Номер провадження: 11-кп/785/410/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01.03.2017 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника адвоката ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Київського районного суду м. Одеси від 23.12.2016 року по кримінальному провадженню №0003522 від 19.08.2016 року, яким:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Одеси, громадянина України, українця, з середньою освітою, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , до взяття під варту проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:
-28.01.2008 року Приморським райсудом м. Одеси за ч.1 ст.185, ч.2 ст.186 КК України до 2 років позбавлення волі;
-29.07.2011 року Малиновським районним судом м. Одеси за ч.2 ст.185 КК України до 5 місяців арешту;
-22.05.2012 року Суворовським районним судом м. Одеси за ч.2 ст. 186 КК України до 4 років позбавлення волі, звільнений 06.01.2016 року по відбуттю строку покарання,
визнаний винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст.186 ч.2 КК України та призначено покарання у вигляді 4 (чотирьох) років позбавлення волі. Строк відбування покарання засудженому обчислюється з 19.08.2016 року. Міра запобіжного заходу засудженому залишена раніше обрана тримання під вартою. На підставі ч.5 ст..72 КК України зарахований у строк відбування покарання строк його попереднього ув`язнення з 19.08.2016 року до моменту набрання вироком чинності з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі,-

встановив:
згідно з оскаржуваним вироком суду обвинуваченого ОСОБА_8 визнано винуватим за те, повторно, 19.08.2016 року, приблизно о 1500 год., у обвинуваченого ОСОБА_8 , який знаходився на ліфтовому майданчику одинадцятого поверху будинку АДРЕСА_3 , виник злочинний умисел, направлений на відкрите викрадення золотого ланцюжка з шиї, раніше незнайомої йому потерпілої ОСОБА_9 , яка в цей час знаходилася на цьому ліфтовому майданчику, реалізуючи який обвинувачений ОСОБА_8 підійшов до ОСОБА_9 , після чого, застосувавши насильство, яке не є небезпечним для її життя і здоров`я, з силою вдарив її правою рукою в область грудей, спричинивши фізичний біль і шляхом ривку з шиї останньої відкрито викрав частину золотого ланцюжку вагою 7,3 грам, вартістю 7300 гривень. Після вчиненого кримінального правопорушення обвинувачений ОСОБА_8 з місця його скоєння зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, чим спричинив ОСОБА_9 матеріальну шкоду на суму 7300 гривень.

Не погоджуючись з вироком суду захисник ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу в якій, не оспорюючи доведеність вини та кваліфікацію дій обвинуваченого, просить змінити вирок суду та шляхом застосування положень ст.69 КК України призначити обвинуваченому більш м`яке покарання. При цьому захисник посилається на те, що при призначенні покарання суд першої інстанції не врахував в якості пом`якшуючих обставин визнання обвинуваченим вини та щире каяття, позитивну характеристику з місця проживання, та тої обставини, що злочин обвинуваченим було вчинено внаслідок тяжкого збігу обставин.

Заслухавши суддю-доповідача; обвинуваченого та його захисника, які підтримали доводи апеляційної скарги; прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги; вивчивши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги; провівши судові дебати та надавши останнє слово обвинуваченому; апеляційний суд приходить до висновку про таке.
Висновки суду першої і нстанції про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_8 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), скоєний повторно,за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються наявними в ній доказами, які в силу вимог ч.3 ст.349 КПК України, судом не досліджувались, оскільки ці обставини сторонами не оспорювалися.

Порушень при вирішенні судом першої інстанції питання щодо дослідження доказів відносно тих обставин, які ніким не оспорюються, апеляційний суд не вбачає, а тому ці обставини, як і юридична кваліфікація скоєного ОСОБА_8 не є предметом апеляційного розгляду, у зв`язку з чим суд апеляційної інстанції, відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України, переглядає вирок суду лише в межах апеляційної скарги

Вирішуючи питання про те, яка міра покарання має бути призначена обвинуваченому ОСОБА_8 і чи повинен він його відбувати, суд першої інстанції врахував обставини, які у відповідності до ст. 66 КК України пом`якшують покарання обвинуваченого: щире каяття, визнання своєї вини та позитивну характеристику з місця проживання. Обставину, яка, відповідно до ст. 67 КК України, обтяжує відповідальність обвинуваченого ОСОБА_8 скоєння злочину щодо особи похилого віку.

Правильно врахувавши зазначені обставини в їх сукупності, суд першої інстанції, з урахуванням вимог ст.ст. 50, 65 КК України, прийшов до вірного висновку, що виправлення, перевиховання обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів не можливе без його ізоляції від суспільства.

Той факт, що обвинувачений під час судового розгляду в районному суді визнав свою провину та вибачився перед потерпілою не є тією обставиною, яка може свідчити про можливість призначення більш м`якого покарання, оскільки моральна шкода, яка була заподіяна потерпілій ним до теперішнього дня не відшкодована. Інші доводи адвоката, на які він посилається в своїй апеляційній скарзі, судом першої інстанції, при призначенні покарання були враховані в повній мірі.

Таким чином, незважаючи на доводи апеляційної скарги адвоката, призначене обвинуваченому покарання, як за своїм видом, так і розміром, не може бути визнане явно несправедливим внаслідок суворості та служити підставою для зміни або скасування вироку, оскільки, з урахуванням обставин наведених у вироку, воно відповідає ступеню тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення та є необхідним й достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів, тобто для досягнення мети покарання, відповідно до положень, які містяться в ст. 50 КК України.

Правильно врахувавши обставини справи в їх сукупності, у тому числі й ті, на які посилається захисник у своїй апеляційній скарзі, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що виправлення, перевиховання обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів неможливе без ізоляції від суспільства, і обґрунтовано призначив обвинуваченому ОСОБА_8 мінімальне покарання, передбачене санкцією ч.2 ст.186 КК України.
За таких обставин, враховуючи те, що районним судом обвинуваченому призначено мінімальне покарання, передбачене санкцією правової норми, за якою його засуджено, а також конкретні обставини кримінального провадження, відповідно до яких обвинувачений має три непогашені судимості за аналогічні тяжкі злочини, що свідчить про його схильність до вчинення злочинів проти власності із застосуванням насильства, звільнившись з місць позбавлення волі, через сім місяців знов вчинив тяжкий злочин, апеляційний суд не вбачає підстав для пом`якшення призначеного судома покарання, в тому числі і з застосуванням положень ст. 69 КК України, та визнає вирок законним, обґрунтованим, вмотивованим і справедливим.
Таким чином, оскільки апеляційна скарга захисника не містить у собі достатніх підстав для зміни вироку або скасування та судом апеляційної інстанції не встановлено будь-яких нових обставин, які не були враховані судом першої інстанції при ухвалені вироку, і які б пом`якшували або суттєво могли знизити призначене обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, в тому числі і шляхом застосування положень ст.69 КК України, апеляційний суд вважає необхідним вирок залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,-

постановив:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Київського районного суду м. Одеси 23.12.2016 року по кримінальному провадженню №0003522 від 19.08.2016 року, яким ОСОБА_8 , 22.10.1989 року, було засуджено за ч.2 ст.186 КК України без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії даної ухвали.

Судді апеляційного суду Одеської області
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4