належне потерпілому ОСОБА_11 майно, а саме зварювальний апарат Дніпро-М вартістю 2500 грн., електролобзик «Phiolent» пмз-600э, серійний номер 95975 вартістю 500 грн., мотопомпу «Kipor KDP 408» вартістю 11000 грн., котрі переніс до сусіднього гаражного приміщення № НОМЕР_4 , яке належить ОСОБА_7 . В подальшому ОСОБА_7 зачинив гаражне приміщення № НОМЕР_2 та розпорядився викраденим майном на власний розсуд, чим завдав потерпілому ОСОБА_11 майнової шкоди на загальну суму 14000 грн.
Своїми умисними діями, що виразилися у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненій повторно, та поєднаній з проникненням у приміщення, ОСОБА_7 вчинив злочин, передбачений ч. 3 ст. 185 КК України.
20.10.2015 близько 02 год. 18 хв. ОСОБА_7 , продовжуючи свою злочинну діяльність, перебуваючи біля Білоцерківського відділення № 1 ПАТ «Банк Михайлівський» по бульвару 50-річчя Перемоги, 62 в м. Біла Церква Київської області, маючи умисел на вчинення крадіжки, з метою незаконного збагачення за рахунок чужого майна, з корисливих мотивів, умисно, повторно, скориставшись тим, що за ним ніхто не спостерігає, таємно від оточуючих підійшов до вітражної конструкції кабінету начальника відділення та за допомогою тротуарної плитки, яку тримав у правій руці, розбив скло, внаслідок чого утворився отвір, через який ОСОБА_7 просунув тулуб та викрав ноутбук марки «НР 250 1000м/15», належного ПАТ «Банк Михайлівський», вартістю 3224,54 грн., який знаходився під столом. Після цього ОСОБА_7 з місця вчинення злочину зник та викраденим майном розпорядився на власний розсуд, чим спричинив потерпілому ПАТ «Банк Михайлівський» майнової шкоди на загальну суму 3224,54 грн.
Своїми умисними діями, що виразилися у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненій повторно, та поєднаній з проникненням у приміщення, ОСОБА_7 вчинив злочин, передбачений ч. 3 ст.185 КК України.
31.10.2015 близько 02 год. 00 хв. ОСОБА_7 , продовжуючи свою злочинну діяльність, перебуваючи біля будинку за № 8-а по провулку Пролетарському в м. Біла Церква Київської області, діючи умисно, повторно, маючи умисел на незаконне заволодіння транспортним засобом з метою його тимчасового використання, таємно від оточуючих, відчинивши передні двері зі сторони водія шляхом підбору ключа, проник до салону автомобіля марки «Fiat Tipo» д.н.з. НОМЕР_5 , що належить ОСОБА_12 , та за допомогою цього ж ключа завів двигун і поїхав з місця скоєння злочину. Після незаконного заволодіння вищевказаним автомобілем ОСОБА_7 розпорядився ним на власний розсуд, чим спричинив потерпілому ОСОБА_12 майнової шкоди на суму 40068,35 грн.
Своїми умисними діями, що виразилися у незаконному заволодінні транспортним засобом, вчиненому повторно, ОСОБА_7 вчинив злочин, передбачений ч.2 ст.289 КК України.
Не погоджуючись з вироком та не оспорюючи правильність кваліфікації дій обвинуваченого, доведеність його вини та не оспорюючи фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду першої інстанції скасувати в частині призначеного покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення, особі обвинуваченого через м`якість та необхідністю застосування більш суворого покарання, та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 : визнати винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 289, ч. 2 ст. 289, ч. 3 ст. 185 КК України, та призначити йому покарання: за ч. 1 ст. 289 КК України у виді 3 років позбавлення волі; за ч. 2 ст. 289 КК України у виді 6 років позбавлення волі, з конфіскацією всього належного йому майна; за ч. 3 ст. 185 КК України у виді 5 років позбавлення волі. Відповідно до ст. 70 КК України шляхом часткового складання призначених покарань визначити ОСОБА_7 остаточне покарання у виді 7 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна. В решті вирок залишити без змін. На думку апелянта, судом при призначенні ОСОБА_7 покарання належним чином не було враховано ступінь тяжкості вчинених ним п`яти кримінальних правопорушень, одне з яких є середньої тяжкості, а інші відносяться до категорії тяжких. Також судом не в повній мірі надана оцінка даним про особу обвинуваченого та його ставленню до вчинених кримінальних правопорушень, не враховано того, що викрадене майно було частково повернуто лише після припинення ним злочинної діяльності і при цьому завданої потерпілим матеріальної шкоди не відшкодовано. Крім того, призначене судом покарання винному із застосуванням положень ст. 75 КК України належним чином не мотивовано у вироку. Отже підвищена суспільна небезпека обвинуваченого ОСОБА_7 для оточуючих свідчить про неможливість його виправлення та запобігання вчинення злочинів без ізоляції його від суспільства.
