Справа № 462/8248/15-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/783/546/16 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2016 року колегія суддів Судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючогоОСОБА_2 ,
суддів апеляційного судуОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,
при секретаріОСОБА_5

у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002765 від 05 жовтня 2015 року, про обвинувачення ОСОБА_6 ч. 2 ст. 185 КК України, за участі

прокурораОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові у апеляційну скаргу першого заступника прокурора Львівської області ОСОБА_8 на вирок Залізничного районного суду м. Львова від 09 березня 2016 року,

встановила:
вироком Залізничного районного суду м. Львова від 09 березня 2016 року обвинуваченого

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Львів, українця, громадянина України, пенсіонера, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого,

визнано винним за ч. 2 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки.
На підставі ст. 75 КК України обвинуваченого ОСОБА_6 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням протягом іспитового строку тривалістю один рік з покладенням на нього обов`язків відповідно ст. 76 КК України.
На підставі ч.ч. 1, 4 ст. 70, ч. 3 ст. 72 КК України визначено, що покарання за вчинення злочину передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України у вигляді штрафу у розмірі 1 020,00 (одної тисячі двадцяти) грн. 00 коп., призначене ОСОБА_6 за вироком Залізничного районного суду м. Львова від 21.12.2015 року, складанню з іншими видами покарання не підлягає і повинно виконуватись самостійно.
Зазначеним вироком встановлено, що ОСОБА_10 вироком Залізничного районного суду м. Львова від 21.12.2015 року був засуджений за ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 185 КК України, за діяння, скоєне ним 06.06.2015 року, до покарання у вигляді штрафу у розмірі 60 неоподатковуваних мінімумів громадян.
Крім того, 04 жовтня 2015 року, ОСОБА_10 , близько 21:00 год., маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи повторно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, на території гаражного кооперативу «Автолюбитель», що по вул. Конюшинній, 18а у м. Львові, скориставшись відсутністю стороннього нагляду, шляхом вільного доступу, таємно викрав дерев`яні колоди у кількості 15 штук, довжиною близько трьох метрів кожна, які належать ОСОБА_11 , вартість яких становить 750 грн., чим завдав шкоди останньому на вказану суму.
Не погоджуючись із вироком Залізничного районного суду м. Львова від 09 березня 2016 року заступник прокурора Львівської області ОСОБА_12 подав на нього апеляційну скаргу в якій просить оскаржуваний вирок змінити у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та виключити з мотивувальної і резолютивної частин вироку посилання на ч. 3 ст.72 КК України. Вважати ОСОБА_6 засудженим за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді 2 років позбавлення волі, а остаточне покарання призначити на підставі ч. 4 ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді 2 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 вважати звільненим від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробовуванням з іспитовим строком на 1 рік з покладенням на нього обов`язків, передбачених п.п. 2, 3, 4 ст. 76 КК України.

Апелянт, не оспорює доведеності вини обвинуваченого та правильності кваліфікації його дій, вважає, що оскаржуване судове рішення першої інстанції є незаконним і таким, що підлягає скасуванню з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність в частині призначення покарання. В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначає, що суд при призначенні покарання ОСОБА_13 застосував одночасно два різні принципи призначення покарання, застосування одного з них за його змістом виключає можливість застосування іншого та не застосував закон, який підлягав застосуванню, що свідчить про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, і відповідно до ст. ст. 408, 409 КПК України є підставою до зміни судового рішення.

Заслухавши доповідача, прокурора, який підтримав вимоги та доводи апеляційної скарги, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Аналізуючи зібрані по справі докази і оцінюючи їх в сукупностісуд першої інстанції, на думку колегії суддів, дійшов обгрунтованого висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_14 у вчиненні інкримінованого йому злочину доведена повністю. Кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_14 за ч. 2 ст. 185 КК України є правильною, оскільки ОСОБА_10 , здійснив таємне викрадення чужого майна (крадіжку), повторно.
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_13 суд першої інстанції, відповідно до вимог ст. 65 КК України, врахував загальні засади призначення покарання та призначив покарання в межах, установлених у санкції частини статті Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин та відповідно до положень Загальної частини КК України, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання, та застосував до обвинуваченого ст. 75 КК України і звільнив його від відбування покарання з випробуванням, оскільки його виправлення можливе без реального відбування покарання з покладенням на обвинуваченого обов`язків, передбачених п.п. 2, 3, 4 ч. 1 ст.76 КК України.
Згідно вимог ч. 3 ст. 72 КК України, на підставі ч.ч. 1, 4 ст. 70 КК України суд першої інстанції визначив, що штраф призначений ОСОБА_13 за вироком Залізничного районного суду м. Львова від 21.12.2015 року, складанню з іншими видами покарання не підлягає і повинен виконуватись самостійно.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 70 КК України, при сукупності злочинів суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожний злочин окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань, а згідно з ч.4 цієї ж статті за правилами, передбаченими в частинах першій-третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще й в іншому злочині, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю злочинів, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 КК України.

Таким чином при призначенні остаточного покарання обвинуваченому ОСОБА_13 за сукупністю злочинів шляхом повного або часткового їх складання заміна покарань провадиться за правилами, передбаченими ст. 72 КК України. Однак, коли за злочини, що утворюють сукупність, призначено основні покарання різних видів, які не підлягають заміні (штраф, позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю), суд може застосувати принцип поглинення менш суворого покарання більш суворим або призначити кожне з них до самостійного виконання.

Проте, суд першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_13 застосував одночасно два різні принципи призначення покарання, застосування одного з них за його змістом виключає можливість застосування іншого, оскільки альтернативою застосування принципу поглинення менш суворого покарання більш суворим може бути призначення кожного з них до самостійного виконання, у випадках передбачених ст. 72 КК України.

Таким чином, як убачається з резолютивної частини вироку суду першої інстанції, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_13 на підставі ч. 1, ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, передбачених ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 185 КК України та ч. 2 ст. 185 КК України, суд застосував принцип поглинення менш суворого покарання більш суворим. А відтак штраф як основне покарання повинен був поглинутим більш суворим покаранням у виді позбавлення волі. За таких обставин рішення суду про самостійне виконання покарання, призначеного за ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 185 КК України, на підставі ч. 3 ст. 72 КК України не відповідає вимогам закону.

Поряд з цим, у разі визнання особи винною у вчиненні кількох злочинів рішення про її звільнення від відбування покарання з випробуванням приймається тільки після визначення на підставі ч. 1 ст. 70 КК України остаточного покарання, виходячи з його виду й розміру.

Однак у порушення вказаних вимог суд звільнив обвинуваченого ОСОБА_14 від відбування покарання з випробуванням, не призначивши покарання за сукупністю злочинів.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції не застосував закон, який підлягав застосуванню, що свідчить про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, і відповідно до ст.ст. 408,409 КПК України є підставою до зміни судового рішення.

На підставі наведеного, колегія суддів приходить до висновку про зміну оскаржуваного вироку у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та виключити з мотивувальної і резолютивної частин вироку посилання на ч. 3 ст. 72 КК України. Вважати ОСОБА_6 засудженим за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді 2 років позбавлення волі, а остаточне покарання призначити на підставі ч. 4 ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді 2 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 вважати звільненим від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробовуванням з іспитовим строком на 1 рік з покладенням на нього обов`язків, передбачених п.п. 2, 3, 4 ст. 76 КК України.

Керуючись ст. 376, 404-405, 407, 419 КПК України колегія суддів,

ухвалила:
апеляційну скаргу прокурора задовольнити, вирок Залізничного районного суду м. Львова від 09 березня 2016 року стосовно ОСОБА_9 змінити у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та виключити з мотивувальної і резолютивної частин вироку посилання на ч. 3 ст.72 КК України.

Вважати ОСОБА_6 засудженим за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді 2 років позбавлення волі, а остаточне покарання призначити на підставі ч. 4 ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного вироком Залізничного районного суду м. Львова від 21.12.2015 року за ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 185 КК України у вигляді штрафу у розмірі 1 020,00 (одної тисячі двадцяти) грн. 00 коп.більш суворим у виді 2 років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 вважати звільненим від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробовуванням з іспитовим строком на 1 рік з покладенням на нього обов`язків, передбачених п.п. 2, 3, 4 ст. 76 КК України.

В решті цей вирок залишити без змін.

Ухвала вступає в законну силу з часу її проголошення, її можна оскаржити в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ на протязі 3 місяців з дня проголошення.

Судді:
підпис підпис підпис
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4 .
Копія відповідно до оригіналу.
Суддя апеляційного суду ОСОБА_15 .
Ухвала вступила в законну силу « 24 » травня 2016 року.

Копію виготовлено «_______» _________ 2016 року

Помічник судді ОСОБА_16