Ухвала іменем україни 20 жовтня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоОСОБА_1 ,
суддівОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі за участю прокурора захисникаОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6
розглянула в судовому засіданні кримінальне провадження, внесене

до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001802,

за касаційними скаргами з доповненнями засудженого та його захисника ОСОБА_6 на вирок Апеляційного суду Харківської області

від 15 березня 2016 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця

м. Очамчири Автономної Республіки Абхазія Грузія, жителя АДРЕСА_1 , раніше неодноразово засудженого, останнього разу за вироком Фрунзевського районного суду м. Харкова від

17 листопада 2004 року за частинами 3, 4, 5 ст. 185, ч. 1 ст. 15, ч. 3 ст. 185, частинами 3, 4, 5 ст. 186, ч. 1 ст. 309 КК України із застосуванням ст. 70 цього ж Кодексу до покарання у виді позбавлення волі на строк 11 років з конфіскацією майна, звільненого на підставі постанови Брянківського міського суду Луганської області від 29 вересня 2011 року умовно-достроково на строк 2 роки 6 місяців 13 днів.

За вироком Комінтернівського районного суду м. Харкова від

22 грудня 2015 року ОСОБА_7 засуджено за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців.

На підставі ст. 75 цього Кодексу ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю

2 роки.

Оскаржуваним вироком апеляційного суду цей вирок районного суду в частині призначеного покарання скасовано і призначено ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців.

За вироком суду ОСОБА_7 визнано винуватим у тому, що він

16 січня 2015 року приблизно о 12.00 год. у під`їзді № 1 будинку АДРЕСА_2 незаконно проникнув до

квартири АДРЕСА_3 , з якої викрав DVD-програвач та гроші, завдавши ОСОБА_8 матеріальної шкоди у розмірі 365 грн.

У касаційних скаргах засуджений та його захисник просять скасувати оскаржуваний вирок апеляційного суду через невідповідність призначеного покарання тяжкості вчиненого злочину та особі засудженого унаслідок суворості.

Заслухавши доповідь судді, доводи захисника, який підтримав скаргу і просив її задовольнити, прокурора, який заперечив проти задоволення касаційних скарг і просив залишити їх без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження й обговоривши доводи, наведені у скарзі, колегія суддів дійшла висновку, що підстави

для задоволення скарг відсутні.

Так, згідно зі ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального й процесуального права, правильність правової оцінки обставин, і не має права досліджувати докази, встановлювати й визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскарженому судовому рішенні, а також вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні зазначеного у вироку кримінального правопорушення та правильність кваліфікації дій засудженого за ч. 3 ст. 185 КК України у касаційній скарзі не оспорюються.

Доводи сторони захисту про несправедливість незастосування до засудженого положень ст. 75 зазначеного Кодексу та необхідність звільнення винного від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком є безпідставними.
Як убачається з матеріалів провадження, суд першої інстанції, обираючи вид та міру покарання, яке необхідно призначити ОСОБА_7 за вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення, урахував його тяжкість (яке відноситься до категорії тяжких злочинів), дані, що характеризують особу винного, обставини, які пом`якшують покарання засудженого, та відсутність обставин, що його б обтяжували.

Зокрема, суд узяв до уваги, що ОСОБА_7 є раніше судимою особою, за місцем проживання характеризується позитивно, має на утриманні малолітню доньку, 2012 року народження, на обліку у лікарів нарколога чи психіатра не перебуває.

Обставинами, що пом`якшують покарання, суд визнав те, що

ОСОБА_7 щиро розкаявся у вчиненому і відшкодував потерпілому завдану шкоду.

На підставі наведених даних у їх сукупності районний суд призначив ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі в межах санкції інкримінованої йому частини статті КК України, а також дійшов висновку, що до винного можна застосувати ст. 75 цього Кодексу і звільнити його

від відбування покарання з випробуванням.

Апеляційний суд, оцінюючи правильність та справедливість призначеного ОСОБА_7 покарання та обґрунтованість рішення

про застосування ст. 75 КК України, взяв до уваги тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, те, що засуджений неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, у тому числі за вчинення корисливих злочинів, а також те, що винний ніде не працює, на підставі чого дійшов висновку про безпідставність та недоцільність застосування до засудженого положень указаної статті.

Разом із тим, суд апеляційної інстанції, оцінивши у сукупності дані, що характеризують особу засудженого та обставини, які пом`якшують його покарання, дійшов обґрунтованого висновку про необхідність призначення покарання хоча й у виді позбавлення волі, однак у розмірі, наближеному

до мінімальної межі санкції ч. 3 ст. 185 КК України.

З огляду на зазначені дані, а також на те, що ОСОБА_7 , будучи особою, яка неодноразово притягувалася до кримінальної відповідальності за вчинення злочинів проти власності, знову вчинив корисливий злочин, колегія суддів вважає призначене ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі без застосування положень ст. 75 КК України справедливим і таким, що відповідає вимогам ст. 65 зазначеного Кодексу щодо мети покарання.

При цьому підстав вважати це покарання несправедливим унаслідок суворості чи підстав для його пом`якшення колегія суддів не вбачає.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які би перешкодили чи могли перешкодити суду повно й усебічно розглянути провадження і постановити законне, обґрунтоване та справедливе рішення,

у матеріалах провадження не встановлено.
Керуючись статтями 433, 434, 436 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

вирок Апеляційного суду Харківської області від 15 березня

2016 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни,

а касаційні скарги засудженого та його захисника ОСОБА_6 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.

Судді:

_______________ ОСОБА_1 __________________ ОСОБА_2 _________________ ОСОБА_3