"24" березня 2016 р. Справа № 363/2475/15-к
УХВАЛА
24 березня 2016 року Вишгородський районний суд Київської області в складі головуючого-судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , захисника-адвоката ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_5 , розглянувши у підготовчому судовому засіданні в м. Вишгороді обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000152 щодо ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 307 і ч. 2 ст. 309 КК України,

встановив:
прокурор в суді висловився про можливість призначення судового розгляду по справі.

Захисник проти цього заперечував, вважав, що обвинувальний акт не містить формулювання обвинувачення, як окремого елементу відомостей передбачених ч. 2 ст. 291 КПК України. Ствердив, що об`єктивну та суб`єктивну сторону злочинів у обвинувальному акті достатньо не визначено, а тому вважав необхідним повернути обвинувальний акт прокурору.

Обвинувачений з цим погодився, прокурор висловив свої заперечення.

Заслухавши сторони, дослідивши обвинувальний акт, суд дійшов до такого.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 9 КПК України прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Так, згідно ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт серед іншого повинен містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) Закону про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Разом з тим згідно вимог ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні обов`язковому доказуванню підлягають:

подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення);

винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення;

вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат;

обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження.

Статтею 62 Конституції України передбачено, що обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, з чого випливає, що формулювання обвинувачення повинно бути конкретним.

Так, подія інкримінованих злочинів в змісті обвинувачення є недостатньо визначеною, всі обставини кримінального правопорушення в необхідному обсязі не викладено.

Зазначене стосується перерахування обвинуваченим грошових коштів на банківську картку невстановленої особи. В даному випадку не визначено, які грошові кошти, в якій сумі та на яку банківську карту, якої особи, в якому банку, в якій спосіб та в якому місці перераховано обвинуваченим для придбання наркотичних засобів.

Не визначено також коли (в який час) ОСОБА_5 прибув на транспорті громадського користування та в яке саме місце автодороги «Київ-Іванків», в якій спосіб придбав (підібрав, чи отримав з рук у руки або ж інше) та який саме наркотичний засіб, в чому він містився чи був упакований тощо, й головне якої ваги.

Яким чином перевезено цей наркотичний засіб до місця проживання, тобто на якому транспортному засобі і в який час.

Отже подію злочину у вказаній частині (час, місце, спосіб та інші обставини його вчинення) не визначено, хоча придбання наркотичного засобу є окремою кваліфікуючою ознакою статей 307 і 309 КК України і підлягає обов`язковому доказуванню по справі.

Разом з тим відповідно до роз`яснень даних у п. 4 ППВСУ від 26.04.2002 року № 4 «Про судову практику в справах про злочини у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів» у випадках коли наркотичний засіб, психотропну речовину або їх аналоги було одночасно виготовлено і для особистого вживання, і для збуту, вчинене кваліфікується за сукупністю злочинів, передбачених статтями 307 і 309 КК України. При цьому слід мати на увазі, що за ст. 309 КК України повинні кваліфікуватися дії винного лише в частині виробництва, виготовлення і зберігання цих засобів і речовин у тому розмірі, в якому він їх ужив чи планував ужити.

В змісті обвинувачення йдеться про однаковий (недостатньо визначений) спосіб придбання певних наркотичних засобів ОСОБА_5 , після перерахування грошових коштів 5 квітня 2015 року як за епізодом ч. 2 ст. 307 так і за епізодом ч. 2 ст. 309 КК України. Тобто в такий спосіб ОСОБА_5 придбав наркотичний засіб як з метою збуту так і для власного вживання.

Проте орган досудового слідства не встановив і не виклав в обвинуваченні щодо якого наркотичного засобу, якої ваги ОСОБА_5 здійснив незаконний обіг з метою збуту, а щодо якого для власного вживання без цієї мети.

З цих підстав обвинувальний акт до судового розгляду призначений бути не може, який вимогам КПК України не відповідає і підлягає поверненню.

На підставі викладеного та керуючись статтями 314-317, 372 КПК України,

ухвалив:

обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000152 щодо ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 307 і ч. 2 ст. 309 КК України та приєднані до нього матеріали кримінального провадження повернути Вишгородському відділу прокуратури Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Київської області протягом 7 днів з дня її оголошення шляхом подання апеляції через Вишгородський районний суд.

Суддя