УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
1 липня 2016 року м. Хмельницький
Згідно ч. 2 ст. 9 КПК України зазначено, що прокурор, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті що виправдовують підозрюваного, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень. Ст. 91 КПК України встановлено обставини, які підлягають доказуванню, а ст. 92 даного кодексу обов`язок доказування покладається на слідчого, прокурора. На виконання даних вимог сторона обвинувачення в силу ст. 93 КПК України здійснює збирання доказів. Згідно вимог ст. 110 КПК України вказано, що мотивувальна частина повинна містити відомості про: зміст обставин, які є підставою для прийняття постанови, мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення КПК України.
Відповідно до оскаржуваної постанови було встановлено, що 10.07.2015 року із письмовою заявою до Хмельницького РВ звернулась ОСОБА_5 , про те, що ОСОБА_7 діючи в своїх інтересах та знаючи те, що Державний акт на право власності на земельну ділянку підроблений, подала його до суду, як доказ у цивільній справі.
Слідчим в постанові вказані покази ОСОБА_5 , ОСОБА_7 та на висновок експертного дослідження слідчий прийшов до висновку, що оскільки в державному акті на право приватної власності на землю від 06.05.1996 року виданого на ОСОБА_7 не виявлено будь-яких ознак, які б свідчили про внесення змін в первинний зміст записів прийшов до висновку про відсутність складу кримінального правопорушення.
Слідством в ході досудового розслідування не встановлено в чому полягають розбіжності в державних актах, які подані до суду та який міститься в Управління Держземагенства у Хмельницькому районі, крім того слідчим долучено рішення Хмельницького міськрайонного суду від 25.1.2015 року, проте відсутні дані, щодо набрання ним законної сили, крім того в матеріалах кримінального провадження містяться вказівки прокурора, які не виконанні, щодо допиту свідків, а наявний рапорт про відказ даних осіб давати покази, що є порушенням ч. 2 ст. 66 КПК України та не дотриманням слідчим вимог ст. 92, 93 КПК України.
Зроблений слідчим висновок про закриття кримінального провадження не ґрунтується на належно досліджених доказах, повноті слідства та дослідженні усіх обставин, а відповідно до вимог ст. 9, 91-93 КПК України слідчий зобов`язаний встановити обставини, а не закривати провадження, якщо є лише висновок експерта, якій вказує, що наданий на дослідження об`єкт не містить ознак підроблення. Одночасно підроблення може бути здійснено як повне виготовлення сфальсифікованого документа, так і часткову фальсифікацію змісту справжнього документа. В останньому випадку перекручення істини відбувається шляхом внесення у документ неправдивих відомостей - внесення фіктивних записів, тому слідству необхідно встановити, які є розбіжності між документами, з`ясувати причину їх виникнення, можливість описки або помилки при виготовленні, і хто міг це допустити і виходячи із встановлених обставин належним чином кваліфікувати дії та прийняти рішення відповідно до положень КПК України.
На підставі вище викладеного, слідчий суддя вважає, що постанова є не вмотивованою, винесена без дотримання вимог ст.ст. 91-94,110 КПК України і тому підлягає скасуванню, а кримінальне провадження має бути проведено та завершено з метою встановлення всіх обставин, в ході якого слід виконати зазначені вище судом процесуальні та слідчі дії.
Керуючись ст. ст. 303-307 КПК України, -
Згідно вимог ст. 307, 309 КПК України ухвала слідчого суді за результатами розгляду скарги апеляційному оскарженню не підлягає.
Слідчий суддя ОСОБА_1