Справа № 513/1834/14-к
Провадження № 1-кп/513/3/17
Саратський районний суд Одеської області
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
13 березня 2017 року Саратський районний суд Одеської області в складі:

судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю: прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

у відкритому судовому засіданні в залі Саратського районного суду Одеської області, розглянувши кримінальне провадження на підставі обвинувального акту щодо ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Фараонівка Саратського району Одеської області, громадянина України, одруженого, маючого на утриманні малолітню дитину, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , не судимого,

обвинуваченого у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

В С ТА Н О В И В:

обвинувачений ОСОБА_4 , 18 грудня 2013 року приблизно о 18:00 годині, порушив вимоги п. 2.3 «б», п. 19.3 Правил дорожнього руху України, якими передбачено:

п.2.3 б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування ним у дорозі;

п.19.3 у разі погіршення видимості у напрямку руху, викликаного світлом фар зустрічних транспортних засобів, водій повинен зменшити швидкість до такої, яка б не перевищувала безпечної за умовами фактичної відомості дороги у напрямі руху, а у разі засліплення- включити аварійну світлову сигналізацію і, не міняючи смуги руху зупинитися. Відновлення руху дозволяється тільки після того, як пройдуть негативні наслідки засліплення.

У зазначений день та час, в темну пору доби, водій ОСОБА_4 , керуючи технічно справним вантажним бортовим автомобілем «Газ-33021» реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснював рух у правій смузі проїзної частини вулиці Шкільна с. Пшеничне Саратського району Одеської області, що має по одній смузі руху в кожному напрямку, з боку с. Фараонівка у напрямку смт. Сарата зі швидкістю близько 40 км/год.

Наближаючись до ділянки проїзної частини перед будинком №121 по вул. Шкільна зазначеного населеного пункту, розташованому ліворуч за ходом руху автомобіля, ОСОБА_4 , маючи об`єктивну та реальну можливість недопущення дорожньо-транспортної події, діючи з необережності, неналежним чином слідкував за дорожньою обстановкою, відповідним чином не зреагував на її зміну, а саме на невстановлений у ході досудового розслідування транспортний засіб, який наближався у зустрічному напрямку з вімкнутим яркім світлом фар, що його засліпив.

Проявляючи злочинну самовпевненість, ОСОБА_4 не зупинив керований ним транспортний засіб, не змінюючи напрямку його руху та смуги руху, нехтуючи особистою безпекою та безпекою інших учасників руху, продовжив рух.

Внаслідок своїх самовпевнених дій ОСОБА_4 не доїзжаючи біля 46,1м до будинку АДРЕСА_3 , допустив наїзд передньою лівою частиною кузова керованого ним транспортного засобу на праву бокову частину інвалідної коляски під керуванням ОСОБА_6 , що перетинав смугу руху його автомобіля зліва направо, чим створював небезпеку для руху.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пішоходу ОСОБА_6 спричинені тілесні ушкодження у вигляді: садна і забитої рани в правій лобно-тім`яній області; 3-х саден в тім`яно-потиличної області; забитої рани на верхньому віці правого ока; садна в правій виличній області; крововилива в м`які тканини голови, в лівій лобно-тім`яно-скроневій області; крововилива в м`які тканини голови, в правій лобно-тім`яно-скроневої області; дрібновогневищових субарахноїдальних крововиливів; крововилива у бічні шлуночки мозку; наявності рідкої крові в правій (350мл) і лівій плевральній порожнинах (100мл) переломів ребер справа: 1-3 ребер по околохребтовій лінії; 4-5 ребер по середньо ключичній і околохребтової лініях, 6-8 ребер по передній пахвовій і околохребтової лініях; 9-12 ребер по передній пахвовій лінії; переломів ребер зліва: 1 ребра по околохребтової лінії; 2 ребра по середньо ключичній і околохребтовій лініях; 3-5 ребер по передній пахвовій і лопаточній лініях; косого перелому 6 ребра по околохребтовій лінії, з пораненням пристінкової плеври і легеня; переломів 7-10 ребер по передній пахвовій лінії; множинних поранень пристінкової плеври; крововиливів місцях переломів; розриву між хребцевого зчленування 1-2 грудних хребців з ушкодженням спинного мозку; крововиливу у кореня правої легені; множинних дрібно вогнищевих крововиливів під плевру легенів; більш як 30 саден на лівій половині передньої черевної стінки; крововиливу в м`які тканини передньої черевної стінки; наявності рідкої крові зі згортками в порожнині малого тазу (300мл); перелому правої клубової кістки, з руйнуванням вертлюжної впадини тазостегнового суглобу; більш як 30 саден на верхньо-зовнішньому квадранті лівої сідниці та області лівого тазостегнового суглобу; садна на передній поверхні середньої третини лівого стегна; синців на внутрішній поверхні правого колінного суглобу, внутрішній поверхні правого колінного суглобу, тильній поверхні лівого лучезап`ястного суглобу, саден на тильній поверхні 3-го п`ястно-фалангового суглобу лівої кисті, тильній поверхні 2-го п`ястно-фалангового суглобу лівої кісті, тильній поверхні 2-го між фалангового суглобу лівої кісті, тильній поверхні 1-го між фалангового суглобу лівої кісті, тильній поверхні правоголучезап`ястного суглобу; перелому правої променевої кістки в типовому місці, з крововиливом в оточуючи м`які тканини; 10 саден на тильній поверхні правої кісті.

