Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 11-кп/781/313/16 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 185 (81, 86-1, 140) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
31.03.2016 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кіровограді апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 у кримінальному провадженні № 0000931 на вирок Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 22 січня 2016 року, яким:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, освіта професійно-технічна, не одруженого, не працюючого, раніше судимого:

-13.02.1990 року Новоукраїнським районним судом за ч.2 ст.140, ч.3 ст.186 КК УССР до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 2 роки з конфіскацією майна, в силу ст.25 КК УССР засуджений умовно з обов`язковим залученням до роботи;

-26.07.1997 року Новоукраїнським районним судом за ч.3 ст.140, ч.3 ст.81 КК до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 7 років з конфіскацією майна, вирок відмінено та засуджено 16.12.1994 року до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 6 років;

-11.07.2000 року Кіровоградським обласним судом за ч.3 ст.142, п.а, п.і ст.93 КК до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 14 років з конфіскацією майна;

-08.08.2013 року Новоукраїнським районним судом за ч.1 ст.125 КК України, справа закрита на підставі ст.314 ч.3 п.2, ст.372, ст.284 ч.2 п.1, ст.477 ч.1 п.1 КПК України;

-15.05.2015 року Новоукраїнським районним судом за ч.2 ст.185 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 2 роки, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки,

визнано винуватим у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі. На підставі ч.1 ст.71 КК України, шляхом часткового складання покарання за вироком Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 15.05.2015 року, остаточно призначено покарання у виді 4 років 6 місяця позбавлення волі.

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, освіта повна середня, не одруженого, не працюючого, раніше неодноразово судимого, останній раз 23.12.2011 року Новоукраїнським районним судом Кіровоградської області за ч.2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки, звільнений 04.02.2015 року умовно-достроково з невідбутим покаранням 9 місяців 28 днів,

визнано винуватим у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі. На підставі ч.1 ст.71 КК України частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 23.12.2011 року та остаточно призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі.

Вказаним вироком також вирішено питання щодо речових доказів.

ВСТАНОВИЛА:
Вироком суду ОСОБА_10 та ОСОБА_9 визнані винуватими та засуджені за таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднана з проникненням у інше приміщення, за наступних обставин.

09.10.2015 року близько 15.00 год. ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , за попередньою змовою між собою, проникли на територію домоволодіння ОСОБА_11 , розташованого по АДРЕСА_2 , де з будівлі лазні та подвір`я таємно викрали алюмінієвий бідон ємністю 40 л з двома тенами, вартістю 424,83 грн, алюмінієву каструлю (котел) ємністю 40 л, вартістю 675,78 грн та плиту із чавуна «буржуйку», вартістю 412,50 грн. З викраденим майном ОСОБА_7 та ОСОБА_9 з місця вчинення злочину зникли, викраденим розпорядились на власний розсуд, чим спричинили потерпілій ОСОБА_11 матеріальну шкоду на загальну суму 1513,11 грн.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить пом`якшити йому призначене покарання.

В обґрунтування своїх вимог вказує, що на територію подвір`я потерпілої зайшли через хвіртку з метою попити води, а виявивши відсутність господарів викрали зазначене майно, яке лежало біля гаража та здали в пункт прийому металобрухту. За вказаних обставин вважає, що в його діях відсутня кваліфікуюча ознака як проникнення у приміщення, що суд до уваги не взяв, а врахував показання потерпілої та свідків, які підтвердили факт проникнення. Також просить врахувати його стан здоров`я оскільки заходиться на обліку в тубдиспансері Новоукраїнської ЦРЛ та відшкодування спричиненої потерпілій матеріальної шкоди.

Вирок щодо ОСОБА_9 сторонами кримінального провадження не оскаржується.

Заслухавши доповідача, обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника-адвоката ОСОБА_8 , які в дебатах, а обвинувачений і в останньому слові підтримали вимога поданої апеляційної скарги, висновок прокурора який апеляційну скаргу обвинуваченого підтримав частково та просив повернути матеріали кримінального провадження на новий судовий розгляд, дослідивши матеріали кримінального провадження, зваживши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляція обвинуваченого задоволенню не підлягає, з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як убачається із матеріалів справи досудове розслідування у даному кримінальному провадженні проведено відповідно до вимог кримінального процесуального закону.

Викладені у вироку суду висновки про винуватість ОСОБА_7 та ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України, ґрунтуються на сукупності зібраних по справі доказів, досліджених судом першої інстанції під час судового розгляду справи, є взаємоузгодженими між собою та відповідають фактичним обставинам справи.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 свою вину визнав частково та пояснив, що дійсно вчинив з ОСОБА_9 крадіжку вказаного майна, але він не проникав до лазні, а взяв металеві речі у дворі.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_9 свою вину визнав повністю та пояснив, що все, що зазначено в обвинувальному акті відповідає дійсності та просить його суворо не карати.
Незважаючи на часткове визнання своєї вини обвинуваченим ОСОБА_7 , суд першої інстанції правильно зазначив у вироку, що його вина повністю доведена дослідженими у судовому засіданні наступними доказами.

Показаннями потерпілої ОСОБА_11 пояснила, що територія її домоволодіння повністю огороджена забором з металопрофілю, хвіртка зачиняється на замок, ключ завжди в неї та її співмешканця. В день крадіжки вона особисто зачинила хвіртку, а коли повернулась відчинила її ключем. В подальшому виявила крадіжку алюмінієвого бідона ємністю 40 л у зборі з двома тенами та алюмінієвої каструлі, які знаходилися в приміщенні бані, двері до якої були зачиненні, а також буржуйки, яка знаходилась біля приміщення бані. Також зазначила, що дані особи могли проникнути на територію подвір`я лише зі сторони городу.

Показаннями допитаного в судовому засіданні свідка ОСОБА_12 - співмешканця ОСОБА_11 , який підтвердив суду зазначені потерпілою обставини вчинення крадіжки майна в тому числі із приміщення бані.

Із картки первинного обліку інформації, яка надійшла по телефону від 09.10.2015 р. від імені ОСОБА_12 , вбачається, що останній звернувся до правоохоронних органів про притягнення до кримінальної відповідальності невідомих осіб, якими з домоволодіння його співмешканки ОСОБА_11 було здійснено крадіжку металевих виробів (а.с.108);

Відповідно до заяви ОСОБА_11 09.10.2015 року близько 16 год. невідомі особи з її домоволодіння здійснили крадіжку алюмінієвого бідону ємністю 40 л у зборі з двома тенами, алюмінієвої каструлі, ємкістю 40 літрів, 2-х буржуйок ( а.с.109);

Результатами протоколу огляду місця події від 09.10.2015 року з відповідними фототаблицями домоволодіння ОСОБА_11 по АДРЕСА_2 та встановлення місця, звідки було здійснено крадіжку металевих виробів, а саме приміщення бані та територія домоволодіння ( а.с. 111-113);

Результатами протоколу огляду місця події від 10.10.2015 року території приміщення складу за адресою АДРЕСА_3 під час якого було вилучено викраденні речі, а саме: алюмінієвий бідон ємністю 40 л у зборі з двома тенами, алюмінієву каструлю, ємкістю 40 літрів, буржуйку (а.с.114-116);

Результатами висновку експерта № 469 від 15.10.2015 року про вартість викраденого майна ( а.с. 117-130);

Результатами протоколів пред`явлення особи для впізнання від 16.10.2015 року за участю свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , які по фотознімках впізнали обвинувачених, яких вони бачили 09.10.2015 року з металевими речами ( а.с. 131-138);

Результатами протоколу огляду від 20.10.2015 року викрадених речей ( а.с. 139-141).

Колегія суддів погоджується з тим, що наведені докази суд визнав допустимими, належними, об`єктивними та беззаперечними, здобутими у передбаченому кримінальним процесуальним законом порядку та правильно оцінені судом.

Дослідивши та оцінивши в сукупності зібрані по справі докази, суд першої інстанції правильно дійшов висновку про доведеність вини ОСОБА_7 та ОСОБА_9 у вчинені кримінального правопорушення і правильно кваліфікував їх дії за ч.3 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднана з проникненням у інше приміщення.

Призначаючи ОСОБА_7 покарання суд, відповідно вимог ст. 65 КК України врахував, що обвинувачений вчинив тяжкий злочин. Як особа ОСОБА_7 за місцем проживання характеризується негативно, на території Новоукраїнської міської ради фактично не проживає, місце проживання не визначене, не працює, зловживає спиртними напоями, на диспансерному обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває (а.с.153, 155, 156). Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_7 , суд визнав відшкодування шкоди заподіяної злочином, а обставиною, яка обтяжує покарання вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.

Також суд врахував, що ОСОБА_7 скоїв кримінальне правопорушення в період іспитового строку, має не зняту та не погашену судимість, а тому правильно дійшов висновку про те, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливе лише в умовах ізоляції від суспільства та призначив покарання у вигляді позбавлення волі в межах санкції ч.3 ст.185 КК України. На підставі ч. 1 ст. 71 КК України враховуючи попередній вирок від 15.05.2015 року, суд остаточно призначив ОСОБА_7 покарання з його реальним відбуванням у місцях позбавлення волі яке, як вважає колегія суддів, є необхідне й достатнє для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Доводи в апеляції ОСОБА_7 про відсутність в його діях при вчинені крадіжки такої кваліфікуючої ознаки як проникнення, є необґрунтованими та безпідставними.

Навпаки вказані доводи спростовуються показаннями потерпілої ОСОБА_11 , свідка ОСОБА_12 про те, що частина належного їм майна була викрадена із приміщення лазні, крім того, територія домоволодіння в якому вони мешкають, повністю огороджена забором із метало профілю, хвіртка в день вчинення крадіжки була зачинена на замок. Також доводи обвинуваченого спростовуються протоколом огляду місця події від 09.10.2015 року домоволодіння ОСОБА_11 , яке огороджене по периметру, вхід до подвір`я здійснюється через хвіртку та показаннями допитаного обвинуваченого ОСОБА_9 , який вину визнав повністю та пояснив, що все що зазначено в обвинувальному акті, відповідає дійсності.

Враховуючи зазначене та в сукупності інші досліджені докази, суд першої інстанції правильно і обґрунтовано кваліфікував дії обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_9 за ч.3 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднана з проникненням у інше приміщення.

Посилання обвинуваченого ОСОБА_7 про перебування на обліку в тубдиспансері Новоукраїнської ЦРЛ та на відшкодування спричиненої потерпілій матеріальної шкоди, не можуть бути взяті до уваги колегією суддів як підстави для пом`якшення покарання. Як убачається із матеріалів справи, суд першої інстанції враховуючи особу обвинуваченого, який неодноразово судимий, має не зняту та не погашену судимість, скоїв нове кримінальне правопорушення в період іспитового строку, не знайшов підстав для призначення більш м`якого покарання. При цьому, як убачається із вироку, суд першої інстанції враховуючи особу обвинуваченого ОСОБА_7 , обставини, що пом`якшують його покарання відшкодування шкоди заподіяної злочином, призначив покарання у вигляді позбавлення волі в межах санкції ч.3 ст.185 КК України та на підставі ч. 1 ст. 71 КК України остаточно призначив ОСОБА_7 майже мінімальне покарання, яке, як вважає колегія суддів, є необхідне й достатнє для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Будь-яких не перевірених судом першої інстанції обставин в апеляції не наведено, а тому колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 376, 404-405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 22 січня 2016 року щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , - без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, безпосередньо до суду касаційної інстанції, протягом трьох місяців з моменту її проголошення, а обвинуваченим в той самий строк з моменту отримання її копії.

Судді - підписи
Згідно з оригіналом
Суддя апеляційного суду
Кіровоградської області ОСОБА_2