Дата документу Справа № 334/9871/15-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний №334/9871/15-к Слідчий суддя в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-сс/778/83/16 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2016 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області в складі

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за скаргою ОСОБА_6 на постанову слідчого СВ Ленінського РВ ЗМУ ГУМВС України в Запорізькій області від 01 липня 2010 року про порушення кримінальної справи,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

ВСТАНОВИЛА:

05 лютого 2016 року ОСОБА_6 звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на ухвалу слідчого судді Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 18 листопада 2015 року, якою відмовлено у відкритті провадження за його скаргою на постанову слідчого СВ Ленінського РВ ЗМУ ГУМВС України в Запорізькій області про порушення кримінальної справи. Своє рішення слідчий суддя мотивував тим, що чинний Кримінальний процесуальний кодекс України не передбачає можливості оскарження вказаних постанов.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 просить зазначену ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу, якою задовольнити його скаргу в повному обсязі. В обґрунтування своїх вимог вказує на те, що суд в достатній мірі не вмотивував свої висновки, викладені в ухвалі, щодо відмови у відкритті провадження за скаргою. Крім того вважає, що слідчим суддею не враховано вимоги ст.55 Конституції України, висновки Конституційного суду України, викладені у рішенні №9-зп від 25 грудня 1997 року, та положення пункту 11 Перехідних положень чинного Кримінального процесуального кодексу України, а також порушено його права на судовий захист.

Згідно з ухвалою, ОСОБА_6 звернувся до Ленінського районного суду м.Запоріжжя зі скаргою на постанову слідчого Ленінського РВ ЗМУ ГУМВС України в Запорізькій області про порушення кримінальної справи від 01 липня 2010 року за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст.15 ч.4 ст.190 КК України.

Заслухавши доповідь судді; прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги та вважала, що оскаржувана ухвала є законною та обґрунтованою, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що остання не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Згідно з вимогами ст.1 КПК України, порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним кодексом України.

Кримінальне процесуальне законодавство України складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України.

З наданих суду матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_6 звернувся до слідчого судді Ленінського районного суду м.Запоріжжя зі скаргою на постанову слідчого СВ Ленінського РВ ЗМУ ГУМВС України в Запорізькій області від 01 липня 2010 року про порушення кримінальної справи №13560901 щодо нього, ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ін. за фактом замаху на заволодіння шахрайським шляхом майном ПАО «Метабанк» за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст.15, ч.4 ст.190 КК України, тобто на рішення слідчого, яке прийнято до набрання чинності Кримінальним процесуальним кодексом України 2012 року.

Кримінальним процесуальним кодексом України 1960 року передбачалась можливість оскарження постанов про порушення справи протягом часу перебування справи у провадженні органу дізнання, слідчого, прокурора до моменту закінчення досудового слідства (ст.236-7 вказаного Кодексу).

При апеляційному розгляді встановлено, що кримінальна справа щодо ОСОБА_6 та ін. на цей час перебуває на розгляді Шевченківського районного суду м.Запоріжжя.

Колегія суддів погоджується з висновками слідчого судді, викладеними в оскаржуваній ухвалі, про те, що діючим кримінальним процесуальним законодавством не передбачено можливості розгляду слідчим суддею скарги,

поданої на постанову слідчого про порушення кримінальної справи, прийнятої в рамках Кримінально-процесуального Кодексу України 1960 року.

Посилання апелянта на положення пункту 11 Перехідних положень чинного Кримінального процесуального кодексу України колегія суддів вважає помилковими, оскільки зазначеним пунктом встановлено порядок розгляду по суті кримінальних справ, які до набрання чинності цим Кодексом надійшли від прокурорів з обвинувальним висновком, постановою про застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру, постановою про направлення справи для вирішення питання про звільнення особи від кримінальної відповідальності, тобто не передбачено можливості оскарження постанов слідчого, прокурора про порушення кримінальних справ, прийнятих до набрання чинності цим Кодексом.

Твердження апелянта про порушення слідчим суддею його права на судовий захист, колегія суддів вважає безпідставними через наступне .

Статтею 55 Конституції України, на яку посилається апелянт, закріплено право кожного на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Право на справедливий судовий розгляд закріплено Міжнародним пактом про громадянські і політичні права та Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (ч.1 ст.6 Конвенції).

Разом з цим, у своїй практиці Європейський суд неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у ст.6 Конвенції, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання. Держави-учасниці користуються у цьому питанні певною свободою розсуду (рішення від 12 липня 2001 року у справі Prince Hans-Adam II of Liechtenstein v.Germani, рішення від 19 червня 2001 року у справі Kase of Kreus v.Poland, рішення від 28 жовтня 1998 року у справі Osman v. United Kingdom).

Приймаючи до уваги викладене, враховуючи загальні засади кримінального провадження, закріплені у ст.ст.7-9 КПК України та виходячи з системного аналізу норм кримінального процесуального кодексу України, колегія суддів вважає, що прийняте слідчим суддею рішення про відмову у відкритті провадження за скаргою ОСОБА_6 , є законним та обґрунтованим, а доводи, викладені останнім в апеляційній скарзі, на думку колегії суддів, правильність вищевказаних висновків слідчого судді не спростовують.

Порушень кримінального процесуального закону, що тягнуть скасування ухвали слідчого судді, при апеляційному розгляді провадження не встановлено.

Керуючись ст.ст.407, 422 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:
апеляційну скаргу ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 18 листопада 2015 року, якою відмовлено у відкритті провадження за його скаргою на постанову слідчого СВ Ленінського РВ ЗМУ ГУМВС України в Запорізькій області від 01 липня 2010 року про порушення кримінальної справи, - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4