Справа № 152/980/16-к
В И Р О К
іменем України
18 липня 2016 року Шаргородський районний суд Вінницької області
головуючого судді ОСОБА_1 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора Жмеринської
місцевої прокуратури ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Шаргороді Вінницької області в залі суду кримінальну справу про обвинувачення
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Семенівка, жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, неодруженого, непрацюючого, невійськовозобов`язаного, з середньою спеціальною світою, раніше не судимого,

Обвинувачений ОСОБА_4 в кінці квітня 2016 року у нічний час, перебуваючи у с. Деребчин біля домогосподарства ОСОБА_5 , що знаходиться на АДРЕСА_2 , вирішив скоїти крадіжку майна останнього. Пересвідчившись, що за ним ніхто не спостерігає, обвинувачений ОСОБА_4 умисно, таємно, з метою крадіжки зайшов на подвір`я домогосподарства ОСОБА_5 , обійшов будинок, де знайшов і викрав три труби діаметром 150 мм та довжиною по 3 м кожна на суму 1350 грн., чотири оцинкованих труби діаметром 120 мм та довжиною по 2,5 м кожна на суму 1300 грн., три труби діаметром 33 мм та довжиною 2,5 м кожна на суму 300 грн., металевий кутник розміром 50х50 мм та довжиною 4 м на суму 280 грн., металеву плиту на дві конфорки на суму 400 грн., металевий прут (кругляк) діаметром 28 мм та довжиною 4 м на суму 240 грн. Викрадені речі обвинувачений ОСОБА_4 за кілька прийомів виніс із домогосподарства ОСОБА_5 , переніс до себе додому і розпорядився викраденим на власний розсуд. При цьому, обвинувачений ОСОБА_4 заподіяв збитків ОСОБА_5 на загальну суму 3870 грн.
Будучи допитаним під час судового розгляду, обвинувачений ОСОБА_4 винуватим себе у вчиненні злочину при обставинах, викладених в обвинувальному акті від 30.06.2016 року, визнав повністю, щиро покаявся, просив його суворо не карати. Суду показав, що в кінці квітня 2016 року вночі повертався від свого друга додому, на АДРЕСА_1 . Вирішив скоротити дорогу і пішов стежкою через город. Проходячи біля домогосподарства ОСОБА_5 він побачив за будинком складені металеві труби, кутник, вирішив їх викрасти, так як будував огорожу і йому потрібні були металеві труби. Підійшовши ближче, він ще виявив металевий прут (кругляк) та металеву плиту на дві конфорки, які також вирішив викрасти. Пересвідчившись, що поблизу нікого немає, він викрав 3 труби довжиною по 3 м, 4 оцинковані труби довжиною по 2,5 м, три труби довжиною по 2,5 м, кутник довжиною 4 м, металевий прут (кругляк) довжиною 4 м та просту металеву плиту для коптіння. Все викрадене він за кілька прийомів виніс із домогосподарства ОСОБА_5 і заніс до себе додому та використав для власних потреб у господарстві. Коли про крадіжку стало відомо працівникам поліції, то він пішов до потерпілого ОСОБА_5 , вибачився за вчинений злочин і повністю відшкодував заподіяні злочином збитки, сплативши вартість викраденого.
Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_4 в повному обсязі визнав свою провину в інкримінованому йому органом досудового розслідування злочині, який передбачений ч.1 ст.185 КК України і викладений в обвинувальному акті від 30.06.2016 року, та беручи до уваги думку прокурора ОСОБА_3 , потерпілого ОСОБА_5 , висловлену в заяві до суду (а.с.10), обвинуваченого ОСОБА_4 , за згодою учасників судового розгляду, відповідно до вимог ч.3 ст.349 КПК України, суд прийшов до висновку про недоцільність дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.
При цьому суд з`ясував, чи правильно обвинувачений ОСОБА_4 розуміє зміст цих обставин, які не оспорюються. Сумнівів щодо добровільності та істинності його позиції у суду немає.
Суд також роз`яснив обвинуваченому ОСОБА_4 , що при таких обставинах він позбавляється права оскаржити ці обставини справи у апеляційному порядку.
Потерпілий ОСОБА_5 в заяві до суду просив судовий розгляд проводити у його відсутності, не заперечує щодо розгляду справи в порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України (а.с.10).
Переконавшись у добровільності позиції учасників судового розгляду, а також в тому, що вони усвідомлюють неможливість оскаржити обставини, встановлені під час досудового розслідування, в апеляційному порядку, суд прийшов до висновку про судовий розгляд кримінальної справи за правилами ч.3 ст.349 КПК України.
За таких обставин, виходячи з аналізу обвинувального акту, допитавши обвинуваченого, вивчивши матеріали справи, що характеризують його особу, суд прийшов до висновку, що винуватість ОСОБА_4 у вчинені інкримінованого йому злочину при обставинах, викладених в обвинувальному акті від 30.06.2016 року, доведена повністю.
