Справа № 740/3235/16-к провадження № 11-кп/795/163/2017 Категорія - ч.2 ст.186 КК України Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1 Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
10 січня 2017 року місто Чернігів

Апеляційний суд Чернігівської області в складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

розглянувши, у відкритому судовому засіданні в залі суду, кримінальне провадження № 0001155 від 20 липня 2016 року за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 та прокурора на вирок Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 28 жовтня 2016 року,

про обвинувачення

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Миколаїв, Миколаївської області, громадянина України,
який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 186 КК України,

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Уразово Валуйського району Білгородської області Російської Федерації, громадянина України,
який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ,
фактично проживає за адресою: АДРЕСА_3 ,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 186 КК України.
з участю:

прокурора ОСОБА_10

захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_8

обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_6

В С Т А Н О В И В:

В поданих апеляційних скаргах обвинувачені ОСОБА_6 та ОСОБА_7 просили пом`якшити, призначене судом першої інстанції покарання.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 просив вирок суду першої інстанції скасувати, а кримінальне провадження відносно ОСОБА_6 закрити.

Захисник ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 в апеляційній скарзі просив змінити вирок суду першої інстанції, перекваліфікувати дії ОСОБА_7 з частини 2 статті 186 КК України на частину 1 статті 186 КК України та пом`якшити призначене покарання.

В апеляційній скарзі прокурор порушив питання про скасування вироку суду першої інстанції у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, а також невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особам обвинувачених внаслідок м`якості.

Вироком Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від

28 жовтня 2016 року

ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 186 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки.

ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 186 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 та ОСОБА_6 постановлено рахувати з 20 липня 2016 року, дня затримання.

Питання про речові докази вирішено відповідно до статті 100 КПК України.

Постановлено стягнути з ОСОБА_7 та ОСОБА_6 з кожного на користь держави процесуальні витрати в сумі 263 (двісті шістдесят три) гривні 88 копійок.
Запобіжний захід відносно обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_6 до вступу вироку в законну силу залишено без змін у вигляді тримання під вартою.

На підставі частини 5 статті 72 КК України, зараховано обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_6 строк попереднього ув`язнення у строк відбування покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги, обвинувачений ОСОБА_6 зазначив, що призначаючи покарання, суд першої інстанції не взяв до уваги те, що він вину свою визнав повністю, розкаявся у вчиненому, має позитивну характеристику з місця проживання, потерпілий його вибачив та претензій матеріального і морального характеру не має, на утриманні у нього знаходиться дружина інвалід та малолітня дитина.

Обвинувачений ОСОБА_7 в обґрунтування доводів апеляційної скарги, просив врахувати визнання ним своєї вини та розкаяння у вчиненому, сприяння ним слідству у поверненні речей, вибачення його потерпілим, відсутність матеріальних та моральних претензій до нього, та знаходження на утриманні неповнолітньої дитини.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, захисник ОСОБА_8 вказав на відсутність доказів в кримінальному провадженні, які б підтвердили вину ОСОБА_6 в скоєнні пограбування ОСОБА_11 , внаслідок чого вирок місцевого суду підлягає скасуванню в зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених в судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження.
Захисник ОСОБА_9 в обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначив, що органами слідства і судом вина ОСОБА_7 за частиною 2 статті 186 КК України не доведена.

Прокурор, в обґрунтування доводів апеляційної скарги послався на безпідставне виключення судом із обвинувачення кваліфікуючу ознаку «відкрите викрадення чужого майна, поєднане з насильством, що не є небезпечним для здоров`я потерпілого», що була інкримінована стороною обвинувачення. Також вказав, що судом при призначенні покарання не враховано тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, попередні судимості ОСОБА_7 за вчинення корисливих злочинів, застосування ОСОБА_6 до потерпілого насильства, також суд не взяв до уваги, що обвинувачені не розкаялися, не визнавали своєї вини та намагалися своїми показаннями ввести суд в оману, стверджуючи, що заволоділи майном ОСОБА_11 випадково.
В поданих запереченнях прокурор просив відмовити в задоволенні апеляційних скарг захисників, вважаючи вирок суду першої інстанції законним.
Судом першої інстанції, встановлено, що 20 липня 2016 року близько 16-ї години ОСОБА_7 та ОСОБА_6 перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння вступили у злочинну змову і знаходячись поблизу залізничного вокзалу станції «Ніжин», що за адресою: вул. Вокзальна, 8 в м. Ніжин Чернігівської області, біля пішохідного мосту, маючи умисел на відкрите заволодіння чужим майном, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків та бажаючи їх настання, відкрито заволоділи майном ОСОБА_11 , а саме: мобільним телефоном марки «Нокіа-1280» вартістю 200 гривень та пакетом, в якому знаходились гроші в сумі 150 гривень та маючи змогу вільно розпоряджатись викраденим майном ОСОБА_7 разом з ОСОБА_6 з місця скоєння злочину зникли, завдавши потерпілому ОСОБА_11 матеріальної шкоди на загальну суму 350 гривень.
Заслухавши доповідь судді, доводи захисників, які не підтримали подані ними апеляційні скарги та обвинувачених, котрі просили задовольнити їх апеляційні скарги, думку прокурора, яка підтримала подану прокурором апеляційну скаргу, дослідивши матеріали кримінального провадження в межах апеляційних скарг та перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що останні задоволенню не підлягають.

За змістом статті 370 КПК України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог КПК України.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Вина ОСОБА_7 та ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 186 КК України, повністю доведена в суді першої інстанції зібраними під час досудового і судового слідства доказами, які були оцінені судом з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність цих доказів з точки зору достатності і взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Як убачається із заяви ОСОБА_11 від 20 липня 2016 року до начальника відділу поліції, потерпілий просив притягнути до кримінальної відповідальності невідомих чоловіків, які 20 липня 2016 року близько 16-ї години на залізничному вокзалі станції «Ніжин», відкрито заволоділи належним йому мобільним телефоном марки «Нокіа» та сумкою з речами (а.к.п. 36).
Зі змісту протоколу огляду місця події від 20 липня 2016 року та фототаблицею до нього вбачається, що під час огляду будинку за адресою АДРЕСА_4 було виявлено та вилучено пакет з одягом, що був відкрито викрадений у потерпілого на залізничній станції «Ніжин» (а.к.п. 39-42).
Крім того, вчинення ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 186 КК України підтверджується показами потерпілого ОСОБА_11 , допитаного у місцевому суді, який пояснив, що 20 липня 2016 року в другій половині дня перебував на залізничній станції «Ніжин». Коли він сидів на лавці біля пішохідного мосту до нього підійшли обвинувачені та пригостили пивом. Він з ОСОБА_12 спілкувався щодо подій на ОСОБА_13 , а ОСОБА_14 попросив у нього мобільний телефон комусь зателефонувати. Під час спілкування виникли непорозуміння і ОСОБА_14 відкрито забрав його пакет з речами та вони обоє втекли не повернувши йому телефон.
Допитаний у місцевому суді свідок ОСОБА_15 пояснив, що 20 липня 2016 року перебував на службі на залізничному вокзалі і близько 16 години до нього звернувся потерпілий ОСОБА_11 який повідомив що двоє невідомих відкрито заволоділи його мобільним телефоном та речами, слідів тілесних ушкоджень на потерпілому не було. Через деякий час на Привокзальній площі було затримано обвинувачених яких потерпілий впізнав.
Із протоколу затримання ОСОБА_6 від 20 липня 2016 року, вбачається, що під час затримання в останнього вилучено камуфляжні штани та мобільний телефон марки «Нокіа 1280» (а.к.п. 72-75), які належали потерпілому ОСОБА_11 .
У своїй сукупності дані докази свідчать про наявність змови та умислу обвинувачених саме на протиправне відкрите заволодіння майном потерпілого.

Враховуючи, що потерпілий в суді першої інстанції спростував нанесення йому удару кулаком в обличчя у зв`язку із заволодінням майном, доводи апеляційної скарги прокурора з приводу безпідставного виключення судом з обвинувачення такої кваліфікуючої ознаки, як «відкрите викрадення чужого майна, поєднане з насильством, що не є небезпечним для здоров`я потерпілого», є безпідставними, оскільки в судовому засіданні місцевого суду не було встановлено доказів на заподіяння обвинуваченими тілесних ушкоджень потерпілому у зв`язку з заволодінням майном (а.к.п. 47, 11:40:22).
З огляду на наведене, судом першої інстанції всебічно, повно та неупереджено досліджено всі обставини кримінального провадження, надано оцінку кожному доказу з точки зору належності, допустимості та достовірності, а в сукупності доказів з достатності взаємозв`язку.

Призначаючи покарання ОСОБА_7 суд першої інстанції у відповідності до вимог статті 65 КК України врахував ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим злочину, особу винного, відсутність обставин, які пом`якшують покарання, обставини, які обтяжують покарання.

Місцевий суд обґрунтовано дійшов висновку про призначення ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі з ізоляцією обвинуваченого та поміщення його до кримінально виконавчої установи закритого типу в мінімальній межі санкції, яка визначена частиною статті за інкриміноване кримінальне правопорушення.

При призначенні покарання ОСОБА_6 суд першої інстанції у відповідності до вимог статті 65 КК України врахував ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, особу винного, відсутність обставин, які пом`якшують покарання, обставини, які обтяжують покарання та обґрунтовано дійшов висновку про призначення ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі з ізоляцією обвинуваченого та поміщення його до кримінально виконавчої установи закритого типу в мінімальній межі санкції, яка визначена частиною статті за інкриміноване кримінальне правопорушення.

За таких обставин доводи обвинувачених про суворість призначеного судом першої інстанції покарання є необґрунтованими. Підстав для пом`якшення покарання на підставі статті 69 КК України не вбачається, оскільки за змістом статті 69 КК України призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом можливо, з урахуванням особи винного, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину.

Доводи прокурора про м`якість призначеного судом першої інстанції покарання обвинуваченим, також є необґрунтованими.

Відповідно до частини п`ятої статті 72 КК України, в редакції Закону України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» від 26.11.2015 року, зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Частиною 1 статті 1 Закону України «Про попереднє ув`язнення» від

30 червня 1993 року, визначено, що попереднє ув`язнення є запобіжним заходом, який у випадках, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, застосовується щодо підозрюваного, обвинуваченого (підсудного) та засудженого, вирок щодо якого не набрав законної сили.

Відповідно до протоколів затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину, ОСОБА_7 та ОСОБА_6 були затримані 20 липня 2016 року (а.к.п. 59-61, 72-75).

З огляду на наведе, слід зарахувати обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_6 в строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 20 липня 2016 року по 10 січня 2017 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Керуючись статтями 404, 405, 407, 419, 532 Кримінального процесуального кодексу України,

У Х В А Л И В:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 та прокурора на вирок Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 28 жовтня 2016 року, залишити без задоволення.

Вирок Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від

28 жовтня 2016 року щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , залишити без змін.

Відповідно до частини 5 статті 72 КК України, зарахувати обвинуваченому ОСОБА_6 в строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 20 липня 2016 року по 10 січня 2017 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Відповідно до частини 5 статті 72 КК України, зарахувати обвинуваченому ОСОБА_7 в строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 20 липня 2016 року по 10 січня 2017 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4