Дата документу Справа № 314/2941/16-к
Апеляційний суд Запорізької області
Провадження № 11-кп/778/1239/16 Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 314/2941/16-к Суддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія ст. 81 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 листопада 2016 року м. Запоріжжя
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області в складі:

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6

засудженого ОСОБА_7

розглянула в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні, дистанційно у режимі відеоконференції, кримінальне провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Вільнянського районного суду Запорізької області від 22 червня 2016 року, якою відмовлено у задоволенні заяви засудженого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, українця, з середньо-спеціальною освітою, до засудження не працював, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживав за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

1)22.01.1986 року за ст.140 ч.3 КК України до 2 років позбавлення волі з конфіскацією майна. Звільнений 12.09.1984 року по відбуттю строку покарання;

2)23.02.1988 року за ст. 206 ч.2 КК України до 2 років позбавлення волі. Звільнений 23.02.1990 року по відбуттю строку покарання;

3)01.11.1990 року за ст.ст. 142 ч.2, 144 ч.2, 42 КК України до 3 років позбавлення волі з конфіскацією майна. Звільнений 20.04.1993 року по відбуттю строку покарання;

4)18.10.1995 року за ст. 229-6 ч.1 КК України до 6 місяців позбавлення волі. Звільнений 02.02.1996 року по відбуттю строку покарання;

5)17.04.2000 року за ст. 140 ч.2 КК України до 2 років позбавлення волі з

конфіскацією майна. Звільнений 28.08.2000 року ЗУ «Про амністію» на не відбутий термін

9 місяців 19 днів;

6)25.04.2012 року кримінальна справа припинена за ст.309 ч.4 КК України;

7)27.07.2012 року за ст. 309 ч.2 КК України до 2 років позбавлення волі. На підставі ст.75 КК України з іспитовим строком 1 рік;

По даній справі засуджений: 24.10.2013 року Білоцерківським міськрайонним судом Київської області за ст. 185 ч.3 КК України до 3 років позбавлення волі. На підставі ст.71 ч.1 КК України приєднане частково покарання за вироком Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 27.07.2012 року до відбуття 3 роки 6 місяців позбавлення волі.

Знов засуджений: 25.12.2013 року Хортицьким районним судом м. Запоріжжя за ст.186 ч.1 КК України до 3 років позбавлення волі. На підставі ст. 70 ч.4 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим за сукупністю скоєних злочинів за вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 24.10.2013 року до відбуття 3 роки 6 місяців позбавлення волі. Зараховано в строк відбування покарання за вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 24.10.2013 року термін з 24.10.2013 року по 18.11.2013 року у виді 26 днів.

Ухвалою Вільнянського районного суду Запорізької області від 04.02.2016 року на підставі статі 72 ч.5 КК України зараховано в строк попереднього ув`язнення з 24.10.2013 року по 27.01.2014 року із розрахунку 1 день за 2 дні позбавлення волі.

Початок строку: 19.11.2013 року. Кінець строку: 20.01.2017 року,

про йогоумовно-дострокового звільнення.
встановила:
В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_7 просить переглянути рішенняВільнянського районного суду Запорізької області від 22 червня 2016 року про відмову в його умовно-достроковому звільненні.
В судовому засіданні апеляційної інстанції засуджений підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, прокурор заперечував проти задоволення скарги та просив ухвалу суду залишити без змін.

Вислухавши доповідача, засудженого, прокурора, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як зазначено в ухвалі суду, до Вільнянського районного суду Запорізької області від засудженого ОСОБА_7 , який відбуває покарання в Софіївській виправній колонії УДПтС України в Запорізькій області (№55), надійшла заява про можливість умовно-дострокового звільнення.

З 06.02.2014 року відбуває покарання у Софіївській виправній колонії УДПтС України в Запорізькій області (№ 55).

Заохочень не має, стягнення - одне.

На виробництві установи не працевлаштований.

По відношенні до інших засуджених не конфліктний.

По відношенню до персоналу грубощів не проявляє.

Утримує у чистоті та порядку спальне місце та при ліжкову тумбочку, та завжди має охайний зовнішній вигляд.

До виконання передбачених законом вимог персоналу установи ставиться не завжди сумлінно, через особисту неорганізованість.

Самостійно виконує роботи із самообслуговування, та має достатньо навичок для самостійного їх виконання.

Участь у виконанні робіт із благоустрою установи не приймає.

Завжди дотримується вимог пожежної безпеки і безпеки праці.

Не завжди бере особисту участь в організації виховних заходів, які проводяться в установі.

Відповідно до ст.123 КВК України не приймає участі в програмах диференційованого виховного впливу.

Не бере участь у роботі самодіяльних організаціях.

У відповідності зі ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від покарання можливо при обов`язковій та одночасній наявності в їх сукупності підстав та умов. При цьому головним та вирішальним є не факт відбування певної частини покарання, а виправлення засудженого.

Згідно з ч. 2 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Згідно з ч. 1 ст. 6 КВК України, виправлення засудженого - процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Відповідно до роз`яснень п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року № 2 "Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким" рішення про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого та доведеності того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. При цьому суд має ретельно з`ясувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправної установи, а також його наміри щодо залучення до суспільно корисної праці.

Відмовляючи у задоволенні заяви засудженого ОСОБА_7 , суд обґрунтовано послався на те, що згідно з характеристикою останній не працевлаштований на виробництві установи, участь у виконанні робіт із благоустрою установи не приймає, не завжди приймає участь в організації виховних заходів, які проводяться в установі, не приймає участь у роботі самодіяльних організацій.

При вивчених обставинах на теперішній час колегія суддів не знаходить достатніх підстав для умовно - дострокового звільнення ОСОБА_7 , оскільки він до теперішнього часу не проявив себе як такий, що довів своє виправлення та перевиховання, а встановлені в судовому засіданні дані у своїй сукупності не можуть свідчити, про його виправлення та перевиховання.

При перевірці матеріалів справи колегія суддів не вбачає неправильного застосування кримінального закону та істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які є безумовною підставою для зміни або скасування оскаржуваного судового рішення.

Тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України колегія суддів,

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Вільнянського районного суду Запорізької області від 22 червня 2016 року, якою відмовлено у задоволенні заяви засудженого ОСОБА_7 про його умовно-дострокового звільнення залишити без змін.

Ухвала Апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4