АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 11кп/796/89/2016 Головуючий в суді першої інстанції ОСОБА_1
Категорія: ч.2 ст.186 КК України Доповідач ОСОБА_2

У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участі секретарів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
ОСОБА_7 ,

розглянувши в приміщенні суду у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Оболонського районного суду м. Києва від 10 серпня 2015 року, щодо
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , без визначеного місця проживання та реєстрації, раніше неодноразово судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України,

за участю прокурорів ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,
потерпілої ОСОБА_11 ,
адвоката ОСОБА_12 ,
обвинуваченого ОСОБА_8 ,

В С Т А Н О В И Л А :

Вироком Оболонського районного суду м. Києва від 10 серпня 2015 року ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років.
Запобіжний захід тримання під вартою, з 28 серпня 2014 року.
По справі вирішено питання речових доказів.
Згідно з вироком суду першої інстанції, 28 серпня 2014 року приблизно о 14-ій годині ОСОБА_8 , знаходячись поряд з будинком № 9, що по проспекті Героїв Сталінграду у м. Києві, помітив на шиї ОСОБА_11 , яка пройшла поруч з ним, золотий ланцюжок, і вирішив його повторно відкрито викрасти шляхом ривка. З цією метою ОСОБА_8 , бажаючи збагатитись за рахунок чужого майна, прослідував за ОСОБА_11 до другого під`їзду будинку АДРЕСА_1 , чекаючи на зручний момент здійснення своїх намірів. Помітивши, що ОСОБА_11 зупинилася перед дверима, що ведуть до другого під`їзду будинку АДРЕСА_1 , ОСОБА_8 , реалізуючи свій умисел, направлений на повторне відкрите викрадення чужого майна, підбіг ззаду до ОСОБА_11 та правою рукою зірвав з її шиї золотий ланцюжок, вагою 8,19 гр. вартістю 2 688, 25 грн.
Після вчиненого, ОСОБА_8 з місця злочину втік, розпорядившись викраденим на власний розсуд, спричинивши потерпілій ОСОБА_11 матеріальну шкоду на суму 2 688, 25 грн.
На вказаний вирок суду, обвинувачений ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вирок Оболонського районного суду м. Києва від 10 серпня 2015 року, щодо нього та виправдати його. При цьому зазначає, що інкримінованого йому злочину він не вчиняв, дані обставини суд першої інстанції належним чином не перевірив та дійшов хибного висновку про його винуватість у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України. Апелянт вказує, що вилучений у нього золотий ланцюжок, належав йому, а носив він його у кишені, оскільки зняв, коли купався. Крім того, вилучений у нього ланцюжок не відповідає ланцюжку наявному на фотознімку в матеріалах кримінального провадження. Дані обставини судом не були перевірені, а покази свідків, на які посилається суд, як на доказ його винуватості, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони є працівниками міліції та зацікавленими особами. Суд першої інстанції також не взяв до уваги ту обставину, що працівники міліції провели його обшук, в порушення вимог ст. 234 КПК України, без дозволу суду. Обвинувачений стверджує, що на фототаблицях, наявних в матеріалах кримінального провадження, зображений не він, а інша особа. Крім того, вказує на підробку звукозаписів перебігу судових засідань та підміну слідчим висновків експерта, невідповідність вимогам ч.1 ст. 338 КПК України обвинувального акта від 30.06.2015. ОСОБА_8 посилається і на те, що суд безпідставно, у порушення вимог ст.359 КПК України, не задовольнив його клопотання про відтворення у судовому засіданні звукозаписів перебігу судових засідань у даному кримінальному провадженні. Суд при розгляді кримінального провадження не взяв до уваги ту обставину, що місце вчинення злочину та місце його затримання не співпадають, а слідчим був складений лише протокол огляду місця події, де відбулося його затримання. Апелянт також звертає увагу, що в матеріалах кримінального провадження відсутня заява потерпілої про вчинення щодо неї злочину, а у судовому засіданні остання не посилалась на те, що при скоєнні ним кримінального правопорушення, вона відбивалась від нього. Зазначене, на думку обвинуваченого, спростовує висновок суду про причетність ОСОБА_8 до інкримінованого йому кримінального правопорушення. Апелянт також зазначає, що ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , які вказані у протоколі огляду місця події понятими, є підставними особами, оскільки разом на місці події бути не могли, бо на той час разом не працювали. Апелянт також зазначає, що суд першої інстанції, суд безпідставно не задовольнив його клопотання про виклик експерта. Окрім того, при проголошенні вироку суду від 10.08.2015, в порушення вимог КПК України, були відсутні прокурор та адвокат.
Від інших учасників апеляційних скарг не надходило.
Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника та обвинуваченого, які підтримали апеляційну скаргу останнього, прокурора та потерпілу, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження, доводи апеляційної скарги, провівши судові дебати та надавши обвинуваченому останнє слово, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_8 задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, встановлених судом, відповідає фактичним обставинам і підтверджений зібраними у встановленому порядку доказами, які досліджені, належно оцінені судом і детально викладені у вироку суду.

Зокрема на підтвердження вчинення ОСОБА_8 відкритого викрадення майна потерпілої ОСОБА_15 , повторно суд послався на показання потерпілої.

Так, з показань потерпілої ОСОБА_15 вбачається, що 28 серпня 2014 року приблизно о 14-ій годині прямувала до будинку АДРЕСА_1 , оскільки як працівник соціальної служби здійснює догляд за літніми особами. Зупинившись перед вхідними дверима під`їзду, відчула, як хтось ззаду схопив її за шию, а саме за золотий ланцюжок, який був на ній. Вона спочатку не зрозуміла, що сталося, а потім почала кричати. Однак на її прохання ніхто не прийшов, оскільки поруч не було людей. Повернувши голову до нападника, вона побачила чоловіка, зовні схожого на безхатченка, і як тепер їй відомо це ОСОБА_8 . Нападник схопився за ланцюжок, що висів у неї на шиї, та намагався його зірвати. ОСОБА_8 не вдалося з першого разу зірвати ланцюжок, оскільки плетіння доволі велике, тому нападник декілька разів смикав за ланцюжок, при цьому, він нічого не казав. Вона, злякавшись, почала бити ОСОБА_8 по обличчю своєю сумкою, однак нападник не відпускав. Потім, ОСОБА_8 зірвав з її шиї золотий ланцюжок та побіг. Після цього, вона зайшла до квартири, що в цьому будинку, та викликала працівників міліції. Працівники міліції приїхали швидко і розповівши, як саме виглядав нападник, разом з ними на автомобілі вона поїхала по масиву «Оболонь». Приблизно через сорок хвилин працівникам міліції надійшло повідомлення, що було знайдено чоловіка, який по описам схожий на нападника. Разом з працівниками міліції вона поїхала до магазину «Сільпо», що по вул. Мате Залки у м. Києві, де вона побачила саме того чоловіка який викрав у неї золотий ланцюжок. У її присутності у ОСОБА_8 було віднайдено золотий ланцюжок, який він же зірвав у неї з шиї. Золотий ланцюжок їй повернули після проведення експертизи. Зазначений золотий виріб вона придбала особисто і його вага приблизно 9г. Ланцюжок не ремонтувався і він у тому ж стані, коли його пошкодив ОСОБА_8 , зриваючи з шиї. Крім того, потерпіла ОСОБА_11 категорично заявила, що особа, яка викрала у неї ланцюжок, особа, яка була затримана працівниками міліції і у якої був вилучений викрадений у неї ланцюжок та особа, яка знаходиться у залі судового засідання, - це одна й та ж особа.

Показання потерпілої узгоджуються з іншими доказами.

Зокрема, показаннями свідків, працівників міліції, ОСОБА_16 та ОСОБА_17 про те, що у 2014 році, точної дати вони не пам`ятають, було отримано повідомлення, що на проспекті Героїв Сталінграду у м. Києві відбулося пограбування жінки. Опрацьовуючи територію, рухалися по вул. Мате Залки в м. Києві, де помітили чоловіка, що по опису ззовні був схожий на нападника, що пограбував жінку. Підійшовши до чоловіка, вони попросили останнього предявити документи. Також, при поверхневому огляді даного громадянина у правій кишені штанів був нащупаний ланцюжок. На їх прохання, ОСОБА_8 дістав з кишені ланцюжок жовтого кольору. Потім, разом з працівниками міліції приїхала потерпіла ОСОБА_11 . Вона відразу вказала на ОСОБА_8 , зазначивши, що саме цей чоловік її пограбував, а потім, впізнала належний їй ланцюжок. Після цього була викликана слідчо оперативна група.

Показаннями свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_18 про те, що приблизно на початку осені 2014 року, точної дати вони не пам`ятають, були понятими при проведенні слідчої дії, коли у їх присутності у затриманого чоловіка працівники міліції дістали з правої кишені штанів ланцюжок. Після вилучення ланцюжка, його помістили до пакету, запакували та він розписався. При цьому, металевий ланцюжок був розірваний. Потерпіла ОСОБА_11 , яка також була поруч, повідомляла, що саме ця особа, яку затримали, зірвала з її шиї золотий ланцюжок та втекла.

Зазначені вище докази узгоджуються із протоколом огляду місця події з фото таблицею, згідно якого, 28 серпня 2015 року на відстані приблизно 20 метрів від будинку АДРЕСА_2 у чоловіка, який представився ОСОБА_19 , 1952 року народження, без постійного місця проживання, у правій кишені штанів було віднайдено металевий ланцюжок жовтого кольору, який, у подальшому, було вилучено (а.с. 164-169 т. 1).

У судовому засідання ОСОБА_8 не заперечував факт вилучення у нього золотого ланцюжка, за обставин, зазначених у протоколі огляду місця події.

Постановою старшого слідчого СВ Оболонського РУ ГУМВС України в м. Києві від 10 листопада 2014 року, золотий ланцюжок визнано речовим доказом (а.с. 25 т. 1).

Згідно з актом експертизи № 494 від 22 жовтня 2014 року, наданий на дослідження металевий ланцюжок жовтого кольору є золотим, 585 проби, масою виробу 8,19г. Ланцюг має пошкодження замку (а.с. 172 т. 1).

Відповідно до відповіді з Державної скарбниці України №83/21-011/2303 від 27 травня 2015 року, вартість золота, 585 проби, станом на 28 серпня 2014 року становила 329,04 грн. (а.с. 16-17 т. 2).

Вилучений у ОСОБА_8 золотий ланцюжок, який по справі є речовим доказом, був оглянутий у суді першої та апеляційної інстанцій. Золотий ланцюжок має плетіння, що складається з окремих кілець однакової форми і має пошкодження, зокрема, з одного боку - відсутнє кільце з застібкою, а з іншого - застібка повністю розігнута, що є ідентичним, зображеному на фототаблиці до протоколу огляду місця пригоди виробу, і який було віднайдено у ОСОБА_8 .

Доводи обвинуваченого, викладені в апеляційній скарзі, про те, що у протоколі огляду місця події і протоколі затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину зазначено не його прізвище, а іншої особи ОСОБА_19 і це свідчить що інкримінований злочин вчинила інша особа, є безпідставними і такими, що спростовуються матеріалами провадження. Так, у суді першої інстанції ОСОБА_8 вказував, що під час його затримання і огляді місця події 28.08.2014, він назвався іншим прізвищем - ОСОБА_19 та вказав інші дані щодо себе, оскільки є неодноразово судимим і тому побоювався працівників міліції. Окрім того, потерпіла ОСОБА_11 у суді першої та апеляційної інстанцій стверджувала, що особа, яка її пограбувала, у якої був вилучений ланцюжок і яка знаходиться у залі судового засідання це одна й та ж особа - ОСОБА_8 . Обличчя нападника, у зв`язку з тим, що воно було поруч, дуже добре розгледіла. Окрім того, вона також намагалася відбитися від ОСОБА_8 , завдаючи по обличчю останнього удари своєю сумкою. А коли разом з працівниками міліції приїхала до магазину «Сільпо», що по вул. Мате Залки в м. Києві, саме вона, потерпіла, вказала на ОСОБА_8 , який викрав у неї золотий виріб та в її присутності у ОСОБА_8 було віднайдено, належний їй, золотий ланцюжок.

Не ґрунтуються на матеріалах провадження і доводи апеляційної скарги про відсутність заяви потерпілої про вчинення, щодо неї кримінального правопорушення. З пояснень потерпілої вбачається, що 28.04.2014, відразу після її пограбування невідомим чоловіком, вона зателефонувала до міліції і повідомила про злочин щодо неї та описала особу, яка його вчинила. Окрім того, в той же день, працівники міліції склали протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення, який вона підписала. Зазначений протокол від 28.08.2014, наявний на а.п.170, т.1.

В апеляційній скарзі обвинувачений стверджує, що вилучений у нього з кишені ланцюжок є його власністю. Ці доводи обвинуваченого були предметом перевірки суду першої інстанції і він їх визнав безпідставними. Такий висновок суду першої інстанції колегія суддів вважає правильним, виходячи з наступного.

З показань обвинуваченого ОСОБА_8 вбачається, що він спочатку вказував, що вилучений у нього ланцюжок є цілим, без пошкоджень, а зняв його він з шиї, оскільки купався, потім вказував про підміну потерпілою ОСОБА_11 золотого виробу та фальшування протоколу огляду місця події.

Натомість, з фототаблиці до протоколу огляду місця пригоди, де зображено ланцюжок, вбачається, що зазначений виріб з металу є пошкоджений, а саме на ньому відсутнє кільце з однією частиною застібки, а інша частина застібки повністю розігнута. Зазначені пошкодження на ланцюжку повністю узгоджуються з показаннями потерпілої ОСОБА_11 , щодо механізму вчиненого на неї злочину, а саме про те, що золотий виріб з силою було зірвано у неї з шиї, що призвело до розгинання однієї застібки та відривання іншої.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого про підробку фототаблиць до протоколу огляду місця події на яких, як стверджує останній, зображена інша особа є безпідставними і такими, що спростовуються матеріалами кримінального провадження.

Так, обвинувачений ОСОБА_20 , як у суді першої так і апеляційної інстанції, не заперечував факт його затримання та вилучення з кишені його штанів ланцюжка, у присутності потерпілої та понятих. З протоколу огляду місця події від 28.08.2014 (а.п. 164 169, т.1) вбачається, що під час огляду місця події застосовувався технічний засіб фотоапарат «Нікон». Потерпіла ОСОБА_15 категорично стверджувала, що особа, яка її пограбувала, у якої був вилучений ланцюжок і яка знаходиться у залі судового засідання це одна й та ж особа - ОСОБА_8 , а свідки ОСОБА_14 та ОСОБА_13 вказували, що були понятими під час огляду місця події в ході якого у ОСОБА_8 з кишені штанів був вилучений ланцюжок, який потерпіла відразу впізнала, як викрадений у неї обвинуваченим.

Доводи ОСОБА_8 , про незаконне проведення працівниками міліції його обшуку, в ході якого у нього був вилучений ланцюжок, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки, відповідно до вимог ст.237 КПК України, з метою виявлення та фіксації відомостей, щодо обставин вчинення кримінального правопорушення у останнього був проведений огляд його речей, під час якого з кишені штанів був вилучений ланцюжок. Про вилучення у ОСОБА_8 ланцюжка зазначено у протоколі огляду місця події (а.п.164-166, т.1), тому посилання останнього і на те, що слідчим не складався протокол вилучення ланцюжка спростовується матеріалами даного кримінального провадження.

Посилання ОСОБА_8 , що свідки ОСОБА_21 і ОСОБА_22 є підставними, оскільки вони не могли бути разом, бо на час події 28.08.2014, ОСОБА_13 ще не працював у охоронній фірмі і не міг бути разом з ОСОБА_23 , колегія суддів до уваги не приймає, оскільки вони спростовуються, протоколом огляду місця події від 28.08.2014, в якому зазначені понятими ОСОБА_21 і ОСОБА_22 . Допитані у судовому засіданні ОСОБА_21 і ОСОБА_22 підтвердили правильність всіх даних протоколу, при цьому обвинувачений не заперечував присутність останніх при проведені огляду місця події. А у суді апеляційної інстанції свідок ОСОБА_14 зазначив, що з ОСОБА_13 він працює, приблизно, з кінця літа початку вересня 2014 року.

Обвинуваченим не надано, а за матеріалами провадження не встановлено даних, які б об`єктивно свідчили про підробку звукозапису перебігу судових засідань від 06.04 та 09.07.2015 та підміну товарознавчої експертизи на акт експертизи Центрального казенного підприємства пробіркового контролю, про що в апеляційній скарзі вказує останній, тому колегія суддів вважає їх голослівними і такими, що не відповідають матеріалам кримінального провадження.

Крім того, в апеляційній скарзі обвинувачений посилається, що змінений прокурором обвинувальний акт не відповідає вимогам ч.1 ст.338 КПК України. Разом з тим, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що 30.06.2015, прокурором було змінено обвинувальний акт у кримінальному провадженні, щодо ОСОБА_8 , а саме зменшена сума вартості викраденого майна у потерпілої ОСОБА_11 з 4653.14 грн. до 2688.25грн. При цьому прокурором не були порушені вимоги ч.1 ст.338 КПК України, як про це йдеться в апеляційній скарзі обвинуваченого.

Не є підставою для скасування чи зміни вироку суду неявка прокурора і захисника у судове засідання в якому суд проголосив вирок.

Доводи ОСОБА_8 у апеляційній скарзі про порушення судом першої інстанції вимог ст. 359 КПК України, щодо незадоволення його клопотання про відтворення звукозапису перебігу судового засідання є безпідставними і такими, що не відповідають кримінальному процесуальному закону, оскільки цією статтею передбачено відтворення звуко- і відеозаписів доказів, зібраних органом досудового слідства у кримінальному провадженні, а не технічних записів перебігу судового засідання.

Посилання в апеляційній скарзі обвинуваченого ОСОБА_8 на безпідставну відмову суду у задоволенні його клопотання про виклик у судове засідання експерта, колегія суддів до уваги не приймає. З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_8 заявлене клопотання належним чином не мотивував та не вказував саме з яких питань він вважає за необхідне допитати експерта. Окрім того, виклик у судове засідання експерта за клопотанням сторони кримінального провадження є правом, а не обов`язком суду, а тому незадоволення клопотання обвинуваченого ОСОБА_8 про виклик у судове засідання експерта, не може вважатися порушенням закону.

Посилання апелянта на те, що місце вчинення злочину та місце затримання обвинуваченого не співпадають, а слідчим був складений лише прокол огляду місця події, де відбулося його затримання не спростовують висновок суду про винуватість ОСОБА_8 в інкримінованому йому злочині. Судом встановлено, що злочин ОСОБА_8 вчинив біля під`їзду будинку № 9 по проспекту Героїв Сталінграду у м. Києві, про що остання повідомила по телефону міліцію, а затриманий обвинувачений був працівниками міліції біля магазину «Сільпо», що по вул. Мате Залки в м. Києві, де і був складений протокол огляду місця події.

Таким чином, наведене вище в цілому свідчить про те, що розслідування і судовий розгляд провадження проведені повно, всебічно і об`єктивно, без істотних порушень кримінального процесуального законодавства. Також судом вжито всіх передбачених законом заходів для належного дослідження і оцінки доказів, внаслідок чого суд обґрунтовано визнав доведеним обвинувачення ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене повторно, і правильно кваліфікував його дії за цим законом.

Враховуючи викладене, підстав для скасування вироку із закриттям справи за ч.2 ст. 186 КК України, як про це йдеться в апеляційній скарзі, не вбачається.

Згідно ст. 65 КК України, суд, призначаючи покарання обвинуваченому, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Ці вимоги закону суд першої інстанції виконав не в повному об`ємі.

Так, суд першої інстанції, призначаючи вид і міру покарання ОСОБА_8 врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного.

Обставин, що пом`якшують або обтяжують покарання ОСОБА_8 , згідно зі ст.ст. 66, 67 КК України, суд першої інстанції не встановив.

Крім цього, суд врахувавши відношення обвинуваченого до вчиненого, матеріали, що його характеризують, те, що обвинувачений на обліку в лікаря нарколога та психіатра не перебуває, має ряд захворювань, не працює, веде антисоціальний спосіб життя, раніше неодноразово засуджувався та дійшов висновку про необхідність призначення максимального покарання, передбаченого санкцією ч.2 ст.186 КК України.

Разом з тим, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є особою похилого віку та згідно довідки Київського СІЗО знаходиться під динамічним наглядом корпусного фельдшера та лікарів медичної частини СІЗО з приводу ряду хвороб, отримує симптоматичне підтримуюче лікування та потребує до- обстеження та лікування у спеціалізованому кардіологічному відділенні (т.2, а.п.63).

Ці обставини суд першої інстанції належним чином не врахував.

Разом з тим, зазначені обставини, а саме: похилий вік обвинуваченого, його незадовільний стан здоров`я, колегія суддів вважає за можливе визнати такими, що пом`якшують покарання, а тому приходить до висновку про зміну вироку, в частині призначеного покарання. Колегія суддів вважає, що таке покарання, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження нових злочинів.

Частиною 5 статті 72 КК України, в редакції закону України від 26 листопада 2015 року №838-VIII «Про внесення змін до Кримінального кодексу України, щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» передбачено, що зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що по кримінальному провадженню, у якому було постановлено оскаржуваний вирок, обвинувачений ОСОБА_8 утримується під вартою на підставі ухвали Оболонського районного суду м. Києва від 30 серпня 2014 року, з 28 серпня 2014 року.

З урахуванням вищевикладеного та керуючись вимогами п.5 ст.72 КК України, колегія суддів вважає, що в строк покарання, призначеного ОСОБА_8 за вироком Оболонського районного суду м. Києва від 10 серпня 2015 року, слід зарахувати строк попереднього ув`язнення з 28 серпня 2014 року по 29 березня 2016 року, включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Оболонського районного суду м. Києва від 10 серпня 2015 року, щодо ОСОБА_8 - змінити. Пом`якшити ОСОБА_8 покарання, призначене за ч.2 ст. 186 КК України до 5 (п`яти) років позбавлення волі.

В решті вирок залишити без змін.

На підставі ч.5 ст.72 КК України, зарахувати ОСОБА_8 до строку покарання, строк попереднього ув`язнення, з розрахунку 1 (один) день попереднього ув`язнення за 2 (два) дні позбавлення волі, в період з 28.08.2014 по 29.03.2016, включно.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим ОСОБА_8 в той же строк, з дня вручення йому копії ухвали.

С У Д Д І:

_________________ ________________ _________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4