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи №165 від 18 січня 2014 року, зазначені тілесні ушкодження за критерієм небезпеки для життя в момент спричинення, згідно п.2.1. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» (1995р.) носять ознаки тяжких тілесних ушкоджень і у своєї сукупності призвели до смерті потерпілого ОСОБА_6 .

Смерть ОСОБА_6 знаходиться у прямому причинному зв`язку з отриманими тілесними ушкодженнями і наступила від розвиненого комбінованого шоку.

Згідно з висновком авто технічної експертизи №11/А-662 від 18.11.2014 року, водій автомобіля ГАЗ-33021, з моменту засліплення світлом фар зустрічного автомобіля повинен був керуватися вимогами п.19.3 «Правил дорожнього руху» та з цього моменту мав технічну можливість запобігти наїзду на інвалідну коляску.

Фактичні дії водія автомобіля «ГАЗ-33021», які не відповідали вимогам п. 19.3 «Правил дорожнього руху», з технічної точки зору полягають у причинном зв`язку з подією.

Відповідно до висновку автотехнічної експертизи №837 від 09.03.2016 року, по заданим судом данних, належним виконанням п. 19.3 «Правил дорожнього руху по застосування гальмування в момент осліплення, водій автомобіля «ГАЗ-33021» мав технічну можливість запобігти наїзду на коляску й потерпілого.

Допитаний під час судового розгляду обвинувачений провину у вчиненні злочину не визнав та пояснив суду, що отримав посвідчення водія у 2008 році, з того часу керує автомобілем. На дорозі завжди уважний, дотримується правил дорожнього руху. 18 грудня 2013 року близько 18 години їхав з села Фараонівка Саратського району в напрямку смт. Сарата на автомобілі «ГАЗ-33021». Він рухався зі швидкістю, допустимою для руху у населенному пункті 40 км/год., їхав по своїй смузі руху на відстані 0,5 метрів від правого краю проїзної частини. Коли проїжжав с. Пшеничне Саратського району, рухаючись по вул. Шкільна в межах села бачив у світлі фар свого автомобіля дорогу на відстані 25-30 метрів. У зустрічному напрямку рухався автомобіль з ярким світлом фар, однак автомобіль не заважав йому рухатись, свою смугу руху він бачив добре. Наближаючись до нього, водій зустрічного транспортного засобу вімкнув дальнє світло фар і при роз`їзді транспортних засобів засліпив його на 2 секунди, після чого попереду, приблизно у 20 метрах він побачив силует. Відстань 20 метрів він проїхав за 2-3 секунди після чого почув удар, автомобіль повело в ліву сторону та він вдарив забор. Після чого вийшов з автомобіля, пішов на проїзну частину дороги, де на узбіччі побачив інвалідну коляску, поблизу коляски лежав його односелець ОСОБА_6 . Він подзвонив братам, які доставили потерпілого в лікарню, а сам залишився на місті ДТП до приїзду поліції. О 23:30 годині йому повідомили, що постраждалий помер в лікарні.

