ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 1-кп/753/150/16
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" квітня 2016 р. Дарницький районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,
при секретарях: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження за обвинуваченням
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, непрацюючого, маючого на утриманні доньку, 2010 року народження, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , неодноразово судимого, востаннє: 15 грудня 2015 року Переяслав-Хмельницьким міськрайонним судом Київської області за ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 186, 71 КК України на 5 років 6 місяців позбавлення волі,
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,
за участю сторін кримінального провадження:
прокурорів: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
потерпілого: ОСОБА_7 ,
обвинуваченого: ОСОБА_8 ,
захисника: ОСОБА_9 ,
в с т а н о в и в:
ОСОБА_4 9 серпня 2015 року приблизно о 23 год. 15 хв., діючи повторно, знаходячись за адресою: м. Київ, вул. Славгородська, в парку партизанської слави, під приводом зателефонувати до таксі, відкрито заволодів мобільним телефоном «Sony Xperia M», вартістю 2219 грн., що належить ОСОБА_7 . Після цього, на ґрунті виниклого словесного конфлікту у зв`язку з тим, що ОСОБА_4 не повертав мобільний телефон, останній підійшов до ОСОБА_7 та з застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, наніс йому удар в обличчя від чого той втратив рівновагу, а ОСОБА_4 зірвав з його шиї золотий ланцюжок, вартістю 4959 грн. та з місця вчинення злочину зник, спричинивши ОСОБА_7 матеріальну шкоду на загальну суму 7178 грн.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину при обставинах, викладених в обвинувальному акті, визнав частково, пояснивши, що 9 серпня 2015 року біля 19 год. вечора після роботи він прийшов до парку партизанської слави, де зустрів друга, з яким пішли до кафе бар, назви якої не пам`ятає. В цьому кафе у нього виник конфлікт з потерпілим через дівчину, яка була разом з ОСОБА_7 . У зв`язку з цим вони неодноразово відходили за кафе для з`ясування стосунків, та останній раз, коли ОСОБА_4 не сподобалася розмова з потерпілим, він його ударив, від чого ОСОБА_7 впав. При цьому, ОСОБА_4 , побачивши ланцюжок, та розуміючи, що він належить потерпілому, вирішив його забрати собі, для здачі в ломбард. Оскільки ланцюжок у ломбарді не прийняли, то він його віддав другу.

Також, ОСОБА_4 наполягав, що ніякого мобільного телефону у потерпілого не викрадав, а стосовно ланцюжка вказував, що сумнівається в тому, що він був золотий, так як не зміг його продати.

Стосовно цивільного позову, заявленого потерпілим, то ОСОБА_4 його визнав частково, зазначивши, що матеріальну шкоду визнає на суму 1000 грн., а моральну на суму 500 грн.

Не дивлячись на такі показання обвинуваченого ОСОБА_4 та часткове визнання вини, дослідивши і перевіривши в судовому засіданні докази, зібрані по справі, суд уважає повністю доведеною його винуватість у вчиненні інкримінованого йому злочину, що підтверджується наступним.
Потерпілий ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснив, що 9 серпня 2015 року приблизно о 21 год. йому зателефонували ОСОБА_10 і ОСОБА_11 та запропонували зустрітися в парку партизанської слави. Зустрівшись, вони пішли до кафе, де познайомилися з ОСОБА_4 , який запропонував їм присісти за його столик, що вони і зробили. У кафе вони спілкувалися до його закриття. Після цього ОСОБА_4 попросив викликати таксі. Оскільки зв`язок був поганий, то ОСОБА_4 самостійно забрав у нього телефон та пішов у глибину ліса, а потім поклав його собі в кишеню. ОСОБА_7 почав у нього вимагати повернути телефон, але ОСОБА_4 підійшов та наніс йому удар в область голови, від чого він впав та закрив голову. Після цього ОСОБА_4 сів йому на спину та, продовжуючи наносити удари, зірвав ланцюжок і зник.
Також останній зазначив, що він не міг погрожувати ОСОБА_4 , який був більшим за нього. Крім того, ніяких конфліктних ситуацій у них не було.
Стосовно цивільного позову, то останній зазначив, що підтримує його в повному обсязі. При цьому зазначив, що золотий ланцюжок разом з хрестиком йому подарувала мати на підтвердження чого долучив копію виписки, надану адміністратором «Укрзолото».
Суд ураховує, що показання потерпілого були послідовними, логічними, переконливими, не мають ніяких істотних суперечностей, які б давали підстави для сумнівів. Останнім були достатньо детально описані обставини по справі. Підстав обмовляти обвинуваченого у нього не має, оскільки він раніше не мав ніяких конфліктних ситуацій з ОСОБА_4 та взагалі його не знав.

