08 липня 2016 року м.Одеса
Слідчий суддя Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_1
при секретарі: ОСОБА_2
за участю прокурора: ОСОБА_3
заявника: ОСОБА_4
Вказані грошові кошти належать йому особисто, та не могли и не можуть бути здобуті злочинним шляхом, та при проведенні обшуку та їх вилученні органом досудового розслідування не встановлювалось їх джерело походження.
При цьому зазначає, що він не є особою щодо якої здійснюється провадження, та йому про підозру ані слідчим, ані прокурором не повідомлено, вказані вилучені грошові кошти не є засобом кримінального правопорушення, оскільки вказані грошові кошти належать йому особисто, та не мають жодного відношення до діяльності невстановлених слідством осіб, якими налагоджено незаконне виробництво товарів підакцизної групи, а також незаконне ввезення на територію України підакцизних товарів поза митним контролем.
Крім того, цивільний позов про відшкодування шкоди завданої його діями, в рамках вказаного кримінального провадження, заявлено не було.
Також зазначає, що заборона використання вилучених вказаних грошових коштів, які належать йому, призводить до порушень його зобов`язань, так як ним було взято в борг значну суму грошових коштів, і термін їх повернення спливає, у зв`язку з чим йому необхідні його кошти, для погашення боргів.
22 лютого 2016 року ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси, на вилучені вказані грошові кошти, які належить йому, було накладено арешт.
Однак, ОСОБА_4 не був присутній при вирішенні питання про арешт вказаних грошових коштів та вважає, що в подальшому застосуванні заходу забезпечення кримінального провадження, у вигляді арешту вказаних грошових коштів, відпала потреба, так як в рамках кримінального провадження не встановлено жодних фактичних даних, що вказані вилучені грошові кошти, які належать йому, та на які було накладено арешт, відповідають критеріям, визначним ст. 98 КПК України, або відповідають критеріям ст. 96-2 КК України, крім цього вони не перебувають у власності підозрюваного, або третьої особи за наявності достатніх підстав вважати, що вони підлягатимуть конфіскації або спеціальній конфіскації.
Враховуючи вказане ОСОБА_4 вважав, що будь-якої обґрунтованої необхідності в подальшому арешті, вилучених вказаних грошових коштів, які належить йому, немає.
Посилаючись на вказані обставини просив задовольнити клопотання.
Дослідивши матеріали справи, вислухавши думку прокурора, який заперечував проти задоволення клопотання, ОСОБА_4 який підтримав клопотання, слідчий суддя дійшов висновку, що клопотання є обґрунтованим та підлягає задоволенню з наступних підстав.
22 лютого 2016 року ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси, на вилучені вказані грошові кошти, які належить ОСОБА_4 , було накладено арешт.
Однак ОСОБА_4 не був присутній при вирішенні питання про арешт вказаних грошових коштів.
Згідно з вимогами ч. 1 ст. 174 КК України власник майна, який не був присутній при розгляді питання про арешт майна, має право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.
Арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування за клопотанням власника майна, якщо він доведе, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Відповідно до ч.ч. 2,3 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.
Як встановлено в судовому засіданні ОСОБА_4 не є особою щодо якої здійснюється провадження, та йому про підозру ані слідчим, ані прокурором не повідомлено, вказані грошові кошти, були вилучені ще в лютому 2016, тобто у слідства був достатній час для проведення всіх необхідних слідчих дій з використанням вказаних грошових коштів та для проведення всі необхідні слідчі дії по збиранню доказів та встановлення обставин кримінального правопорушення, однак фактичних даних про те, що арештовані грошові кошти призначалися (використовувались) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення ані слідчим, ані прокурором не надано.
Будь-яких чітких даних про те, яке саме доказове значення можуть мати зазначені в клопотанні грошові кошти, стороною обвинувачення в судовому засіданні не наведено.
Враховуючи викладене слідчий суддя вважає, що в подальшому застосуванні арешту відпала потреба, так як стороною обвинувачення не доведено наявність обставин, які дають достатні підстави вважати, що зазначені в клопотанні грошові кошти можуть бути використані як доказ у вказаному кримінальному провадженні та що відповідно до п. 2 ч.3 ст. 132 КПК України, потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, яка є власником вказаних грошових коштів.
На підставі викладеного, керуючись ст. 98, 132, 170, 174 КПК України, слідчий суддя,-
Ухвала оскарженню не підлягає, а заперечення проти неї можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.

Слідчий суддя: