АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 539/1288/16-к Номер провадження 11-кп/786/800/16Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 листопада 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого ОСОБА_2
Суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5
за участю прокурора ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_7
розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтави матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою прокурора Лубенської місцевої прокуратури. прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 13 липня 2016 року,-

В С Т А Н О В И Л А :

Цим вироком:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, освіта середня, не працюючого, не одруженого, раніше судимого :

21.05.2004 року Лубенським міськрайонним судом Полтавської області за ст.296-1, ч.І ст. 122 КК України до 2 років позбавлення волі, згідно ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки ;

16.11.2005 року Лубенським міськрайонним судом Полтавської області за ч.І ст. 190, ч.2 ст. 185, ст.70 КК України до 2 років 3 місяців обмеження волі;

13.01.2006 року Лубенським міськрайонним судом Полтавської області за ч.2 ст. 190 КК України до 2 років обмеження волі;

13.03.2008 року Лубенським міськрайонним судом Полтавської області за ч.З ст. 185, ч.2 ст. 190, ст.70 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі, згідно ст.71 КК України остаточно до 4 років позбавлення волі, звільнений 24.02.2011 року умовно-достроково на невідбутий строк 10 місяців 18 днів,

засуджений за :

-ч.2 ст. 185 КК України на 4 роки позбавлення волі;

-ч.2 ст. 186 Кк України на 5 років 9 місяців позбавлення волі;

Згідно ч.1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначено до відбування 5 років 9 місяців позбавлення волі.

За вироком суду, ОСОБА_7 визнаний винним та засуджений за вчинення злочинів при таких обставинах.

24.11.2015 року близько 12:00 год. обвинувачений ОСОБА_7 , з метою радіжки чужого майна зайшов до приміщення загальнооствіньої школи №2, що розташована за аресою: вул. Радянська, 62/1, м. Лубни Полтавської області, де помітив лавку, на якій знаходилися речі учнів, серед яких лежав мобільний телефон « Lenovo А328», належний ОСОБА_9 , який ОСОБА_7 вирішив викрасти.

Після чого, ОСОБА_7 повторно, переконавшись, що за ним ніхто не постерігає, шляхом вільного доступу, із корисливою метою, із вказаної лавки таємно викрав мобільний телефон « Lenovo А328», вартістю 2199 грн., в якому була встановлена флеш-карта іам`яті об`ємом 16 Гб., вартістю 190 грн., належні ОСОБА_9 , та вийшов з території школи, юкинувши місце вчинення злочину і завдавши своїми умисними злочинним діями матеріальної шкоди потерпілому ОСОБА_9 на загальну суму 2 389 грн. 00 коп.

Крім цього, 13.01.2016 року близько 12:50 год. ОСОБА_7 , перебуваючи на території СТО «АТЛ», що розташована за адресою: вул. Шевченка, 4, м. Лубни Полтавської області, зайшов у відчинений ремонтний бокс, де помітив на столі ноутбук «НР Compaq 6720S», який він вирішив викрасти. Після чого, ОСОБА_7 повторно, реалізовуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, переконавшись, що за ним ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу, зі столу таємно викрав вказаний ноутбук, вартістю 1 500 грн., що перебуває на балансі ТОВ «ТЛА Полтава» та вийшов з території СТО «АТЛ», покинувши місце чинення злочину і завдавши матеріальної шкоди ТОВ «ТЛА Полтава» на загальну суму 1 500 грн.

Крім цього, 19.01.2016 року близько 14:00 год. ОСОБА_7 , користуючись послугами таксі, знаходився в автомобілі «Фольцваген Т4», д.н.з. НОМЕР_1 належний ОСОБА_10 , котрий рухався в напрямку до м. Лубни Полтавської області по автошляху Лубни-Оржиця. В районі с. Пятигріці Лубенського району Полтавської області водій таксі ОСОБА_10 зупинився на вказаному автошляху та вийшов з автомобіля метою надати допомогу водію іншого транспортного засобу, який потребував ремонту. Перебуваючи в цей час у вказному автомобілі таксі, ОСОБА_7 помітив на передній панелі, барсетку чорного кольору, в якій знаходився гаманець із грошовими коштами, які він виріши викрасти. Після чого, ОСОБА_7 повторно, реалізовуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, переконавшись що за ним ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу, таємно викрав грошові кошти в сумі 600 грн., які поклав до своєї кишені, після чого доїхавши до м.Лубен, розрахувався з водієм за послуги таксі та разом з викраденим покинув місце злочину, завдавши потерпілому ОСОБА_10 матеріальної шкоди на суму 600 грн.