Під час розгляду справи ОСОБА_4 міняв показання, пояснював, що потерпілий переїжджав дорогу на інвалідному візку зліва направо, удар був у правий бік візку. Після проведення повторної автотехнічної експертизи, обвинувачений пояснював, що зустрічний транспортний засіб його не засліплював, після роз`їзду із зустрічним автомобілем побачив силует на дорозі на відстані 10 метрів перед собою. Вважає, що він не мав технічної можливості уникнути наїзду на ОСОБА_6 . На той час на дорозі пішоходів не було, транспортних засобів ні в попутному, ні у зустрічному напрямку не було, окрім автомобіля, з яким роз`їхалися перед ДТП. Після дорожньо-транспортної пригоди він відшкодував всі витрати на похорони постраждалого, встановив надгробний пам`ятник, до цього часу допомагає матеріально родині покійного. Потерпілий по справі не має до нього жодних претензій. Просив справу відносно нього закрити, у зв`язку з тим, що він не винен у дорожньо-транспортній пригоді.

Потерпілий ОСОБА_7 у судове засідання не прибув, подав заяву про розгляд справи за його відсутності. Будь-яких претензій до обвинуваченого не має (а.с.36 т.1).

Свідок ОСОБА_8 пояснив суду, що проживає в АДРЕСА_4 , в селі одна вулиця Шкільна, по якій проходить автодорога Фараонівка-Сарата. 18 грудня 2013 року близько 18 години на вулиці було вже темно. Він знаходився у дворі свого кума коли почув звуки транспорту та побачив світло фар, рух транспорту було чутно як зі сторони с. Фараонівка, так і зі сторони смт. Сарата. В світлі фар побачив на дорозі інвалідну коляску та здогадався, що це мешканець с. Фараонівка ОСОБА_9 , який часто їздить по дорозі на інвалідній колясці, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння. Коли автомобілі на дорозі роз' їхались, через короткий проміжок часу почув удар, звук гальм. Він вийшов на вулицю та побачив на дорозі інвалідну коляску, поряд лежав ОСОБА_6 . З лівої сторони на узбіччі побачив автомобіль обвинуваченого. Згодом постраждалого повезли в лікарню. Очевидцем наїзду на потерпілого він не був, обставини ДТП йому невідомі.

Незважаючи на невизнання обвинуваченим своєї провини, вина ОСОБА_4 підтверджується наступними доказами:

- витягом з ЖЄО №3001 Саратського РВ ГУМВС України в Одеській області про те, що 18 грудня 2013 року о 18:45 годині до Саратської ЦРЛ з тілесними ушкодженнями доставлено мешканця с. Фараонівка Саратського району ОСОБА_6 (а.с. 6 т.2);

- даними протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 19 грудня 2013 року, схемою місця ДТП та фототаблицею до нього, згідно якого по вул. Шкільна в с. Пшеничне Саратського району, Одеської області було зафіксовано сліди дорожньо-транспортної пригоди за участю автомобіля «ГАЗ-33021» реєстраційний номер НОМЕР_1 (а.с.8-18 т.2);

- протоколом огляду транспортного засобу від 19 грудня 2013 року, з фототаблицею до нього, згідно якого на автомобілі «ГАЗ-33021» реєстраційний номер НОМЕР_1 зафіксовані механічні пошкодження (а.с.19-21 т.2);

- протоколом огляду трупа від 19 грудня 2013 року з фототаблицею до нього, згідно якого у реанімаційному відділенні Саратської ЦРЛ оглянуто труп ОСОБА_6 , відповідно до якого на тілі ОСОБА_6 виявлені тілесні ушкодження: рублена рана правої надбрівної дуги , рана на лівому та правому боці, рани обох ніг (а.с. 22-26 т.2);