Таким чином, суд вважає доведеним, що ОСОБА_4 вчинив злочин, передбачений ч.1 ст.185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжку), а саме: в кінці квітня 2016 року у нічний час, обвинувачений ОСОБА_4 , перебуваючи у с. Деребчин біля домогосподарства ОСОБА_5 , що знаходиться на АДРЕСА_2 , вирішив скоїти крадіжку майна останнього. Пересвідчившись, що за ним ніхто не спостерігає, обвинувачений ОСОБА_4 умисно, таємно, з метою крадіжки зайшов на подвір`я домогосподарства ОСОБА_5 , обійшов будинок, де знайшов і викрав три труби діаметром 150 мм та довжиною по 3 м кожна на суму 1350 грн., чотири оцинкованих труби діаметром 120 мм та довжиною по 2,5 м кожна на суму 1300 грн., три труби діаметром 33 мм та довжиною 2,5 м кожна на суму 300 грн., металевий кутник розміром 50х50 мм та довжиною 4 м на суму 280 грн., металеву плиту на дві конфорки на суму 400 грн., металевий прут (кругляк) діаметром 28 мм та довжиною 4 м на суму 240 грн. Викрадені речі обвинувачений ОСОБА_4 за кілька прийомів виніс із домогосподарства ОСОБА_5 , переніс до себе додому і розпорядився викраденим на власний розсуд. При цьому, обвинувачений ОСОБА_4 заподіяв збитків ОСОБА_5 на загальну суму 3870 грн.
Отже, обвинувачений ОСОБА_4 повинен нести кримінальну відповідальність за вчинений злочин за ч.1 ст.185 КК України.
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , згідно з вимогами ст.ст.65-67 КК України та роз`ясненнями, що містяться в п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» (з наступними змінами), суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який, відповідно до ст.12 КК України, є злочином середньої тяжкості, дані про особу винного, та обставини, що пом`якшують покарання і відсутність обставин, що обтяжують покарання, та вимоги ч.2 ст.50 КК України, якою передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження нових злочинів.
ОСОБА_4 щиро покаявся у скоєному, відшкодував потерпілому заподіяні злочином збитки, що вбачається із заяви потерпілого (а.с.10). Ці обставини суд враховує як пом`якшуючі покарання обвинуваченого ОСОБА_4 .
При цьому, суд при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 враховує таку пом`якшуючу покарання обставину, як щире каяття, оскільки упродовж всього досудового розслідування та судового розгляду обвинувачений визнав вину, надав показання, які відповідають обставинам, встановленим під час досудового розслідування і викладеним у обвинувальному акті від 30.06.2016 року, що свідчить про наявність належної критичної оцінки своєї протиправної поведінки та про готовність нести кримінальну відповідальність.
Відповідно до вимог ч.2 ст.66 КК України, при призначенні покарання суд може визнати такими, що його пом`якшують, і інші обставини, не зазначені в частині першій цієї статті.
ОСОБА_4 позитивно характеризується за місцем проживання, до кримінальної відповідальності притягується вперше, на диспансерному обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває (а.с.28-30). Ці обставини суд також враховує як пом`якшуючі покарання обвинуваченого ОСОБА_4 .
Обставин, обтяжуючих покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , судом не встановлено.
Враховуючи усі вказані вище обставини у їх сукупності та особу обвинуваченого, який раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, щиро покаявся у скоєному, позитивно виявив себе після вчинення злочину, відшкодувавши потерпілому збитки, з врахуванням думки потерпілого ОСОБА_5 , який в заяві до суду зазначив, що при призначенні покарання покладається на вирішення суду, суд вважає, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 можливе без ізоляції його від суспільства, в умовах призначення покарання у виді штрафу.
Відповідно до ч.1 ст.53 КК України, штраф це грошове стягнення, що накладається судом у випадках і розмірі, встановлених в Особливій частині цього Кодексу, з урахуванням положень частини другої цієї статті.
Саме таке покарання, на думку суду, є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 і попередження вчинення ним нового злочину.
Зазначене узгоджується із положеннями ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, якою встановлено, що кожен (…) при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено згідно із законом.
Цивільний позов у даній кримінальній справі не заявлявся.
Крім того, відповідно до вимог ст.331 КПК України, враховуючи відсутність клопотань учасників судового розгляду про обрання обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу, підстав для його обрання немає.
Керуючись ст.368, ч.1 ст.369, ст.ст.373-376 КПК України, на підставі ч.1 ст.185 КК України, суд
засудив:
ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.185 КК України, за якою засудити його до покарання у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (дев`ятсот тридцять п`ять гривень).
До набрання вироком суду законної сили запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_4 не застосовувати.
На вирок може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Вінницької області через Шаргородський районний суд Вінницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення.

Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія вироку суду надсилається не пізніше наступного дня після його ухвалення.

Головуючий суддя ОСОБА_1