УКРАЇНА
Апеляційний суд Житомирської області

Справа №289/1888/15-к Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ст.125 ч.2 КК України Доповідач ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 березня 2016 року 09 березня 2016 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Житомирської області в складі:
головуючого-судді: ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
секретаря: ОСОБА_5
з участю прокурора ОСОБА_6
засудженого: ОСОБА_7
законного представника ОСОБА_7
адвоката: ОСОБА_8
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , не працюючого,
визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 125 ч. 2 КК України, та призначено покарання у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в сумі 850 грн.
Запобіжний захід стосовно ОСОБА_7 не обирався.
Як визнав суд, 26 липня 2015 року, біля 02-00 год., неповнолітній обвинувачений ОСОБА_7 знаходився неподалік кафе-бару «Голубка» в с. Потіївка Радомишльського району, де між ним та ОСОБА_9 виник конфлікт, під час якого ОСОБА_7 завдав удару кулаком в обличчя ОСОБА_9 , а коли останній впав на землю, то ОСОБА_7 став завдавати ОСОБА_9 удари руками та ногами по тілу, спричинивши йому тілесні ушкодження у вигляді двох саден та синця на обличчі,садна на правому ліктьовому суглобі, двох саден на правому коліному суглобі, двох саден на стопі, садна на лівому колінному суглобі, які відносяться до легких тілесних ушкоджень без короткочасного розладу здоров`я та закритого перелому кісток носа,які відносяться до легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 , просив вирок суду в зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам справи, істотним порушенням вимог кримінального процесуального законодавства, неправильним застосуванням закону про кримінальну відповідальність, скасувати, ухвалити новий вирок, яким виправдати ОСОБА_7 .
На думку захисника, під час судового розгляду було встановлено, що 26.07.2015 р. біля 02-00 год. в с. Потіївка Радомишльського району Житомирської області, біля приміщення клубу між неповнолітнім ОСОБА_7 та ОСОБА_9 в присутності свідків виник конфлікт, ініціатором якого був ОСОБА_9 . Перший раз ОСОБА_9 за те, що ОСОБА_7 з ним не так привітався, застосовуючи фізичну силу, повалив останнього на землю. Після цього ОСОБА_7 з метою уникнення конфлікту, з друзями прийшли до приміщення кафе-бару «Голубка». ОСОБА_9 розшукав ОСОБА_7 , до якого став чіплятися, відвів в сторону поговорити. Коли відійшли в неосвітлене місце, ОСОБА_9 , який перебував у нетверезому стані, застосовуючи фізичну силу, схопив ОСОБА_7 рукою за горло, а іншою рукою замахнувся для завдання удару. ОСОБА_7 , захищаючись, завдав ОСОБА_9 два удари, з метою захистити себе.
Вищезазначені обставини підтвердив ОСОБА_7 в судовому засіданні.
Потерпілий ОСОБА_9 зазначив, що ніякого конфлікту в нього з ОСОБА_7 не було. До останнього він не підходив, не знає, хто його побив. Знав, що ОСОБА_7 є неповнолітнім.
Апелянт стверджує, що судом не було взято до уваги показання свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , які знаходились поруч з ОСОБА_7 біля приміщення клубу та бачили початок конфлікту, потім його продовження біля кафе-бару «Голубка», коли ОСОБА_9 чіплявся до обвинуваченого, з яким відійшли на неосвітлену територію. Що відбувалось між ОСОБА_7 та ОСОБА_9 далі не бачили.
Свідки ОСОБА_12 та ОСОБА_13 розповіли про конфлікт між потерпілим та обвинуваченим, які один одного «тягали».
Судом першої інстанції , на думку адвоката, не було враховано, що ОСОБА_7 є неповнолітнім у 16-річному віці, ОСОБА_9 дорослий, який чіплявся до обвинуваченого, хапав його за шию, спровокувавши бійку. Обвинувачений в стані необхідної оборони захищався від протиправних дій потерпілого.
На апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 надійшли заперечення потерпілого ОСОБА_9 , який вважає вирок суду законним та обґрунтованим, а доводи захисника - надуманими та такими, що не відповідають матеріалам кримінального провадження. Стверджує, що показання свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 в апеляційній скарзі є надуманими та такими, що не відповідають їх показанням під час судового розгляду, згідно яких з вини ОСОБА_7 він отримав тілесні ушкодження, певний час знаходився на лікуванні та був прооперований. Ці свідки повністю підтвердили показання потерпілого. Свідок ОСОБА_13 в судовому засіданні підтвердив показання щодо обставин побиття потерпілого та їх розмови через декілька днів. Свідок ОСОБА_14 матір ОСОБА_9 зазначила, що наступного дня ОСОБА_7 зізнався в нанесенні потерпілому ушкоджень та каявся у вчиненому.
На апеляційну скаргу також надійшли заперечення прокурора ОСОБА_15 , яка, вважаючи вирок суду законним та обґрунтованим, просила залишити його без зміни, посилаючись на те, що свідки ОСОБА_16 , ОСОБА_13 підтвердили факт нанесення ОСОБА_7 . ОСОБА_9 тілесних ушкоджень, а також свідок ОСОБА_12 зазначив про цинічне відношення обвинуваченого до вчиненого. Судом вірно кваліфіковані дії ОСОБА_7 , який діяв з прямим умислом, завдаючи удари потерпілому, який був в безпорадному стані.
Заслухавши доповідь судді, міркування захисника ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_7 і його законного представника в підтримання поданої апеляційної скарги, заперечення прокурора проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та обговоривши наведені в апеляції доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Висновок суду про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення підтверджується сукупністю досліджених під час судового розгляду і наведених у вироку доказів, є законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Потерпілий ОСОБА_9 в судовому засіданні 04.11.2015 р. свідчив про те, що 26.07.2015 р. приблизно 02-00 год. після словесного конфлікту з ОСОБА_7 він вийшов з бару в туалет. Ззаду хтось йому завдав удару, від якого він впав. Прийшовши до тями, нікого поруч не побачив, встав, прийшов додому.
Зі слів свідка ОСОБА_17 , він бачив, як ОСОБА_7 бив потерпілого ногами по тулубу. На запитання захисника ОСОБА_8 потерпілий відповів, що він не бачив, щоб за ним хтось йшов. Відстань від сходів кафе, де стояли хлопці, до місця, куди він відійшов, була приблизно 25 метрів.
Свідок ОСОБА_10 , двоюрідний брат ОСОБА_7 , в судовому засіданні 04.11.2015 р. розповів про те, що він знаходився біля бару в
с. Потіївка Радомишльського району з ОСОБА_7 , ОСОБА_18 і ще двома хлопцями, які були на мотоциклах. До них підійшов ОСОБА_9 , який став чіплятися до ОСОБА_7 , запропонував відійти, вони відійшли в сторону приблизно на 15 хвилин. Вони всі побачили, як потерпілий схопив обвинуваченого, останній впав. Свідок не чув, про що говорили між собою ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , які після того підійшли до хлопців. Через деякий час ОСОБА_10 , ОСОБА_16 , ОСОБА_13 , ОСОБА_11 перебували на сходах кафе. До них підійшов ОСОБА_9 з якимсь хлопцем. ОСОБА_9 шукав ОСОБА_7 . Потерпілий з обвинуваченим відійшли в сторону приблизно на 30 метрів від них у темне місце, почувся шум. ОСОБА_10 , ОСОБА_13 , ОСОБА_16 підбігли. ОСОБА_9 лежав, а ОСОБА_7 стояв. ОСОБА_13 стримував Галицького, щоб той не вдарив ОСОБА_19 . У ОСОБА_20 запитали, що сталося. Через деякий час вони пішли на місце події, де потерпілого вже не було. Зі слів ОСОБА_7 , ОСОБА_9 схопив його за шию і замахнувся, завдав удару першим . ОСОБА_10 не звернув увагу на те, як лежав ОСОБА_9 , але бачив, що той був притомний.
Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні 19.11.2015 р. дав такі пояснення. 26.07.2015 р. він з хлопцями стояв біля бару, підійшов ОСОБА_9 , між ним та ОСОБА_7 виникла словесна перепалка, вони відійшли в сторону, почали один одного «тягати» за плечі, ОСОБА_19 повалив Галицького на землю, ударів не завдавали, розійшлися, все закінчилось. Через деякий час до них вдруге підійшов ОСОБА_19 , запропонував ОСОБА_21 відійти. Вони відійшли в сторону аптеки. Що було далі він не бачив. Галицький повернувся. Уляшинський його запитав, що сталося, той відповів, що побилися. На ОСОБА_7 не бачив тілесних ушкоджень.
Свідок ОСОБА_12 в судовому засіданні 19.11.2015 р. свідчив про те, що в липні 2015 р. спілкувався зі знайомими хлопцями біля бару в с.Потіївка Радомишльського району. ОСОБА_19 поздоровався до Галицького. Бачив, що вони кудись разом пішли. ОСОБА_7 повернувся, хвалився збитим кулаком правої руки. Я подумав, може, вони побилися. Він не бачив на ОСОБА_21 тілесних ушкоджень. Хто кого відкликав в сторону, не знає.
Свідок ОСОБА_13 в судовому засіданні 19.11.2015 р. пояснив, що біля бару «Голубка» близько 01-00 год. ночі ОСОБА_22 відтягував від потерпілого ОСОБА_7 , який вирвався і ногою в голову вдарив ОСОБА_9 , який лежав на боку. Вони забрали і заспокоїли ОСОБА_20 . Хто кого першим штовхнув, не знає. Через пару днів зустрів ОСОБА_9 , на якому були синці, він розповів, що його побив ОСОБА_7 .
Зазначені свідчення вказують на правильність висновків суду першої інстанції щодо доведеності вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, вірність викладених у вироку обставин події. Захисник ОСОБА_8 виклав в апеляційній скарзі обставини справи, виходячи лише з показань обвинуваченого, які він надавав, що є позицією захисту, але ці показання, разом з тим, протирічать іншим доказам провадження, у тому числі показанням свідків та потерпілого. Ця суперечність у вироку усувається аналізом обставин з посиланням на показання конкретних учасників кримінального провадження.
Згідно ст. 36 ч. 1 КК України, необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони.
Відповідно до показань вищезазначених свідків, а також свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_23 , ОСОБА_16 , ОСОБА_7 діяв з прямим умислом, направленим на завдання декількох ударів по тілу потерпілого, при тому, що ОСОБА_9 лежав і перебував у безпорадному стані. Між обвинуваченим та потерпілим виникла словесна перепалка. Від дій ОСОБА_9 у ОСОБА_7 не було тілесних ушкоджень.
Легке тілесне ушкодження за ст. 125 ч. 2 КК України характеризується тим, що при його заподіянні потерпілому спричиняються короткочасний розлад здоров`я або незначна стійка втрата працездатності.
Короткочасним слід вважати розлад здоров`я тривалістю понад шість днів, але не більш як три тижні (21 день). Під незначною стійкою втратою працездатності слід розуміти втрату загальної працездатності до 10%.
Згідно висновку експерта № 2006 від 29.09.2015 р., у ОСОБА_9 були виявлені 2 садна на волосистій частині голови, 2 на правій та лівій вушних раковинах, 5 саден та 1 синець на обличчі, 1 садно на шиї справа, закритий перелом кісток носу, 1 садно на правому ліктьовому суглобі, 2 садна на правому коліному суглобі, 2 на стопі, 1 на лівому колінному суглобі, які відносяться до легких тілесних ушкоджень без короткочасного розладу здоров`я та закритого перелому кісток носа, які відносяться до легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я (а.с.58-59 кримінального провадження).
Тому, колегія суддів приходить до висновку про відсутність в діях обвинуваченого ОСОБА_7 необхідної оборони.
Що стосується покарання, яке суд обрав ОСОБА_7 , то воно призначене відповідно до вимог ст. 65 КК України з врахуванням тяжкості вчиненого злочину, який є злочином невеликої тяжкості, особи винного, обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання.
Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Пом`якшуючою покарання обставиною є вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення у неповнолітньому віці.
Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченому, не встановлено.
Крім того, суд при обранні покарання врахував особу обвинуваченого, позитивну характеристику з місця навчання, характер і ступінь суспільної небезпечності вчиненого ОСОБА_7 правопорушення, його молодий вік, призначивши покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян нижчої межі санкції ст. 125 ч. 2 КК України.
Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Житомирської області, -
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Радомишльського районного суду Житомирської області від 07 грудня 2015 року щодо ОСОБА_7 без зміни.
Ухвала може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її ухвалення.

Судді: