Справа № 297/174/16-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.06.2016 року м. Ужгород
Апеляційний суд Закарпатської області в складі суддів: ОСОБА_1 (головуючий),

ОСОБА_2 , ОСОБА_3

при секретарі ОСОБА_4 , з участю прокурора ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_7 , розглянув у відкритому засіданні апеляційну скаргу заступника прокурора Закарпатської області та обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Берегівського районного суду від 18.03.2016 року за матеріалами кримінального провадження № 11-кп/777/322/16, яким

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Біле, Лутугінського району, Луганської області, мешканець АДРЕСА_1 , громадянин України, з вищою освітою, неодружений, працюючий на ТОВ Укртехнобез, раніше не судимий

визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України та призначено покарання у виді обмеження волі строком на 1 рік.

На підставі ст. 75, 76 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік з покладенням обов`язків: повідомляти органи кримінально-виконавчої інспекції про зміну місця проживання і роботи.

Постановлено частково задовольнити цивільний позов ОСОБА_8 до ОСОБА_6 та стягнути з обвинуваченого ОСОБА_6 на користь потерпілого ОСОБА_8 у покриття завданої майнової шкоди кошти в розмірі 30000 (тридцять тисяч) гривень та у покриття моральної шкоди кошти в розмірі 5000 ( п`ять тисяч) гривень.

Судові витрати по справі відсутні.

Запобіжний захід щодо обвинуваченого не обирався.

Згідно вироку суду, ОСОБА_6 визнаний винним в тому, що 13.09.2015 року близько 01:00 години, знаходячись в приміщенні готельно-розважального комплексу Магнум за адресою: м. Берегово, вул. Б. Хмельницького, 112, в ході сутички, яка вникла між ним та ОСОБА_8 , наніс останньому удар правою рукою в обличчя, чим спричинив йому тілесне ушкодження у вигляді двобічного перелому нижньої щелепи, яке відноситься до тілесних ушкоджень середньої тяжкості, що підтверджується висновком судово-медичної експертизи № 134 від 22.11.2015 року.

Таким чином, ОСОБА_6 обвинувачувався у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КК України за кваліфікуючими ознаками умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених ст. 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я або значну стійку втрату працездатності менш як на одну третину.

В апеляційних скаргах:

Заступник прокурора Закарпатської області просить вирок Берегівського районного суду від 18.03.2016 року змінити, виключивши з мотивувальної частини вироку висновок суду про наявність у діянняхх ОСОБА_6 такої кваліфікуючої ознаки, як спричинення значної стійкої втрати працездатності менш як на одну третину. Звертає увагу суду на те, що під стійкою стратою працездатності слід розуміти втрату загальної працездатності від до 33 відсотків. Вказує на те, що під час досудового розслідування та в ході судового розгляду не було встановлено, що умисними діями ОСОБА_6 було спричинено потерпілому ОСОБА_8 такі тілесні ушкодження, які потягли за собою саме значну стійку втрату працездатності менш як на одну третину.

Обвинувачений ОСОБА_6 в апеляційній скарзі просить вирок суду щодо нього змінити, а саме призначити покарання у виді виправних робіт строком на 1 рік в розмірі 10% від заробітної плати, відмовити в частині стягнення матеріальної шкоди та частково задовольнити цивільний позов а саме в розмірі 3000 гривень. Вважає призначене судом першої інстанції покарання занадто суворим, оскільки він повністю визнав свою вину, щиро розкаявся, є раніше не судимим, позитивно характеризується за місцем проживання та роботи, намагався відшкодувати завдану шкоду та примиритись з потерпілим. Вказує на необґрунтоване визнання судом такої обтяжуючої покарання обставини, як перебування обвинуваченого в стані алкогольного сп`яніння, що не відповідає обставинам справи. Зазначає, що матеріали справи не містять доказів заподіяної матеріальної шкоди, так як оригіналу рахунку додано не було та немає інших доказів на підтвердження сплати вказаних у квитанції коштів та перерахунку їх на рахунок лікарні в Дербрецені.

Заслухавши доповідь судді, доводи обвинуваченого та захисника , які уточнили апеляційні вимоги та просили суд змінити вирок , відмовивши у задоволенні цивільного позову щодо відшкодування завданої майнової шкоди , а частині відшкодування завданої моральної шкоди позовні вимоги задовольнити частково ; думку прокурора, який вказав на порушення допущені судом першої інстанції, зазначені в апеляційній скарзі прокурора, перевіривши та дослідивши матеріали провадження в межах доводів поданих апеляційних скарг, прослухавши аудіо запис судового засідання, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого підлягає частковому задоволенню, а апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню повністю з таких підстав.

Висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин кримінального провадження, правильність кваліфікації діяння особами, які подали апеляційну скаргу не оспорюється, внаслідок чого вони відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України судом апеляційної інстанції не перевірялися.

Винуватість обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України за встановлених судом першої інстанції обставин підтверджується сукупністю зібраних, досліджених у судовому засіданні та наведених у вироку доказів.

Оцінка доказів судом проведена з дотриманням вимог ст. 94 КПК України , з наведенням у вироку відповідних висновків щодо належності, допустимості, достовірності доказів та їх достатності для постановлення вироку. В обґрунтування вироку покладені виключно ті докази , які не викликають сумнів у своїй законності.

У той же час, суд безпідставно кваліфікував діяння ОСОБА_6 за кваліфікуючою ознакою - тілесне ушкодження , що спричинило значну стійку втрату працездатності менш як на одну третину.

Відповідно до п. 2.2.3 Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень", затверджених наказом Міністерства охорони здоров`я, від 17.01.1995, № 6 під стійкою втратою працездатності менш як на одну третину слід розуміти втрату загальної працездатності від 10 до 33 відсотків. Ні на досудовому слідстві ні під час судового розгляду справи не здобуто жодного доказу який би вказував на те, що діями ОСОБА_6 потерпілому ОСОБА_8 були спричинені такі тілесні ушкодження , які потягли за собою саме значну втрату працездатності.

Так, згідно висновку судово-медичної експертизи № 134 від 22.11.2015 року у потерпілого ОСОБА_8 виявлені тілесні ушкодження у виді двостороннього перелому нижньої щелепи, які згідно п. 2.2.2 Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень відносяться до групи тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, як такі, що потягли за собою розлад здоров`я на строк понад 21 день.

Таким чином, матеріали кримінального провадження не містять даних про втрату загальної працездатності від 10 % до 33 % потерпілим ОСОБА_8 , а тому висновок суду про наявність у потерпілого значної стійкої втрати працездатності менш як на одну третину є таким, що не відповідає обставинам справи, а вказана кваліфікуюча ознака такою, що підлягає виключенню.

Крім того, знайшли своє підтвердження доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 про необґрунтоване визнання судом першої інстанції обтяжуючої покарання обставини перебування в стані алкогольного сп`яніння обвинуваченого.

Так, обвинувальний акт щодо ОСОБА_6 не містить вказівки на обтяжуючої покарання обставини перебування в стані алкогольного сп`яніння. Крім того, огляд на стан алкогольного сп`яніння обвинуваченого не проводився. Під час допиту ОСОБА_6 26.02.2016 року останній не вказував про вживання алкогольних напоїв та перебування в стані алкогольного сп`яніння, про яке вказано у вироку суду.

За таких підстав, колегія суддів вважає, що обтяжуюча покарання обставина - перебування в стані алкогольного сп`яніння обвинуваченого ОСОБА_6 підлягає виключенню, як така, що не була встановлена в ході досудового розслідування та судового розгляду.

Разом з тим апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги обвинуваченого про суворість призначеного йому покарання.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України суд при призначенні покарання повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

З вироку вбачається, що судом першої інстанції при призначенні виду та розміру покарання обвинуваченому ОСОБА_6 враховані характер і ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, його тяжкість, зокрема, те, що вчинене діяння згідно ст. 12 КК України є злочином середньої тяжкості; конкретні обставини, за яких його скоєно; наслідки вчиненого; дані про особу обвинуваченого, який раніше до кримінальної відповідальності не притягався, позитивно характеризується за місцем проживання і роботи; наявність пом`якшуючої покарання обставини визнання вини, щире каяття обвинуваченого; наявність завданої шкоди потерпілому та обґрунтовано призначив покарання у межах санкції ч.1 ст. 122 КК України, визначивши його у мінімальному розмірі визначеного виду покарання , а тому апеляційний суд не вбачає підстав для пом`якшення призначеного покарання.

Крім того, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вмотивував своє рішення про можливість виправлення та перевиховання ОСОБА_6 без ізоляції його від суспільства.

Таким чином, вважати призначене ОСОБА_6 покарання явно несправедливим немає підстав. Доводи апелянта щодо суворості призначеного судом покарання слід визнати необґрунтованими.

Одночасно, колегія суддів приходить до висновку про обґрунтованість доводів апеляційної скарги обвинуваченого щодо неправильного вирішення судом першої інстанції цивільного позову .

Так, згідно ч. 1 ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Відповідно до ч. 3 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Ухвалюючи обвинувальний вирок, суд, залежно від доведеності підстав і розміру позову, задовольняє його повністю або частково чи відмовляє в ньому. У разі виправдання обвинуваченого, а також у випадках передбачених частиною 1 статті 326 цього Кодексу, суд залишає позов без розгляду.

Форма і зміст позовної заяви повинні відповідати вимогам, встановленим до позовів, які пред`являються в порядку цивільного судочинства.

Як вбачається з матеріалів провадження потерпілий ОСОБА_8 подав позовну заяву про відшкодування моральної та матеріальної шкоди, завданої злочином.

Так, вказаний цивільний позов, як показав сам потерпілий під час судового розгляду містить невірний розрахунок спричиненої шкоди, так як ним в ході розгляду позовні вимоги змінені. Також в позові потерпілий просить суд змусити обвинуваченого виплатити потерпілому матеріальну шкоду в сумі 450000 форинтів.

Відповідно до вимог ст. 533 Цивільного кодексу України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Так, згідно ч.1 ст. 303 Цивільного процесуального кодексу України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що суд першої інстанції належним чином не роз`яснив потерпілому його права, щодо заявленого цивільного позову, прийняв до розгляду позовну заяву, яка не відповідала вимогам КПК України та ЦПК України , не залишив її без руху та не роз`яснив потерпілому про допущені ним недоліки , тому в числі в частині права (обов`язку) надання доказів на обґрунтування висунутих вимог, тобто , у порушення вимог ч.4 ст. 10 ЦПК України не сприяв всебічному і повному з`ясуванню обставин справи і реалізації прав учасників судового розгляду.

Підставами для скасування чи зміни судового рішення судом апеляційної інстанції є такі порушення норм кримінального процесуального закону, які шляхом позбавлення чи обмеження гарантованих КПК України прав учасників кримінального провадження, недотримання процедури судочинства чи іншим шляхом вплинули чи могли вплинути на винесення законного, обґрунтованого та вмотивованого судового рішення.

Колегія суддів вважає , що встановлені та наведені в ухвалі апеляційного суду порушення процесуального закону, щодо вирішення цивільного позову, є істотними , оскільки торкаються прав та законних інтересів потерпілого , які перешкодили суду повно і всебічно розглянути провадження в частині заявленого цивільного позову і вплинуло на постановления законного й обґрунтованого вироку в цій частині.

Суд апеляційної інстанції позбавлений можливості усунути виявленні порушення кримінального процесуального закону. Порушене право потерпілого підлягає захисту, шляхом скасування судового рішення в частині розв`язання заявлених вимог цивільного позову з призначенням нового розгляду в порядку цивільного судочинства.

З врахуванням наведеного, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги обвинуваченого знайшли своє часткове підтвердження.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 407,408, 418 КПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу заступника прокурора Закарпатської області задовольнити, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 - задовольнити частково.

Вирок Берегівського районного суду від 18.03.2016 року щодо обвинуваченого ОСОБА_6 за ч.1 ст. 122 КК України змінити.

Виключити з мотивувальної частини вироку вказівку суду на значну стійку втрату працездатності менш як на одну третину, як кваліфікуючу ознаку злочину, передбаченого ч.1 ст. 122 КК України та визнану судом обтяжуючу ОСОБА_6 покарання обставину вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.

Вирок суду щодо ОСОБА_6 в частині розв`язання цивільного позову - скасувати, а матеріали провадження в цій частині направити на новий судовий розгляд в порядку цивільного судочинства.

В решті вирок залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою,- в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді: