Справа № 636 / 3501 / 16-к
1-кп / 636 / 428 / 2016
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
14 листопада 2016 року Чугуївський міський суд Харківської області
у складі: головуючого судді - ОСОБА_1 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,
за участю прокурора ОСОБА_3
обвинуваченого ОСОБА_4
- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України,
В судовому засіданні встановлено, що 04.04.2014 року солдат ОСОБА_4 призваний ІНФОРМАЦІЯ_2 , на підставі Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 17.03.2014 №303/2014, призваний у Збройні Сили України та направлений для подальшого проходження військової служби до військової частини НОМЕР_1 .
Згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 46 від 19.09.2014, солдат ОСОБА_4 зарахований до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 , поставлений на всі види забезпечення та призначений на посаду старшого стрільця 2 відділення 1 взводу оперативного призначення 8 роти оперативного призначення (на бронеавтомобілях) 3 батальйону оперативного призначення військової частини НОМЕР_1 .
Відповідно до вимог ст.ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 2, 9, 11, 16, 127, 128, 130, 216-222 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України та ст.ст. 2,4 Закону України «Про Національну гвардію України» солдат ОСОБА_4 під час проходження військової служби повинен свято та непорушно дотримуватись Конституції України і законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, сумлінно вивчати військову справу, зразково виконувати свої службові обов`язки та бути готовим до виконання завдань, пов`язаних із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, забезпечувати недоторканність державного кордону та охорону суверенних прав України. Крім цього, згідно вищевказаних положень, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Однак, солдат ОСОБА_4 , діючи умисно, з метою тимчасово ухилитись від виконання обов`язків військової служби, 16 жовтня 2014 року, в порушення ст.ст. 11, 16, 127, 128, 130, 216-220 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст. 1-4 Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України, без поважних на те причин та без наказу або дозволу відповідних командирів і начальників, не з`явився вчасно з відпустки на військову службу до військового містечка № НОМЕР_2 військової частини НОМЕР_1 , розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , та був незаконно відсутній на військовій службі до 29 жовтня 2014 року.
Так, 29 жовтня 2014року, солдат ОСОБА_4 звернувся до Миколаївської міської лікарні №3, де протягом дня проходив обстеження в ході якого останньому зроблено комп`ютерну томографію поперекового відділу хребта, а також магнітно-резонансну томографію грудного відділу хребта.
Надалі, продовжуючи свій злочинний умисел, солдат ОСОБА_4 у період з 30 жовтня 2014 року до 05 листопада 2014 року не вживав жодних заходів для повернення до місця служби та продовжив ухилятись від виконання покладених на нього обов`язків з військової служби.
05 листопада 2014 року солдат ОСОБА_4 звернувся за медичною допомогою до лікаря невропатолога Доманівського центральної районної лікарні, звідки був направлений у Прибузьку амбулаторію загальної практики сімейної медицини, де знаходився на стаціонарному лікуванні денного перебування до 14 листопада 2014 року.
В подальшому, 15,16 листопада 2014 року солдат ОСОБА_4 маючи реальну можливість повернутися до військової частини НОМЕР_1 , за відсутності поважних причин проводив час на власний розсуд не пов`язуючи його з поверненням до військової частини НОМЕР_1 .
У період з 17 по 26 листопада 2014 року солдат ОСОБА_4 проходив стаціонарне лікування денного перебування в Прибузькій амбулаторії загальної практики сімейної медицини.
Надалі солдат ОСОБА_4 , припинивши виконувати конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на шлях виправлення не став та до місця служби військової частини НОМЕР_1 не повернувся, а у період з 27 листопада 2014 року до 13 лютого 2015 року вільний час використовував на власний розсуд та був незаконно відсутній на військовій службі.
13 лютого 2015 року солдата ОСОБА_4 було госпіталізовано до неврологічного відділення Миколаївської обласної лікарні, де останній знаходився на стаціонарному лікуванні до 24 лютого 2015 року.
Продовжуючи свій злочинний умисел, у період з 25 лютого 2015 року і до 11 липня 2016 року солдат ОСОБА_4 не повідомляючи органам військового чи цивільного управління, а також командуванню військової частини НОМЕР_1 про своє місцезнаходження продовжив бути відсутнім на військовій службі без законних на то підстав.
В подальшому, 11 липня 2016 року солдат ОСОБА_4 самостійно прибув до військової частини НОМЕР_1 для проходження військової служби.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 , свою провину в скоєнні злочину визнав повністю, щиро розкаявся у його скоєнні, та повністю підтвердив викладенні вище факти.
Враховуючи те, що обвинувачений та інші учасники процесу не оспорюють всі обставини справи і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позицій, суд, роз`яснює учасникам процесу положення ст. 349 КПК України та проводить судовий розгляд даної справи щодо всіх її обставин із застосуванням правил ч. 3 ст. 349 КПК України, визнавши недоцільним дослідження інших доказів по справі.
Оцінюючи зібрані докази в їх сукупності, суд вважає, що пред`явлене обвинувачення знайшло свою підтримку в судовому засіданні, і тому кваліфікує дії ОСОБА_4 , за ч. 3 ст. 407 України нез`явлення вчасно з відпустки до військової частини без поважних причин тривалістю понад один місяць.
Вивченням особи обвинуваченого встановлено, що він за місцем проживання характеризується задовільно, за місцем проходження служби харктеризуєтьтся посередньо, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває.
Обставиною, що пом`якшуює покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , в силу п. 1
ч. 1 ст. 66 КК України судом визнається щире каяття у скоєному.
Обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_4 , відповідно до ст. 67 КК України судом не встановлено.
При призначенні ОСОБА_4 покарання, суд враховуючи характер і ступінь суспільної небезпечності скоєного, обставини скоєння злочину, наведені вище дані про особу обвинуваченого, приходить до висновку про те, що виправлення і перевиховання обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства, тобто з призначенням покарання не пов`язаного з позбавленням волі, співмірного в якості кари за скоєне кримінальне правопорушення.
Судові витрати по справі відсутні.
Речові докази по справі відсутні.
На підставі викладеного, керуючись: ст. ст. 349, 368, 373-376 КПК України, суд, -
ОСОБА_4 , визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України, за якими призначити йому покарання у вигляді - 3 (три) роки позбавлення волі.
В силу ст. 75, 76 КК України звільнити ОСОБА_4 , від відбування призначеного покарання з випробуванням на 1 (один) рік, та зобов`язати не залишати місця постійно проживання без дозволу кримінально виконавчої інспекції, та повідомляти кримінально - виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання, а також періодично з`являтись для реєстрації до кримінально-виконавчої інспекції.
Вирок може бути оскаржений в апеляційний суд Харківської області через Чугуївський міський суд протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.
Суддя