- висновком судово-медичної експертизи №165 від 18 січня 2014 року, згідно якої при проведенні медичної експертизи трупа ОСОБА_6 виявлені тілесні ушкодженн: садна і забитої рани в правій лобно-тім`яній області; 3-х саден в тім`яно-потиличної області; забитої рани на верхньому віці правого ока; садна в правій виличній області; крововилива в м`які тканини голови, в лівій лобно-тім`яно-скроневій області; крововилива в м`які тканини голови, в правій лобно-тім`яно-скроневої області; дрібновогневищових субарахноїдальних крововиливів; крововилива у бічні шлуночки мозку; наявності рідкої крові в правій (350мл) і лівій плевральній порожнинах (100мл) переломів ребер справа: 1-3 ребер по околохребтовій лінії; 4-5 ребер по середньо ключичній і околохребтової лініях, 6-8 ребер по передній пахвовій і околохребтової лініях; 9-12 ребер по передній пахвовій лінії; переломів ребер зліва: 1 ребра по околохребтової лінії; 2 ребра по середньо ключичній і околохребтовій лініях; 3-5 ребер по передній пахвовій і лопаточній лініях; косого перелому 6 ребра по околохребтовій лінії, з пораненням пристінкової плеври і легеня; переломів 7-10 ребер по передній пахвовій лінії; множинних поранень пристінкової плеври; крововиливів місцях переломів; розриву між хребцевого зчленування 1-2 грудних хребців з ушкодженням спинного мозку; крововиливу у кореня правої легені; множинних дрібно вогнищевих крововиливів під плевру легенів; більш як 30 саден на лівій половині передньої черевної стінки; крововиливу в м`які тканини передньої черевної стінки; наявності рідкої крові зі згортками в порожнині малого тазу (300мл); перелому правої клубової кістки, з руйнуванням вертлюжної впадини тазостегнового суглобу; більш як 30 саден на верхньо-зовнішньомуквадранті лівої сідниці та області лівого тазостегнового суглобу; садна на передній поверхні середньої третини лівого стегна; синців на внутрішній поверхні правого колінного суглобу, внутрішній поверхні правого колінного суглобу, тильній поверхні лівого лучезап`ястного суглобу, саден на тильній поверхні 3-го п`ястно-фалангового суглобу лівої кисті, тильній поверхні 2-го п`ястно-фалангового суглобу лівої кісті, тильній поверхні 2-го між фалангового суглобу лівої кісті, тильній поверхні 1-го між фалангового суглобу лівої кісті, тильній поверхні правоголучезап`ястного суглобу; перелому правої променевої кістки в типовому місці, з крововиливом в оточуючи м`які тканини; 10 саден на тильній поверхні правої кісті.

Виявлені тілесні ушкодження у в своїй сукупності мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя, і знаходяться в прямому (причинно-наслідковому) зв`язку із настанням смерті.

Смерть ОСОБА_6 знаходиться у прямому причинному зв`язку з отриманими тілесними ушкодженнями і наступила від розвиненого комбінованого шоку.

При токсикологічному дослідженні трупа ОСОБА_6 , у крові виявлено етиловий спирт у концентрації 1,77% (а.с. 43-46 т.2);

- лікарським свідоцтвом про смерть потерпілого ОСОБА_6 (а.с.83 т.2);

- протоколу проведення слідчого експерименту, схемою та фототаблицею до нього від 17 жовтня 2014 року за участю ОСОБА_4 , яким було відтворено подію дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 18 грудня 2013 року навпроти будинку АДРЕСА_3 (а.с. 87-93 т.2);

- висновком транспортно-трасологічної експертизи № 11/А 509 від 23 січня 2014 року, згідно якого в умовах події автомобіль «ГАЗ-33021 державний реєстраційний номер НОМЕР_1 контактував передньою лівою частиною з задньою правою бічною частиною інвалідного візка.

Кут між подовжніми осями транспортних засобів у момент входу в контакт був 20-30 градусів при відліку кута від подовжньої осі інвалідного візка проти ходу годинникової стрілки до подовжньої осі автомобіля «ГАЗ-33021» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , як вказано на схемі №3.

Зіткнення автомобіля «ГАЗ-33021 державний реєстраційний номер НОМЕР_1 з інвалідним візком сталася на ділянці перед початком утворення вибоїн на проїзній частині, на відстані 2,3 м від правого краю проїзної частини відносно напрямку руху в м. Сарата (а.с. 50-59 т. 2);

- висновком автотехнічної експертизи № 11/А-508 від 09 січня 2014 року, згідно якого при проведенні експертизи технічного стану транспортного засобу на момент огляду гальмівна система, рульове управління, ходова частина та освітлюючи прилади автомобіля «ГАЗ-3301» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , до моменту настання події що розглядається знаходились в працездатному стані, дозволяли водію змінювати напрямок руху в залежності від своїх намірів та ситуації, яка склалась на дорозі, без ознак наявності несправностей провідних або обумовлених настання неочікуваних для водія відхилень автомобіля в бік від займаної смуги, а також змінювати швидкість і режим руху цього автомобіля шляхом застосування гальмування з відомою цьому водієві ефективністю (а.с. 64-67 т. 2);

- висновком автотехнічної експертизи № 11/А-662 від 18 листопада 2014 року, згідно якого водій автомобіля «ГАЗ-33021» повинен був керуватися вимогами п.п.12.1, 12.2 Правил дорожнього руху, а з моменту засліплення світлом фар зустрічного автомобіля повинен був керуватися вимогами п. 19.3 Правил дорожнього руху. Водій автомобіля «ГАЗ-33021» мав технічну можливість запобігти наїзду на інвалідну коляску з моменту засліплення його світлом фар зустрічного автомобіля.

З технічної точки зору, фактичні дії водія автомобіля «ГАЗ-33021», які не відповідали вимогам п. 19.3 Правил дорожнього руху полягають у причинному зв`язку з подією (а.с.99-103 т.2);

- висновком судової комісійної автотехнічної експертизи № 837 від 09 березня 2016 року по дослідженню обставин наїзду автомобіля «ГАЗ-33021» на інвалідну коляску, згідно якого у даній шляхово-транспортній ситуації дії водія автомобіля «ГАЗ-33021» регламентувалися вимогами пунктів 12.2, 19.3 ПДР, згідно з якими у темну пору доби та в умовах недостатньої видимості швидкість руху повинна відповідати видимості дороги, а у разі раптового погіршення видимості у напрямку руху до засліплення, викликаного світлом фар зустрічного транспортного засобу, водій повинен увімкнути аварійну світлову сигналізацію і, не змінюючи смуги руху, зупинитися.

По заданих судом даних, належним виконанням вимог п. 19.3 ПДР по застосування гальмування в момент осліплення, водій автомобіля «ГАЗ-33021» мав технічну можливість зупинити транспортний засіб до місця розташування інвалідної коляски, тим самим мав можливість запобігти наїзду на коляску і потерпілого (а.с.136-138 т.1);

- показаннями експерта ОСОБА_10 , який пояснив суду, що водій ОСОБА_4 належним виконання п. 12.3, 19.3 мав техничну можливість уникнути наїзд на потерпілого ОСОБА_6 .

Дослідженими судом доказами встановлено, що ОСОБА_4 порушив правила безпеки дорожнього руху, а саме п. 12.3, 19.3 Правил дорожнього руху України, маючи технічну можливість уникнути наїзду на пішохода, не вжив всіх можливих заходів для уникнення зіткнення з пішоходом ОСОБА_6 , що спричинило смерть потерпілого.

Аналізуючи зібрані докази в їх сукупності суд приходить до висновку, що своїми діями ОСОБА_4 вчинив злочин, передбачений ч.2 ст. 286 КК України за ознаками: порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого.

Твердження обвинуваченого щодо відсутності в його діях порушення правил дорожнього руху, що спричинило смерть потерпілого ОСОБА_6 суд вважає необґрунтованими з таких підстав.

У судовому засіданні обвинувачений давав суду показання, що перед наїздом на потерпілого його засліпив зустрічний автомобіль. Після роз`їзду із зустрічним автомобілем, побачив перед собою на дорозі темний силует на відстані 20 метрів, потім стався наїзд на інвалідну коляску. За даними ОСОБА_4 показаннями (які відповідно до ст. 95 КПК України є доказами у кримінальному провадженні) та наданими ним параметрами, судом було доручено проведення комісійної автотехнічної експертизи. За висновком комісійної експертизи обвинувачений мав технічну можливість уникнути наїзду на потерпілого ОСОБА_6 .

В подальшому, ОСОБА_4 змінював показання та пояснював, що він не був засліплений зустрічним автомобілем, та після роз`їзду із зустрічним автомобілем, побачив перед собою на дорозі темний силует на відстані 10 метрів, потім стався наїзд на потерпілого.

Суд критично оцінює змінені показання обвинуваченого та не приймає їх до уваги, оскільки такі показання надані ОСОБА_4 з метою уникнути покарання за скоєне.

Клопотання сторони захисту про визнання доказів недопустимими, а саме: висновку автотехнічної експертизи № 11/А-662 від 18.11.2014 року, № 11/А-740 від 26.11.2014 року, отриманих за результатами проведеного слідчого експерименту від 17 жовтня 2014 року за участю ОСОБА_4 , який перебував у кримінальному провадженні у статусі свідка, не підлягає задоволенню з таких підстав.

Частиною 3 ст. 62 Конституції України встановлено, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

У рішенні Конституційного Суду № 12-рп/2011 від 20.10.2011 року надано офіційне тлумачення положення першого речення частини третьої статті 62 Конституції України, відповідно до якого обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, слід розуміти так, що обвинувачення у вчиненні злочину не може ґрунтуватися на фактичних даних, одержаних в незаконний спосіб, з порушенням конституційних прав і свобод людини і громадянина, з порушенням встановленого законом порядку, засобів, джерел отримання фактичних даних, не уповноваженою на те особою, тощо.

Згідно з вимогами частини першої статті 18 КПК України, жодна особа не може бути примушена визнавати свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення або примушена давати пояснення, показання, які можуть стати підставою для підозри, обвинувачення у вчиненні нею кримінального правопорушення, а відповідно до вимог частини другої цієї статті кожна особа має право не говорити нічого з приводу підозри чи обвинувачення проти неї, у будь-який момент відмовитися відповідати на запитання, а також бути негайно повідомленою про ці права.

Тобто, законодавцем заборонено стороні обвинувачення вчиняти дії, спрямовані на примушування будь-якої особи до визнання винуватості або говорити з приводу підозри чи обвинувачення, а вчинення дій всупереч цій забороні має визнаватися істотним порушенням прав людини і основоположних свобод.

Пунктом 6 частини 2 статі 87 КПК України в редакції від 13 квітня 2012 року передбачено, що суд зобов`язаний визнати істотними порушеннями прав людини і основоположних свобод діяння з отримання показання від свідка, який надалі буде визнаний підозрюваним чи обвинуваченим у цьому кримінальному провадженні.

Зміст цієї норми права вказує на те, що вона має застосовуватися за умови, коли на час отримання показань від свідка уже існували дані, що його буде визнано підозрюваним чи обвинуваченим, але, всупереч наявності у такої особи права на мовчання та свободи від самовикриття, слідчий чи прокурор вчиняє дії, спрямовані на отримання показань від неї. Саме такі дії, а не власне факт отримання показань від свідка, який надалі був визнаний підозрюваним чи обвинуваченим, мають визнаватися істотним порушенням прав людини і основоположних свобод.

Вирішуючи питання, чи були відомості про обставини дорожньо-транспортної пригоди, надані ОСОБА_4 як свідком під час проведення слідчого експерименту з його участю, такими, що отримані внаслідок вчинення слідчим діянь, які б мали ознаки істотного порушення права заявника на мовчання та свободи від самовикриття, суд бере до уваги таке.

Під час проведення досудового розслідування, свідок ОСОБА_4 , при допиті у присутності захисника, викладаючи власну версію щодо обставин дорожньо-транспортної пригоди стверджував про відсутність своєї винуватості у її наслідках та дотримання ним правил дорожнього руху. Такі його твердження слідчий, відповідно до вимог ч.2 ст. 9 КПК України зобов`язаний був всебічно, повно і неупереджено дослідити та у разі їх підтвердження прийняти процесуальне рішення про закриття цього кримінального провадження за реабілітуючими обставинами. У зв`язку з тим, що пішохід, внаслідок отримання тілесних ушкоджень під час ДТП загинув, очевидців ДТП не було, з метою перевірки та уточнення наданих ОСОБА_4 відомостей щодо обставин ДТП, за його згодою та за участю запрошеного ним захисника, 17 жовтня 2014 року проведено слідчий експеримент, якому передувало роз`яснення ОСОБА_4 права не свідчити проти себе і відмовитися давати показання, що можуть статі підставою для підозри чи обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення. Під час цієї слідчої дії ОСОБА_4 була надана можливість висловити свою власну точку зору причин травмування пішохода і в такий (законний) спосіб вплинути на вирішення справи стосовно себе, що не суперечить засадам верховенства права.

Слідчий експеримент від 17 жовтня 2014 року було проведено з дотриманням вимог кримінально-процесуального закону.

Даних про те, що при проведенні цього слідчого експерименту слідчим вчинені діяння, якими було б порушені права чи свободи ОСОБА_4 , або слідчий у будь-якій формі примушував би ОСОБА_4 до визнання своєї винуватості у ДТП, судом не встановлено. Не було у слідчого і достатніх даних вважати, що надалі ОСОБА_4 буде визнано підозрюваним чи обвинуваченим, а тому підстав вважати недопустимими доказами відомості про обставини дорожньо-транспортної пригоди, надані ОСОБА_4 як свідком під час проведення слідчого експерименту, та висновків автотехнічної експертизи № 11/А-662 від 18.11.2014 року, № 11/А-740 від 26.11.2014 року, отриманих на підставі даних слідчого експерименту відсутні.

При призначені покарання ОСОБА_4 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого правопорушення - обвинувачений вчинив кримінальне правопорушення, яке відносяться до категорії тяжких, особу винного: раніше не судимий, за місцем проживання характеризується позитивно, на обліку у лікаря психіатра та лікаря нарколога не перебуває, має на утриманні малолітню дитину.

Обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_4 , суд визнає: перебування на утриманні обвинуваченого малолітньої дитини, вперше притягнення до кримінальної відповідальності, позитивні характеристики за місцем проживання.

Обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_4 під час судового розгляду не встановлено.

Враховуючи наведене, з урахуванням того, що обвинувачений вчинив тяжкий злочин з необережності, особи винного, обставин, які пом`якшують покарання, відсутність обставин, що обтяжують покарання, думки потерпілого, який не має до обвинуваченого будь-яких претензій матеріального та морального характеру, суд приходить до висновку, що виправлення та попередження вчинення ОСОБА_4 нових злочинів можливе без відбування покарання, тому обвинуваченому необхідно призначити покарання у виді позбавлення волі на строк, в межах санкції частини статті за якою кваліфіковано його діяння, із застосуванням додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_4 слід звільнити від відбування основного покарання з випробуванням та встановленням іспитового строку, а також покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Відповідно до ст. 100 КПК України, речові докази в справі: автомобіль «ГАЗ-33021», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 слід залишити володільцю ОСОБА_4 , інвалідну коляску залишити потерпілому ОСОБА_7 .

На підставі ч.2 ст. 124 КПК України, суд вважає за необхідне стягнути з обвинуваченого ОСОБА_4 на користь держави процесуальні витрати на залучення експертів для проведення експертиз у розмірі 4874 гривні 46 копійок (а.с. 139 т.1; а.с. 49, 63, 98,111 т.2).

Керуючись ст.ст. 368, 370, 374, 376 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

На підставі ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного основного покарання з випробуванням, з іспитовим строком два роки..

Відповідно до п.п. 1,2 ч.1, п. 2 ч.2 ст. 76 КК України покласти на засудженого обов`язки: повідомляти органи пробації про зміну місця свого проживання або роботи; періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу пробації; не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу органу пробації.

Іспитовий строк обчислювати з дня проголошення вироку.

Строк виконання додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами обчислювати з дня набрання вироком суду законної сили.

Речові докази: автомобіль «ГАЗ-33021», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 залишити володільцю ОСОБА_4 , інвалідну коляску залишити потерпілому ОСОБА_7 .

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави процесуальні витрати за залучення експертів у розмірі 4874 (чотири тисячі вісімсот сімдесят чотири) гривні 46 копійок.

Апеляційна скарга на вирок суду може бути подана до апеляційного суду Одеської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Саратський районний суд Одеської області.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копію вироку вручити негайно після його проголошення.

Суддя ОСОБА_1