АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження №11-кп/790/2279/16 Головуючий 1-ої інстанції: ОСОБА_1
Справа: № 635/6034/16-к
Категорія: питання, пов`язане з виконанням вироку
УХВАЛА
Іменем України
13 жовтня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар - ОСОБА_5 ,

за участю прокурора - ОСОБА_6 ,

засудженого - ОСОБА_7 ,

представника виправного центру - ОСОБА_8

розглянула у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Харкові апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні на ухвалу Харківського районного суду Харківської області від 18 серпня 2016 року, відповідно до якої задоволено спільне подання начальника Хролівського виправного центру управління Державної пенітенціарної служби України в Харківській області (№140) та голови спостережної комісії при Харківській районній державній адміністрації Харківської області про застосування умовно-дострокового звільнення засудженого
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Нова Водолага Нововодолазького району Харківської області, громадянина України, не працюючого, який має неповнолітню дитину, раніше судимий:
-20 червня 2013 року Нововодолазьким районним судом Харківської області за ч. 1 ст. 164 КК України на 2 роки обмеження волі, на підставі ст.. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 2 роки,
на невідбуту частину покарання 11 місяців 18 днів, призначеного вироком Нововодолазького районного суду Харківської області від 30 квітня 2015 року.
Приймаючи таке рішення, суд в ухвалі зазначив, що засуджений на момент розгляду подання відбув понад 1/2 фактичного строку покарання сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення,
В апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні просить оскаржувану ухвалу скасувати, через неповноту судового розгляду, невідповідністю висновків суду першої інстанції фактичним обставинам даного провадження та неправильним застосуванням закону, ухвалити нову ухвалу, посилаючись на те, що в матеріалах особової справи наявні матеріали, а саме рапорт начальника відділення ОСОБА_9 та службова записка начальника майстерні ОСОБА_10 в яких зазначається про необхідність заохочення ОСОБА_7 , однак, під час судового розгляду засуджений повідомив, що він не знайомий з ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , а також йому не відомо де і ким вони працюють. Також апелянт посилається на те, що вказані документи складені особами, які фактично не мали змоги об`єктивно зробити висновки відносно ОСОБА_7 та охарактеризувати останнього, оскільки постійно не знаходились за місцем його роботи та проживання. А також зазначив, що судом першої інстанції не взято до уваги і той факт, що в матеріалах особової справи відсутні будь-які фактичні дані, які б вказували на участь засудженого в програмах диференційованого впливу на засуджених «Підготовка до звільнення» та «Професія», а також відсутні і самі витяги з наказів про заохочення ОСОБА_7 .
Крім того, судом під час винесення даного рішення не взято до уваги те, що ОСОБА_7 будучи засудженим за злісне ухилення від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дитини (аліментів), відбуваючи покарання фактично продовжував вчинювати вказаний злочин, оскільки починаючи з липня 2015 року отримував заробітну плату, однак жодного разу в добровільному порядку не перерахував кошти на утримання дитини, що свідчить про відсутність позитивних змін у свідомості засудженого, які б вказували на досягнення мети призначеного покарання виправлення.
В запереченнях на апеляційну скаргу засуджений ОСОБА_7 просить залишити рішення суду першої інстанції без змін.
Заслухавши доповідь судді, прокурора, якій підтримав апеляційну скаргу у повному обсязі, засудженого та представника виправного центру, які заперечували проти її задоволення, вважаючи ухвалу суду першої інстанції законною та обґрунтованою, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Положення ч.2 ст.81 КК України передбачають, що умовно дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення, а відповідно до п.1 ч. 3 цієї ж статті, таке звільнення можливе після фактичного відбуття засудженим не менше половини строку покарання, призначеного судом за злочин невеликої або середньої тяжкості.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження та обставин встановлених судом першої інстанції, ОСОБА_7 засуджений вироком Нововодолажського районного суду Харківської області від 30 квітня 2015 року за ч.2 ст. 164 КК України до 2 років обмеження волі, на підставі ст. 71 КК приєднано невідбуту частину покарання за вироком Нововодолазького районного суду Харківської області від 20 березня 2013 року та остаточно призначено покарання 2 роки 1 місяць обмеження волі.
Початок строку покарання: 06 липня 2015 року. На час звернення виправного центру до суду в серпні 2016 року зі спільним поданням про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_7 , останній відбув понад ? частини строку покарання.
Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_7 відбуває покарання в Хролівському виправному центрі УДПтС України (№140) з 06 липня 2015 року. За час відбування покарання засуджений характеризується добре, випадків порушення вимог режиму відбування не допускає, до дисциплінарної відповідальності не притягувався, два рази заохочувався адміністрацією установи.
Згідно, характеристики на засудженого, останній характеризувався позитивно, у відношенні до представників адміністрації ввічливий, тактовний. Працевлаштований різноробочим на виробництві установи. До виконання поставлених завдань ставиться сумлінно, поставленні завдання виконує своєчасно та у повному обсязі, дбайливо ставиться до майна виправного центру. До виконання робіт з благоустрою установи ставиться добре, в роботі проявляє розумну ініціативу. Приймає активну участь в організації і проведенні культурно-масових заходів серед засуджених, згідно ст.66 КВК України. За власним бажанням приймає участь в програмах диференційованого впливу на засуджених «Підготовка до звільнення», «Професія». Підтримує соціально-корисні зв`язки з рідними шляхом телефонних розмов та побачень.
Із довідки про працевлаштування та нарахування заробітної плати засудженому ОСОБА_7 , останній з липня 2015 року по теперішній час працевлаштований на контрагентських об`єктах.
У судовому засіданні апеляційного суду засуджений ОСОБА_7 , заперечуючи проти задоволення апеляційної скарги, пояснив, що працівників виправного центру ОСОБА_9 та ОСОБА_10 він знає, а вони знають як він працює і де. Він двічі заохочувався за сумлінну поведінку та ставлення до праці і це відповідає дійсності.
З поясненнями засудженого ОСОБА_7 погодився і представник Хролівського ВЦ ОСОБА_8 , який пояснив, що працівники центру постійно перебувають за місцем праці засудженими і особисто знають як працює той чи інший засуджений. Вважає, що засуджений ОСОБА_7 своєї сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення і тому підлягає умовно-достроковому звільненню.
Доводи апеляційної скарги прокурора, щодо безпідставності подання виправного центру про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_7 яке, на думку прокурора, задоволено з порушення судом «норм кримінального, кримінально-процесуального та кримінально-виконавчого законодавства» є такими, що не можуть бути перевіреними апеляційною інстанцією, оскільки які з наведених норм чинного законодавства були порушені судом першої інстанції при розгляді подання про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_7 , а також про що має ухвалити суд апеляційної інстанції нову ухвалу за результатами розгляду апеляційної скарги, прокурор в цій скарзі не зазначає.
Оскільки відповідно до положень ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції лише в межах апеляційної скарги, а вони апелянтом не визначені, колегія суддів позбавлена можливості прийняти рішення за апеляційною скаргою про її задоволення.
З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення подання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_7 , а доводи апеляційної скарги прокурора, правильності цього висновку не спростовують.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 392, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія судді, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а ухвалу Харківського районного суду Харківської області від 18 серпня 2016 року, якою задоволено спільне подання начальника Хролівського виправного центру управління Державної пенітенціарної служби України в Харківській області (№140) та голови спостережної комісії при Харківській районній державній адміністрації Харківської області про застосування умовно-дострокового звільнення відносно засудженого ОСОБА_7 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Головуючий -

Судді: