Справа № 640/8267/16-к
н/п 1-кс/640/804/17
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" лютого 2017 р. Київський районний суд м. Харкова у складі:
слідчого судді - ОСОБА_1 ,
при секретарі - ОСОБА_2 ,
за участю слідчого - ОСОБА_3 ,
02.02.2017р. до Київського районного суду м. Харкова надійшло клопотання старшого слідчого в ОВС відділу УСБУ в Харківській області підполковника юстиції ОСОБА_3 , погоджене зі старшим прокурором відділу прокуратури Харківської області ОСОБА_4 , у якому слідчий просить накласти арешт на зазначене в клопотанні майно, що на праві приватної власності належить громадянину України ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме, квартиру 2-х кімнатну, за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 54,8 (кв.м), частка власності 2/3. Заборонити відчужувати зазначене вище майно. Вказане клопотання, щодо арешту зазначеного вище майна, яке не було тимчасово вилучено органом досудового розслідування, просив розглянути без повідомлення підозрюваного ОСОБА_5 , оскільки це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.
Підставами для арешту майна слідчий вказує, що ОСОБА_5 , маючи протиправний злочинний намір, спрямований на зміну меж території України та порушення порядку встановленого Конституцією України, та, будучи впевненим щодо необхідності ведення незаконно сформованими військовими формуваннями самопроголошених Луганської та Донецької народних республік (далі «ЛНР» та «ДНР») бойових дій на території зазначених вище областей, з метою їх відокремлення від України, в кінці травня на початку червня 2014 року самостійно прийняв рішення прослідувати у зону проведення АТО та самовільно вступити до лав незаконно сформованих військових формувань терористів «ЛНР».
З цією метою ОСОБА_5 , продовжуючи свої злочинні дії, приблизно 01.06.14 року на залізничному вокзалі м. Харкова придбав квиток на потяг сполученням «Харків-Луганськ» та в подальшому прибув на ньому до міста Луганська. Після цього, знаходячись на території міста, за допомогою невстановленої слідством особи, добровільно прослідував до офісу координаційного центру громадської організацію «Юго-Восток», де отримав відповідні вказівки щодо подальших дій, та разом з групою аналогічно налаштованих громадян прослідував до м. Лисичанська Луганської області.
Надалі, перебуваючи на території м. Лисичанська, ОСОБА_5 був доставлений до табору, де поряд з іншими невстановленими слідством особами пройшов навчання щодо використання вогнепальної зброї та ведення бойових дій. Потім, отримавши вогнепальну зброю, був зарахований до лав так званих ополченців та направлений на Ямпільський блокпост, де неодноразово, діючи умисно, брав участь у бойових діях та умисно надавав допомогу представникам «ЛНР» у діяльності, пов`язаній з відстоюванням проросійсько-налаштованих поглядів, спрямованих на зміну меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України. Крім того, ОСОБА_5 неодноразово брав участь у будівництві блокпостів для бойовиків «ЛНР», облаштуванні захисних фортифікаційних споруд, тощо.
Далі, приблизно 22.06.14 року під час проведення Збройними силами України артилерійського обстрілу позицій сепаратистів біля Ямпільського блокпосту Луганської області ОСОБА_5 під загрозою загиблі прийняв рішення покинути зону ведення бойових дій, у зв`язку з чим, у пішому порядку прослідував до залізничної станції м. Лисичанська, звідки потягом повернувся до містах Харкова.
Після цього, зрозумівши, та, осмисливши обставини своїх злочинних діянь, в яких він брав безпосередню участь, останній добровільно звернувся із заявою до Управління СБУ в Харківській області та повідомив правоохоронний орган про вчинення ним протиправних дій.
Таким чином, ОСОБА_5 своїми умисними діями скоїв кримінальне правопорушення, передбачений ч. 1 ст. 110 КК України, тобто вчинення умисних дій з метою зміни меж території України на порушення порядку, встановленого Конституцією України.
28.07.14 року між прокурором відділу 04/4 прокуратури Харківської області, який здійснював процесуальне керівництво у даному кримінальному провадженні та підозрюваним ОСОБА_5 , на підставі ст.ст. 468-469 КПК України, укладено угоду про визнання винуватості.
30.07.14 року матеріали провадження та угоду направлено до Київського райсуду м. Харкова з метою розгляду по суті.
17.11.14 року, у зв`язку з систематичною не явкою підозрюваного до суду, Київським райсудом м.Харкова ухвалено рішення про примусовий привід обвинуваченого, який доручено співробітниками Київського РВ ХМУ ГУ МВС України в Харківській області. Згідно отриманим матеріалам встановлено, що ОСОБА_5 у місті Харкові відсутній, оскільки знаходиться у м. Донецьк.
11.12.14 року на підставі ухвали Київського райсуду м. Харкова обвинувальний акт з додатками та незатверджену угоду про визнання винуватості повернуто до прокуратури Харківської області з метою встановлення місцезнаходження підозрюваного, оскільки останній не разу до суду не з`являвся, про причину неявки не повідомив.
13.12.14 року прокурором, що здійснює процесуальне керівництво у даному кримінальному провадженні, слідство зупинено у відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 280 КПК України.
16.11.15 року у відповідності до даних ЄРДР, подальше розслідування вказаного провадження було визначено за слідчим відділом УСБУ в Харківській області та передані матеріали провадження, у цей же день, досудове розслідування по даному провадженню слідчим було поновлено.
16.11.15 року підозрюваного ОСОБА_5 оголошено у розшук, який доручено співробітникам ГВ КР УСБУ в Харківській області.
17.11.15 року кримінальне провадження у відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 280 КПК України зупинено.
24.05.16 року досудове розслідування відновлено у зв`язку з необхідністю проведення слідчих дій.
30.05.16 року кримінальне провадження зупинено у відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 280 КПК України. Згідно з повідомленням Головного відділу контррозвідки Управління СБУ в Харківській області №70/2-1210 від 18.01.17 року, вжитими заходами здійснити розшук ОСОБА_5 не видається за можливе, оскільки останній перебуває на непідконтрольній українській владі території м. Луганська, що також підтверджується показами свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_7 .
Слідчий вказав, що неодноразово здійснювались спроби виклику підозрюваного шляхом вручення повісток його матері, про необхідність явки підозрюваного для проведення слідчих дій за його участі, але на виклики слідчого останній не з`явився. Про причини неявки він не повідомив. Матері підозрюваного ОСОБА_8 , не відомо про його фактичне місцезнаходження.
У відповідності до даних реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції (інформації з реєстру прав власності на нерухоме майно №78912368) встановлено, що за ОСОБА_5 , зареєстровано об`єкт нерухомого майна - квартира АДРЕСА_2 , загальною площею 54,8 (кв.м), частка власності 2/3.
Слідчий зазначив, що враховуючи вищевикладене, приймаючи до уваги, що ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, покарання за який передбачає обов`язкову конфіскацію майна, враховуючи достатність наявних доказів, що вказують на вчинення даного кримінального правопорушення саме ОСОБА_5 , а також беручи до уваги, що незастосування заборони розпоряджатися зазначеним в описовій частині клопотання майном, може призвести до втрати або пошкодження відповідного майна або може призвести до настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню, виникла необхідність в арешті зазначеного майна.
У судовому засіданні слідчий підтримав подане клопотання, просив про його задоволення.
Оскільки сторона кримінального провадження, яка звернулась з клопотанням, довела наявність достатніх підстав вважати, що майно, яке не було тимчасово вилучене, власником може бути відчужене, з метою забезпечення арешту майна, відповідно до ч. 2 ст. 172 КПК України, дане клопотання розглядається слідчим суддею без повідомлення власника майна.
Згідно з п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна. Відповідно до ч. 5 ст. 132 КПК України, під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.
При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.
Згідно ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Згідно вимог п. 3 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи.
За змістом ч. 5 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому п. 3 ч. 2 цього Кодексу, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.
Відповідно до ч.2 ст.173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу).
Слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу (ч. 1 ст. 173 КПК України).
28.07.2014р. ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.110 КК України.
Покарання, що загрожує ОСОБА_5 в разі визнання його винним за ч. 1 ст. ст. 110 КК України, передбачає покарання від трьох до п`яти років з конфіскацією майна або без такої.
Згідно з Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 78912368 від 26.01.2017 ОСОБА_5 належить на праві спільної сумісної власності 2/3 частки квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .
Враховуючи викладене, слідчий суддя приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання, оскільки слідчий довів наявність підстав вважати, що вчинено кримінальне правопорушення, накладання арешту на вказане у клопотанні майно підозрюваного забезпечить можливу конфіскацію майна у даному кримінальному провадженні, враховуючи санкцію ч. 1 ст. 110 КК України.
Разом з тим, відповідно до ч.4 ст.173 КПК України, слідчий суддя при задоволенні клопотання про арешт майна, зобов"язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаться на інтересах інших осіб.
Враховуючи вказану вимогу КПК України, слідчий суддя вважає за необхідне заборонити власнику 2/3 частки квартири АДРЕСА_3 ОСОБА_5 , відчуження вказаної квартири, до скасування арешту майна у встановленому КПК України порядку.
Клопотання про фіксацію процесуальної дії за допомогою технічних засобів під час розгляду питання слідчим суддею від учасників процесуальної дії не надійшло, за ініціативою суду не здійснюється, що відповідає положенням ст.107 КПК України.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 7,107, 132, 98, 167, 170-173, 309, 372 КПК України, слідчий суддя,-
Накласти арешт на майно, що належить на праві спільної сумісної власності підозрюваному ОСОБА_5 , а саме: 2/3 (дві/треті) частки квартири АДРЕСА_3 , шляхом заборони її відчуження, до скасування арешту майна у встановленому нормами КПК України порядку.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Апеляційного суду Харківської області протягом п`яти днів з дня її проголошення.
Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.
Слідчий суддя ОСОБА_1