Категорія:ч. 1 ст. 289 КК України Доповідач: ОСОБА_2
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
22 лютого 2016 року місто Луцьк
Апеляційний суд Волинської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду кримінальне провадження №0002121 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 подану в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Луцького міськрайонного суду від 25 грудня 2015 року,

В С Т А Н О В И В:

Даним вироком ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Ковель, Волинської області, українець, громадянин України, з середньою спеціальною освітою, не працюючий, одружений, маючий на утриманні малолітню дитину, проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий:

- вироком Луцького міськрайонного суду від 04 лютого 2010 року за ч. 2 ст. 307 КК України на 6 років позбавлення волі з конфіскацією майна;

- ухвалою Ківерцівського районного суду від 14 серпня 3013 року звільнений умовно-достроково, не відбутий строк покарання 1 рік, 11 місяців 1 день;

засуджений за ч. 1 ст. 289 КК України на 3 роки 2 місяці позбавлення волі.
У відповідності до ч. 1 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до покарання, призначеного за даним вироком, ОСОБА_9 частково приєднано не відбуту частину покарання за вироком Луцького міськрайонного суду від 04.08.13 року у виді позбавлення волі строком 1 рік, 11 місяців, 1 день та остаточно визначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки 6 місяців.
Строк відбування покарання ОСОБА_9 ухвалено рахувати з моменту приведення вироку до виконання.

До набрання вироком законної сили обвинуваченому обрано запобіжний захід запобіжний захід у виді особистого зобов`язання з покладенням на нього обов`язків:

- прибувати до суду за першою вимогою;

- не відлучатись з місця постійного проживання, за адресою: АДРЕСА_1 , без дозволу суду.

Вироком вирішено долю речових доказів та процесуальних витрат.

За вироком суду ОСОБА_9 визнаний винним в тому, що він 18 липня 2015 року, біля 4-тої години, перебуваючи у дворі житлового будинку АДРЕСА_2 , незаконно заволодів транспортним засобом автомобілем марки «VOLKSWAGEN» моделі «TRANSPORTER» білого кольору з д.н.з. НОМЕР_1 вартістю 131700 грн. який належав потерпілому ОСОБА_7 .

В апеляційній скарзі захисник, не оспорюючи доведеності вини його підзахисного в інкримінованому йому злочині та правильність кваліфікації його дій, вважає, призначене ОСОБА_9 покарання надто суворим. В обґрунтування зазначає, що суд в ході судового розгляду спочатку безпідставно відмовив в затверджені угоди про примирення з потерпілим, в якій було обумовлено покарання у вигляді штрафу в розмірі 1100 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, мотивуючи це тим, що вона суперечить вимогам ст. 71 КК України, а в подальшому, при призначенні покарання, не врахував в якості обставин, що його пом`якшують, щире каяття останнього та добровільне повне відшкодування заподіяної шкоди, а також думку потерпілого, який просив призначити обвинуваченому покарання у виді штрафу. З огляду на вищенаведене просить вирок в частині призначеного покарання змінити, та призначити його підзахисному за ч. 1 ст. 289 КК України покарання у виді штрафу в максимальному розмірі, передбаченому санкцією даної статті.

Заслухавши доповідача, який доповів суть вироку і доводи апеляційної скарги, обвинуваченого ОСОБА_9 , його захисника і потерпілого, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, прокурора, який заперечив проти її задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд вважає, що остання підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Так, висновки суду про доведеність вини ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого йому злочину за вказаних у вироку обставинах, підтверджуються зібраними в кримінальному провадженні та дослідженими у судовому засіданні доказами, які ніким не оспорюються і яким суд дав правильну юридичну оцінку, вірно кваліфікувавши його дії за ч. 1 ст. 289 КК України.

Згідно ст. ст. 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин має бути призначено покарання з врахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання. Воно повинно бути необхідним і достатнім для виправлення особи і попередження вчинення нею нових злочинів.

Як вбачається з вироку, суд при призначенні покарання врахував ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_9 злочину, яких є злочином середнього тяжкості, дані про особу винного, який хоч ніде не працює, однак по місцю проживання характеризується позитивно.

В якості ж обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого, суд підставно визнав його активне сприяння у розкритті злочинів, та наявність на утриманні малолітньої дитини, а в якості обставини, що обтяжує покарання рецидив злочинів.

Доводи ж захисника про неврахування судом щирого каяття обвинуваченого, відшкодування ним заподіяної шкоди, а також думки потерпілого, який просив не позбавляти ОСОБА_9 волі, апеляційний суд вважає обґрунтованими, оскільки, як вбачається із вироку дані обставини дійсно не були враховані судом при призначенні покарання.

Окрім цього, переглядаючи вирок в порядку ст. 404 КПК України, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції залишив поза увагою, що строк умовно дострокового звільнення ОСОБА_9 від відбування покарання призначеного йому за вироком Луцького міськрайонного суду від 04 лютого 2010 року в 1 рік 11 місяців 1 день, визначений ухвалою Ківецівського районного суду від 14 серпня 2013 року, закінчився 16 липня 2015 року. З огляду на це призначення судом обвинуваченому покарання на підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків є безпідставним.

З урахуванням наведеного, апеляційний суд вважає за необхідне виключити з резолютивної частини вироку вказівку про призначення ОСОБА_9 покарання на підставі ст. 71 КК України.

У зв`язку з цим апеляційний суд також погоджується з доводами захисника в частині безпідставної відмови судом у затвердженні угоди про примирення з потерпілим.

В той же час враховуючи тяжкість вчиненого злочину, особу винного, всі обставини, що пом`якшують та обтяжують його покарання, а також приймаючи до уваги позицію потерпілого, апеляційний суд приходить до висновку, що виправлення та перевиховання ОСОБА_9 можливе без ізоляції від суспільства, а тому вважає за необхідне апеляційну скаргу захисника задовольнити частково та змінити вирок в частині призначеного покарання за ч. 1 ст. 289 КК України, призначивши обвинуваченому замість позбавлення волі покарання у виді штрафу в розмірі, який був обумовлений в угоді з потерпілим.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, -

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 подану в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Луцького міськрайонного суду від 25 грудня 2015 року щодо ОСОБА_9 в частині призначеного покарання змінити.

За ч. 1 ст. 289 КК України замість позбавлення волі призначити ОСОБА_9 покарання у виді штрафу в розмірі 1100 (одна тисяча сто) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 18700 грн.

В порядку ст. 404 КПК України виключити з вироку вказівку про призначення ОСОБА_9 покарання за сукупністю вироків на підставі ст. 71 КК України.

В решті вирок залишити без зміни.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційних скарг безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий:

Судді: