Провадження № 1-кп/645/58/16
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
11 березня 2016 року м. Харків
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, не працюючого, з середньою освітою, не одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою АДРЕСА_1 , раніше засудженого: вироком Червонозаводського районного суду м.Харкова за ч.1 ст. 309 КК України до 2 років обмеження волі, з застосуванням ст.ст. 75,76 КК України, звільнений від відбування покарання з іспитовим строком один рік, вироком Фрунзенського районного суду м. Харкова, за ч.2 ст.309 КК України до одного і одного місяця позбавлення волі, звільнений ухвалою Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 02.06.2014 року звільнений на не відбуту частину покарання 2 місяці 28 днів на підставі Закону України «Про амністію», вироком Московського районного суду м. Харкова від 05.02.2015 року за ч.1, ч. 2 ст. 186 КК України до 4 років і 6 місяців позбавлення волі, -
ОСОБА_5 , 01.07.2014 р. приблизно в 17.00 годин, маючи намір на відкрите викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, усвідомлюючи протиправність своїх дій та бажаючи діяти саме таким чином, знаходячись біля будинку №11 по вул. Сонячній в м. Харкові, побачивши неподалік раніше незнайому йому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на шиї у якої знаходився золотий ланцюжок та золота підвіска у вигляді «метелика», після чого ОСОБА_5 продовжуючи реалізовувати свій злочинний намір на відкрите заволодіння чужим майном, підійшов до ОСОБА_6 та. діючи відкрито для потерпілої та інших громадян, усвідомлюючи всю протиправність своїх дій і бажаючи діяти саме таким чином, схопив рукою золотий ланцюжок, який знаходився на шиїпотерпілої та шляхом ривку відкрито заволодів вищевказаним ланцюжком та підвіскою, що належить ОСОБА_6 , тим самим ОСОБА_5 відкрито викрав, що належить ОСОБА_6 майно. Після цього ОСОБА_5 зник з місця кримінального правопорушення, розпорядившись викраденим майном на свій розсуд, чим заподіяв потерпілій ОСОБА_6 матеріальну шкоду на суму 4317,10 гривень.
Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 у ході судового розгляду першочергово винним себе не визнав, відмовився від надання пояснень. У подальшому беззаперечно визнав себе винним у скоєнні інкримінованого йому кримінального правопорушення, пояснивши про обставини викладені вище, зазначивши, що дійсно він 1 липня 2014 року зірвав з шиї потерпілої ланцюжок з кулончиком.
Окрім повного визнання своєї провини, вина ОСОБА_5 у фактично скоєному, підтверджується наступним:
Поясненнями потерпілої ОСОБА_6 , даними в ході судового розгляду про те, що 1 липня 2014 року, приблизно о 17 год. 00 хв., біля будинку №11 по вул. Сонячній в м. Харкові, раніше не знайомий їй молодий чоловік, як їй стало відомо згодом це був обвинувачений ОСОБА_5 , схопив рукою золотий ланцюжок, з підвіскою у вигляді «метелика», що знаходилися на її шиїта ривком його зірвав, після чого втік.
Письмовими матеріалами кримінального провадження:
Заявою потерпілої ОСОБА_6 від 01.07.2014 року на ім`я начальника Фрунзенського РВ ХМУ ГУМВС України про те, що 01.07.2014 року приблизно о 17 год. 00 хв., біля будинку АДРЕСА_2 , невідомий, шляхом ривка, заволодів її золотим ланцюжком с підвіскою..(а.п.7).
Змістом протоколу огляду місця події від 01.07.2014 року, в ході якого потерпіла ОСОБА_6 вказала на місце скоєння у відношенні неї кримінального правопорушення. (а.п.8).
Висновком товарознавчої експертизи №220, відповідно якого вартість викраденого майна потерпілої ОСОБА_6 на момент скоєння кримінального правопорушення складає 4317 грн. 10 коп. (а.п.30)
Змістом протоколу пред`явлення особи для впізнання від 23.10.2014 року, у ході якого ОСОБА_6 впізнала ОСОБА_5 як особу, яка відкрито заволоділа її майном (а.п.31-34).
Змістом протоколу проведення слідчого експерименту від 30 жовтня 2014 року за участю обвинуваченого ОСОБА_5 , в ході якого останній розповів про обставини відкритого заволодіння ним золотим ланцюжком с підвіскою у раніше не знайомої йому жінки (а.п.53-58).
Вислухавши в судовому засіданні обвинуваченого, потерпілу, суд відповідно до ст.94 КПК України оцінює докази з точку зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Дії обвинуваченого ОСОБА_5 прокурором, який здійснював підтримку державного обвинувачення, кваліфіковані, за ч.2 ст. 186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене повторно.
Однак, у ході судового розгляду така кваліфікуюча ознака дій обвинуваченого ОСОБА_5 , як повторність не знайшла свого підтвердження, оскільки кримінальні правопорушення, за які ОСОБА_5 був засуджений вироком Московського районного суду м.Харкова від 05.02.2015 року були скоєнні ним 03.07.2014 року, тобто після скоєння ним кримінального правопорушення у відношенні ОСОБА_6 01.07.2014 року.
Таким чином, дії обвинуваченого ОСОБА_5 суд кваліфікує за ч.1 ст. 186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж).
Вину обвинуваченого ОСОБА_5 в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст.186 ч.1 КК України суд вважає доведеною.
Зміну показів обвинуваченим ОСОБА_5 у ході судового розгляду суд оцінює як бажання обвинуваченого уникнути відповідальності за фактично скоєне.
Обставин, які обтяжують чи пом`якшують покарання судом не встановлено.
Визнання обвинувачуваним своєї вини перед закінченням судового розгляду, суд пом`якшуючою обставиною не визнає, виходячи з наступного. Згідно роз`яснень, що містяться у п.3 Постанови Пленуму Верховного суду України №12 «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності», щире розкаяння характеризує суб`єктивне ставлення винної
особи до вчиненого злочину, яке виявляється в тому, що вона визнає
свою провину, висловлює жаль з приводу вчиненого та бажання
виправити ситуацію, що склалася. В ході судового розгляду обвинувачений ОСОБА_5 вину свою не визнавав, а вже після вивчення доказів у справі, при наявності безспірних доказів, які підтверджують його вину у фактично скоєному, він визнав свою вину, однак це, на думку суду, не може свідчити про те, що він виражає каяття з приводу скоєного кримінального правопорушення і бажає виправити ситуацію, що склалася.
Вивченням в ході судового розгляду даних особи обвинуваченого встановлено, що він раніше засуджений, на обліках в наркологічному і психоневрологічному диспансерах не перебуває, за місцем навчання характеризувався посередньо, має статус дитини-сироти.
При призначенні покарання ОСОБА_7 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, які законом віднесено до тяжких кримінальних правопорушень, особу винного, обставину, визнану судом таким, що пом`якшує покарання, станом здоров`я, а також вимоги ст. 50 КК України, що метою покарання є не тільки кара, а також виправлення засудженого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, враховує той факт, що інкриміноване кримінальне правопорушення скоєно до постановлення вироку Фрунзенського районного суду м.Харкова від 05.02.2015 року за ст. 186 ч.2 КК України за правилами ч.4 ст. 70 КК за сукупністю злочинів, остаточно призначивши покарання у виді позбавлення волі шляхом часткового складення покарання.
Згідно до ч.5 ст.72 КК України (Закон України «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо вдосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення» від 26.11.2015 року) зарахувати в строк відбування ОСОБА_7 покарання, термін попереднього ув`язнення з розрахунку 1 день попереднього ув`язнення відповідає двом дням позбавлення волі, тобто перебування ОСОБА_5 під вартою в Харківському слідчому ізоляторі № 27 УДПтСУ в Харківської області з 12 вересня 2014 року по день набрання вироком законної сили.
Цивільний позов потерпілої ОСОБА_6 заявлений на суму 9000 гривень у якості відшкодування заподіяної матеріальної шкоди підлягає частковому задоволенню на суму 4317 грн. 10 коп. (чотириста тисячі триста сімнадцять гривень десять копійок), відповідно висновку товарознавчої експертизи №220.
Процесуальні витрати на речові докази у справі відсутні.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 349, 373, 374, 395 КПК України суд, -
ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 186 КК України, та призначити покарання у виді двох років позбавлення волі
На підставі ч.4 ст.70 КК України остаточну міру покарання ОСОБА_7 визначити за сукупністю злочинів, частково склавши покарання за попереднім вироком Московського районного суду м.Харкова від 05.02.2015 року за ст. 186 ч.1, ч.2 КК України, призначивши остаточне покарання п`ять років позбавлення волі.
Згідно до ч.5 ст.72 КК України зарахувати в строк відбування ОСОБА_7 покарання, термін попереднього ув`язнення з розрахунку 1 день попереднього ув`язнення відповідає двом дням позбавлення волі, тобто перебування ОСОБА_5 під вартою в Харківському слідчому ізоляторі № 27 УДПтСУ в Харківської області з 12 вересня 2014 року по день набрання вироком законної сили.
Запобіжний захід ОСОБА_7 до набранням вироком законної сили та направлення його для подальшого відбуття покарання, суд вважає необхідним залишити без змін - тримання під вартою в Харківському слідчому ізоляторі № 27 УДПтСУ в Харківської області.
Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 4317 грн. 10 коп. (чотириста тисячі триста сімнадцять гривень десять копійок) у якості відшкодування заподіяної матеріальної шкоди.
Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Харківської області через Фрунзенський районний суд м. Харкова протягом 30 днів з дня його проголошення.

Копію вироку вручити негайно після його проголошення обвинуваченому та прокурору.

Головуючий суддя: