Ухвала
іменем україни
07 червня 2016 рокум. Київ

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі колегії:

головуючоїОСОБА_1 ,
суддів:ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засіданняОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,

розглянувши в судовому засіданні кримінальне провадження № 0000045 за обвинуваченням
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця сел. Талнах м. Норильська Красноярського краю Російської Федерації, громадянина України, проживаючого на АДРЕСА_1 , раніше судимого 20 лютого 2015 року вироком Селидівського міського суду Донецької області за ч. 1 ст. 164 КК до покарання у виді 100 годин громадських робіт,
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК, за касаційною скаргою заступника прокурора Донецької області ОСОБА_7 на ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 21 липня 2015 року,

в с т а н о в и в:

Вироком Селидівського міського суду Донецької області від 13 березня 2015 року ОСОБА_6 засуджено за ч. 1 ст. 309 КК до покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК за сукупністю злочинів шляхом часткового складання покарання за даним вироком і покарання за вироком Селидівського міського суду Донецької області від 20 лютого 2015 року, ОСОБА_6 визначено остаточне покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки 10 днів.

На підставі ст. 75 КК ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки та покладено обов`язки, передбачені пунктами 2-4 ч. 1 ст. 76 КК.

Прийняте рішення щодо речових доказів.

Згідно з вироком ОСОБА_6 визнано винуватим і засуджено за те, що він на початку вересня 2014 року біля ЗОШ № 2 у м. Селидове зірвав листя дикорослої рослини коноплі, переніс їх до свого помешкання на АДРЕСА_1 , де висушив та подрібнив, виготовивши таким чином особливо небезпечний наркотичний засіб каннабіс, обіг якого заборонено, масою у перерахунку на суху речовину 14,31 г, який зберігав у своєму помешканні для особистого вживання без мети збуту.

Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 21 липня 2015 року вирок місцевого суду щодо ОСОБА_6 залишено без зміни.

У касаційній скарзі прокурор, посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить ухвалу апеляційного суду скасувати і призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції. На думку прокурора, суд на підставі ч. 4 ст. 70 КК неправильно застосував принцип часткового складання покарань. Натомість вважає, що покарання за вироками від 20 лютого і 13 березня 2015 року слід виконувати самостійно, оскільки застосувавши положення ст. 75 КК суд звільнив ОСОБА_6 від відбування в тому числі і покарання у виді 100 годин громадських робіт, яке згідно попереднього вироку засудженому слід було відбувати реально. Апеляційний суд в порушення вимог ст. 419 КПК належним чином не перевірив доводів апеляційної скарги прокурора та, не навівши в ухвалі переконливих мотивів свого рішення, необґрунтовано відмовив у їх задоволенні.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора на підтримку касаційної скарги перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши наведені у касаційній скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга прокурора підлягає задоволенню на таких підставах.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Проте ухвала апеляційного суду цим вимогам кримінального процесуального закону не відповідає.

Однією з засад кримінального провадження є обов`язковість судових рішень.

Відповідно до ч. 2 ст. 21 КПК вирок та ухвала суду, що набрали законної сили в порядку, визначеному КПК, є обов`язковими і підлягають безумовному виконанню на всій території України.

За загальним правилом суд, який ухвалив судове рішення, не наділений правом перегляду цього рішення, за окремими винятками, зокрема у випадку здійснення кримінального провадження за нововиявленими обставинами в порядку, передбаченому Главою 34 КПК.

Згідно з вироком Селидівського міського суду Донецької області від 20 лютого 2015 року ОСОБА_6 засуджено за ч. 1 ст. 164 КК до 100 годин громадських робіт. За цим вироком суд прийняв рішення про призначення покарання, яке засудженому слід відбувати реально.

Таким чином, застосувавши за новим вироком від 13 березня 2015 року положення ч. 4 ст. 70 КК та на підставі ст. 75 КК звільнивши ОСОБА_6 у тому числі і від відбування покарання за попереднім вироком, місцевий суд фактично переглянув своє ж рішення про необхідність відбування засудженим покарання у виді громадських робіт, чим допустив неправильне застосування кримінального закону ч. 4 ст. 70 КК, оскільки за умови звільнення засудженого на підставі ст. 75 КК від відбування покарання за новий злочин, попередній вирок щодо ОСОБА_6 слід виконувати самостійно.

Апеляційний суд відповідних доводів апеляційної скарги прокурора належним чином не перевірив, допущених місцевим судом порушень у застосуванні кримінального закону не усунув та необґрунтовано залишив вирок без зміни, чим істотно порушив вимоги ст. 419 КПК.

Таким чином, касаційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а ухвала апеляційного суду скасуванню з призначенням нового розгляду в суді апеляційної інстанції, в ході якого необхідно врахувати наведене, ретельно перевірити доводи апеляційної скарги та постановити законне, обґрунтоване і вмотивоване рішення.

Керуючись статтями 434, 436, 441, 442 КПК, суд

п о с т а н о в и в:

Касаційну скаргу прокурора задовольнити.
Ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 21 липня 2015 року щодо ОСОБА_6 скасувати і призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_8 ОСОБА_3