В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
04.03.2016 Справа №607/1162/16-к

Тернопільський міськрайонний суд
в складі головуючої судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Тернополі кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0003438 від 28 листопада 2015 року, щодо

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у с. Бліх Зборівського району Тернопільської області, проживає у АДРЕСА_1 , громадянина України, із повною загальною середньою освітою, неодруженого, має дочку, ІНФОРМАЦІЯ_2 , не працює, не судимого згідно ст. 89 КК України,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 186, ч. 2 ст. 296 КК України,

за участі:

прокурора ОСОБА_4 ,

потерпілих: ОСОБА_5 та ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,-

встановив:
28 листопада 2015 року приблизно о 00 год. 15 хв. ОСОБА_3 , який спільно із невстановленими слідством особами перебував у громадському місці біля магазину «Христина», що у м. Тернополі по вул. Протасевича, 18, вирішив вчинити хуліганство.

Реалізуючи такий намір, ОСОБА_3 у вказаному місці та у зазначений час спільно із невстановленими слідством особами, маючи на меті показати свою винятковість та розгнузданість самолюбства, пов`язаного з неповагою до особи та людської гідності, грубо порушуючи громадський порядок, з мотивів явної неповаги до суспільства, що виразилось в зневажливому ставленні до громадського порядку та існуючих у суспільстві загальновизнаних правил поведінки і моральності, демонструючи байдуже ставлення до суспільних відносин, які забезпечують спокійний відпочинок громадян і дотримання правил поведінки в побуті, з метою самоутвердитись в очах сторонніх осіб, що на той момент перебували поблизу магазину «Христина», що у м. Тернополі по вул. Протасевича, 18, розпочав конфлікт із ОСОБА_5 , в ході якого, діючи з особливою зухвалістю, яка виразилась у застосуванні фізичного насильства, спільно із невстановленими слідством особами, наніс ОСОБА_5 декілька ударів обома кулаками в обличчя, а також обома ногами по тулубу та руках, чим спричинив потерпілому ОСОБА_5 синець на присередній поверхні лівої вушної раковини, садно та тріщину шкіри на бічній поверхні тої ж вушної раковини, синець повік правого ока з поширенням на правівиличну та підочну ділянки, рану верхньої повіки вказаного ока на тлі синця, крововилив у білкову оболонку правого очного яблука, синець на задній і присередній поверхнях середньої та нижньої третин лівого передпліччя, синець на бічній поверхні ділянки лівого променево-зап`ясткового суглобу з поширенням на бічну поверхню п`ясткової та зап`ясткової ділянок лівої кисті та садно на тильній поверхні проксимальної (верхньої) фаланги п`ятого пальця лівої кисті, які за ступенем тяжкості належать до легких тілесних ушкоджень із короткочасним розладом здоров`я.

Продовжуючи свої дії, ОСОБА_3 спільно із невстановленими слідством особами, підбіг до ОСОБА_6 та, маючи на меті показати свою винятковість та розгнузданість самолюбства, пов`язаного з неповагою до особи та людської гідності, діючи з особливою зухвалістю, що виразилось в насильстві із заподіянням тілесних ушкоджень, безпричинно наніс декілька ударів по тулубу ОСОБА_6 , який в цей час перебував поблизу магазину «Христина», що у м. Тернополі по вул. Протасевича, 18, спричинивши останньому фізичний біль.

Крім шкоди особистим інтересам потерпілих ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , наданих їм Конституцією України правам на повагу до гідності, свободу та особисту недоторканність, вказаними діями ОСОБА_3 та невстановлені слідством особи, грубо порушили громадський порядок, а саме суспільні відносини, які забезпечують спокійний відпочинок громадян і дотримання правил поведінки в побуті.

Окрім цього, 28 листопада 2015 року приблизно о 00 год. 15 хв. ОСОБА_3 , який перебував неподалік магазину «Христина», що по вул. Протасевича, 18 в м. Тернополі, вирішив відкрито викрасти чуже майно.

Реалізовуючи вказаний злочинний намір, спрямований на відкрите викрадення чужого майна, з корисливих мотивів та з метою незаконного збагачення, у вказаний час та у зазначеному місці, після закінчення вчинення хуліганських дій відносно ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, скориставшись тим, що ОСОБА_6 лежить на землі та не зможе чинити йому опір, на очах у ОСОБА_6 та ОСОБА_8 відкрито викрав з кишені сумки через плече ОСОБА_6 шкіряний гаманець коричневого кольору, який не становить матеріальної цінності для потерпілого, в якому знаходилися грошові кошти в сумі 1 500 грн., посвідчення на керування транспортним засобом, видане на ім`я ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , серії НОМЕР_1 , видане Центром ДАІ 6507 03 вересня 2014 року, яке не становить матеріальної цінності для потерпілого, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу Сідлового тягача-Е марки «Renault Magnum», 1998 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2 ., серії НОМЕР_3 , видане ВРЕР УДАІ УМВСУ в Тернопільській області 22 вересня 2012 pоку, яке не становить матеріальної цінності для потерпілого, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу Напівпричіпа-платформи- НОМЕР_4 , «SCHMITZ SPR 24», 1990 року випуску д.н.з. НОМЕР_5 , серії НОМЕР_6 , видане ВРЕР УДАІ в Тернопільській області 22 вересня 2012 pоку, яке не становить матеріальної цінності для потерпілого, карта для виплат ПАТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_7 , яка не становить матеріальної цінності для потерпілого, картка «Універсальна» ПАТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_8 , яка не становить матеріальної цінності для потерпілого та накопичувальна картка «Pride» на АЗС «WOG» № 64696, яка не становить матеріальної цінності для потерпілого, та поклав їх собі у кишеню.

Продовжуючи свій злочинний намір, спрямований на відкрите викрадення чужого майна, з корисливих мотивів та з метою незаконного збагачення, ОСОБА_3 підійшов до ОСОБА_5 , скориставшись тим, що ОСОБА_5 , лежить на землі та не зможе чинити йому опір, на очах у ОСОБА_5 та ОСОБА_9 відкрито викрав з лівої зовнішньої кишені його куртки мобільний телефон марки «Nokia 6300», білого кольору, вартістю 250 грн., в якому знаходилася сім-картка оператора мобільного зв`язку ПрАТ «Київстар» за № НОМЕР_9 вартістю 20 грн., на рахунку якої грошових коштів не було, та шкіряний гаманець чорного кольору, який не становить матеріальної цінності для потерпілого, в якому знаходилася накопичувальна картка «Pride» на АЗС «WOG», яка не становить матеріальної цінності для потерпілого, та посвідчення на керування транспортним засобом, видане на ім`я ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яке не становить матеріальної цінності для потерпілого, та поклав собі у кишеню.

Із зазначеним майном ОСОБА_3 з місця вчинення кримінального правопорушення втік, чим спричинив потерпілому ОСОБА_6 матеріальну шкоду на суму 1 500 грн. та потерпілому ОСОБА_5 матеріальну шкоду на загальну суму 270 грн.

Обвинувачений ОСОБА_3 у судовому засіданні, визнавши свою винуватість у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 186 та ч. 2 ст. 296 КК України, за обставин, викладених у обвинувальному акті, повністю погодився зі всіма зібраними в процесі досудового розслідування доказами, що її підтверджують, відмовився від їх дослідження під час судового розгляду. Від давання показань відмовився з огляду на визнання ним вини та викладу обставин кримінальних правопорушень в обвинувальному акті. В судових дебатах просив суд його суворо не карати та не позбавляти волі.
Суд, з`ясувавши думку учасників судового розгляду щодо визначення обсягу доказів, що підлягають дослідженню та порядку їх дослідження, згідно ч. 3 ст. 349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин кримінального провадження, які ніким не оспорюються, з`ясувавши при цьому, чи правильно розуміють обвинувачений та інші учасники судового провадження зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності та істинності їх позиції, а також роз`яснив їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини у апеляційному порядку.
Таким чином, суд приходить до переконання про доведеність винуватості ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень та кваліфікує його дії: за ч. 1 ст. 186 КК України - як відкрите викрадення чужого майна, (грабіж), та за ч. 2 ст. 296 КК України як хуліганство, тобто, грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю, вчинене групою осіб.

При призначенні покарання ОСОБА_3 суд керується вимогами статей 50, 65-67, 69-1 КК України.
Враховуючи ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, характер, обставини та наслідки їх вчинення, їх суспільну небезпечність, особу винуватого, який раніше притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення аналогічного злочину, проте в силу вимог ст. 89 КК України вважається таким, що раніше не судимий, а також обставини, що пом`якшують покарання: активне сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування завданого збитку; відсутність обставин, які б обтяжували покарання, суд приходить до висновку про необхідність призначити обвинуваченому покарання в межах санкцій статей обвинувачення, а саме у виді позбавлення волі на певний строк за кожною із них, та на підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначити покарання у виді у виді позбавлення волі на певний строк.
Саме такий вид покарання, на думку суду, забезпечить виправлення ОСОБА_3 , запобігання вчиненню нових злочинів як ним самим, так і іншими особами. Тому підстав для застосування ст. 69 КК України та призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, суд не вбачає.
Разом з тим, беручи до уваги особу винного, зокрема те, що відсутні скарги щодо нього за місцем проживання, має на утриманні дочку, ІНФОРМАЦІЯ_2 ; позицію потерпілих, які претензій до обвинуваченого не мають та просять його суворо не карати, суд приходить до висновку про можливість виправлення ОСОБА_3 без відбування покарання, а тому приймає рішення про звільнення його від відбування покарання з випробуванням.
Також, для забезпечення належної поведінки ОСОБА_3 під час іспитового строку, на нього слід покласти обов`язки, передбачені п.п. 2, 3, 4 ч. 1 ст. 76 КК України.
Керуючись ст.ст. 373, 374 КПК України, суд,
засудив:
ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 186 та ч. 2 ст. 296 КК України, та призначити йому покарання:

-за ч. 1 ст. 186 КК України - у виді позбавлення волі на строк 2 /два/ роки;

-за ч. 2 ст. 296 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 /два/ роки 6 місяців.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначити ОСОБА_3 до остаточного відбування покарання у виді 2 /два/ роки 6 місяців позбавлення волі.

Відповідно до ст. 75 КК України ОСОБА_3 звільнити від відбування покарання з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк 2 /два/ роки.
Покласти на ОСОБА_3 обов`язки, передбачені п.п. 2, 3, 4 ч. 1 ст. 76 КК України, а саме: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання; періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції.
Вирок, якщо інше не передбачено КПК України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.
Апеляційна скарга на вирок може бути подана до апеляційного суду Тернопільської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Тернопільський міськрайонний суд.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.
Головуюча суддя ОСОБА_1