Справа №1-кс/760/750/2723/16
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 березня 2016 року слідчий суддя Солом`янського районного суду міста Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю детектива ОСОБА_3 , розглянувши в судовому засіданні клопотання сторони кримінального провадження детектива Національного антикорупційного бюро України ОСОБА_3 , погоджене із прокурором Спеціалізованої антикорупційної прокуратури ОСОБА_4 про арешт майна в рамках досудового розслідування внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000014 від 22.01.2016 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України,
В С Т А Н О В И В:
До суду надійшло зазначене клопотання, підтримуючи яке детектив зазначив, що Національним антикорупційним бюро України проводиться досудове розслідування за матеріалами кримінального провадження, яке зареєстроване у Єдиному реєстрі досудових розслідувань №0000014 від 22.01.2016 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.

В обґрунтування клопотання зазначили, що ОСОБА_5 , перебуваючи на посаді судді Жидачівського районного суду Львівської області, будучи службовою особою, яка займає відповідальне становище, вимагав та одержав неправомірну вигоду від ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за винесення відповідно до наданої йому влади відповідного судового рішення в інтересах останнього при наступних обставинах.

Так, Указом Президента України від №1001/2002 від 11.11.2002 «Про призначення суддів» ОСОБА_5 призначено на посаду судді Жидачівського районного суду Львівської області. У подальшому, постановою Верховної Ради України № 528-VI від 18.09.2008 «Про обрання суддів», ОСОБА_5 обрано на посаду судді Жидачівського районного суду Львівської області безстроково.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», ст.124 Конституції України, суддя ОСОБА_5 є професійним суддею судової гілки влади та наділений повноваженнями здійснювати правосуддя в рамках відповідних судових процедур.

Згідно з вимогами ст.ст. 23, 48, 55 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» ОСОБА_5 , як суддя місцевого суду, зобов`язаний здійснювати судочинство у порядку, встановленому процесуальним законом, а правосуддя на основі Конституції і законів України, керуючись при цьому принципом верховенства права, додержуватись суддівської етики, своєчасно, справедливо та безсторонньо розглядати та вирішувати судові справи відповідно до закону з дотриманням засад і правил судочинства, виконувати вимоги та дотримуватися обмежень, установлених законодавством у сфері запобігання корупції.

Відповідно до п «г» ч. 1 ст. 3, ч. 1 ст. 65 Закону України «Про запобігання корупції» суб`єктами відповідальності за вчинення корупційних правопорушень є уповноважені на виконання функцій держави професійні судді, яким забороняється використовувати свої службові повноваження або своє становище та пов`язані з цим можливості з метою одержання неправомірної вигоди для себе чи інших осіб.

Відповідно до п. 2 Примітки до ст. 368 КК України ОСОБА_5 як суддя є службовою особою, яка займає відповідальне становище.

Однак, ОСОБА_5 нехтуючи зазначеними вимогами законодавства умисно вчинив корупційний злочин за наступних обставин.

Так, 29.05.2015 до Жидачівського районного суду Львівської області для розгляду по суті надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000322 від 15.04.2015, за обвинуваченням ОСОБА_7 та ОСОБА_8 . Автоматизованою системою документообігу суду вказаній справі присвоєно номер 443/904/15-к та розподілено для розгляду судді ОСОБА_5 .

Під час судового провадження захисниками підозрюваних неодноразово заявлялися клопотання про зміну запобіжного заходу підсудним з тримання під вартою на більш м`який, які суддя ОСОБА_5 не задовольняв та залишав запобіжний захід кожному із підсудних без змін. Так, востаннє ОСОБА_5 ухвалою від 01.12.2015 продовжено строк тримання під вартою ОСОБА_8 до 31.01.2016.

В подальшому, в другій половині січня 2016 року в невстановленому місці та в невстановлений досудовим розслідуванням час ОСОБА_5 при розмові із захисником підсудного ОСОБА_8 адвокатом ОСОБА_9 вирішив одержати неправомірну вигоду за зміну запобіжного заходу ОСОБА_8 із тримання під вартою на більш м`який з подальшим призначенням покарання, не пов`язаним із реальним позбавленням волі. При цьому, ОСОБА_5 було узгоджено із ОСОБА_9 , що останнім безпосередньо буде одержаний предмет неправомірної вигоди.

На виконання зазначеної домовленості ОСОБА_9 20.01.2016 перебуваючи в місті Миколаєві, Львівської області, в ході особистої зустрічі із братом підсудного ОСОБА_8 - ОСОБА_6 повідомив, що суддя Жидачівського районного суду Львівської області ОСОБА_5 висунув вимогу надання неправомірної вигоди, розмір якої буде визначено в подальшому, за заміну запобіжного заходу ОСОБА_8 із тримання під вартою на інший більш м`який, не пов`язаний з триманням під вартою. При цьому, після вказаної зустрічі, що відбулася між ОСОБА_9 та ОСОБА_6 , ОСОБА_5 було узгоджено із ОСОБА_9 , розмір предмету неправомірної вигоди в сумі 1500 дол. США.

На наступний день, тобто 21.01.2016, ОСОБА_9 , реалізуючи спільний з ОСОБА_5 злочинний умисел знову зустрівся із ОСОБА_6 в місті Миколаїв, Львівської області та висунув вимогу про надання неправомірної вигоди для ОСОБА_5 у вигляді грошових коштів в сумі 1 500 дол. США (одна тисяча п`ятсот доларів США) за заміну запобіжного заходу ОСОБА_8 із тримання під вартою на інший більш м`який, не пов`язаний з триманням під вартою, при цьому визначивши умови майбутньої передачі неправомірної вигоди.
27.01.2016 близько 19.00 год. ОСОБА_9 , перебуваючи поблизу пам`ятника Т.Г. Шевченку в м. Жидачів, Львівської області одержав від ОСОБА_6 , першу частину обумовленої раніше неправомірної вигоди у вигляді грошових коштів у сумі 700,00 доларів США (сімсот доларів США) для передачі ОСОБА_5 за сприяння у заміні запобіжного заходу ОСОБА_8 із тримання під вартою на інший більш м`який, не пов`язаний з триманням під вартою. Одразу ж після одержання першої частини неправомірної вигоди ОСОБА_9 зустрівся із ОСОБА_5 та передав останньому одержану раніше неправомірну вигоду, розподіливши між собою її, таким чином, що частина коштів в сумі 200 дол. США (двісті доларів США) була залишена ОСОБА_9 , а 500 дол. США (п`ятсот доларів США) отримані ОСОБА_5

28.01.2016 близько 13.10 год. ОСОБА_5 поблизу бару «Дністер» в м. Жидачів Львівської області запросив ОСОБА_9 із ОСОБА_6 сісти у його власний автомобіль з метою переконання ОСОБА_6 у необхідності сплати другої частини неправомірної вигоди в сумі 800 доларів США (вісімсот доларів США) та виконання своїх зобов`язань. При цьому ОСОБА_5 повідомив про свої подальші процесуальні дії у кримінальному провадженні, спрямовані на виконання зобов`язань за заміну запобіжного заходу ОСОБА_8 із тримання під вартою на інший більш м`який, не пов`язаний з триманням під вартою. Пізніше ОСОБА_5 залишив ОСОБА_6 та ОСОБА_9 самих, а сам прослідував в приміщення Жидачівського районного суду. ОСОБА_9 залишившись із ОСОБА_6 продовжував переконувати останнього в необхідності передачі другої частини неправомірної вигоди. ОСОБА_6 усвідомлюючи, що в разі не надання другої частини неправомірної вигоди запобіжний захід у вигляді взяття під варту ОСОБА_8 змінений не буде, змушений був погодитися на умови висунуті ОСОБА_9 та ОСОБА_5 та передав ОСОБА_9 другу частину обумовленої раніше неправомірної вигоди у вигляді грошових коштів у сумі 800 доларів США (вісімсот доларів США).

В цей же день в період часу між 14.00 год. та 15.00 год. ОСОБА_9 спільно із ОСОБА_5 знаходячись в приміщенні Жидачівського районного суду в службовому кабінеті останнього завершуючи злочинний умисел, розподілили між собою другу частину неправомірної вигоди, отриманої від ОСОБА_6 , таким чином, що частина коштів в сумі 300 дол. США (двісті доларів США) була залишена ОСОБА_9 , а 500 дол. США (п`ятсот доларів США) одержані ОСОБА_5 . В подальшому, ОСОБА_9 знаходячись в приміщенні кафе «Три леви» в м. Жидачів, Львівської області повідомив ОСОБА_6 , що кошти передані ним судді ОСОБА_5 та в майбутньому останнім буде прийняте позитивне рішення в інтересах ОСОБА_8 .

В цілому, ОСОБА_5 , залучивши до виконання злочинного умислу ОСОБА_9 , якому відводилась роль пособника, упродовж 20-28.01.2016, вимагав та одержав від ОСОБА_6 неправомірну вигоду в розмірі 1500 дол. США (одна тисяча п`ятсот доларів США), що за офіційним курсом НБУ станом на дати одержання коштів становило 37290,65 гривень.

Таким чином, своїми умисними діями, які виразились в одержанні службовою особою, яка займає відповідальне становище, неправомірної вигоди за вчинення такою службовою особою в інтересах того, хто надає неправомірну вигоду будь-якої дії з використанням наданої влади, поєднаному з вимаганням неправомірної вигоди, ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 368 КК України.

02.03.2016 о 16 годині 40 хвилин ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.

Таким чином, ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні умисного тяжкого злочину, за вчинення якого передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 5 до 10 років, з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до 3 років, з конфіскацією майна.

Відповідно до даних інформаційної довідки (отриманої шляхом авторизованого входу з використанням електронного ключа) з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 54552888 від 04.03.2016, що була отримана ІС ЄДР Міністерства юстиції України, ОСОБА_5 володіє: на праві приватної власності квартирою за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 72,2 кв.м., житлова площа 51,9 кв.м., набутою на підставі договору купівлі-продажу, реєстр№207 від 18.02.1999 року, зареєстрованим Жидачівським нотаріальним округом, на яку накладено заборону відчуження на підставі договору іпотеки від 12.05.2007, б/н, виданим ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», розмір основного зобов`язання 80295,00 доларів США.

При цьому враховується, що потреби досудового розслідування, які зазначені вище, виправдовують даний ступінь втручання у права і свободи зазначених осіб.

В судовому засіданні детектив підтримав клопотання з підстав, викладених у ньому. Крім того вказав, що враховуючи обставини кримінального провадження та для досягнення завдання кримінального провадження із встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження, з метою заборони підозрюваним особам на даний час розпоряджатись вказаним майном, а також для унеможливлення продажу майна або настання інших наслідків, а також, що санкціями вищезазначеної статті КК України передбачено покарання у вигляді конфіскації майна, у зв`язку з чим належить арештувати майно, яке перебуває у власності підозрюваного ОСОБА_5 , а саме квартиру, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .

Дослідивши матеріали клопотання, заслухавши детектива, вважаю, що клопотання про арешт майна підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.
Згідно ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Разом з тим, другий абзац зазначеної норми передбачає можливість накладення арешту у вигляді заборони для іншої особи, у володінні якої перебуває майно, розпоряджатися будь-яким чином таким майном та використовувати його.
Положеннями ч.3 ст.170 КПК України визначено, що підставою арешту майна є наявність ухвали слідчого судді чи суду за наявності сукупності підстав чи розумних підозр вважати, що майно є предметом, доказом злочину, засобом чи знаряддям його вчинення, набуте злочинним шляхом, є доходом від вчиненого злочину або отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину.
Згідно з ч.2 ст.170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Відповідно до ч.5 ст.170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.
З огляду на положення ч.10 ст.170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.
При цьому, згідно ч.11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.
Вивчивши матеріали клопотання та кримінального провадження, слідчий суддя прийшов до висновку про задоволення клопотання, оскільки досудовим слідством здобуто вагомі докази одержання суддею ОСОБА_5 , як службовою особою, яка займає відповідальне становище, неправомірної вигоди за вчинення дій з використанням наданої влади та службового становища, майно, на яке просить детектив накласти арешт відповідає критеріям визначеним в статті 170 КПК України, а саме те, що майно може бути конфісковано у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого чи третьої особи, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру, що в сукупності слугує підставами для застосування обмежувальних заходів з метою уникнення приховування, перетворення чи знищення майна.
Тому, з урахуванням вказаних обставин, з метою забезпечення у майбутньому можливої конфіскації майна в разі доведення вчинення злочину чи інших негативних наслідків, які можуть перешкодити проведенню всебічного та повного досудового розслідування, потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні детектива та може бути виконане завдання, для виконання якого детектив звернувся із клопотанням про арешт майна.
Враховуючи викладене, перевіривши надані матеріали клопотання, дослідивши докази по даних матеріалах, прихожу до висновку, що існує необхідність у накладенні арешту, а саме з метою відшкодування заподіяних злочином збитків та забезпечення можливої конфіскації майна або цивільного позову.
Керуючись ст.ст. 131, 132, 170-173, 175, 309, 369-372 КПК України, -

У Х В А Л И В:
Клопотання - задовольнити.

Накласти арешт на квартиру за адресою:

АДРЕСА_1 , яка належить підозрюваному на праві приватної власності ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Ухвала підлягає негайному виконанню.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Апеляційного суду міста Києва протягом п`яти днів з дня її оголошення.
Слідчий суддя ОСОБА_1