АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 ,
при секретарі ОСОБА_4 ,
з участю прокурора ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві кримінальне провадження №0001901 за апеляційною скаргою обвинуваченого на вирок Святошинського районного суду м. Києва від 14 січня 2016 року відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, українця, громадянина України, проживаючого без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
- 20.07.1993 року Ватутінським районним судом м. Києваза ч. 2 ст. 140, ч. 2 ст. 229-6, ст. 42 КК України на 3 роки 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна;
- 12.01.1999 року Ватутінським районним судом м. Києваза ч. 2 ст. 140 КК України на 1 рік 6 місяців позбавлення волі;
- 03.01.2002 року Деснянським районним судом м. Києваза ч. 2 ст. 185 КК України на 3 роки 6 місяців позбавлення волі;
- 08.11.2005 року Деснянським районним судом м. Києваза ч. 2 ст. 309 КК України на 2 роки 6 місяців позбавлення волі;
- 24.03.2009 року Деснянським районним судом м. Києваза ч. 2 ст. 186 КК України на 4 роки позбавлення волі;
- 16.07.2013 року Деснянським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 186 КК України на 4 роки позбавлення волі, ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 19.09.2013 року вирок змінено пом`якшено призначене покарання за ч. 2 ст. 186 КК Укрнаїни із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України до 2 років позбавлення волі, звільненого 27.08.2014 року за постановою Ірпінського міського суду Київської області від 19.08.2014 року про звільнення від подальшого відбування покарання на підставі ст. 84 КК України,

_________________________________________________________________
Справа №11-кп/796/703/2016 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_7
Категорія: ч. 2 ст. 185 КК України Доповідач ОСОБА_1
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України,

в с т а н о в и л а:

Вироком Святошинського районного суду м. Києва від 14 січня 2016 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, та йому призначено покарання у виді 1 року позбавлення волі.

Цим же вироком вирішено питання щодо речових доказів та витрат, пов`язаних із залученням експерта.

Суд визнав доведеним, що 29 жовтня 2015 року приблизно 08 год. ОСОБА_6 , діючи умисно, з корисних спонукань, з метою таємного викрадення чужого майна, перебуваючи біля вхідних дверей, які працюють на вхід до станції метро «Святошин» КП «Київський метрополітен», знаходячись поруч з ОСОБА_8 , та скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, повторно, таємно викрав з лівої кишені куртки, в яку була одягнена ОСОБА_8 , належний її батьку ОСОБА_9 , мобільний телефон «Hisiki», імеі: НОМЕР_1 , в чохлі світло-фіолетового кольору, вартість якого, згідно висновку експерта від 06 листопада 2015 року № 383тв, складає 825 гривень, та в якому знаходилась сім-картка оператора мобільного зв`язку «3mob», яка матеріальної цінності для ОСОБА_9 не представляє, з абонентським номером НОМЕР_2 , на рахунку якої грошові кошти були відсутні, спричинивши потерпілому ОСОБА_9 матеріальну шкоду на загальну суму 825 гривень. Заволодівши вище вказаним майном, ОСОБА_6 отримав можливість розпорядитись ним на власний розсуд, проте в подальшому, був зупинений працівниками міліції та запрошений до службового приміщення, розташованого на станції метро «Святошино» КП «Київський метрополітен», де у присутності двох понятих, викрадене майно працівниками міліції у нього було вилучено.

На вказаний вирок суду обвинувачений подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на наявність у нього ряду тяжких захворювань та погіршення стану здоров`я через відсутність спеціалізованого лікування в умовах СІЗО, просить пом`якшити вирок суду та призначити покарання, не пов`язане з позбавленням волі.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого, який підтримав апеляційну скаргу, при цьому, уточнивши свої вимоги, просив застосувати до нього положення ст. 69 КК України, а також прокурора, який заперечував проти її задоволення, провівши судові дебати, заслухавши останнє слово обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

За приписами ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 394 КПК України, висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, викладених у вироку, перевірці колегією суддів не підлягають, оскільки фактичні обставини кримінального провадження учасниками судового провадження в суді першої інстанції не оспорювалися і докази щодо них, відповідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, не досліджувались.

За встановлених судом фактичних обставин, дії ОСОБА_6 правильно кваліфіковані за ч. 2 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно.

Всупереч доводам апелянта, міра покарання, призначена ОСОБА_6 з дотриманням вимог ст.ст. 50, 65 КК України, оскільки при цьому суд, відповідно до загальних засад призначення покарання, врахував ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим злочину, який відноситься до категорії злочинів середньої тяжкості, його щире розкаяння у вчиненому, а також дані про особу обвинуваченого, в т.ч. і стан його здоров`я та, зокрема, те, що обвинувачений раніше неодноразово судимий, на час вчинення злочину суспільно-корисною працею не займався, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває. Належним чином при цьому враховано судом і пом`якшуючі покарання ОСОБА_6 обставини, такі як: щире каяття у вчиненні злочину, та рецидив злочину, як обтяжуючу його покарання обставину.

З урахуванням всіх цих даних, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що виправлення ОСОБА_6 можливе виключно в умовах ізоляції від суспільства та призначив йому покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік, з чим погоджується і суд апеляційної інстанції, оскільки таке покарання не лише передбачено за вчинений ним злочин і є мінімальною межею, передбаченою загальною частиною Кримінального кодексу України для даного виду покарання, але й за своїм видом та розміром є справедливим, відповідає тяжкості вчиненого злочину, котрий є злочином середньої тяжкості, та особі обвинуваченого, який раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, а тому і є необхідним та достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.

З огляду на призначення ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі в мінімальному розміром, визначеному загальною частиною Кримінального кодексу України для даного виду покарання, то висловлене ОСОБА_6 в суді апеляційної інстанції прохання про зменшення йому строку цього покарання на підставі ст. 69 КК України, тобто призначення його нижче від найнижчої межі, встановленої санкцією статті, задоволенню не підлягає, як таке, що не ґрунтується на вимогах кримінального закону.

Водночас і вимоги ОСОБА_6 про пом`якшення та призначення йому покарання, не пов`язаного з позбавленням волі, через наявність у нього тяжких захворювань та погіршення стану здоров`я за відсутності спеціалізованого лікування в умовах СІЗО, не можуть бути задоволені, оскільки ці обставини не лише враховані судом при призначенні ОСОБА_6 покарання, але вони й не є тими обставинами, які в даному випадку давали б підстави для висновку про можливість його виправлення без ізоляції від суспільства або пом`якшення призначеного йому судом покарання шляхом його заміни іншим більш м`яким покаранням, передбаченим санкцією ч. 2 ст. 185 КК України, зважаючи на те, що ОСОБА_6 раніше неодноразово судимий за умисні, корисливі, в т.ч. і тяжкі, злочини і відбував покарання реально, не займається суспільно-корисною працею, формально позитивно характеризується за місцем проживання, тановий злочин ним вчинено через нетривалий час після його звільнення 27.08.2014 року від подальшого відбування покарання за хворобою, на підставі ст. 84 КК України.

За викладеним вище, не маючи інших приводів та підстав для скасування чи зміни вироку, визнаючи його законним та обґрунтованим, а покарання достатнім та необхідним для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів, колегія суддів вважає за необхідне залишити вирок суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 без задоволення.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Святошинського районного суду м. Києва від 14 січня 2016 року відносно ОСОБА_6 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, на неї може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим - в той же строк з моменту отримання копії ухвали.

Судді:

__________________ ___________________ ___________________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3