АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/600/16 Справа № 191/2602/15-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 квітня 2016 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

судді - доповідача ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі - ОСОБА_5

розглянувши в відкритому судовому засіданні м. Дніпропетровську матеріали за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на вирок Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 січня 2016 року щодо

ОСОБА_6 , який народився у 1985 році в листопаді 06 числа, уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 185 ч.3, ст. 121 ч.1 КК України, по кримінальному провадженню, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000231 від 07 лютого 2015 року,

за участю сторін кримінального провадження: прокурора ОСОБА_8 , обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_7 , -

В С Т А Н О В И Л А:

На вирок суду захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду змінити в частині призначення покарання ОСОБА_6 та призначити йому покарання за ст. 185 ч.3 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 роки, за ст. 121 ч.1 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років, на підставі ст. 70 ч.1 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, на підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 3 роки.

В обґрунтування своїх доводів посилається на те, що вирок суду через свою суворість не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого з огляду на те, що обвинувачений ОСОБА_6 в судовому засіданні свою вину у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 185 ч.3, ст. 121 ч.1 КК України, визнав повністю та щиро покаявся, як на досудовому слідстві, так і в суді активно сприяв розкриттю злочинів, добровільно частково відшкодував потерпілому завдану шкоду, за місцем роботи характеризується позитивно, є інвалідом 3 групи внаслідок загального захворювання. Зазначає, що реальне відбування покарання, яке призначене ОСОБА_6 , через свою суворість не відповідає загальним засадам призначення покарання, які встановлені ст. 65 КК України і було б справедливо і достатньо пом`якшити покарання до 5 років позбавлення волі та звільнити обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.

Вироком Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 січня 2016 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 185 ч.3, ст. 121 ч.1 КК України та призначено йому наступне покарання: за ст. 185 ч.3 КК України - у виді позбавлення волі на строк 3 роки; за ст. 121 ч.1 КК України - у виді позбавлення волі на строк на 5 років.

На підставі ст.70 ч.1 КК України за сукупністю злочинів шляхом часткового складання призначених покарань, остаточно призначено ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 6 місяців.

Строк відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_6 ухвалено рахувати з моменту його затримання.

Цивільний позов ОСОБА_9 до ОСОБА_6 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої злочином, задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_9 матеріальну шкоду, завдану злочином, в розмірі 7 828 гривень 32 копійки.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави витрати на проведення судово-товарознавчої експертизи в розмірі 61 гривні 50 копійок.

Вирішено питання щодо речових доказів.

До набрання вироком законної сили запобіжний захід ОСОБА_6 не обрано.

Керуючись вимогами ст. 72 ч.5 КК України, ухвалено зарахувати в строк відбування покарання час затримання ОСОБА_6 без ухвали слідчого судді з 20 червня 2015 року по 22 червня 2015 року з розрахунку один день затримання за два дні позбавлення волі, що складає 6 днів.

Згідно з вироком суду, ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні наступного:

Повторно, в ніч на 07 лютого 2015 року, більш точний час встановити не вдалося, ОСОБА_6 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, поєднане з проникненням до житла, заздалегідь знаючи про те, що потерпілий ОСОБА_9 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , вдома за вказаною адресою відсутній, прибув до місця проживання потерпілого, та реалізуючи свій злочинний умисел, шляхом підпалу та пошкодження вхідної пластикової двері, проник в будинок, звідки таємно, умисно, з корисних спонукань на свою користь викрав ноутбук «Асег Aspira» вартістю 2 262,00 гривень, згідно висновку судово-товарознавчої експертизи №888-15 від 29 травня 2015 року, заподіявши потерпілому ОСОБА_9 майнову шкоду на зазначену суму, після чого залишив місце події та розпорядився викраденим майном на власний розсуд.

Своїми умисними діями ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ст.185 ч.3 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, поєднана з проникненням у житло.

Крім того, 19 червня 2015 року приблизно о 16 годині 00 хвилин ОСОБА_6 , знаходячись за місцем свого проживання в подвір`ї за адресою: АДРЕСА_1 , з метою помсти ОСОБА_9 за те, що останній запідозрив його у раніше вчиненій крадіжці ноутбуку, маючи умисел, спрямований на заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, запросив потерпілого ОСОБА_10 до себе в гості додому під приводом відшкодування заподіяної матеріальної шкоди та спільного з ОСОБА_9 вживання алкогольних напоїв. Після цього, 19 червня 2015 року приблизно о 18 годині 45 хвилин потерпілий ОСОБА_11 за запрошенням ОСОБА_6 прибув додому до ОСОБА_12 та за пропозицією ОСОБА_6 пройшов у двір до приміщення літньої кухні. Пройшовши до літньої кухні ОСОБА_6 , реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на заподіяння тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_13 , усвідомлюючи можливість настання внаслідок своїх дій тяжких наслідків у вигляді заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, умисно наніс ззаду потерпілому ОСОБА_9 два тичкових колючих удари кухонним ножем в задню поверхню грудної клітини зліва ближче до плечового суглобу, один удар в навколо хребтову ділянку зліва та один удар в задню поверхню грудної клітини зліва по лопаточній лінії, після чого потерпілий повернувся обличчям до ОСОБА_6 . Продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_6 намагався нанести ще удари ножем з переду потерпілому ОСОБА_13 , але останній схопився лівою долонею за лезо ножа та ОСОБА_6 , застосовуючи фізичну силу, повалив потерпілого спиною на землю й здавлюючи шию руками, став стверджувати потерпілому ОСОБА_13 , що він нічого в нього не крав. Після цього ОСОБА_6 припинив застосовувати фізичне насильство у відношенні потерпілого ОСОБА_10 та надав йому першу медичну допомогу.

В результаті злочинних дій ОСОБА_6 потерпілому ОСОБА_14 були заподіяні тілесні ушкодження у вигляді: 2-х непроникаючих в грудну порожнину різаних ран задньої поверхні груди зліва ближче до плечового суглобу, непроникаючої різаної рани на рівні Х-ХІ ребер зліва по навколо хребтовій ділянці, різаної рани по лопаточній ділянці зліва на рівні Vl-го ребра, яка проникає в ліву плевральну порожнину з пошкодженням верхньої долі лівої легені. Згідно висновку судово-медичного експерта №193 від 21 липня 2015 року тілесне ушкодження у вигляді проникаючого в ліву грудну порожнину колото різаного поранення задньої поверхні груди між лопатковою та навколохребтовою лініями на рівні VІ-го міжребер`я верхньої долі лівої легені, яке супроводжувалося розвитком лівобічного гемопневмотороксу відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя.

Своїми умисними діями ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ст.121 ч.1 КК України, тобто умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.

Заслухавши доповідь судді, захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 , який підтримав свою апеляційну скаргу та просив змінити вирок щодо ОСОБА_6 в частині призначення йому покарання, призначивши за сукупністю злочинів 5 років позбавлення волі та на підставі ст. 75 КК України звільнити його від відбування покарання, посилаючись на те, що ОСОБА_6 щиро покаявся, сприяв розкриттю злочину, є інвалідом та частково відшкодував потерпілому матеріальні збитки; обвинуваченого ОСОБА_6 , який підтримав апеляційну скаргу свого захисника та просив звільнити його від відбування призначеного покарання; думку прокурора ОСОБА_8 , яка заперечувала проти апеляційної скарги захисника та вважала законним та обґрунтованим вирок суду першої інстанції; вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченого, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень при обставинах, викладених у вироку, а також правильність кваліфікації його дій за ст. ст. 185 ч. 3, 121 ч.1 КК України відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються зібраними доказами, які були досліджені в судовому засіданні та оцінені за наслідками повного, всебічного та об`єктивного розгляду обставин справи.

Ні обставини вчинення кримінального правопорушення, ні юридична оцінка дій ОСОБА_6 захисником обвинуваченого в апеляційній скарзі не оскаржуються.

Дії ОСОБА_6 відповідно до встановлених судом першої інстанції обставин правильно кваліфіковані за ст. 185 ч. 3 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, поєднана з проникненням у житло, та за ст. 121 ч. 1 КК України як умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б були підставами для скасування вироку суду - не встановлено.

Що стосується покарання, призначеного судом першої інстанції ОСОБА_6 то колегія суддів приходить до наступного.

Як убачається з вироку суду першої інстанції при обранні ОСОБА_6 виду та міри покарання, суд враховував ступінь тяжкості вчинених злочинів, які відповідно до ст. 12 КК України відносяться до категорії тяжких, дані про особу обвинуваченого, який за місцем проживання характеризується негативно, за місцем роботи характеризується позитивно, є інвалідом третьої групи внаслідок загального захворювання; обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченого, до яких згідно з ст. 66 КК України відніс щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, добровільне часткове відшкодування завданої потерпілому шкоди; обставини, які обтяжують покарання обвинуваченого до яких згідно з ст. 67 КК України відніс вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння та рецидив злочинів та виходячи з сукупності зазначених обставин прийшов до висновку про те, що виправлення обвинуваченого без ізоляції його від суспільства не виявляється можливим і покарання йому повинно бути призначене у виді позбавлення волі в межах санкцій, передбачених ст. ст. 185 ч. 3 та 121 ч. 1 КК України та з застосуванням ст. 70 ч. 1 КК України.

Зазначений висновок суду першої інстанції є обґрунтованим та відповідає вимогам ст. 65 67 КК України, а призначене судом першої покарання у відповідності до ст. 50 КК України є необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_6 та для запобігання вчиненню нових злочинів.

За таких обставин є необґрунтованими доводи апеляційної скарги захисника про те, що призначене судом першої інстанції покарання ОСОБА_6 є занадто суворим.

Захисних посилається на ті обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_6 , які були враховані судом першої інстанції при призначенні покарання, виходячи з яких суд і призначив обвинуваченому покарання в межах мінімальної санкції ст. 121 ч. 1 та ст. 185 ч. 3 КК України.

Застосовуючи положення ст. 70 ч. 1 КК України суд першої інстанції обґрунтовано застосував принцип часткового складання призначених покарань, оскільки обоє кримінальні правопорушення віднесені законодавцем до тяжких злочинів і одне з них посягає на приватну власність, а інше - на здоров`я потерпілого.

Виходячи з наведеного, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_7 , тому його апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_6 залишенню без зміни.

Керуючись ст. ст. 405, 407 ч. 1 п. 1, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Вирок Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 січня 2016 року щодо ОСОБА_6 - залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з дня проголошення але може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст. 426 КПК України до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення.

Судді: