АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 жовтня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:
головуючого судді - ОСОБА_1
суддів - ОСОБА_2
- ОСОБА_3
за участю:
прокурора - ОСОБА_4
представника потерпілих - ОСОБА_5
захисників - ОСОБА_6
ОСОБА_7
ОСОБА_8
ОСОБА_9
засуджених - ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,
ОСОБА_12 , ОСОБА_13
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляції захисника ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_10 , захисників ОСОБА_14 , ОСОБА_15 в інтересах засудженого ОСОБА_11 , захисника ОСОБА_16 в інтересах засудженого ОСОБА_12 , засуджених ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 у кримінальній справі за обвинуваченням ОСОБА_10 , ОСОБА_11 кожного за ч. 4 ст. 187 КК України, ОСОБА_12 , ОСОБА_13 кожного - за ч. 4 ст. 187 ч.4, ч. 1 ст. 358 КК України на вирок Святошинського районного суду м. Києва від 27 грудня 2013 року,
ВСТАНОВИЛА:
Вказаним вироком:
ОСОБА_10 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Іванкіів Бориспільського району Київської області, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,
визнаний винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 13 років 6 місяців з конфіскацією всього майна, яке є його власністю;
ОСОБА_11 ,
ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець м. Києва, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий,
визнаний винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 8 років з конфіскацією всього майна, яке є його власністю;

ОСОБА_12 ,
ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженець м. Нижньоварівськ Тюменської області РФ, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , раніше судимий 10 грудня 2010 року Дарницьким районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 286 КК України на 3 роки позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком 2 роки, з покладенням обов`язків, передбачених ст.. 76 КК України,

визнаний винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 13 років 6 місяців з конфіскацією всього майна, яке є його власністю, за ч. 1 ст. 357 КК України на 2 роки обмеження волі.
На підставі ст.ст. 70, 72 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_12 визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 13 років 6 місяців з конфіскацією всього майна, яке є його власністю.
Згідно ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання у виді позбавлення волі за вироком Дарницького районного суду м. Києва від 10 грудня 2010 року та остаточно визначено ОСОБА_12 покарання у виді позбавлення волі строком на 14 років з конфіскацією всього майна, яке є його власністю.

ОСОБА_13 ,
ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженка м. Києва, яка зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_4 , раніше не судима,
визнана винною у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України, на 5 років позбавлення волі; за ч. 1 ст. 357 КК України до штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850,00 грн.
На підставі ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_13 визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на 5 років та на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування з випробуванням, з іспитовим строком 3 роки, з покладенням на неї обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Цивільні позови потерпілих ОСОБА_17 та ОСОБА_18 про стягнення матеріальної шкоди задоволено: стягнуто з ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , солідарно, на користь ОСОБА_17 534 615 грн., на користь ОСОБА_18 1 500 грн.
Цивільний позов ОСОБА_19 задоволено частково, стягнуто на її користь з ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , солідарно, 219 393,72 грн. матеріальної шкоди та 20 000 грн. моральної шкоди.
Цивільний позов ОСОБА_17 про стягнення моральної шкоди задоволено частково, стягнуто на його користь з ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , солідарно, 20 000 грн.
Цивільний позов Клінічної лікарні «Феофанія» на суму 4 560 грн. залишено без розгляду.
По справі вирішено питання щодо речових доказів.

На зазначений вирок захисники ОСОБА_7 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , засуджені ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 подали апеляції.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 18 вересня 2015 року вирок змінений: виключено з мотивувальної частини вироку посилання, як на докази винуватості засуджених, на протокол обшуку від 26 липня 2011 року (ас. 44 т. 5), протокол обшуку від 18 вересня 2011 року (ас. 54 т.5), висновок криміналістичної експертизи № 460 від 17 жовтня 2011 року (ас. 69-75 т. 7); висновок трасологічної експертизи №81/тр від 14 листопада 2011 року (ас. 89-99 т. 7).

Виключено з мотивувальної частини вироку вказівку про те, що засуджені при вчиненні нападу на потерпілих застосували насильство, небезпечне для життя та здоров`я осіб, які зазнали нападу.
Пом`якшено покарання за ч. 4 ст. 187 КК України засудженому ОСОБА_10 до 9 (дев`яти) років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його власністю.
Пом`якшено покарання за ч. 4 ст. 187 КК України засудженому ОСОБА_12 до 9 (дев`яти) років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його власністю. Вважати його засудженим за ч. 1 ст. 357 КК України на 2 роки обмеження волі. На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначити ОСОБА_12 покарання у виді позбавлення волі на строк 9 (дев`ять) років з конфіскацією всього майна, яке є його власністю. Згідно зі ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного покарання частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Дарницького районного суду м. Києва від 10 грудня 2010 року та остаточно визначити ОСОБА_12 покарання у виді позбавлення волі на строк 9 (дев`ять) років 6 (шість) місяців з конфіскацією всього майна, яке є його власністю.

Пом`якшено покарання за ч. 4 ст. 187 КК України засудженому ОСОБА_11 , із застосуванням положення ч.1 ст. 69 КК України, до 5(п`яти) років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його власністю

В решті вирок залишений без зміни.

Ухвалою колегії суддів Судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 липня 2016 року ухвала Апеляційного суду м. Києва від 18 вересня2015 року скасована, а справа направлена на новий апеляційний розгляд.

Під час апеляційного розгляду захисник ОСОБА_20 в інтересах засудженого ОСОБА_12 заявив клопотання про зміну ОСОБА_12 запобіжного заходу у виді тримання під вартою на інший, не пов`язаний з обмеженням особистої свободи, обґрунтовуючи вимоги тим, що ОСОБА_12 тривалий час з 1 серпня 2011 року перебуває під вартою, кримінальна справа пройшла всі судові інстанції та вдруге розглядається апеляційним судом, що свідчить про відсутність жодних підстав вважати, що ОСОБА_12 якимось чином може перешкодити встановленню істини у справі. Крім того, ОСОБА_12 хворіє на ряд тяжких хронічних захворювань, лікування яких в умовах ізоляції від суспільства практично неможливе, про що свідчать надані довідки. Відповідно до довідки Житомирської ВК від 19 вересня 2016 року за час перебування засудженого в установі стан здоров`я погіршувався, що свідчить його неодноразове направлення на стаціонарне лікування до лікувальних закладів. Також, як було встановлено ще судом першої інстанції, ОСОБА_12 позитивно характеризується, має постійне місце проживання, має на утриманні неповнолітню дитину. Також мати ОСОБА_12 ОСОБА_21 дала згоду на проживання сина в квартирі АДРЕСА_5 , яка належить їй на праві власності.

Вислухавши думку прокурора, який заперечував проти задоволення клопотання, представника потерпілого, який не заперечував проти задоволення клопотання з умовою виплати заподіяної шкоди, захисників та засуджених, які підтримали клопотання, обговоривши доводи клопотання, колегія суддів приходить до такого висновку.

Як вбачається з матеріалів кримінальної справи, 1 серпня 2011 року ОСОБА_12 затриманий в порядку ст.. 115 КПК України (в редакції 1960 року) (ас. 154 т. 2).

4 серпня 2011 року постановою Святошинського районного суду м. Києва ОСОБА_12 обраний запобіжний захід взяття під варту з обґрунтуванням, що наведені в поданні слідчого обставини свідчать про наявність достатніх підстав вважати, що обвинувачений ОСОБА_12 , перебуваючи на волі, може ухилятись від слідства і суду та від виконання процесуальних рішень (ас. 192 т. 2).

Постановами Святошинського районного суду м. Києва від 27 вересня 2011 року та 26 жовтня 2011 року ОСОБА_12 продовжено строк тримання під вартою з огляду на те, що ним скоєно умисний особливо тяжкий злочин, за який передбачено покарання у виді 15 років позбавлення волі, він може ухилятися від слідства та суду або виконання процесуальних рішень (ас. 196, 202 т.2).

Постановою Апеляційного суду м. Києва від 25 листопада 2011 року ОСОБА_12 продовжено строк тримання під вартою з огляду на те, що підстави для зміни обвинуваченому ОСОБА_12 запобіжного заходу на більш м`який відсутні, з метою запобігти спробам обвинуваченого ухилитися від слідства та суду, перешкодити встановленню істини у справі, для забезпечення виконання процесуальних рішень по справі, а також приймаючи до уваги дані про його особу в їх сукупності, тяжкість злочину, у вчиненні якого він обвинувачується, обсяг зазначених у поданні слідчих та процесуальних дій, які необхідно виконати по справі (ас. 209 т.2).

27 грудня 2013 року Святошинським районним судом м. Києва щодо ОСОБА_12 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_13 проголошено вирок, яким, серед іншого, запобіжний захід ОСОБА_12 до набрання вироком законної сили залишено без зміни тримання під вартою.

Вимогами ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод встановлено, що кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.

Європейський суд з прав людини у своєму рішення «Руслан Яковенко проти України» зазначив, що, починаючи з дати постановлення вироку, навіть , якщо він ще не набрав законної сили і його можна оскаржити, підсудний вважається таким, що перебуває під вартою «після засудження компетентним судом», тобто у розумінні підпункту «а» пункту 1 ст. 5 Конвенції на законних підставах.

При цьому, у вказаному рішенні Європейський суд наголосив, що навіть якщо національне законодавство передбачає, що вирок набирає законної сили лише після завершення розгляду справи судами усіх інстанцій, попереднє ув`язнення у розумінні положень Конвенції закінчується зі встановленням вини та призначенням покарання судом першої інстанції.

У такому випадку судовий контроль за позбавленням свободи, що вимагається згідно ст. 5 Конвенції, вважається вже інкорпорованим у постановлений вирок та призначене покарання, а питання щодо законності такого тримання під вартою можуть бути переглянуті лише, коли виникають нові обставини.

Колегія суддів, приймаючи до уваги доводи клопотання про зміну засудженому ОСОБА_12 запобіжного заходу, враховує рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Руслан Яковенко проти України» від 4 червня 2015 року, яке набуло статусу остаточного 4 вересня 2015 року, а також нові обставини, які виникли після вироку суду.

Колегія суддів вважає, що наразі перестали існувати ризики, які були підставою для обрання та продовження засудженому ОСОБА_12 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, у т.ч. й вироком суду, який зараз переглядається апеляційною інстанцією.

Так, за результатами розгляду обвинувачення, яке було висунуто засудженим, постановлено вирок, який на даний час є предметом апеляційного розгляду.

Дані про те, що ОСОБА_12 на даний час можуть переховуватися від органів досудового розслідування та суду в матеріалах кримінального провадження наразі відсутні.

Ризик незаконного впливу обвинувачених на свідків і потерпілих виключається, оскільки свідки допитані в судовому засіданні, і в апеляційних скаргах не ставиться питання про повторний допит свідків і потерпілих під час апеляційного розгляду.

Однією з підстав для обрання та продовження запобіжного заходу обвинуваченим у виді тримання під вартою зазначено вчинення ОСОБА_12 кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії особливо тяжких, за яке передбачено покарання у вигляді позбавлення волі строком до 15 років.

Однак, з огляду на те, що в апеляціях не ставиться питання про погіршення становища засуджених, в т.ч. і призначення їм більш суворого покарання, враховуючи строк призначеного за вироком суду покарання у виді позбавлення волі; час, протягом якого ОСОБА_12 перебуває у попередньому ув`язненні, вимоги ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону України N 838-VIII від 26 листопада 2015року), колегія суддів приходить до висновку про відсутність такого ризику.

Крім того, згідно довідок Київського СІЗО від 26 жовтня 2016 року за № 15-23198 та Житомирської ВК № 4 від 19 вересня 2016 року № 5/4/11-3652, ОСОБА_12 страждає на ряд тяжких хронічних захворювань.

Медична частина Київського СІЗО відноситься до лікувально-профілактичного закладу, де надається виключно первинна медична допомога. Надання спеціалізованої та висококваліфікованої медичної допомоги в умовах медичної частини не передбачене.

Протягом часу перебування в Житомирській ВК № 4 стан здоров`я ОСОБА_12 погіршувався, про що свідчить його неодноразове направлення на стаціонарне лікування до лікувальних закладів.

Колегія суддів також враховує те, що мати засудженого ОСОБА_21 , надала згоду на те, щоб її син ОСОБА_12 постійно проживав в належній йому на праві приватної власності квартирі АДРЕСА_5 , і зазначені обставини підтверджені належними документами.

Враховуючи викладене, на думку колегії суддів, на даній стадії кримінального провадження відсутні ризики, які були підставою для обрання та продовження обвинуваченим запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку про можливість забезпечення належної поведінки засудженим ОСОБА_12 та виконання ним процесуальних обов`язків більш м`яким запобіжним заходом, а тому вважає за можливе змінити запобіжний захід ОСОБА_12 з тримання під вартою на альтернативний, більш м`який запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ч. 5 ст.. 194 КПК України, що зможе запобігти його спробам переховуватися від суду чи іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню.

Керуючись ст.ст. 362, 148 КПК України (в редакції 1960 року), п. 11, 15 розділу Х1 Перехідних положень КПК України 2012 року, колегія суддів
У Х В А Л И Л А:
Клопотання захисника ОСОБА_8 задовольнити.

Підсудному
ОСОБА_12 ,
ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженцю Нижньовартовська Тюменської області, РФ, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 , раніше судимому,
запобіжний захід у виді тримання під вартою змінити на особисте зобов`язання, звільнивши з-під варти в залі суду.

Зобов`язати ОСОБА_12 прибувати за кожною вимогою до суду, а також виконувати покладені на нього обов`язки:

- не відлучатися з населеного пункту с. Петропавлівська Борщагівка Києво-Святошинського району Київської області,

- повідомляти суд про зміну місця свого проживання,

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну,

Повідомити підсудному ОСОБА_12 під розпис покладені на нього обов`язки, та роз`яснити, що в разі їх невиконання до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 розміру мінімальних заробітних плати до 2 розмірів мінімальної заробітної плати.

Строк дії ухвали щодо покладених обов`язків встановити тривалістю в 60 днів, тобто, до 27 грудня 2016 року включно.

Контроль за виконанням особистого зобов`язання покласти на прокурора.

Судді:

_________________________ _________________________ __________________________

ОСОБА_1 ОСОБА_3 ОСОБА_22