АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/623/16 Справа № 185/18/16-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 грудня 2016 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3
ОСОБА_4
секретаря ОСОБА_5

за участю:

прокурора ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_7
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Дніпро матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою прокурора Павлоградської місцевої прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_8 на вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 січня 2016 року яким,

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у с.Богуслав, Павлоградського району, Дніпропетровської області, громадянина України, маючого середню освіту, не працюючого, маючого на утриманні двох не повнолітніх дітей: ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , мешкаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

-25 травня 2011 року Магдалинівським районним судом Дніпропетровської області за ч.1 ст.185 КК України у виді 1 року позбавлення волі. На підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з випробувальним терміном 1 рік. 02 березня 2012 року Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області скасовано випробувальний термін і направлено ОСОБА_7 для відбування призначеного покарання. Звільнений 02 березня 2013 року по відбуттю строку покарання,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України та призначено покарання із застосуванням ст.69 КК України у виді 2 роки 6 місяців позбавлення волі,-

Цими же вироком, цивільний позов заявлений потерпілою ОСОБА_11 до обвинуваченого ОСОБА_7 про відшкодування шкоди, про стягнення грошових коштів в розмірі 1500,00 грн., майнової шкоди в розмірі 3330,00 грн. та моральної шкода в розмірі 5000,00 грн.-задоволено частково, та стягнуто з ОСОБА_7 (ІНН НОМЕР_1 ) на користь потерпілої ОСОБА_11 в рахунок відшкодування майнової шкоди грошові кошти в розмірі 3330 грн. 00 коп., в рахунок відшкодування моральної шкоди грошові кошти в сумі 5 000 грн. 00 коп.

Цими же вироком, стягнуто з ОСОБА_7 (ІНН НОМЕР_1 ) на користь держави судовий збір у сумі 551 грн. 20 коп., та в рахунок відшкодування процесуальних витрат 92 грн. 40 коп.

Вироком суду встановлено, що ОСОБА_7 15 листопада 2015 року о 23 години 30 хвилин знаходячись на АДРЕСА_1 та маючи достовірні відомості про те, що у квартирі АДРЕСА_3 , мешканка тимчасово відсутня, у нього виник злочинний намір направлений на таємне заволодіння чужим майном, що належить ОСОБА_11
15 листопада 2015 року о 23 годині 45 хвилин ОСОБА_7 , реалізуючи свій злочинний намір, направлений на незаконне протиправне заволодіння чужим майном з власності користувача в особі ОСОБА_11 , з метою скоєння крадіжки заліз через балкон до квартири АДРЕСА_3 , де діючи умисно, повторно з корисливих мотивів, розуміючи незаконність і протиправність своїх дій, але не бажаючи відмовлятися від своїх злочинних намірів, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, через балконні двері проник до квартири, де таємно викрав майно, що належало потерпілій ОСОБА_11 , а саме: таємно із корисливих спонукань викрав із спальні ноутбук фірми «Ассег Aspire 5820TG» вартістю 2080 грн., фотоапарат фірми «Самсунг WB550» вартістю 1250 грн., згідно висновку експерта № 6392-15 від 24 грудня 2015 року.

Своїми злочинними діями ОСОБА_7 спричинив потерпілій ОСОБА_11 майнову шкоду на загальну суму 3330 грн. Після чого, ОСОБА_7 з місця вчинення кримінального правопорушення з викраденим майном зник та розпорядився за своїм розсудом.

Не погоджуючись з вироком суду першої інстанції, прокурор Павлоградської місцевої прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій не оскаржуючи фактичних обставин справи, та кваліфікацій дії ОСОБА_7 за ч.3 ст.185 КК України, просить скасувати вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 січня 2016 року, відносно обвинуваченого ОСОБА_7 , та призначити новій судовий розгляд у суді першої інстанції.

Обґрунтовуючи свою апеляційну скаргу прокурор Павлоградської місцевої прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_8 зазначив, що вирок суду не відповідає призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Крім того, прокурор Павлоградської місцевої прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_8 вказує, що під час розгляду справи суд першої інстанції, не дослідів докази на підтвердження розміру завданої потерпілій моральної та матеріальної шкоди, матеріального становища обвинуваченого, які мали істотне зазначенні для прийняття законного і обґрунтованого рішення у відповідній частині.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги прокурора, позицію прокурора ОСОБА_6 , яка підтримала апеляційну скаргу прокурора Павлоградської місцевої прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_8 , та просила її задовольнити, скасувавши вирок суду першої інстанції, та призначити новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції, вивчивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга прокурора Павлоградської місцевої прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_8 , не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з вимогами ст.404 КПК в апеляційному порядку вирок суду першої інстанції перевіряється в межах апеляційної скарги. Висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин кримінального провадження, які як прокурором та і обвинуваченим не оспорювалися і стосовно яких відповідно до вимог ч.3 ст.349 КПК України докази не досліджувалися, не перевіряються. Тому суд апеляційної інстанції виходить з того, що було встановлено вироком суду першої інстанції.

Перевіркою матеріалів провадження встановлено, що висновок суду про винність раніше судимого обвинуваченого у таємному викраденні чужого майна, вчинене повторно за обставин, встановлених судом і викладених у вироку, підтверджуються зібраними органами досудового розслідування та дослідженими у судовому засіданні доказами, які отримали належну правову оцінку.

Як вбачається з апеляційної скарги прокурора, висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні зазначеного кримінального правопорушення та правильність кваліфікації його дій за ч.3 ст.185 КК України не оспорюється.

Перевіривши матеріали кримінального провадження в межах апеляційних вимог, колегія суддів вважає необґрунтованими доводи прокурора,що призначене судом покарання не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Відповідно до вимог ст.65 КК України при призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу засудженого та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

При визначенні покарання ОСОБА_7 суд урахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, відомості про особу обвинуваченого, обставини, що впливають на покарання.

Зокрема, суд першої інстанції обґрунтовано врахував, що обвинувачений хоча і визнав себе винним у вчиненому, однак раніше притягувалася до кримінальної відповідальності.
З урахуванням наведеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції з додержанням вимог ст.65 КК України, обґрунтовано дійшов до висновку про відсутність підстав для застосування ст.ст.69, 75 КК України при призначенні покарання ОСОБА_7 та призначив покарання у вигляді позбавлення волі.

Колегія суддів не вбачає також підстав для застосування ст.ст.69, 75 КК України, оскільки ОСОБА_12 вже засуджувався за аналогічний злочин, будь-яких обставин, що істотно знижують ступень тяжкості вчиненого злочину судом не встановлено.

З огляду на викладене суд, дотримуючись вимог ст.ст.50, 65 КК України, призначив ОСОБА_7 покарання, яке є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів. Підстав вважати, що таке покарання не відповідає призначеного судом першої інстанції покарання, ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, нема.

Що стосується доводів апеляційної скарги, в частині задоволення цивільного позову, стосовно того, що під час розгляду справи суд першої інстанції, не дослідів докази на підтвердження розміру завданої потерпілій моральної та матеріальної шкоди, матеріального становища обвинуваченого, які мали істотне зазначенні для прийняття законного і обґрунтованого рішення у відповідній частині, то як вбачається з матеріалів кримінального провадження судом стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_7 на користь потерпілої ОСОБА_13 майнову шкоду в розмірі 3330,00 грн. та моральна шкода в розмірі 5000,00 грн., задовольнивши цивільний позов в цій частині частково.

Так відповідно до ст.ст.23, 1168 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права яка полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я та розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення; при визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Вирішуючи питання про розмір відшкодування завданої потерпілої моральної шкоди, суд першої інстанції, у відповідності до вимог ст.23 ЦК України, врахував вид характеру правопорушення , глибину фізичних та душевних страждань потерпілої, ступінь вини обвинуваченого, та його відношення до скоєного .

Крім цього, врахував суд також дані про особу обвинуваченого, його поведінку після скоєного, та те, що останній ніде не працює, тобто його матеріальне становище, при цьому також врахував вимоги закону про розумність і справедливість при визначені розміру моральної шкоди, суд дійшов до обґрунтованого висновку, що саместягнення грошових коштів в розмірі 1500,00 грн., майнової шкоди в розмірі 3330,00 грн. та моральної шкода в розмірі 5000,00 грн., буде достатньою для відшкодування понесених потерпілою майнової шкоди та моральних страждань, що виникли внаслідок протиправної поведінки обвинуваченого, з чим погоджується колегія суддів.
Також судова колегія враховує і той факт що на утриманні обвинуваченого ОСОБА_7 знаходяться хвора дружина та двоє не повнолітніх дітей: ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Таким чином, викладені у вироку висновки суду першої інстанції щодо часткового задоволення цивільного позову про відшкодування майнової та моральної шкоди ґрунтуються на об`єктивно з`ясованих обставинах справи, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав ухвалення вироку в цій частині, а тому це судове рішення є законним, обґрунтованим і вмотивованим.

За таких обставин доводи апеляційної скарги прокурора Павлоградської місцевої прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_8 є необґрунтованими, а його вимоги є такими, що не підлягають задоволенню.

При перевірці матеріалів кримінального провадження істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які є безумовною підставою для зміни або скасування вироку колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407, КПК України, ч.5 ст.72 КК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:
Апеляційну скаргу прокурора Павлоградської місцевої прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 січня 2016 року, відносно ОСОБА_7 , залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з дня її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді