Справа № 522/6456/16-К
Провадження № 1-кп/522/697/16
У Х В А Л А
про повернення обвинувального акта прокурору
10 травня 2016 року м. Одеса
Приморський районний суд м. Одеси у складі колегії:
головуючого судді - ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретар судового засідання - ОСОБА_4 ,
за участю прокурора - ОСОБА_5 ,
обвинувачених: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
захисників: ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,
розглянувши обвинувальний акт у кримінальному провадженні, яке зареєстроване в ЄРДР за № 0000260 від 27.09.2015 року, по обвинуваченню:
ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Одеса, громадянина України, зареєстрований та фактично проживає з адресою: АДРЕСА_1 ,
- у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених, ч. 1 ст. 258-3, ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 258, ч. 1 ст. 14 ч. 2 ст. 258, ч. 2 ст. 263-1, ч. 1 ст. 263 КК України,
ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 у м. Кишинів, Республіки Молдова, громадянина України, зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,
- у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених, ч. 1 ст. 258-3, ч. 2 ст. 258 КК України,
в с т а н о в и в:
13 квітня 2016 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні зареєстрованому в ЄРДР за №0000260 від 27.09.2015 року по обвинуваченню ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 258-3, ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 258, ч. 1 ст. 14 ч. 2 ст. 258, ч. 2 ст. 263-1, ч. 1 ст. 263 КК України та ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених, ч. 1 ст. 258-3, ч. 2 ст. 258 КК України.
Ухвалою судді Приморського районного суду м. Одеси від 14.04.2016 року призначено підготовче судове засідання по цій справі.
Прокурор вважав за можливе призначити обвинувальний акт до судового розгляду, оскільки він складений у відповідності до ст. 291 КПК України, дане кримінальне провадження підсудне Приморському районному суду м. Одеси, та підстав для повернення обвинувального акта не вбачається.
Обвинувачений ОСОБА_7 та його захисники ОСОБА_10 та ОСОБА_9 вважали за можливе призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акта.
Захисник ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_8 заявив клопотання про повернення обвинувального акта прокурору, з тих підстав, що у вказаному обвинувальному акті, велика кількість не встановлених слідством обставин, не зазначено до якого саме терористичного акту здійснювали підготовку ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , не вказано, коли, у який спосіб та за яких обставин ОСОБА_6 придбав вибухові речовини, що порушує право на захист ОСОБА_6 .
Захисник ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_12 теж заявив клопотання про повернення обвинувального акта посилаючись на те, що особиста думка обвинуваченого та переконання не відносяться до викладу фактичних обставин, та не можуть бути предметом розгляду у судовому засіданні, крім того участь ОСОБА_6 у громадському політичному русі "Антимайдан" теж не є фактичними обставинами кримінальних правопорушень, що ставлять йому у провину.
Обвинувачений ОСОБА_6 підтримав думку захисників.
Суд, заслухавши думку сторін, дослідивши надані матеріали та обвинувальний акт із додатками прийшов до висновку про наступне.
Згідно з п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.
Частиною 4 ст.110 КПК України встановлено, що обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у ст.291 КПК України.
Відповідно до п.5 ч.2 ст.291 КПК України, обвинувальний акт повинен містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
Виклад фактичних обставин повинен містити інформацію, про час, дату, місце та спосіб вчинення кримінального правопорушення, що ставиться у вину обвинуваченому.
Формулювання обвинувачення повинно складатися з обставин, які свідчать про наявність доведених даних про подію (час, місце, спосіб) кримінального правопорушення, форму вини, мотив і мету його вчинення, обставини, які впливають на ступінь тяжкості кримінального правопорушення тощо.
Правова кваліфікація дій особи в обвинувальному акті повинна містити не тільки посилання на окрему статтю і частину цієї статті кримінального закону, а й точне формулювання встановлених юридичних (об`єктивних і суб`єктивних), а також кваліфікуючих ознак, що визначають конкретне діяння як суспільно небезпечне.