Крім цього, 25.01.2016 року близько 11:10 год. обвинувачений ОСОБА_7 , перебуваючи на_ території СТО «Леон», що розташована за адресою: вул. Радянська, 124-А, м. Лубни Полтавської області, зайшов у відчинений кабінет операторів станції технічного обслуговування, де помітив на столі мобільний телефон «LG D 325L70», який він вирішив викрасти. Після чого, ОСОБА_7 повторно, переконавшись, що за ним ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу, із корисливою метою, зі столу таємно викрав вказаний мобільний телефон вартістю 2200 грн., належний ОСОБА_11 , та вийшов території СТО «Леон», покинувши місце вчинення злочину і завдавши своїми умисними злочинним діями матеріальної шкоди потерпілій ОСОБА_11 на загальну суму 2 200 грн.

Крім цього, 19.01.2016 року близько 16:55 год. обвинувачений ОСОБА_7 , під приводом купівлі чохла до мобільного телефону зайшов у магазин «Блік», що розташований за адресою: вул Ярослава Мудрого, 46, м. Лубни Полтавської області, в якому знаходилася власниця магазину ОСОБА_12 , де помітив на підвіконні виставлений на продаж мобільний телефон «Lenovo А2010», належний ОСОБА_12 , який він вирішив відкрито викрасти.

Після чого, ОСОБА_7 повторно, реалізовуючи свій злочинний умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, без застосування насильства, із корисливою метою, з підвіконня відкрито викрав мобільний телефон «Lenovo А2010», вартістю 2210 грн., та разом з викраденим вийшов із магазину, не реагуючи не неодноразові прохання власниці ОСОБА_12 зупинитися та повернути мобільний телефон, зник місця вчинення злочину у невідомому напрямку і завдавши своїми умисними злочинним діями матеріальної шкоди потерпілій ОСОБА_12 на загальну суму 2210 грн. 58 коп.

В апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні, прокурор Лубенської місцевої прокуратури ОСОБА_8 просить вирок місцевого суду щодо ОСОБА_7 скасувати у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні злочинів. передбачених ч.2 ст. 185, ч.2 ст. 186 КК України і призначити покарання за ч.2 ст. 185 КК України 4 роки позбавлення волі; за ч.2 ст. 186 КК України 5 років позбавлення волі. На підставі ч.1 ст. 70 КК України шляхом часткового складання призначених покарань, остаточно визначити до відбування 6 років позбавлення волі.

Вказує, що судом не в повній мірі було враховано особу обвинуваченого ОСОБА_7 , який був неодноразово судимий за умисні корисливі злочині, має не погашені судимості на шлях виправлення не став та знову вчинив ряд корисливих злочинів, при цьому жодному з потерпілих спричинену внаслідок вчинених ним кримінальних правопорушень матеріальну шкоду не відшкодував.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить вирок місцевого суду щодо нього скасувати, як незаконний. При цьому вказує, що органами досудового слідства та судом не правильно кваліфіковані його дії за ч.2 ст. 186 КК України за епізодом викрадення мобільного телефону з магазину «Блік», оскільки він здійснив таємне викрадення, а не грабіж. Вважає, що потерпіла не бачила моменту викрадення телефону і почала кричати вже після того, як він відійшов на значну відстань і не міг її чути, а тому його дії за цим епізодом потрібно кваліфікувати за ч.2 ст. 185 КК України.

Крім того вважає занадто суворою міру покарання призначену йому за ч.2 ст. 185 КК України по іншим епізодам викрадення чужого майна, оскільки судом не було враховано, що він має позитивну характеристику за місцем проживання, має на утриманні малолітню дитину, міцні соціальні зв`язки, постійне місце мешкання. При цьому вказує, що не має доказів його вини по епізодам викрадення 600 грн. у таксиста 19.01.2016 року, та викрадення мобільного телефону зі школи 24.11.2015 року.

На апеляцію обвинуваченого ОСОБА_7 надійшли заперечення від потерпілих ОСОБА_12 та ОСОБА_11 ..

Висновок місцевого суду про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, ґрунтується на об`єктивних доказах, які безпосередньо досліджені у судовому засіданні суду першої інстанції і не спростовані обвинуваченим в апеляційній інстанції.

Висновки суду, щодо кваліфікації дій обвинуваченого за ч.2 ст. 185 КК України та фактичних обставин справи по епізодам таємного викрадення ноутбука із СТО «АТЛ» та мобільного телефону із СТО «Леон», ніким з учасників процесу не оскаржуються, а тому апеляційний суд виходить із того, що встановлено місцевим судом.

Разом з тим, судом першої інстанції зроблені правильні висновки щодо встановлення вини ОСОБА_7 у вчиненні крадіжки мобільного телефону «Lenovo А328», належного ОСОБА_9 (відповідно до наявності гарантійного талону та товарного чека) із загальноосвітньої школи № 2.

Зокрема, дана належна оцінка показанням потерпілого ОСОБА_9 та свідка ОСОБА_13 .

Так, допитаний судом потерпілий ОСОБА_9 пояснив, що купив вищевказаний телефон своїй малолітній доньці в літку 2015 року, який в листопаді 2015 року в школі в класі викрали з портфеля доньки, яка була на обідній перерві..

Свідок ОСОБА_13 в судовому засіданні суду першої інстанції пояснила, що працює в ЗОШ №2 прибиральницею. У листопаді 2015 року в школі сталася крадіжка мобільного телефону у однієї із учениць. Прибираючи коридор в цей день, на першому поверсі під час обідньої перерви вона помітила підозрілого чоловіка близько 35 років, 185-190 см. на зріст, якого раніше в школі не бачила і який безцільно ходив коридором. Через деякий час одна із учениць повідомила про зникнення мобільного телефону. Під час проведення досудового слідства по справі вона по фотознімкам упізнала цього чоловіка, яким виявися ОСОБА_7 .

Згідно відповіді з товариства «Ломбард дон кредит ТОВ «Інтер-Ріелті» і компанія» від 2.02.2016 року, ОСОБА_7 24.11.2015 року ( в день скоєння вказаної крадіжки) отримав у товариства фінансовий кредит по предмету застави телефона «Lenovo А 328».

По епізоду викрадення грошей в сумі 600 грн. належних потерпілому ОСОБА_10 , місцевим судом також правильно було взято до уваги та дано належну оцінку показанням самого потерпілого, який будучи допитаним в судовому засіданні суду першої інстанції пояснив, що працював таксистом. В січні 2016 року близько 12 год. в районі Лубенського ринку до нього підійшов невідомий чоловік та попросив звозити його до смт. Оржиця, що він і зробив. На автошляху в районі с.Пятигірці помітив автомобіль, який зламався та виходив допомогти водієві. Клієнт, якого віз, спочатку вийшов з ним, а потім повернувся до автомобіля та сидів там сам. На передній панелі машини знаходилась барсетка в якій було 600 грн. Після повернення до автомобіля помітив, що вона лежить не в тому положені, але спочатку не звернув на це уваги. Після завершення рейсу пасажир оплатив йому за поїздку 400 грн., після чого повернуся на стоянку в районі ринку та помітив відсутність грошей і повідомив про це працівників міліції.

Під час проведення досудового слідства, впізнав ОСОБА_7 , якого підвозив до смт. Оржиця 19.01.2016 року та після цього виявив крадіжку належних йому грошей.

Відповідно до вказаних обставин достовірно вбачається , що крадіжку коштів потерпілого ОСОБА_10 вчинив виключно обвинувачений. Апеляційні твердження ОСОБА_7 про боргові забов*язання перед потерпілим та відповідну обмову в скоєнні крадіжки з метою повернення боргу потерпілим колегія суддів розглядає як метод захисту обвинуваченого з метою уникнення відповідальності за скоєний злочин, оскільки ОСОБА_10 категорично та стабільно зазначав, що раніше з обвинуваченим знайомим не був , а крадіжку виявив фактично зразу після її вчинення, коли висадив з автомобіля ОСОБА_7 ..

Твердження ОСОБА_7 щодо неправильної кваліфікації його дій по епізоду відкритого заволодіння мобільним телефоном у магазині «Блік» належного потерпілій ОСОБА_12 , не заслуговують на увагу і спростовуються матеріалами кримінального провадження в їх сукупності, яким була надана належна оцінка місцевим судом.

Зокрема, допитана судом потерпіла ОСОБА_12 в своїх показаннях наполягала саме на відкритому викраденні у неї мобільного телефону ОСОБА_7 , оскільки вона одразу виявила зникнення телефону після того, як повз нього пройшов обвинувачений та почала кричати щоб він його повернув, а останній робив вигляд, що не чує її. Вказувала, що у обвинуваченого була фізична можливість її чути, так як він знаходився на відстані 15-20метрів. Затримати його не мала фізичної змоги і тому припинила його переслідування, зважаючи на значний зріст обвинуваченого та статуру.

Свідок ОСОБА_14 , яка перебувала в магазині в цей час, суду першої інстанції пояснила, що продавець ОСОБА_12 обслуговувала невідомого чоловіка, який було схоже, що нічого купувати не буде. Коли продавець відвернулась, чоловік пішов до виходу повз підвіконня на якому на зарядці лежав мобільний телефон, потерпіла почула дзвін дверей і одразу помітила зникнення телефону, вибігла за чоловіком і почала кричати.

Згідно протоколів пред`явлення особи для впізнання, потерпіла ОСОБА_12 та свідок ОСОБА_14 впізнали ОСОБА_7 , як особу, яка 19.01.2016 року, перебуваючи в магазині «Блік» відкрито заволоділа мобільним телефоном «Lenovo А2010».

Відповідно до відповіді з ломбарду «Свіжа копійка» від 21.02.2016 року, ОСОБА_7 в день грабежу 19.01.2016 року передав у заставу мобільний телефон «Lenovo А2010». дані якого відповідають серії та номеру телефону, який відкрито викрали з магазину «Блік».

Саме про відкрите викрадення мобільного телефону невідомим чоловіком, вказала потерпіла ОСОБА_12 і в своїй заяві про вчинення кримінального правопорушення від 19.01.2016 року.

Обвинувачений ОСОБА_7 , як під час судового слідства так і в суді апеляційної інстанції не заперечував факт викрадення телефону в присутності потерпілої ОСОБА_15 , яка знаходилась в магазині, а лише зазначав, що остання не бачила моменту викрадення, а тому він вважає, що здійснив таємне викрадення майна. Також обвинувачений не спростував показання потерпілої і свідка ОСОБА_14 , щодо виявлення потерпілою крадіжки мобільного телефону одразу після його зникнення.

Крім того, відсутні будь які сумніви в достовірності стабільних показань ОСОБА_12 та ОСОБА_14 по факту відкритого утримування викраденого телефону обвинуваченим, якого намагалась зупинити потерпіла, яка зразу ж безпосередньо виявила вчинену крадіжку.

Твердження обвинуваченого про викрадення (невстановлених) відеозаписів з ( не ідентифікованих) камер спостереження сусідніх закладів ( наявність яких під час слідства не встановлена), які б могли довести його правоту колегія суддів вважає методом захисту з метою уникнення належного покарання.

В своїх запереченнях на апеляційну скаргу обвинуваченого , потерпіла ОСОБА_16 також категорично спростовує всі апеляційні доводи ОСОБА_7 та наполягає на вірній кваліфікації дій обвинуваченого.

Місцевим судом правильно кваліфіковано дії ОСОБА_7 , як відкрите викрадення чужого майна (грабіж) вчинене повторно, за ч.2 ст. 186 КК України, з врахуванням вищевказаних показань потерпілої та свідка ОСОБА_14 , а також правової позиції, викладеної в абз.3 п.4 Постанови Пленуму ВСУ №10 від 6.11.2009 р. «Про судову практику у справах про злочини проти власності», згідно якої дії, розпочаті як крадіжка, але виявлені потерпілим чи іншими особами і, незважаючи на це, продовжені винною особою з метою заволодіння майном, належить кваліфікувати, як грабіж.

Не заслуговують на увагу також доводи апеляції прокурора щодо м`якості призначеного ОСОБА_7 покарання, оскільки при обранні покарання останньому, суд першої інстанції відповідно до загальних засад призначення покарання врахував ступінь тяжкості вчинених ним злочинів, особу винного, має ряд судимостей за корисливі злочини, та обставини, що як пом`якшують покарання, так і обтяжують його рецидив злочину.

На думку колегії суддів, призначене ОСОБА_7 покарання, відповідає вимогам ст. 65 КПК України, є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження скоєння ним нових злочинів.

За таких обставин, колегія суддів вважає вирок суду законним і обґрунтованим і не вбачає підстав для його скасування, а також підстав для пом`якшення чи збільшення покарання засудженому.

З врахування викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги прокурора Лубенської місцевої прокуратури, прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 13 липня 2016 року щодо останнього без зміни.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4