Справа № 372/1316/16-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/1197/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 5 21.09.2016

УХВАЛА
Іменем України
21 вересня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

потерпілого ОСОБА_8 , представника потерпілого ОСОБА_9 ,

секретаря судових засідань ОСОБА_10 ,

провівши у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційний розгляд за апеляційними скаргами заступника начальника Обухівського відділу Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області ОСОБА_11 та потерпілого ОСОБА_8 на вирок Обухівського районного суду Київської області від 25 липня 2016 року, яким

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Курахове, Маріїнського району, Донецької області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,
- визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:
Вироком Обухівського районного суду Київської області від 25 липня 2016 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.122 КК України та призначено йому покарання у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням та встановлено іспитовий строк тривалістю 1 (один) рік з покладенням на нього обов`язків, передбачених п. п. 2, 3 ч.1 ст. 76 КК України.

Цим же вироком суду цивільний позов ОСОБА_8 задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 в якості відшкодування майнової шкоди 3451 (три тисячі чотириста п`ятдесят одну) гривню 32 копійки та в якості відшкодування моральної шкоди 5 000 (п`ять тисяч) гривень 00 копійок, а всього стягнуто 8451 (вісім тисяч чотириста п`ятдесят одну) гривню 32 копійки. Крім того, вироком суду вирішено питання щодо речових доказів.

Вказаним вироком суду ОСОБА_6 визнаний винуватим в умисному нанесенні середньої тяжкості тілесних ушкоджень, тобто умисному ушкодженні, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених ст.121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.

У своєму вироку суд першої інстанції зазначає, що обвинувальним актом встановлено, що ОСОБА_6 обвинувачується в тому, що він 12 березня 2016 року, приблизно о 24 годині 00 хвилин, знаходячись біля під`їзду № 2 будинку АДРЕСА_3 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин до ОСОБА_8 , діючи з прямим умислом, направленим на протиправне спричинення тілесних ушкоджень, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, а також передбачаючи та бажаючи настання небезпечних наслідків, в ході конфлікту з потерпілим, повалив його на землю, після чого наніс близько п`ятнадцяти ударів (точної кількості в ході досудового розслідування не встановлено) кулаками лівої та правої рук по тулубу, а саме в область ребер, спричинивши ОСОБА_8 відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 55 від 11 травня 2016 року комплекс ушкоджень в області голови, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, що призвели до короткочасного розладу здоров`я, а також комплекс ушкоджень в області грудної клітини, які відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості з критерієм тривалості розладу здоров`я понад 21 день за звичайного перебігу.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням в частині вирішення цивільного позову, потерпілий ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу на вирок Обухівського районного суду Київської області від 25 липня 2016 року, в якій просить скасувати вказаний вирок в частині відшкодування йому моральної шкоди та ухвалити новий вирок, яким стягнути з обвинуваченого ОСОБА_6 в якості відшкодування моральної шкоди 50 000 (п`ятдесят тисяч) гривень. Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, апелянт вказує про те, що суд першої інстанції не повністю врахував обставини, які впливають на розмір моральної шкоди, що, на думку потерпілого призвело до неправильного вирішення цивільного позову в частині відшкодування моральної шкоди. Зокрема, на переконання потерпілого, судом першої інстанції недостатньо враховано заподіяні йому психологічні страждання та фізичний біль, а також необхідність подальшої реабілітації після проведеної операції. При цьому, як вказує потерпілий, під час перебування в лікарні, до нього приходив обвинувачений та ображав його.

Також, апеляційну скаргу на вирок Обухівського районного суду Київської області від 25 липня 2016 року, подав заступник начальника Обухівського відділу Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області ОСОБА_11 в якій, не оспорюючи доведеність вини обвинуваченого у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, просить зазначений вирок скасувати у зв`язку з істотним порушенням судом вимог кримінального процесуального закону при його ухваленні, та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, прокурор посилається на те, що судом першої інстанції в порушення вимог п.2 ч.3 ст.374 КПК України у вироку, що оскаржується, відсутнє формулювання обвинувачення ОСОБА_6 , визнане судом доведеним. При цьому, прокурор вказує про те, що мотивувальна частина вироку Обухівського районного суду Київської області від 25 липня 2016 року містить лише посилання на обвинувачення ОСОБА_6 , яке було встановлене прокурором під час досудового розслідування та сформульоване в обвинувальному акті.

Не погоджуючись із апеляційною скаргою прокурора, потерпілий подав на неї заперечення, в яких просить залишити апеляційну скаргу прокурора без задоволення.

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора, який підтримав апеляційну скаргу прокурора та заперечив проти апеляційної скарги потерпілого, доводи потерпілого та його представника, які підтримали подану потерпілим апеляційну скаргу та заперечили проти апеляційної скарги прокурора, доводи обвинуваченого та його захисника, які заперечили проти поданих апеляційних скарг, провівши судові дебати, вислухавши останнє слово обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційних скаргах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а апеляційна скарга потерпілого задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Перевіряючи вирок суду першої інстанції в межах поданої апеляційної скарги прокурора, колегія суддів приходить до висновку про те, що суд першої інстанції не в повній мірі дотримався вищезазначених вимог кримінального процесуального закону.

Згідно статті 409 КПК України, підставою для скасування чи зміни судового рішення судом апеляційної інстанції, крім іншого, є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону. Відповідно до п.2 ч.3 ст.374 КПК України, у мотивувальній частині вироку, у разі визнання особи винуватою, зазначається формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.

В порушення вимог зазначеної норми процесуального закону, суд першої інстанції у мотивувальній частині вироку не зазначив формулювання обвинувачення ОСОБА_6 за ч.1 ст.122 КК України, визнаного судом доведеним, обмежившись лише посиланням на обвинувальний акт з формулюванням обвинувачення, встановленого органом досудового розслідування. Зазначене порушення судом першої інстанції норми кримінального процесуального закону є істотним, в розумінні ч.1 ст.412 КПК України, так як перешкодило суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, а тому оскаржуваний вирок підлягає скасуванню.

З урахуванням того, що питання дослідження доказів в ході судового розгляду кримінального провадження по обвинуваченню ОСОБА_6 за ч.1 ст. 122 КК України вирішувалось в порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України, а фактичні обставини інкримінованого обвинуваченому злочину встановлені судом першої інстанції не були, апеляційний суд позбавлений можливості встановити зазначені обставини та сформулювати обвинувачення ОСОБА_6 , а відтак, колегія суддів приходить до висновку про необхідність скасування оскаржуваного вироку з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції зі стадії судового розгляду.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку про обґрунтованість доводів апеляційної скарги прокурора та необхідності її задоволення.

Відповідно до ч.2 ст.415 КПК України, суд апеляційної інстанції, призначаючи новий розгляд у суді першої інстанції, не має права вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання, а тому доводи апеляційної скарги потерпілого ОСОБА_8 підлягають перевірці під час нового розгляду кримінального провадження відносно ОСОБА_6 судом першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 412, 415, 419 КПК України, колегія суддів, -
УХВАЛИЛА:
Вирок Обухівського районного суду Київської області від 25 липня 2016 року, ухвалений відносно ОСОБА_6 - скасувати.
Призначити новий розгляд кримінального провадження по обвинуваченню ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.122 КК України в суді першої інстанції зі стадії судового розгляду в іншому складі суду.
Судді:

__________________ __________________ __________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4