У обвинувальному акті, зазначені відомості, які не мають стосунку до фактичних дій обвинуваченого ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 258-3 КК України, та не містять конкретного формулювання обвинувачення. Об`єктом даного злочину є громадська безпека, викладені формулювання є неточними, та більше містять в собі ознаки об`єкту який охороняється розділом І Особливої частини Кримінального кодексу України. Не зважаючи на те, що мотив і мета є предметом доказування, такі твердження сторони обвинувачення є неконкретними, мета помсти правоохоронним органам, не відноситься до спеціальної мети зазначеної в даному розділі Закону України про кримінальну відповідальність, що в даному випадку суд розцінює як порушення права обвинуваченого на захист, оскільки відповідно до ст. 42 КПК України, обвинувачений має право знати у вчиненні якого кримінального правопорушення його обвинувачують із зазначенням тих обов`язкових ознак складу злочину що передбачений відповідною диспозицією статті КК України, що випливає з практики ЄСПЛ а саме: у рішенні від 26.06.2008 року у справі "Ващенко проти України" Суд нагадав, що поняття "обвинувачення" для цілей пункту 1 статті 6 може бути визначене як офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про вчинення цією особою правопорушення, яке нормою загального характеру визнається осудним і за яке встановлюється відповідальність карного та попереджувального характеру (п.51);
у рішенні від 25.07.2000, у справі «Маттоціа проти Італії" зазначив, що "... обвинувачений у вчиненні злочину має бути негайно і детально проінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення; а також про характер обвинувачення, тобто юридичну кваліфікацію згаданих фактів. Хоча ступінь "детальності" інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту. У цьому відношенні обсяг та доречність наданої обвинуваченому інформації слід оцінювати крізь призму положення, закріпленого у п. "b" ч. 3 ст. 6 Конвенції. Аналогічно слід оцінювати інформацію про зміни, які мали місце в обвинуваченні, включаючи зміни причини обвинувачення;
у рішенні від 09.10.2008 року у справі "Абрамян проти Росії" зазначено, що
деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення ... .
В цьому ж рішенні Суд нагадав, що положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду.
У рішенні Конституційного Суду України, від 05.10.2010, № 61-у/2010, зазначено, що «Правозастосовна діяльність полягає в індивідуалізації правових норм щодо конкретних суб`єктів і випадків, тобто в установленні фактичних обставин справи і підборі правових норм, які відповідають цим обставинам».
В той же час, при викладенні фактичних обставин за ст. 263 КК України, не дотримано вимог передбачених в ст. 291 КПК України, а саме не зазначено спосіб придбання вибухових речовин, що теж є порушенням права обвинуваченого ОСОБА_6 на захист.
Крім того, відповідно до ч.1 ст.291 КПК України обвинувальний акт складається слідчим, після чого затверджується прокурором.
Слід зазначити, що обвинувальний акт є підсумковим процесуальним документом, яким закінчується досудове розслідування. Відповідно до п.5 ч.2 ст.291 КПК України обвинувальний акт має містити формулювання обвинувачення в остаточному вигляді.
Після складання обвинувального акту, та направлення його до суду, підозрюваний набуває процесуального статусу обвинуваченого.
Під офіційним документом, відповідно примітки до ст.358 КК України слід розуміти документи, що містять зафіксовану на будь-яких матеріальних носіях інформацію, яка підтверджує чи посвідчує певні події, явища або факти, які спричинили чи здатні спричинити наслідки правового характеру, чи може бути використана як документи - докази у правозастосовній діяльності, що складаються, видаються чи посвідчуються повноважними (компетентними) особами органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, юридичних осіб незалежно від форми власності та організаційно-правової форми, а також окремими громадянами, у тому числі самозайнятими особами, яким законом надано право у зв`язку з їх професійною чи службовою діяльністю складати, видавати чи посвідчувати певні види документів, що складені з дотриманням визначених законом форм та містять передбачені законом реквізити.
Відповідно до п.9.5.1 Інструкції діловодства в органах прокуратури України від 21 лютого 2013 року, засвідчення документів відбувається шляхом підписання, затвердження та скріплення печаткою документа.
Тобто, саме підписання обвинувального акта прокурором та скріплення його підпису печаткою, надає йому статусу офіційного документу і свідчить про належне його затвердження прокурором.
Відсутність мокрої печатки на обвинувальному акті, суд, розцінює як неналежне його затвердження, тобто порушення вимог ч. 1 ст. 291 КПК України.
За таких обстави, суд вважає за можливе задовольнити клопотання захисників ОСОБА_6 та повернути обвинувальний акт для усунення недоліків.
Адвокат ОСОБА_10 під час підготовчого судового засідання подав до суду скаргу на дії слідчого з ОВС УСБ України в Одеській області у вигляді незаконного затримання ОСОБА_7 та тримання його під вартою без мотивованого рішення суду, з тих підстав, що з моменту проведення обшуку, а саме: з 00.15 хв. 18.10.2015 року, до обрання судом міри запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, о 18.00 год. 20.10.2016 року пройшло більш ніж 60 годин, тобто ОСОБА_7 незаконно затримували без ухвали суду.
Обвинувачений ОСОБА_7 підтримав скаргу у повному обсязі.
Адвокати ОСОБА_9 , ОСОБА_11 , ОСОБА_8 , та обвинувачений ОСОБА_6 підтримали скаргу.
Прокурор заперечив проти скарги, з тих підстав, що ОСОБА_7 не був затриманий в порядку ст. 208 КПК України.
Суд, заслухавши думку сторін, дослідивши надані матеріали прийшов до висновку про наступне.
Згідно з ч. 2 ст. 303 КПК України, скарги на інші дії слідчого можуть бути предметом розгляду під час підготовчого провадження у суді, згідно з правилами ст. 314-316 цього Кодексу.
Як вбачається із скарги, 18.10.2015 року, за адресою проживання ОСОБА_7 та в іншому його володінні, гаражі, слідчим з ОВС СВ УСБ України в Одеській області був проведений обшук на підставі ч. 3 ст. 233 КПК України без ухвали слідчого судді. Після проведеного обшуку, ОСОБА_7 з`являвся для дачі пояснень та отримання підозри, однак затриманим не був.
20 жовтня 2015 року, ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_13 щодо ОСОБА_7 обрано запобіжний захід щодо тримання під вартою, та підозрюваного затримано у залі суду.
Щодо посилань адвоката на затримання ОСОБА_7 у період проведення обшуку, суд вважає їх безпідставними, оскільки згідно з ч. 3 ст. 236 КПК України, слідчий, прокурор має право заборонити будь-якій особі залишати місце обшуку до його закінчення, така заборона не є затриманням у розумінні ст.208 КПК України, та не тягне за собою наслідків передбачених ст. 209 КПК України. Той факт, що ухвалою слідчого судді ОСОБА_14 від 19.10.2016 року, надано дозвіл на проведення вказаних обшуків, дає суду право вважати, що дії слідчого були правомірними, тому скарга задоволенню не підлягає.
Крім того, адвокат ОСОБА_10 подав скаргу на дії слідчого з ОВС УСБ України в Одеській області у вигляді проникнення до житла та іншого володіння ОСОБА_7 із проведенням обшуку, мотивуючи свою скаргу тим, що, проникнення вчиняли крім прокурора, слідчого та передбачених ч. 3 ст. 233 КПК України осіб, невідомі особи. Крім того, обшук проводився без ухвали слідчого судді, чи суду, на підставі службової записки ГВ ЗНД УСБУ в Одеській області, що відповідно не є доказом, та могло служити підставою для проведення негласних слідчих (розшукових) дій.
Обвинувачений ОСОБА_7 підтримав скаргу у повному обсязі.
Адвокати ОСОБА_9 , ОСОБА_11 , ОСОБА_8 , та обвинувачений ОСОБА_6 підтримали скаргу.
Прокурор заперечив проти скарги, з тих підстав, що обшуки проводились на підставі та у відповідності до КПК України.
Суд, заслухавши думку сторін, дослідивши надані матеріали прийшов до висновку про наступне.
Відповідно до вимог абз. 2 ч. 7 ст. 223 КПК України, обшук житла чи іншого володіння особи здійснюють з обов`язковою участю не менше двох понятих незалежно від застосування технічних засобів фіксування відповідної слідчої (розшукової) дії. Тому, посилання адвоката на незаконність проникнення до житла та іншого володіння ОСОБА_7 є безпідставними, в цій частині скарги суперечать вимогам до проведення слідчих (розшукових) дій передбачених КПК України.
Наявність ухвали слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_14 від 19.10.2015 року, свідчить про законність проникнення, та достатність доказів для здійснення обшуку.
Крім того, негласні слідчі (розшукові) дії проводяться у випадках, якщо відомості про злочин неможливо отримати в інший спосіб. Тому в даному випадку, було доцільним проведення обшуків, оскільки саме вони змогли забезпечити зібрання необхідних доказів.
З урахуванням вище викладеного, дана скарга адвоката ОСОБА_10 на дії слідчого задоволенню не підлягає.
Під час підготовчого судового засідання до суду надані заперечення адвоката ОСОБА_10 проти ухвал слідчого судді Приморського районного суду ОСОБА_14 від 19.10.2015 року про надання дозволу на проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_2 , про надання дозволу на проведення обшуку у гаражі № НОМЕР_1 , автостоянки № НОМЕР_2 , що розташована по вул. Чапаївської дивізії в м. Одесі та про надання дозволу обшуку в автомобілі марки Hyundai, р.н. НОМЕР_3 , посилаючись на те, що при проведенні обшуків були присутні дві посторонні особи, які не мали права проникати до володіння ОСОБА_7 , обшуки проведені на підставі службової записки, що не є доказом, та ОСОБА_7 на той момент не був підозрюваним, а тому підстав передбачених ч. 3 ст. 233 КПК України для проведення обшуку не було.
Обвинувачений ОСОБА_7 підтримав скаргу у повному обсязі.
Адвокати ОСОБА_9 , ОСОБА_11 , ОСОБА_8 , та обвинувачений ОСОБА_6 підтримали скаргу.
Прокурор заперечив проти скарги, з тих підстав, що ухвала слідчого судді прийнята у відповідності до вимог КПК України.
Суд заслухавши думку сторін, прийшов до висновку, що заперечення проти ухвал прийнятими до уваги не можуть бути оскільки у ч. 3 ст. 233 КПК України, чітко зазначено, що слідчий, прокурор має право до постановлення ухвали слідчого судді увійти до житла чи іншого володіння особи в тому числі з метою переслідування осіб, які підозрюються у вчиненні злочину. За таких обставин не передбачено необхідність висунення підозри в порядку ст.278 КПК України, вказаним особам, а тільки наявність достатніх відомостей, які поза сумнівом дають підстави вважати, що особа вчинила кримінальне правопорушення.
Твердження адвоката про необхідність спочатку висунення підозри у вчиненні злочину суперечить порядку здійснення досудового розслідування.
Відповідно до ст. 94 КПК України, слідчий суддя за своїм переконанням яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності.
Суд першої інстанції позбавлений можливості переглядати рішення слідчого судді щодо його законності. Посилання адвоката на незаконність ухвали, суд вважає спростованими виходячи із вище наведеного, тому у задоволенні заперечень проти скарги варто відмовити.
З урахуванням викладеного, керуючись ст.ст. 291, 314-315, 372, 376 КПК України, суд
у х в а л и в:
Клопотання адвокатів ОСОБА_11 та ОСОБА_8 - задовольнити.
Обвинувальний акт у кримінальному провадженні внесеному в ЄРДР за № 0000260 від 27 вересня 2015 року по обвинуваченню ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 1 ст. 258-3, ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 258, ч. 1 ст. 14 ч. 2 ст. 258, ч. 2 ст. 263-1, ч. 1 ст. 263 КК України, та ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 1 ст. 258-3, ч. 2 ст. 258 КК України - повернути прокурору прокуратури Одеської області для усунення недоліків вказаних в ухвалі, надавши строк 10 (десять) робочих днів з моменту набрання ухвалою законної сили.
У задоволенні скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_10 на дії слідчого ОВС УСБ України в Одеській області щодо незаконного затримання особи - відмовити.
У задоволенні скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_10 на дії слідчого в ОВС СВ УСБ України в Одеській області щодо проникнення до житла - відмовити.
Заперечення захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_10 на ухвали слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси - залишити без задоволення.
Ухвала може бути оскаржена сторонами кримінального провадження до апеляційного суду Одеської області через Приморський районний суд м. Одеси шляхом подачі апеляції протягом семи днів з дня її оголошення.
Головуючий суддя ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3

10.05.2016