Крім того, такі показання потерпілого ОСОБА_7 узгоджуються з іншими доказами по справі, зокрема, з:

- показаннями свідка ОСОБА_12 у судовому засіданні, яка є матір`ю потерпілого та підтвердила той факт, що в 2011 році на 20-річчя сина подарувала йому золотий ланцюжок 585 проби, вагою 9,74г., довжиною 55 см., вартістю 4959 грн. та золотий хрестик, вагою 5,09г., вартістю 2589 грн.;

- показаннями в судовому засіданні свідка ОСОБА_13 , відповідно до яких, він був присутній у якості понятого при впізнанні потерпілим обвинуваченого. При цьому, зазначив, що потерпілий точно упізнав особу, яка вчинила відносно нього злочин;

- даними, які містяться у протоколі прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 10 серпня 2015 року, відповідно до якої потерпілий ОСОБА_7 , будучи попередженим про кримінальну відповідальність за ст. 383 КК України, повідомив, що 9 серпня 2015 року 0 23 год. 15 хв.. невідомий чоловік за адресою: АДРЕСА_2 , забрав у нього мобільний телефон та золотий ланцюжок;

- товарним чеком від 15 жовтня 2014 року про вартість мобільного телефону «Sony Xperia M» - 2219 грн.;

- даними, які містяться у гарантійному талоні, долученого до товарного чеку від 15 жовтня 2014 року, з якого убачається, що з умовами гарантії на мобільний телефон «Sony Xperia M» ознайомлений ОСОБА_14 ;

- даними, які містяться в фотокопії з дисконтної програми по ДК № 664372, де зафіксовано оформлення 13 серпня 2011 року о 15 год. 55 хв. на ОСОБА_12 хрестика, вагою 5,08г., вартістю 2589 грн., а всього на загальну суму 7548 грн. 00 коп.;

- даними, які містяться у протоколі пред`явлення особи для впізнання від 10 серпня 2015 року, відповідно до якого ОСОБА_7 у присутності понятих вказав на ОСОБА_4 , як на особу, що 9 серпня 2015 року з застосуванням насильства викрав в нього мобільний телефон та золотий хрестик;

- даними, які містяться у протоколі проведення слідчого експерименту від 20 серпня 2015 року та фототаблицями до нього, відповідно до якого ОСОБА_4 у присутності захисника та понятих на місці пригоди повідомив як здійснював удар потерпілому по обличчю та зривав ланцюжок;

- даними, які містяться у висновку експерта № 2313 від 13 серпня 2015 року, відповідно до якого у ОСОБА_7 виявлено синець на долонній поверхні правого передпліччя в середній третині, садна по зовнішній поверхні правого колінного суглобу (два), передній поверхні лівої гомілки в середній та нижній третинах. Вказані ушкодження спричинені тупим предметом, могли уторитися 9 серпня 2015 року та відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Стосовно пояснень обвинуваченого про те, що він не викрадав мобільний телефон у потерпілого, а ланцюжок останнього був не золотий, то суд уважає їх такими, що не відповідають дійсності і спрямовані на уникнення останнім кримінальної відповідальності, оскільки вони були спростовані показаннями потерпілого, свідків та іншими доказами, які суд безпосередньо сприймав під час судового засідання, що узгоджуються між собою та не викликають у суду сумнівів.

Те, що ОСОБА_4 не зміг здати в ломбард ланцюжок, на думку суд, не може беззаперечно свідчити на користь останнього про те, що він не був золотим. Крім того, суду не було надано доказів на підтвердження того, що ОСОБА_4 взагалі звертався до послуг ломбарду.

Однак, відповідно до обвинувального акту, органи досудового розслідування прийшли до висновку, що ОСОБА_4 заволодів золотим ланцюжком потерпілого, вартістю 7548 грн. Між тим, як було встановлено в судовому засіданні, ланцюжок матір`ю потерпілого було придбано за 4959 грн., що остання і підтвердила в судовому засіданні та проти чого не заперечував ОСОБА_7 , а сума 7548 грн. це вартість ланцюжка разом з хрестиком. Проте, прокурор, скориставшись своїм правом, у порядку ст. 338 КПК України, змінив обвинувачення під час судового розгляду, виключивши з обсягу обвинувачення, викрадення хрестика, яке підтримав потерпілий.

Ураховуючи викладене, суд приходить до висновку, що ОСОБА_4 було викрадено золотий ланцюжок потерпілого, вартістю 4959 грн., у зв`язку з чим, загальна сума спричиненої шкоди, з урахуванням вартості мобільного телефону, складає 7178 грн.

Таким чином, суд повно і всебічно розглянувши кримінальне провадження, проаналізувавши та оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, у тому числі перевіривши і оцінивши усі доводи захисника та обвинуваченого ОСОБА_4 про його невинуватість у викраденні мобільного телефону та вартості викраденого, вважає, що фактичні обставини в кримінальному провадженні встановлені у спосіб, визначений кримінальним процесуальним законом, та винуватість ОСОБА_4 у вчиненні ним інкримінованого йому органом досудового розслідування злочину, при обставинах, викладених в обвинувальному акті, з урахуванням уточнень щодо вартості викраденого, зазначеного у даному вироку, є доведеною та кваліфікує його дії за ч. 2 ст. 186 КК України як відкрите викрадення чужого майна, вчиненого повторно.
При призначенні ОСОБА_4 покарання, суд, ураховуючи тяжкість вчиненого злочину, те, що, відповідно до вимог ст. 12 КК України, він відноситься до тяжкого злочину, обставини вчинення злочину, дані про особу обвинуваченого, який має постійне місце проживання, не перебуває на обліку у лікаря психіатра та нарколога, одружений, має на утриманні малолітню дитину 2010 року народження, стан здоров`я матері, раніше судимий, належних висновків для себе не зробив та вчинив новий аналогічний умисний злочин, відсутність обставин, що обтяжують та пом`якшують покарання, уважає за необхідне призначити останньому покарання у виді позбавлення волі, але не в максимальних межах, передбачених санкцією ч. 2 ст. 186 КК України, оскільки виправлення ОСОБА_4 , ураховуючи викладене, а також те, що останній вперто не бажає стати на шлях виправлення, можливо лише за умови його ізоляції від суспільства.

Також, ураховуючи те, що злочин за ч. 2 ст. 186 КК України ОСОБА_4 вчинено до постановлення вироку щодо нього Переяслав-Хмельницьким міськрайонним судом Київської області від 15 грудня 2015 року, йому необхідно призначити покарання за правилами, передбаченими ч. 4 ст. 70 КК України.
Стосовно цивільного позову, заявленого потерпілим ОСОБА_7 на суму 9767 грн. у рахунок відшкодування завданої матеріальної шкоди та 10000 грн., у рахунок відшкодування завданої моральної шкоди, то суд уважає, що він підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного.
В ході судового розгляду документами та показаннями свідка було підтверджено розмір завданої матеріальної шкоди, понесених потерпілим лише на суму 7178 грн. Інші позовні вимоги в частині відшкодування матеріальної шкоди, потерпілим підтвердженні не були, тому суд залишає їх без задоволення.

При визначені розміру грошового стягнення в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди, суд ураховує характер і тривалість страждань потерпілого, ступінь фізичного болю, який відчував останній внаслідок заподіяної йому тілесного ушкодження, істотність вимушених змін в його життєвих стосунках, майновий стан обвинуваченого, керуючись принципом розумності та справедливості, уважає за необхідне стягнути з ОСОБА_4 5000 грн., оскільки саме у такій сумі вона у сукупності відповідатиме характеру і обсягу спричинених страждань та іншим негативним наслідкам, що настали, не призведе до безпідставного збагачення, а тільки компенсує завдану потерпілому моральну шкоду.
Долю речових доказів та процесуальних витрат вирішити у відповідності до вимог ч. 9 ст. 100 та ч. 2 ст. 124 КПК України.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 370, 374 КПК України, суд
з а с у д и в:
ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, і призначити йому покарання у виді 5 років позбавлення волі.
На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом часткового складання покарання, призначеного ОСОБА_4 даним вироком та покарання, призначеного вироком Переяслав-Хмельницьким міськрайонним судом Київської області від 15 грудня 2015 року, обвинуваченому визначити остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років.

Запобіжний захід ОСОБА_4 до вступу вироку в законну силу залишити без зміни у виді тримання під вартою.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 рахувати з 25 квітня 2016 року, зарахувавши на підставі ч. 5 ст. 72 КК України в строк відбуття покарання час його попереднього ув`язнення з 10 серпня 2015 року по день набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_7 задовольнити частково, стягнувши з ОСОБА_4 на його користь 7178 грн., в рахунок відшкодування завданої матеріальної шкоди, та 5000 грн. в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди.

Речовий доказ по справі, а саме: DVD+R диск залишити при матеріалах кримінального провадження.
На вирок може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду м. Києва через Дарницький районний суд м. Києва протягом 30 днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.
Суддя