АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 березня 2017 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

Головуючого ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
при секретарі ОСОБА_4
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_5
обвинуваченого ОСОБА_6
захисників ОСОБА_7
потерпілого ОСОБА_8
представників потерпілого ОСОБА_9 , ОСОБА_10
розглянула у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №1№0000359 відносно
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, з повною загальною середньою освітою, неодруженого, не працюючого, не судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.289 КК України,-
ВСТАНОВИЛА:
Потерпілий ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу на вирок Сокирянського районного суду Чернівецької області від 28 грудня 2016 року, яким ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 289 КК України, і за його вчинення призначено йому покарання у виді обмеження волі на строк 3 (три) роки.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом однорічного іспитового строку не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього обов`язки.
Згідно ч.1 ст. 76 КК України зобов`язано ОСОБА_6 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, а також повідомляти зазначений орган про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Позовні вимоги ОСОБА_8 до ОСОБА_6 про стягнення матеріальних збитків та моральної шкоди задоволено частково та стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 матеріальні збитки у розмірі 11412 грн. 10 коп. та моральну шкоду у розмірі 2000 грн.
Провадження № 11-кп/794/92/17 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_11
Категорія ч.1 ст. 289 КК України Доповідач:

ОСОБА_1 задоволенні інших позовних вимог - відмовлено.
Вирішено питання пов`язані з речовими доказами та судовими витратами.
В своїй апеляційній скарзі потерпілий просить оскаржуваний вирок районного суду скасувати в частині призначеного покарання та вирішення питання щодо цивільного позову.
Вказує, що призначене судом покарання не відповідає особі обвинуваченого, внаслідок його м`якості, а також вважає, що судом не були об`єктивно з`ясовані обставини для повного задоволення цивільного позову щодо відшкодування збитків.
Як зазначив суд у своєму вироку, обвинувачений ОСОБА_6 26.09.2016 року приблизно о 2 годині біля домогосподарства АДРЕСА_2 , де проживає ОСОБА_8 , побачив належний на праві приватної власності потерпілому автомобіль марки MERCEDES-BENZ моделі SPRINTER 310D, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , 1998 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2 , вартість якого становила 137205,41 грн. Діючи з метою незаконного заволодіння транспортним засобом та подальшого його використання у власних цілях, умисно, протиправно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, ОСОБА_6 відкрив передні двері даного транспортного засобу зі сторони водія, сів за кермо, прокрутив серцевину пошкодженого замка запалення, увімкнув живлення, вимкнув передачу, поставив її в нейтральне положення та штовхаючи автомобіль на схил по дорозі, запустив двигун автомобіля, привівши його таким чином у рух. Доїхавши в с. Кормань Сокирянського району Чернівецької області, ОСОБА_6 залишив даний автомобіль на дорозі на околиці села. Однак, у зв`язку з тим, що обвинувачений не поставив даний транспортний засіб на стоянкові гальма та не увімкнув передачу, автомобіль покотився та з`їхав у кювет внаслідок чого його було частково пошкоджено. Внаслідок незаконного заволодіння обвинуваченим зазначеним транспортним засобом, потерпілому ОСОБА_8 було завдано матеріальних збитків у розмірі 26412,10 грн.
Заслухавши суддю-доповідача, який виклав суть вироку та вимоги апеляційної скарги, думку потерпілого ОСОБА_8 , його представників, адвокатів ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , які підтримали подану апеляційну скаргу та просили її задовольнити, посилаючись на доводи в ній зазначені, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги потерпілого, обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника, які просили вирок суду, як законний, залишити без змін, а апеляційну скаргу, як необґрунтовану, без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження та з`ясувавши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника потерпілої не підлягає до задоволення, на підставі наступного.
Відповідно до вимог ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення в межах апеляційної скарги.
Оскільки подія злочину, доведеність винуватості та правильність кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_6 в апеляційній скарзі не оспорюються, то колегія суддів, керуючись ст. 404 КПК України, не наводить доводів на підтвердження тих висновків суду першої інстанції, які не оспорено в апеляційній скарзі.
Що стосується призначеного покарання, то воно обране обвинуваченому ОСОБА_6 у відповідності з вимогами ст.ст. 65-67 КК України.
Не допустив суд першої інстанції помилки й при звільненні обвинуваченого від покарання на підставі ст. 75 КК України.
Так, статтею 75 КК України передбачено, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
При перевірці вироку районного суду апеляційним судом встановлено, що суд, врахувавши ступінь тяжкості вчиненого злочину, який у відповідності до ст. 12 КК України, є злочином середньої тяжкості, особу винного, зокрема те, що він вперше притягується до кримінальної відповідальності, по місцю проживання характеризується посередньо, не перебуває на спеціальних обліках, не працює та не має жодного доходу, проживає разом з рідними, а також обставини, що пом`якшують покарання, а саме: щире каяття та сприяння в розкритті злочину, часткове відшкодування заподіяних матеріальних збитків, належним чином мотивувавши своє рішення, прийшов до обґрунтованого висновку про можливість виправлення обвинуваченого ОСОБА_6 без реального відбування ним покарання, встановивши йому іспитовий строк терміном один рік та поклавши на нього ряд обов`язків, передбачених ст.76 КК України.
На думку колегії суддів, застосування до ОСОБА_6 звільнення від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік та покладенням на нього окремих обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, зможе забезпечити належну поведінку обвинуваченого в майбутньому та забезпечить здійснення контролю за його поведінкою з метою встановлення факту його виправлення, а тому звільнення від відбування покарання з випробуванням, в даному випадку, є необхідним і достатнім для виправлення винного та попередження вчинення ним нових злочинів, та це, згідно ст. 50 КК України, повністю відповідає меті покарання.
Посилання автора апеляційної скарги на те, що суд першої інстанції безпідставно визнав обставинами, що пом`якшують покарання : щире каяття та активне розкриттю злочину, є безпідставними, оскільки ОСОБА_6 як у суді першої так і в суді апеляційній інстанції повністю визнав свою вину та протиправність своїх дій, надає правдиві свідчення, жалкує про вчинене та бажає виправити ситуацію, у зв`язку з чим добровільно було частково відшкодовано заподіяні матеріальні збитки, надавав допомогу органам досудового слідства та суду у встановлені істини у справі.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що районний суд прийшов до правильного висновку про можливість призначення ОСОБА_6 покарання із застосуванням вимог ст. 75 КК України, а тому апеляційна скарга потерпілого в цій частині задоволенню не підлягає.
Відсутні також законні підстави для задоволення цивільного позову потерпілого ОСОБА_8 в частині стягнення з обвинуваченого матеріальної та моральної шкоди, як на цьому наполягає апелянт.
Так, відповідно до ч. ч. 1, 5 ст. 128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов по підозрюваного, обвинуваченого. Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим
Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України (ЦПК України) за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Згідно з ч. 1 ст. 129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.
Так само п. 3 ч. 1 ст. 91 КПК України регламентує, що вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.
При цьому, ч. ч. 1, 2 ст. 22 КПК України передбачає, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.
Однак, як видно з матеріалів кримінального провадження, потерпілий ОСОБА_12 , пред`явивши до обвинуваченого цивільний позов про відшкодування матеріальної шкоди, послався формально на виявлені ним пошкодження внутрішніх механізмів автомобіля.
Будь-яке належне підтвердження того, що саме внаслідок вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення потерпілому завдано матеріальної шкоди в матеріалах кримінального провадження взагалі відсутнє. Не вбачається такого і з фактичних обставин самого кримінального правопорушення, що визнані судом доведеними та які ніким з учасників судового розгляду, в тому числі потерпілим, не оспорювалися.
Посилання потерпілого на товарний чек від 30.09.2016 року та рахунок №213 від 26.11.2016 року, колегія суддів, вважає безпідставними, оскільки вони ніяким чином не доводять факту спричинення ушкоджень деталей автомобіля саме ОСОБА_6 .
Таким чином, висновки суду першої інстанції про те, що в ході судового розгляду не доведено завданої потерпілому матеріальної шкоди є обґрунтованими.
Згідно ст.23 ЦК України, моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
У відповідності до ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків встановлених законодавством.
Апеляційний суд вважає, що, вирішуючи розмір відшкодування моральної шкоди потерпілому у визначеній сумі, суд першої інстанції в повному обсязі врахував моральні та фізичні його страждання від вчиненого щодо нього кримінального правопорушення і вирішив поданий цивільний позов в повній відповідності з вимогами законодавства, а також принципами розумності та справедливості.
Що стосується доводів апелянта щодо необхідності задоволення позову в частині витрат на правову допомогу, то вони також не підлягають задоволенню.
Згідно ч.2 ст.120 КПК України, витрати, пов`язані з оплатою допомоги представника потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача та юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які надають правову допомогу за договором, несе відповідно потерпілий, цивільний позивач, цивільний відповідач, юридична особа, щодо якої здійснюється провадження.
Колегія суддів вважає, що прийняте судом першої інстанції рішення в цій частині не суперечить вимогам вищенаведеної статті, а тому в цій частині вирок є законним та обґрунтованим.
Посилання потерпілого на ст. 124 КПК України, є недоречним, оскільки зазначена норма закону є загальною, а стаття 120 КПК України - спеціальною, яка регулює це питання.

Що стосується доводів апелянта в частині стягнення на його користь судового збору в розмірі 551 грн. 20 коп. за подання цивільного позову, то вони є обґрунтованими, оскільки в кримінальному провадженні судовий збір за подання цивільного позову не сплачується.
Як вбачається з матеріалів провадження потерпілий при подачі позовної заяви сплатив судовий збір у розмірі 551 грн. 20 коп. (а.к.п.113), який, на думку колегії суддів,підлягає поверненню останньому, а тому в цій частині апеляційні вимоги підлягають задоволенню.
На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 404, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Чернівецької області,-
УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Сокирянського районного суду Чернівецької області щодо ОСОБА_6 , засудженого за ч.1 ст.289 КК України, в частині цивільного позову змінити.

Зобов`язати Управління Державної казначейської служби України у Сокирянському районі Чернівецької області повернути ОСОБА_8 сплачений судовий збір за подання цивільного позову згідно із квитанцією № 49 від 13.12.2016 року у розмірі 551 (п`ятсот двадцять одна) гривня 20 коп., на розрахунковий рахунок НОМЕР_3 , код отримувача 37870811.

В решті вирок районного суду залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з моменту її проголошення.

Головуючий ОСОБА_1
Судді ОСОБА_2
ОСОБА_3