УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 серпня 2017 року

Слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю: слідчого ОСОБА_3 , представника заявника ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Шевченківського районного суду

м. Києва

клопотання ОСОБА_4 в особі представника адвоката ОСОБА_5 про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 01 квітня 2016 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0003881 від 25 березня 2016 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 190 КК України,

ВСТАНОВИВ :
29 червня 2017 року ОСОБА_4 в особі представника адвоката ОСОБА_5 звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з клопотанням про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 01 квітня 2016 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за

№ 0003881 від 25 березня 2016 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 190 КК України, а саме на квартиру АДРЕСА_1 , яка належала ОСОБА_6 .

Клопотання обґрунтовано тим, що в провадженні органу досудового розслідування Шевченківського УП ГУНП в м. Києві знаходяться матеріали кримінального провадження, яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0003881 від 25 березня 2016 року, розпочате по факту використання ОСОБА_6 підробленого документу договору купівлі-продажу та незаконного заволодіння шахрайським шляхом нерухомим майном, яке до дня смерті належало ОСОБА_7 , передбаченого ч. 4 ст.190 КК України.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 01 квітня 2016 року задоволено клопотання старшого слідчого СВ Шевченківського УП ГУНП в м. Києві ОСОБА_3 про накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_6 .

Заявник зазначає про те, що у кримінальному провадженні № 0003881 від 25 березня 2016 року він визнаний потерпілим, оскільки є законним спадкоємцем майна померлої ОСОБА_7 , а саме квартири АДРЕСА_1 , яка на підставі заповіту має перейти у його власність. Крім того, 02 березня 2017 року Шевченківським районним судом м. Києва було постановлено заочне рішення, яким було визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , укладений 17 листопада 2009 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_8 та зареєстрований в реєстрі за № 1857. Вказане рішення набрало законної сили. Наведене свідчить про те, що потреба у накладенні арешту відпала та існування такого арешту позбавляє його, як спадкоємця квартири АДРЕСА_1 можливості зареєструвати в Державному реєстрі речових прав рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 02 березня 2017 року про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 17 листопада 2009 року та оформити спадщину, яка залишилися після смерті ОСОБА_7 .

Представник заявника ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_5 в судовому засідання клопотання підтримала та просила скасувати арешт накладений на квартиру АДРЕСА_1 , оскільки необхідність в арешті майна відпала.

Старший слідчий СВ Шевченківського УП ГУНП в м. Києві ОСОБА_3 в судовому засідання не заперечувала з приводу скасування арешту, накладеного на квартиру АДРЕСА_1 , оскільки судом встановлено факт належності вказаної квартири ОСОБА_4 та існування арешту перешкоджає заявнику зареєструвати своє право власності на квартиру в Державному реєстрі речових прав.

Слідчий суддя, заслухавши пояснення представника заявника ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 , слідчого ОСОБА_3 , вивчивши клопотання про скасування арешту майна та додані до нього матеріали, вважає, що воно підлягає задоволенню з наступних підстав.

У відповідності до ст.174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник,законний представник, інший власник або володілець майна,представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження-судом.

Відповідно до ч.2 ст.174 КПК України арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого,їх захисника чи законного представника,іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Згідно до ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Відповідно до ч.11 ст.170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують ,що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення,пересування, передачі майна.

Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та /або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб,конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Відповідно до ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1)збереження речових доказів; 2)спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому п.1 ч.2 ст.170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України.

Згідно ч.2 ст.173 ПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен врахувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт накладався у випадку, передбаченому п.1 ч.2 ст. 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт накладається у випадках, передбачених п.3, 4 ч.2 ст. 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п.2 ч.2 ст.170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п.4 ч.2 ст.170 цього Кодексу); 5) розумність та спів розмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного,обвинуваченого, засудженого,третіх осіб.

Відповідно до ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним.

Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно із ст.1 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, кожна фізична або юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Слідчим суддею встановлено, що в провадженні органу досудового розслідування Шевченківського УП ГУНП в м. Києві знаходяться матеріали кримінального провадження, яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0003881 від 25 березня 2016 року, розпочате по факту використання ОСОБА_6 підробленого документу договору купівлі-продажу та незаконного заволодіння шахрайським шляхом нерухомим майном, яке до дня смерті належало ОСОБА_7 , передбаченого ч. 4 ст.190 КК України.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 01 квітня 2016 року задоволено клопотання старшого слідчого СВ Шевченківського УП ГУНП в м. Києві ОСОБА_3 про накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_6 . Як вбачається з тексту ухвали, арешт на вказану квартиру накладався з метою незаконного її відчуження ОСОБА_6 , який незаконно набув вказане майно у власність.

Разом з тим, відповідно до заочного рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 02 березня 2017 року договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , укладений 17 листопада 2009 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , посвідчений приватним нотаріусом Київського місцевого нотаріального округу ОСОБА_8 , зареєстрований за № 1857, визнано недійсним. Вказане рішення набрало законної сили 23 травня 2017 року.

Викладені обставини свідчать про те, що ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, а саме арешту квартири АДРЕСА_1 на час розгляду клопотання про скасування арешту майна відпали, що обґрунтовано матеріалами доданими до клопотання та представником заявника у судовому засіданні, не наведено жодних інших додаткових доводів в обґрунтування наявних ризиків, як підстави для подальшого втручання у права особи, в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.

Враховуючи вищевикладене, слідчий суддя приходить до висновку про відсутність в кримінальному провадженні даних, які б виправдовували подальше втручання держави у правомірне володіння ОСОБА_4 належним йому майном на підставі зазначених обставин, оскільки ОСОБА_4 доведено, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба.

У зв`язку з чим, вважає доцільним скасувати арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 01 квітня 2016 року, не вбачаючи потреби для подальшого застосування вказаного заходу забезпечення кримінального провадження, а відтак клопотання ОСОБА_4 в особі представника ОСОБА_5 про скасування арешту майна підлягає задоволенню.

Керуючись вимогами ст.ст.170, 171, 173, 174, 309 КПК України, слідчий суддя

УХВАЛИВ:
Клопотання ОСОБА_4 в особі представника адвоката ОСОБА_5 про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 01 квітня 2016 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0003881 від 25 березня 2016 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 190 КК України задовольнити.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 01 квітня 2016 року, у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0003881 від 25 березня 2016 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 190 КК України, на майно, а саме квартиру АДРЕСА_1 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1