Справа № 496/5125/15-к
Провадження № 1-кп/496/36/16
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 липня 2016 року м. Біляївка
Біляївський районний суд Одеської області
у складі: головуючого судді - ОСОБА_1
при секретарі - ОСОБА_2
за участю прокурора ОСОБА_3
захисників ОСОБА_4 , ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду місті Біляївка клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою відносно ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України та ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 27, ч.3 ст. 368 КК України, -
ВСТАНОВИВ:
В провадженні Біляївського районного суду Одеської області знаходиться кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 368 КК України та ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 27, ч.3 ст. 368 КК України.
У судовому засіданні від прокурора надійшло клопотання про продовження строку тримання під вартою відносно обвинувачених ОСОБА_6 і ОСОБА_7 .
В ході досудового розслідування відносно обвинувачених ОСОБА_6 і ОСОБА_7 ухвалою Суворовського районного суду м. Херсона від 29 серпня 2015 року був застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, до 26 жовтня 2015 року. Ухвалами Біляївського районного суду Одеської області строк тримання під вартою був продовжений, зокрема ухвалою суду від 05 травня 2016 року на 60 днів. Таким чином, строк тримання під вартою обвинувачених, встановлений ухвалою суду, закінчується 03 липня 2016 року о 24.00 год., однак судове провадження не закінчено.
Обвинувачені ОСОБА_6 і ОСОБА_7 у судовому засіданні та їх захисники заперечували проти продовження строку тримання під вартою, оскільки підозра не обґрунтована, ризики, зазначені прокурором, не підтверджені, а тому просили не продовжувати строк тримання під вартою, а застосувати запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.
Відповідно до ч. 3 ст. 331 Кримінально-процесуального кодексу України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
Згідно ч.6 ст.3 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
У відповідності до п. 79 рішення в справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року «розумність строку тримання під вартою не може оцінюватися абстрактно. Вона має оцінюватися в кожному окремому випадку залежно від особливостей конкретної справи, причин, про які йдеться у рішеннях національних судів, переконливості аргументів заявника, викладених у його клопотанні про звільнення. Продовження тримання під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості».
ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні тяжкого кримінального корупційного правопорушення, санкція статті передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк до десяти років, зареєстрований в м. Києві, фактично проживав в м. Одеса, станом на теперішній час не працює, що свідчить про відсутність міцних соціальних зв`язків, а тому на думку суду він може переховуватися від суду і враховуючи заяву ОСОБА_8 , є підстави вважати, що обвинувачений може незаконно впливати на свідків. Наявність ризику, передбаченого п.5 ч.1 ст. 177 КПК України, прокурор у судовому засіданні не довів.
ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні тяжкого кримінального корупційного правопорушення, санкція статті передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк до десяти років, за місцем реєстрації він не проживає, не одружений, що свідчить про відсутність міцних соціальних зв`язків, а тому на думку суду може переховуватися від суду. Також враховуючи ту обставину, що він особисто знайомий зі свідком ОСОБА_9 протягом двадцяти років, крім того, враховуючи наявність заяви ОСОБА_9 про здійснення тиску, є підстави вважати, що обвинувачений може незаконно впливати на нього. Наявність ризику, передбаченого п.5 ч.1 ст. 177 КПК України, прокурором не доведено.
Будь-яких даних про зменшення ризиків, передбачених п.п.1,3 ч.1 ст. 177 КПК України, для застосування стосовно обвинувачених більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, в судовому засіданні не встановлено.
Суд вважає, що інші більш м`які запобіжні заходи, зокрема особисте зобов`язання, про застосування якого просили обвинувачені та захисники, не забезпечать належної поведінки обвинувачених під час розгляду кримінального провадження, а тому є підстави для продовження строку тримання вартою.
Отже тримання під вартою в повній мірі відповідає меті, з якою застосовується цей вид запобіжного заходу щодо обвинувачених, зважаючи на суспільний інтерес, який з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці Європейського суду з прав людини і основоположних свобод. Зокрема, правовим позиціям, викладеним в п. 35 рішення ЄСПЛ у справі «Летельє проти Франції».
Враховуючи викладене, є підстави для задоволення клопотань прокурора.
Керуючись ст. 331 КПК України, суд -
УХВАЛИВ:
Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 27, ч.3 ст. 368 КК України продовжити строком на 60 днів, а саме: по 30 серпня 2016 року включно.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Біляївського районного суду
Одеської області: ОСОБА_1