Заслухавши доповідача, думку прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, пояснення обвинуваченого та його захисника, які заперечували щодо задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Обставини справи в судовому розгляді учасниками судового провадження не оспорювались і, згідно ч. 3 ст. 349 КПК України докази щодо цих обставин, судом не досліджувалися. Обвинувачений ОСОБА_7 свою вину у вчиненні інкримінованих йому злочинів визнав повністю.
Висновки суду про винуватість ОСОБА_7 у скоєнні злочинів за зазначених у вироку обставин відповідають фактичним обставинам даного провадження.
Суд першої інстанції, розглядаючи дане кримінальне провадження, прийшов до обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_7 та правильно кваліфікував його дії за ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 289, ч. 2 ст. 289 КК України.
Згідно ст. 65 КК України суд призначає покарання: у межах, установлених у санкції статі (санкції частини статті) особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Відповідно до ч. 1 ст. 75 КК України якщо суд при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого від відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
На думку колегії суддів, суд першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_7 вказаних вимог закону у повному обсязі не дотримався.
Так, суд першої інстанції, призначивши за правилами ч. 1 ст. 70 КК України ОСОБА_7 остаточне покарання у виді позбавлення волі строком 5 років, звільнив його від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України з покладенням обов`язків відповідно до ст. 76 КК України, мотивуючи тим, що ОСОБА_7 раніше не судимий, за місцем проживання характеризується позитивно, під наглядом лікаря-нарколога та психіатра не перебуває.
Разом з тим, судом належним чином не враховано, що ОСОБА_7 скоїв п`ять злочинів, один з яких відповідно до ст. 12 КК України відноситься до злочинів середньої тяжкості, а інші до тяжких злочинів, що свідчить про підвищену суспільну небезпеку обвинуваченого. Окрім того, не враховано, що все викрадене майно повернуто потерпілим лише після викриття злочинів, а майнову шкоду, завдану потерпілим на значну суму, у повному обсязі ОСОБА_7 не відшкодовано.
Тому колегія суддів не може погодитися з висновком суду першої інстанції, що виправлення ОСОБА_7 можливе без відбування покарання та вважає, що з урахуванням ступеню тяжкості вчинених злочинів, особи винного, який є особою раніше не судимою, в скоєному розкаявся, активно сприяв розкриттю злочинів, позитивно характеризується за місцем проживання, ОСОБА_7 має бути призначене основне покарання у межах санкцій частин статей обвинувачення у виді позбавлення волі і не призначати йому додаткового покарання у виді конфіскації майна за ч. 2 ст. 289 КК України, та на підставі ст. 70 КК України, остаточне покарання ОСОБА_7 визначити шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим. Таке покарання відповідно до вимог ст. ст. 50, 65 КК, на думку колегії суддів, є необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_7 та попередження вчинення нових злочинів.
Підстав для застосування більш суворого покарання колегія суддів не вбачає.
Відповідно до ст. 420 КПК України апеляційний суд скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі неправильного звільнення обвинуваченого від відбуття покарання.
Оскільки судом першої інстанції було неправильно звільнено обвинуваченого ОСОБА_7 від відбування покарання, тому вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_7 підлягає скасуванню в частині призначеного покарання та ухвалення в цій частині нового вироку.
Керуючись ст. ст. 404, 407, 420 КПК України, колегія суддів, -
З А С У Д И Л А:
Апеляційну скаргу прокурора Білоцерківської місцевої прокуратури Київської області задовольнити частково.

Вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 13 квітня 2016 року щодо ОСОБА_7 скасувати в частині призначеного покарання та ухвалити в цій частині новий вирок.
Визнати ОСОБА_7 винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 289, ч. 2 ст. 289 КК України, та призначити йому покарання:
за ч. 3 ст. 185 КК України у виді 4 років позбавлення волі;
за ч. 1 ст. 289 КК України у виді 3 років позбавлення волі;
за ч. 2 ст. 289 КК України у виді 5 років позбавлення волі без конфіскації майна.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточне покарання ОСОБА_7 визначити у виді 5 років позбавлення волі без конфіскації майна.
Строк відбування покарання рахувати ОСОБА_7 з часу його затримання.
В решті вирок залишити без змін.
Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення та протягом трьох місяців може бути оскаржений в касаційному порядку до Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: