Справа № 610/1460/16-к
Провадження № 5/610/286/2016
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08.04.2016 Балаклійський районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

за участі: прокурора Рент ОСОБА_3 ,

представника адміністрації Жовтневської ВК № 17 ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Балаклія справу за поданням начальника Жовтневської виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України в Харківській області (№17) про умовно-дострокове звільнення від покарання засудженого:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Яруга Могилів-Подільського району Вінницької області, українця, громадянина України, з середньою освітою, мешканця АДРЕСА_1 , раніше судимого:

22.02.1991 Лисянським районним судом Черкаської області за ч. 2 ст. 190 КК України до 2 років виправних робіт з утриманням 20% від заробітної плати. Постановою Лисянського районного суду Черкаської області від 09.07.1992 вирок переглянуто, на підставі ст. 30 КК України засуджений до 1 року 2 місяців 6 днів позбавлення волі. Звільнений умовно-достроково на 5 місяців 29 днів;

13.07.1993 Лисянським районним судом Черкаської області за ч. 2 ст. 81, 43 КК України до 1 року 4 місяців позбавлення волі. Звільнений 12.11.1994 по відбуттю строку покарання;

06.07.1995 Лисянським районним судом Черкаської області за ч. 2 ст. 206 КК України до 2 років позбавлення волі. Звільнений 17.04.1997 по відбуттю строку покарання;

22.07.1998 Лисянським районним судом Черкаської області за ч. 1 ст. 121 КК України до 2 років позбавлення волі. Звільнений 22.04.2000 по відбуттю строку покарання;

14.05.2001 Лисянським районним судом Черкаської області за ч. 2 ст. 140 КК України до 1 року 6 місяців позбавлення волі. Постановою від 12.07.2001 на підставі ст. 7 п."А" ЗУ "Про амністію" від 08.07.2002 строк покарання скорочено на половину і до відбуття 7 місяців 26 днів позбавлення волі. Звільнений 16.09.2002 по відбуттю строку покарання;

08.04.2004 Лисянським районним судом Черкаської області за ч. 1 ст. 121 КК України строком до 5 років позбавлення волі. Звільнений 21.10.2006 умовно-достроково на 1 рік 5 місяців 25 днів;

01.11.2007 Лисянським районним судом Черкаської області за ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 162, 70, 71 КК України строком до 4 років позбавлення волі. Звільнений 10.02.2011 року умовно-достроково на 8 місяців 29 днів.

Засуджений: 16.08.2012 Лисянським районним судом Черкаської області за ч. 3 ст. 186, 71 КК України до 5 років позбавлення волі. Ухвалою Балаклійського районного суду Харківської області від 29.01.2016 на підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано строк тримання під вартою з 18.06.2012 по 03.09.2012 із розрахунку один день тримання під вартою за два дні позбавлення волі.

Початок строку: 18.06.2012. Кінець строку: 02.04.2017,
ВСТАНОВИВ:
Подання обґрунтоване тим, що засуджений ОСОБА_5 прибув до Жовтневської ВК (№ 17) 31.01.2015 із Старобабанівської ВК 92 Київської області, відбув необхідні для умовно дострокового звільнення 3/4 частини призначеного строку покарання, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. Характеризується позитивно, працевлаштований, відвідує виховні заходи. Має чотири заохочення, непогашених стягнень не має.

Засуджений у судове засідання не доставлений, надав заяву про розгляд подання за його відсутності. Судом ухвалено провести розгляд подання за відсутності засудженого, що не суперечить положенню ч. 4 ст. 539 КПК України.

В судовому засіданні представник адміністрації Жовтневської виправної колонії (№ 17) подання підтримав з наведених у ньому підстав.

Прокурор проти задоволення подання заперечувала вказавши, що ОСОБА_5 має вісім судимостей, тричі звільнявся з місць позбавлення волі умовно достроково, з яких тричі вчиняв новий злочин у період невідбутої частини покарання, на шлях виправлення не став.

Вислухавши думку учасників судового провадження, перевіривши матеріали подання та особової справи, суд прийшов до висновку, що подання адміністрації колонії задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений фактично відбув необхідну частину покарання, передбаченого вироком суду, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Дійсно, засуджений ОСОБА_5 фактично відбув необхідні за п. 3 ч. 3 ст. 81 КК України 3/4 частини строку покарання.

Згідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України № 2 від 26 квітня 2002 р. Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміни невідбутої частини покарання більш м`яким, умовно-дострокове звільнення від покарання можливе лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого і переконання в тому, що він сумлінною поведінкою, ставленням до праці та навчання довів своє виправлення. При цьому, прийняття рішення про умовно дострокове звільнення, не є обов`язковим, а залежить від переконаності суду в тому, що цілі покарання досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визначено вироком.

Як вбачається з наданих суду матеріалів та особової справи засудженого, ОСОБА_5 засуджений в 8-ме, зокрема неодноразово за тяжкі злочини (ч. 2 ст. 206 КК України (в ред. 1960 року), ч. 1 ст. 121 3 ст. 185, ч. 3 ст. 186 КК України), тричі звільнявся від призначеного судом покарання умовно достроково, але не ставав на шлях виправлення, і в період невідбутої частини покарання, тричі вчинив новий злочин. Як убачається з його двох останніх судимостей, він переконував суд у своєму щирому каятті і виправленні, що враховувалося як пом`якшуюча покарання обставина при винесенні вироків.

Крім того, до ОСОБА_5 тричі було застосовано умовно дострокове звільнення від відбування покарання, але це не зупинило його від вчинення нових злочинів, що свідчить про його виняткові зухвалість, стійку злочинну, антисоціальну спрямованість, байдужість до чужого майна, небажання ставати на шлях виправлення і перевиховання, і необхідність утримання його в умовах ізоляції від суспільства.
Ці факти не дають достатніх підстав дійти твердого переконання та висновку про те, що він за період відбування даного покарання, довів своє виправлення, як це зазначено в поданні адміністрації виправної колонії.

На даного засудженого застосовані судом заходи покарання, метою якого також є і виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів, не мають свого очікуваного та дієвого впливу.

Він знецінив свої обіцянки та завіряння у своєму розкаянні, щирості та не поверненні до злочинної діяльності, про що раніше вже завіряв суд.

Сам по собі факт сумлінного ставлення засудженого до праці та задовільного реагування на заходи виховного впливу, не може служити переконливою підставою для висновку про те, що засуджений виправився та не буде продовжувати вчиняти нові злочини.

Висновок суду про виправлення засудженого повинен бути зроблений і з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, даних, що характеризують його особу.

Висновок характеристики про його розкаяння не ґрунтується на матеріалах справи і даних про особу засудженого, його поведінці під час відбування покарання, розкаяння повинно бути дієвим.

Дані про особу засудженого, поведінка якого об`єктивно свідчить про вперте не бажання ставати на шлях виправлення та перевиховання, зловживання та зневагу довірою суду до нього, нехтування наданим йому шансом на зміну кримінального способу життя, тяжкість та характер вчинених ним злочинів, відношення та оцінка ним своєї злочинної діяльності, відсутність переконливих даних про бажання безповоротно відмовитися від злочинного способу життя, інші доводи даної ухвали, не дають суду достатніх підстав дійти до твердої переконаності в тому, що цілі покарання досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визначено вироком.

Ці факти свідчать про протилежні доводам подання обставини, вони не були в повній мірі враховані при внесенні подання, а тому його умовно-дострокове звільнення від покарання є передчасним.

Поведінку засудженого, яка стала підставою для внесення даного подання, на основі сукупності даних про особу засудженого і його значний злочинний досвід, суд розцінює як штучне намагання в черговий раз створити про це враження перед адміністрацією ВК та судом, намагання маніпулювати системою на свою користь, кінцевою метою якою є отримання для себе преференцій в умовах утримання та чергового УДЗ.

Керуючись ст. 81 КК України, ст.ст. 537, 539 КПК України, суд
ПОСТАНОВИВ:
Відмовити у задоволенні подання начальника Жовтневської виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України в Харківській області (№17) про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_5 .

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Харківської області через Балаклійський районний суд Харківської області протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя: