АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 11кп/796/443/2016 Головуючий в суді першої інстанції ОСОБА_1
Категорія ч.2 ст.186, ч.2 ст.263 КК України Доповідач ОСОБА_2

У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши в приміщенні суду у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 та адвоката ОСОБА_7 (в інтересах ОСОБА_8 ) на вирок Деснянського районного суду м. Києва від 01 грудня 2015 року, щодо
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого: АДРЕСА_1 , проживаючого: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

02.06.2008 року Барським районним судом Вінницької області за ч.3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі, звільнений від відбування покарання на підставі ст.75 КК України з іспитовим строком на 2 роки, 24.04.2009 року постановою Барського районного суду Вінницької області іспитовий строк скасовано, направлено в місця позбавлення волі для відбування покарання призначеного вироком суду строком на 3 роки, 25.05.2012 року звільнений з місць позбавлення волі по відбуттю покарання,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.186, ч.2 ст.263 КК України, -

за участю прокурора ОСОБА_9 ,
адвоката ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_8 ,

В С Т А Н О В И Л А :

Вироком Деснянського районного суду м. Києва від 01 грудня 2015
року ОСОБА_8 визнано винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ст. 186 ч. 2, 263 ч. 2 КК України і призначено йому покарання: за ст. 186 ч. 2 КК України у виді 4 /чотирьох/ років і 3/трьох/ місяців позбавлення волі; за ст. 263 ч. 2 КК України у виді 1/одного/ року 6/шести/ місяців позбавлення волі.

На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим покаранням, призначено покарання у виді 4 /чотирьох/ років і 3 /трьох/ місяців позбавлення волі.

Запобіжний захід - тримання під вартою, з 17 лютого 2015 року.

По справі вирішено питання речових доказів.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави 491 грн. 04 коп. витрати на залучення експерта

Судом встановлено, що 15 лютого 2015 року, приблизно о 23.30, обвинувачений ОСОБА_8 , знаходячись на 6-му поверсі другого під`їзду будинку АДРЕСА_3 разом з раніше знайомим ОСОБА_10 , де діючи умисно, з корисливих мотивів, наніс потерпілому ОСОБА_10 кулаками обох рук невстановлену кількість ударів в область голови, в результаті чого останній впав на підлогу, а обвинувачений ОСОБА_8 продовжуючи свій злочинний умисел наніс потерпілому правою ногою невстановлену кількість ударів в область голови, спричинивши потерпілому ОСОБА_10 тілесні ушкодження у вигляді: синців на повіках обох очей з субкон`юнктивальним крововиливом зліва, садна чола справа з гематомою обличчя зліва, гематома верхньої губи, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, тим самим застосувавши насильство, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого та повторно, відкрито заволодів чужим майном, що належить потерпілому ОСОБА_10 , а саме: пальтом чорного кольору, вартістю 3 400 грн., грошовими коштами в сумі 80 грн., мобільним телефоном марки «Нокіа 2700с», вартістю 300 грн., сумкою дорожньою чорного кольору, вартістю 180 грн., в якій знаходились особисті речі потерпілого: брюки чорного кольору, вартістю 420 грн., светр бежевого кольору, вартістю 180 грн., пояс шкіряний чорного кольору, вартістю 120 грн., а також заволодів паспортом громадянина України, ідентифікаційним кодом, посвідченням водія та службовим посвідченням на ім`я потерпілого ОСОБА_10 , відпускним квитком, чотирма металевими особистими печатками №1051, 1065, 1055, Б, які матеріальної цінності для потерпілого не мають, а всього майном на загальну суму 4 680 грн.
Після цього, обвинувачений ОСОБА_8 з місця вчинення злочину зник, викраденим майном розпорядився на власний розсуд, заподіявши потерпілому ОСОБА_10 матеріальної шкоди.
Крім того, у невстановлені досудовим розслідуванням час та місці, за невстановлених досудовим розслідуванням обставинах обвинувачений ОСОБА_8 придбав холодну зброю, а саме: парадний багнет к898 з пилкою до гвинтівки системи Маузера, який почав без передбаченого законом дозволу носити при собі. 17 лютого 2015 року, приблизно о 15.30 на 6-му поверсі другого під`їзду будинку АДРЕСА_3 співробітниками міліції був затриманий обвинувачений ОСОБА_8 , у якого при затриманні було виявлено та вилучено, в присутності понятих парадний багнет к898 з пилкою до гвинтівки системи Маузера, який є холодною зброєю, відноситься до військової зброї колюче-ріжучої дії, та який обвинувачений ОСОБА_8 незаконно носив без передбачуваного законом дозволу.
На вказаний вирок суду, прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_6 та адвокат ОСОБА_11 (в інтересах ОСОБА_8 ) подали апеляційні скарги, в якій:

- прокурор, не оспорюючи фактичні обставини та кваліфікацію правопорушення просить вирок Деснянського районного суду м. Києва від 01.12.2015 щодо ОСОБА_8 скасувати, в частині призначеного покарання, у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості та ухвалити новий вирок, за яким призначити ОСОБА_8 покарання за ч. 2 ст. 186 КК України у вигляді 5 років позбавлення волі за ч. 2 ст. 263 КК України у вигляді 2 років позбавлення волі, на підставі ст. 70 КК України остаточне покарання за сукупністю злочинів,призначити шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим покаранням у вигляді 5 років позбавлення волі, у решті вирок залишити без змін. При цьому прокурор, зазначає, що вирок суду є незаконним та таким, що підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого,внаслідок м`якості. Суд першої інстанції не надав належної оцінки ступеню тяжкості вчиненого обвинуваченим злочину, який законом віднесено до тяжких злочинів, належної оцінки особі обвинуваченого, відсутності у останнього обставин, які помякшують покарання; наявність не знятої та непогашеної судимості; відсутності критичного ставлення ОСОБА_8 до скоєного тяжкого злочину та його наслідків, невжиттю заходів щодо відшкодування шкоди.

- адвокат ОСОБА_7 (в інтересах ОСОБА_8 ) просить скасувати вирок Деснянського районного суду м. Києва від 01 грудня 2015 року, щодо ОСОБА_8 , в частині засудження обвинуваченого за ч.2 ст.186 КК України, кримінальне провадження в цій частині закрити, у зв`язку з відсутністю в діянні ОСОБА_8 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України. При цьому зазначає, що висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи, ґрунтуються на доказах, які мають субєктивний та упереджений зміст, а також не спростовують тих доводів та обставин, на які посилався підсудний під час розгляду справи, як на підставу його не винуватості у вчиненні злочину. В судовому засіданні ОСОБА_8 вину у вчиненні кримінального правопорушення за ч.2 ст.186 КК України не визнав та вказував, що дійсно 15 лютого 2015 року у вечірній час, зі своїм знайомим ОСОБА_12 поблизу метро «Лісова» в м. Києві познайомились з ОСОБА_10 з яким вживали алкогольні напої, а потім поїхали до дому ОСОБА_8 . В квартирі АДРЕСА_4 розпили горілку. Після чого ОСОБА_12 та ОСОБА_10 пішли в магазин та не повернулись. Всі речі потерпілого залишились в квартирі. На другий день, ОСОБА_12 розповів, що провів потерпілого, та той поїхав до дому. Оскільки у них не було грошей, ОСОБА_12 запропонував здати в ломбард телефон.Чий це телефон він ( ОСОБА_13 ) йому не розповідав. Адвокат зазначає, що всі докази на які посилається суд першої інстанції, як на докази винуватості ОСОБА_8 , у вчиненні ним кримінального правопорушення, є похідними доказами, достовірність яких прямо залежить від достовірності первинних джерел доказування. В судовому засіданні ОСОБА_8 наполягав на тому, що злочин по відношенню потерпілого не скоював, а пальто, сумку, ОСОБА_10 добровільно залишив у нього в квартирі, коли пішов з ОСОБА_12 до магазину. ОСОБА_12 в судовому засіданні, як свідок не допитувався, в звязку з чим вирок фактично грунтується на показах лише потерпілого, достовірність показів якого оспорюється ОСОБА_8 .

Від інших учасників апеляційних скарг не надходило.
Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора, який підтримав апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні та просив її задовольнити в повному обсязі з наведених у ній доводів та підстав, заперечував проти задоволення апеляційної скарги адвоката, пояснення адвоката ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_8 , які підтримали апеляційну скаргу адвоката, та просили її задовольнити в повному обсязі, заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційних скарг, провівши судові дебати та надавши обвинуваченому ОСОБА_8 останнє слово, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги прокурора та адвоката задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Висновки суду про доведеність вини та кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_8 за ч.2 ст.263 КК України, апелянти не оскаржують, а тому відповідно до положень ст. 404 КПК України, апеляційний суд їх не перевіряє і вважає, що дії обвинуваченого ОСОБА_8 за ч.2 ст.263 КК України кваліфіковані вірно.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України, за обставин, встановлених судом, відповідає фактичним обставинам і підтверджений зібраними у встановленому порядку доказами, які досліджені, належно оцінені судом і детально викладені у вироку суду.
Зокрема на підтвердження вчинення ОСОБА_8 відкритого викрадення майна, повторно, із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя і здоров`я потерпілого ОСОБА_10 , суд послався на показання останнього.

Так, з показань потерпілого ОСОБА_10 вбачається, що 15 лютого 2015 року, приблизно о 21.15 біля кіоску, що на станції метро «Лісова» в м. Києві, познайомився з обвинуваченим ОСОБА_8 , з яким були ще двоє чоловіків, один з яких на ім`я ОСОБА_14 . З вказаними особами випив пива, потім погодився на пропозицію ОСОБА_8 проїхати до нього додому. Купили горілки, пива, які вживали на кухні, в квартирі обвинуваченого. У нього / ОСОБА_10 / були з собою речі: пальто, дорожня сумка, в якій знаходились брюки, светр, пояс, сорочки, а також у нього був при собі в лівій кишені брюк мобільний телефон марки «Нокіа 2700с», в кишені піджаку знаходились паспорт, ідентифікаційний код, посвідчення водія та службове посвідчення на його ім`я, дві банківські картки, відпускний квиток, гроші, на ланцюжку на штанях причеплені чотири металеві особисті печатки. Після цього, коли вийшов на сходинковий майданчик, між ним та ОСОБА_8 розпочався конфлікт, в ході якого обвинувачений наніс йому декілька ударів рукою в область голови, від яких він впав, а обвинувачений продовжив наносити удари ногами в область голови, після чого обшукав його кишені та забрав його речі. Без пальто та речей дійшов до магазину, попросив викликати швидку медичну допомогу та втратив свідомість. Прийшов до тями в кареті швидкої медичної допомоги.
Показання потерпілого ОСОБА_10 узгоджуються з іншими доказами.
Так, згідно висновку судово-медичної експертизи №491/Е від 11.03.2015 року, при зверненні за медичною допомогою 15.02.2015 року о 22.45 у потерпілого ОСОБА_10 мали місце тілесні ушкодження у виді: синці на повіках обох очей з субкон`юнктивальним крововиливом зліва; садна чола справа (з гематомою), обличчя зліва; гематома верхньої губи. Вказані тілесні ушкодження відносяться до легких тілесних ушкоджень. Локалізація, морфологія вищевказаних ушкоджень, свідчать про те, що спричинені вони чотирьохкратною дією тупого предмету(тів), могли утворитися 15.02.2015 року (а.п. 58-61, т. 1).
Згідно довідки ПТ «Ломбард Розман і компанія», 16.02.2015, ОСОБА_8 заклав мобільний телефон марки «Нокіа 2700с» с/н НОМЕР_1 /а.п. 62, т. 1/;

За місцем проживання ОСОБА_8 , в кімнаті квартири АДРЕСА_4 , згідно протокол огляду місця події від 17.02.2015, виявлено та вилучено: чоловіче пальто чорного кольору, сумку дорожню, в якій знаходились речі (брюки, пояс, светр) (а.п. 50-52 т. 1).

Вилучені у ОСОБА_8 речі, постановою слідчого від 10.03.2015, були визнані речовими доказами та передані на зберігання потерпілому ОСОБА_10 (а.п.53-55 т. 1).

Потерпілий ОСОБА_10 серед осіб, які були пред`явленні йому для впізнання по фотознімках 26.03.2015, впізнав ОСОБА_8 , як особу, яка 15.02.2015, вчинила щодо нього грабіж.

В апеляційній скарзі захисник посилається, що за твердженнями обвинуваченого, він не вчиняв протиправних дій, щодо потерпілого ОСОБА_10 , а виявлені та вилучені в його, ОСОБА_8 , квартирі речі, які належать потерпілому, останній залишив їх, та з ОСОБА_12 пішов до магазину, після чого вже не повертався.

Ці доводи обвинуваченого були предметом перевірки суду першої інстанції і він їх визнав безпідставними. Такий висновок суду першої інстанції колегія суддів вважає правильним, виходячи з наступного.

З показань потерпілого ОСОБА_10 вбачається, що після нанесення йому ОСОБА_8 ударів рукою в область голови, від яких він впав, та ударів ногами в область голови, обвинувачений обшукав його кишені та забрав: з лівої кишені брюк мобільний телефон марки «Нокіа 2700с», з кишені піджака - паспорт, ідентифікаційний код, посвідчення водія та службове посвідчення на його ім`я, дві банківські картки, відпускний квиток, гроші та чотири металеві особисті печатки, які були причеплені ланцюжком до штанів. Мобільний телефон марки «Нокіа 2700с», який обвинувачений викрав з кишені потерпілого, він в подальшому здав до ломбарду.

Дані обставини спростовують доводи захисника про недоведеність вини обвинуваченого у відкритому викрадені чужого майна.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів не приймає до уваги посилання адвоката на те, що у судовому засіданні не був допитаний свідок ОСОБА_12 , у зв`язку з чим вирок фактично ґрунтується на показаннях потерпілого, достовірність яких оспорюється обвинуваченим.

Окрім того, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, як обвинувачений так і його захисник у судовому засіданні 17.11.2015, не наполягали на повторному виклику у судове засідання свідка ОСОБА_12 і висловили свою думку про можливість закінчення розгляду провадження за відсутності останнього (а.п.14, т.2).

Таким чином, наведене вище в цілому свідчить про те, що розслідування і судовий розгляд провадження проведені повно, всебічно і об`єктивно, без істотних порушень кримінального процесуального законодавства. Також судом вжито всіх передбачених законом заходів для належного дослідження і оцінки доказів, внаслідок чого суд обґрунтовано визнав доведеним обвинувачення ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене повторно, і правильно кваліфікував його дії за цим законом.

Враховуючи викладене, підстав для скасування вироку із закриттям справи за ч.2 ст. 186 КК України, як про це йдеться в апеляційній скарзі захисника, не вбачається.

Згідно ст. 65 КК України, суд, призначаючи покарання обвинуваченому, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Ці вимоги закону суд першої інстанції виконав.

Так, суд першої інстанції, призначаючи вид і міру покарання ОСОБА_8 врахував характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, який характеризується посередньо, раніше притягувався до кримінальної відповідальності.

Обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченому суд не встановив.

Обставиною, що обтяжує покарання ОСОБА_8 суд визнав рецидив злочинів і призначив покарання, як за ч.2 ст.186, ч.2 ст. 263 КК України так на підставі ст. 70 КК України, яке колегія суддів вважає необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження нових злочинів.

За таких обставин, підстав для скасування вироку суду першої інстанції, в частині призначеного, покарання і постановлення нового вироку, як про це йдеться в апеляційній скарзі прокурора, не має.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про залишення вироку суду без змін, а апеляційних скарг прокурора і захисника без задоволення.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 407 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 та адвоката ОСОБА_7 (в інтересах ОСОБА_8 ) залишити без задоволення, а вирок Деснянського районного суду м. Києва від 01 грудня 2015 року, щодо ОСОБА_8 без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а ОСОБА_8 , з дня вручення йому копії.

С У Д Д І:

_________________ __________________ _________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4