Справа № 183/532/16
№ 1-кп/183/369/16
В И Р О К
іменем України
19 лютого 2016 року Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю:
секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області кримінальне провадженні № 0000420 відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Нові Санжари Полтавської області, громадянина України, із повною середньою освітою, військовослужбовця призваного на час проведення мобілізації, одруженого, маючого на утриманні одну малолітню дитину 2008 року народження, сержанта військової частини НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України, -
в с т а н о в и в:

22 квітня 2014 року наказом № 85 (по стройовій частині) командира військової частини НОМЕР_1 (дислокується у АДРЕСА_2 ) сержанта ОСОБА_4 зараховано до списків особового складу частини, та призначено на посаду - номера обслуги 3 відділення зенітного артилерійського взводу 2 парашутно - десантного батальйону.
Сержант ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем відповідно до вимог ст. ст. 9, 11, 12, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України зобов`язаний суворо дотримуватись у своїй службовій діяльності вимог законів України, Статутів Збройних Сил України, бути взірцем виконання службового обов`язку.
Під час проходження військової служби командуванням військової частини НОМЕР_1 сержанту ОСОБА_4 була надана відпустка.
23 серпня 2014 року сержант ОСОБА_4 повинен був прибути з наданої командуванням військової частини НОМЕР_1 відпустки та приступити до виконання службових обов`язків.
Однак, як 23 серпня 2014 року, так і в подальшому, сержант ОСОБА_4 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи з метою тимчасово ухилитися від проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 , умисно, не з`явився вчасно на службу без поважних причин тривалістю понад один місяць, свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд, не приймаючи мір для повернення до військової частини та про своє місцезнаходження до органів військового чи цивільного управління не заявляв.
02 лютого 2016 року сержант ОСОБА_4 самостійно прибув до військової прокуратури Дніпропетровського гарнізону та заявив про себе.
Таким чином, сержант ОСОБА_4 будучи військовослужбовцем, проходячи військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , 23 серпня 2014 року нез`явився вчасно на службу без поважних причин та незаконно знаходився за межами військової частини до 02.02.2016 року, тобто тривалістю понад один місяць.
Дії сержанта ОСОБА_4 кваліфіковані за ч. 3 ст. 407 КК України, як нез`явлення вчасно на службу до військової частини НОМЕР_1 без поважних причин тривалістю понад один місяць.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину свою визнав повністю та показав, що обставини викладені в обвинувальному акті не оспорює та повністю визнає себе винним у тому, що він дійсно пішов у відпустку, з якої повинен був повернутися 23 серпня 2014 року. Однак, цього дня і в подальшому не прибув до військової частини через те, що. Окрім того, що хворів сам, мав піклуватися про тяжко звору малолітню дитину. Коли дізнався, що його розшукують, добровільно повернувся до військової частини 02 лютого 2016 року. У скоєному щиро кається.
В судовому засіданні судом було з`ясовано, що учасники судового процесу правильно розуміють зміст вищенаведених обставин, а також встановлено відсутність сумнівів у добровільності їх позиції.
Оскільки учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений, не оспорювали в судовому засіданні обставини, при яких скоєно обвинуваченим ОСОБА_4 злочин, суд у відповідності до ч. 3 ст. 349 КПК України, вважає недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, і учасники судового процесу проти цього не заперечували.
Також, в судовому засіданні суд роз`яснив учасникам судового процесу, що у даному випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Крім повного визнання вини самим обвинуваченим, його вина підтверджується письмовими доказами, дослідженими в судовому засіданні:
- витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 22.04.2014 року № 85, згідно з яким з 22.04.2014 року ОСОБА_4 зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та призначено на посаду посаду - номера обслуги 3 відділення зенітного артилерійського взводу 2 парашутно - десантного батальйону;
- актом службового розслідування від 18.04.2015 року, за результатом якого встановлено факт нез`явлення 23.08.2014 року ОСОБА_4 на службу до військової частини НОМЕР_1 без поважних причин тривалістю понад один місяць;
- наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 20.04.2015
року № 1093 про результати проведення службового розслідування по факту відсутності на службі сержанта ОСОБА_4 , відповідно до якого, враховуючи те, що в діях сержанта ОСОБА_4 вбачається склад кримінального правопорушення за ч. 3 ст. 407 КК України (нез`явився вчасно на службу звідпустки військовослужбовцем без поважних причин тривалістю більше одного місяця) наказано повідомити Військового прокурора Дніпропетровського гарнізону про вчинення злочину;
- наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 27.08.2014
року № 198, яким наказано заступнику начальника штабу 2 парашутно - десантного батальйону ОСОБА_6 провести службове розслідування за фактом відсутності на службі 23.08.2014 року номера обслуги 3 відділення зенітного артилерійського взводу 2 парашутно - десантного батальйону сержанта ОСОБА_4 .
Суд, дослідивши докази в межах пред`явленої підозри, не виходячи за межі пред`явленого обвинувачення, яке прокурор підтримав в судовому засіданні, приходить до однозначного висновку про те, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 у нез`явленні ним вчасно на службу до військової частини НОМЕР_1 без поважних причин тривалістю понад один місяць доведена у повному обсязі і умисні дії ОСОБА_4 вірно кваліфіковані органом досудового слідства за ч. 3 ст. 407 КК України, як нез`явлення вчасно на службу без поважних причин тривалістю понад один місяць.
При призначенні виду та розміру покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд керується ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу обвинуваченого, сукупність усіх обставин у справі.
Обставиною, яка пом`якшує покарання, суд визнає щире каяття обвинуваченого, яке ґрунтується на належній критичній оцінці ОСОБА_4 своєї протиправної поведінки, визнання вини та готовністю підлягати кримінальній відповідальності.
Обставин, які обтяжують покарання, судом не встановлено.
Тому, з урахуванням тяжкості вчиненого злочину, враховуючи особу винного, а саме те, що ОСОБА_4 за місцем служби характеризується негативно, але за місцем проживання характеризується позитивно, вчинив злочин, який не є тяжким, раніше не судимий, свою вину визнав повністю, розкаявся, є учасником бойових дій, бо приймав участь в антитерористичній операції на території Луганської та Донецької області, має на утриманні неповнолітню дитину-інваліда 2008 року народження, дає суду підстави для призначення ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі строком на два роки, та на підставі ст. 75 КК України звільнення його від відбування покарання з випробувальним терміном, тривалістю один рік, оскільки саме таке покарання буде повністю відповідати ступеню тяжкості вчиненого злочину, конкретним його обставинам, обставинам, що пом`якшують покарання та обтяжують його, даним про особу обвинуваченого.

Призначаючи покарання як кару суд, виходячи з вимог ст. 50 КК України, враховує, що призначення покарання з позбавленням волі на вказаний строк з випробуванням буде необхідним та достатнім для виправлення засудженого і запобігання вчинення ним нових злочинів.
З цих же підстав суд не вбачає необхідності призначення ОСОБА_4 покарання в межах найбільшої санкції ч. 3 ст. 407 КК України.
Підстав для застосування до ОСОБА_4 положень ст. 69 КК України, а саме призначення покарання нижче нижчої межі встановленої санкцією статті суд не вбачає.
Речових доказів по провадженню не має.
На підставі викладеного, враховуючи ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, а також усі обставини по справі, керуючись ст. ст. 370, 371, 374 КПК України, суд,-
у х в а л и в :
ОСОБА_4 визнати винним у пред`явленому обвинуваченні за ч. 3 ст. 407 КК України та призначити йому покарання два роки позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням строком на один рік.
Копію вироку вручити засудженому негайно.

Апеляційна скарга на вирок може бути подана до апеляційного суду Дніпропетровської області, через Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області - протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а ОСОБА_4 в той же строк з моменту вручення копії вироку.
Суддя ОСОБА_1