УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 березня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 ОСОБА_3 ,
за участю:
прокурора ОСОБА_4 ,
представника
потерпілого адвоката ОСОБА_5 (в режимі відеоконференцзв`язку),

розглянула в судовому засіданні кримінальну справу за касаційною скаргою представника потерпілого адвоката ОСОБА_5 на постанову Дзержинського районного суду м. Харкова від 02 липня 2015 року й ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 18 серпня 2015 року.
Постановою Дзержинського районного суду м. Харкова від 02 липня 2015 року
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України,уродженця м. Сухумі Абхазії, раніше судимого 07 квітня 2008 року Жовтневим районним судом м. Харкова за ч. 1 ст. 309, ч. 5 ст. 185, 69, 70 КК України на 2 роки позбавлення волі з конфіскацією належного йому майна,

по обвинуваченню його за ч. 2 ст. 296 КК України,

а також

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Харкова, такого, що не має судимості,

по обвинуваченню за ч. 2 ст. 296, ст. 128 КК України обох звільнено від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності, а кримінальну справу стосовно них закрито.
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_8 залишено без розгляду та роз`яснено йому право на звернення з цим позовом до суду в порядку цивільного судочинства.

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 18 серпня 2015 року цю постанову залишено без зміни.

Органами досудового слідства ОСОБА_7 і ОСОБА_6 обвинувачувалися у спричиненні потерпілому ОСОБА_8 необережного тяжкого тілесного ушкодження, а також у вчиненні групою осіб (ще й за участю ОСОБА_9 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 ) злісного хуліганства за таких обставин.

ОСОБА_9 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , 27 квітня 2007 року у період із 20.00 год. до 21.00 год., знаходячись біля супермаркету "Велика кишеня" на просп. Л. Свободи, 62 у м. Харкові, використовуючи малозначний привід, грубо порушуючи громадський порядок, з мотивів явної неповаги до суспільства та загальних норм поведінки, діючи з особливим цинізмом, безпричинно з хуліганських мотивів нецензурно образив і штовхнув ОСОБА_8 , котрий разом із ним упав спиною на осколки скляної пляшки на асфальті, внаслідок чого йому було заподіяно легкі тілесні ушкодження. Знаходячись зверху на потерпілому, ОСОБА_9 продовжив його побиття, наносячи тому удари руками по голові.

У цей час ОСОБА_6 , який проходив повз них і побачив бійку, умисно з хуліганських мотивів наніс ОСОБА_8 удар ногою в голову, заподіявши легкі тілесні ушкодження.

Тим часом ОСОБА_7 умисно ударив головою потерпілого в голову, у зв`язку з чим той упав на спину, ударився головою об асфальт, отримавши тяжкі тілесні ушкодження. При цьому під час нанесення удару головою в голову потерпілого ОСОБА_7 діяв з необережності і не допускав можливості настання небезпечних для життя та здоров`я ОСОБА_8 наслідків.

У касаційній скарзі представник потерпілого адвокат ОСОБА_5 стверджує, що судом при винесенні постанови про звільнення ОСОБА_7 і ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності допущені істотні порушення вимог кримінально-процесуального закону. Зокрема, вважає, що при розгляді клопотань ОСОБА_7 і захисника ОСОБА_6 про звільнення їх від кримінальної відповідальності за пред`явленим кожному обвинуваченням у зв`язку із закінченням строків давності, таке рішення мало вирішуватися лише на підставі проведеного у повному обсязі судового слідства та стверджуючи при цьому про те, що вони вчинили проти потерпілого ОСОБА_8 більш тяжкий злочин (за ч. 1 ст. 121 КК України). Звертає увагу на перешкоду у прийнятті судом стосовно ОСОБА_6 такого рішення через те, що його 07 квітня 2008 року було засуджено за інші вчинені ним після 27 квітня 2007 року злочини до реального покарання у виді позбавлення волі. Зазначає про безпідставну відмову у задоволенні цивільного позову потерпілого. Крім того, вважає, що ця кримінальна справа мала бути розглянута за нормами чинного на цей час КПК України 2012 року, оскільки за його переконанням ця справа надійшла 20 листопада 2012 року, коли його було введено у дію. З урахуванням того, що ці порушення не були усунуті апеляційним судом, порушує питання про скасування ухвалених стосовно ОСОБА_7 і ОСОБА_6 судових рішень з направленням справи на додаткове розслідування.

Заслухавши доповідача, представника потерпілого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_5 , на підтримку поданої ним касаційної скарги з підстав,викладених у ній, але просив справу направити на новий судовий розгляд, перевіривши матеріали справи та доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що вони не підлягають задоволенню з таких підстав.

Відповідно до роз`яснення, яке міститься у п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №12 "Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності", при вирішенні питання про звільнення особи від кримінальної відповідальності, у тому числі, і на підставі закону України про амністію, суд (суддя) під час попереднього, судового, апеляційного чи касаційного розгляду справи повинен переконатися (незалежно від того, надійшла вона до суду першої інстанції з відповідною постановою чи з обвинувальним висновком, а до апеляційного та касаційного судів з обвинувальним вироком), що діяння, яке поставлено особі за провину, дійсно мало місце, воно містить склад злочину і особа винна в його вчиненні, а також що умови та підстави звільнення її від кримінальної відповідальності передбачені КК. Тільки після цього можна постановити (ухвалити) у визначеному КПК порядку відповідне судове рішення.

Аналіз ухвалених стосовно ОСОБА_7 і ОСОБА_6 судових рішень свідчить, що ці вимоги судами обох інстанцій дотримано.

Перевіркою матеріалів справи встановлено, що за клопотанням потерпілого ОСОБА_8 , котрий стверджував про наявність в діях, вчинених стосовно нього ОСОБА_7 і ОСОБА_6 більш тяжкого злочину, постановою суду від 16 червня 2011 року цю кримінальну справу було направлено на додаткове розслідування, за наслідками якого висунуте ОСОБА_7 та ОСОБА_6 обвинувачення не зазнало змін. За цим обвинуваченням кримінальна справа щодо них розглядалась судом першої інстанції. Повторне клопотання представника потерпілого з аналогічним обґрунтуванням необхідності направлення справи на додаткове розслідування було розглянуто судом 27 лютого 2015 року та залишено без задоволення. Заявлене втретє цим адвокатом аналогічне за вимогами клопотання але з інших підстав (воно стосувалося забезпечення заявленого потерпілим цивільного позову у зв`язку із смертю ОСОБА_9 ) постановою суду першої інстанції від 01 липня 2015 року залишено без змін. При цьому згадані постанови суду у касаційній скарзі фактично не оскаржуються.
Врахувавши наведене, розглянувши заявлені ОСОБА_7 та захисником ОСОБА_6 клопотання про звільнення їх від кримінальної відповідальності за пред`явленим обвинуваченням на підставі ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності, суд, допитавши обох обвинувачених про обставини вчинення ними злочинів щодо потерпілого ОСОБА_8 , з`ясувавши їхнє ставлення до вчиненого (а вони свою вину визнали повністю), переконався, що діяння, які поставлено їм за провину, дійсно мали місце, вони містять склад злочину, а ОСОБА_7 і ОСОБА_6 винні у їх вчиненні, тому обґрунтовано звільнив їх від кримінальної відповідальності за ст. 49 КК України.

Права потерпілого при вирішенні цього питання порушено не було.

Вчинення ОСОБА_6 на початку травня 2008 року і 02 червня 2008 року нових злочинів, за які його 07 квітня 2008 року було засуджено Жовтневим районним судом м. Харкова за ч. 1 ст. 309, ч. 5 ст. 185, 69, 70 КК України на 2 роки позбавлення волі, на правильність звільнення його від кримінальної відповідальності за вчинений стосовно ОСОБА_8 злочин на підставі ст. 49 КК України не впливає, оскільки згідно з ч. 3 ст. 49 обчислення перебігу для ОСОБА_6 строку давності за ч. 2 ст. 296 КК України розпочалося 02 червня 2008 року й закінчено 02 червня 2013 року.

Звільняючи ОСОБА_7 і ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності на підсаві ст. 49 КК України, суд обґрунтовано залишив цивільний позов потерпілого без розгляду, роз`яснивши належним чином порядок його вирішення.

Ця кримінальна справа правильно розглянута судом за правилами КПК України в редакції 1960 року.

Суд апеляційної інстанції, розглядаючи справу щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_6 дотримався вимог ст. 377 КПК України, належним чином проаналізував всі доводи поданої на постанову місцевого суду апеляції представника потерпілого адвоката ОСОБА_5 , які аналогічні викладеним у касаційній скарзі, на кожний з цих доводів дав вичерпну відповідь, спростувавши твердження сторони захисту щодо безпідставності звільнення ОСОБА_7 і ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності.

Керуючись статтями 394-396 КПК України 1960 року, пунктами 11,15 розділу ХІ «Перехідніположення» КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:
Касаційну скаргу представника потерпілого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_5 залишити без задоволення, а постанову Дзержинського районного суду м. Харкова від 02 липня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від от 18 серпня 2015 року щодо ОСОБА_6 і ОСОБА_7 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3