Провадження 1-кп/168/35/16
Справа № 168/243/16-к

В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
29.07.2016 року Старовижівський районний суд Волинської області в складі
головуючого - судді ОСОБА_1 ,
з участю: секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,
законного представника потерпілого ОСОБА_6 ,
представника потерпілого ОСОБА_7 ,
під час розгляду у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт.Стара Вижівка кримінального провадження про обвинувачення
ОСОБА_4 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця і жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, одруженого, має на утриманні малолітню дитину, не працюючого, з професійною-технічною освітою, не судимого,

у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України,

в с т а н о в и в:
10.08.2015 р. близько 20.20 год. ОСОБА_4 , керуючи автомобілем «Опель-Вектра» д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись дорогою по вул. Радянська в с.Текля в напрямку від с.Глухи Старовижівського району, керуючи технічно справним автомобілем, діючи з необережності у формі злочинної недбалості, всупереч вимогам п.1.10, п.2.3 б), п.2.3 д), п.10.1, п.12.3 Правил дорожнього руху України (далі ПДР) проявив безпечність, був неуважним, не стежив за дорожньою обстановкою, не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам дорожнього руху, побачивши мотоцикл, що виїхав з другорядної дороги, з метою уникнення зіткнення, виїхав на смугу зустрічного руху, чим допустив зіткнення з мотоциклом марки «Минск» під керуванням ОСОБА_8 , внаслідок чого пасажиру мотоцикла ОСОБА_9 були спричинені тяжкі тілесні ушкодження у виді: відкритих переломів великогомілкової та малогомілкової кісток в середній третині зі зміщенням відломків, розрив лівої стегнової артерії, забійні рани лівої гомілки та стегна, і таким чином, ОСОБА_4 вчинив злочин, передбачений ч.2 ст.286 КК України.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину у вчиненні злочину не визнав. Суду пояснив, що керуючи автомобілем, рухався в напрямку від села Глухи до села Дубечне зі швидкістю 50-60 км/год. У селі Текля по вул. Радянській несподівано на його смузі руху перед ним на відстані за 25-30 м, з`явився мотоцикл, який проїхав 1-2 м по його смузі руху (для мотоцикла по зустрічній, лівій смузі). Він пригальмував, думавши, що мотоцикл повинен зупинитись перед його автомобілем. Однак водій мотоцикла не зробив цього і продовжив рухатись по його (відносно ОСОБА_4 по правій, відносно водія мотоцикла по лівій) смузі руху. Тоді він, для того, щоб об`їхати перешкоду (мотоцикла), повернув вліво, і виїхав таким чином на зустрічну смугу руху. Після цього, на цю ж смугу руху, став виїжджати й водій мотоцикла (відносно водія мотоцикла з лівої на праву смугу руху). Він загальмував, однак його автомобіль зіткнувся із мотоциклом, зіткнення відбулось на зустрічній смузі руху (відносно водія автомобіля). Зазначив, що мотоцикл виїхав з другорядної дороги, їхав прямо, а не під кутом (оскільки бік мотоцикла він не бачив). Чи зупинявся мотоцикл перед виїздом на головну дорогу не бачив, зважаючи на те, що в цьому місці видимість дуже погана. Припускає, що мотоцикл не зупинявся, оскільки в разі зупинки, він би побачив мотоцикла, а мотоцикліст побачив би його, оскільки в цьому місці вже краща видимість дороги. Крім того, пасажири мотоцикла в разі гальмування і зупинки мали б нахилитись вперед, але він бачив, що пасажири не були так нахилені. Мотоцикл рухався по центру зустрічної смуги. Зазначив, що він мав можливість загальмувати і зупинити автомобіль, однак не зробив цього, подумавши, що перед автомобілем зупиниться мотоцикл. Вважає, що водій мотоцикла також винен, оскільки мав можливість і повинен був зупинитись. Після зіткнення він зателефонував в міліцію, дав джгут і приносив воду потерпілому. Також додав, що не міг мотоцикл їхати до центру другорядної дороги, бо там росте трава, тому він їхав по лівій частині дороги, тобто порушував ПДР. Просить виправдати його.
Цивільного позову не визнав.
Незважаючи заперечення обвинуваченим ОСОБА_4 вини у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, вона підтверджується зібраними в кримінальному провадженні доказами.
Так, потерпілий ОСОБА_9 в судовому засіданні показав, що їхав мотоциклом, яким керував ОСОБА_8 , за ним сидів він, а потім ОСОБА_10 . Їхали по своїй смузі руху. Перед тим, як приїхати до перехрестя, вони нікого з односельчан не зустрічали. Під`їхавши до перехрестя, водій мотоцикла зупинився не виїжджаючи на перехрестя, і зупинився за 0,5 м від головної дороги. Вони подивились, що жодного транспортного засобу на головній дорозі не було. Після цього стали переїжджати перехрестя, повертаючи вліво і виїжджаючи на свою смугу руху. Коли виїхали на свою смугу руху, то побачили автомобіль. Автомобіль їхав прямо зі швидкістю 60-70 км/год. Відбулось зіткнення з автомобілем на зустрічній смузі руху автомобіля. Від перехрестя до місця зіткнення вони проїхали приблизно 12 м. Чи гальмував водій мотоцикла і автомобіля не знає. Медичну допомогу йому обвинувачений не надавав.
Свідок ОСОБА_8 у судовому засіданні показав, що їхав за кермом мотоцикла, за ним сидів ОСОБА_9 , а потім ОСОБА_10 . Їхали по своїй смузі руху ближче до правої сторони зі швидкістю 30-40 км/год., під`їжджаючи до центральної дороги, старався їхати ближче до центру. Бачив ОСОБА_11 , яка стояла на вулиці Поліській. Перед виїздом на головну смугу руху, він майже зупинив мотоцикл не доїжджаючи до початку головної дороги 20-30 см., щоб подивитись чи немає інших транспортних засобів по головній дорозі. Зліва дорога проглядається гірше приблизно до 70 м, а справа добре. Жодних транспортних засобів на головній дорозі не було. Тому стали переїжджати дорогу. Переїжджаючи перехрестя і виїхавши на свою смугу на головній дорозі, побачив, що зі сторони с.Глухи їде автомобіль. Автомобіль їхав в цей момент більшою частиною автомобіля на зустрічній смузі. Автомобіль трохи пригальмував, не зупиняючись, намагався повернутись на свою смугу, а він намагався зміститись вправо до узбіччя своєї смуги. Тоді й відбулось зіткнення. Від місця зіткнення до місця, де стоїть хрест, приблизно 6-7 м. Правила дорожнього руху він знає, посвідчення водія не має, але має практику водіння мотоцикла більше року.
Свідок ОСОБА_10 показав, що як пасажир їхав мотоциклом з ОСОБА_8 і ОСОБА_9 , сидів за ОСОБА_9 . Їхали зі швидкістю близько 50 км/год. ближче до правої сторони по своїй смузі руху. Перед виїздом на головну, водій мотоцикла не зупинився, а лише пригальмував. Він не бачив автомобіля на дорозі. Видимість дороги зліва погана. Коли виїхали на середину головної дороги, побачив автомобіль, який рухався зі швидкістю 60 км/год. Автомобіль їхав по своїй смузі руху, а коли побачив мотоцикл, то став зміщуватись на зустрічну смугу. ОСОБА_8 поїхав на праву сторону своєї смуги. Проїхали від перехрестя близько 10 м, де відбулось зіткнення з автомобілем.
Свідок ОСОБА_12 показав, що знаходився по передньому пасажирському сидінні автомобіля «Опель-Вектра», яким керував обвинувачений, зі швидкістю 50-60 км/год. Коли рухались в с.Текля по правій смузі руху по центральній дорозі, він побачив, що по їхній смузі руху назустріч їм, приблизно за 15-20 м перед автомобілем, несподівано з`явився («вискочив») мотоцикл з трьома пасажирами і їде по їхній смузі. Мотоцикл виїхав з-за повороту дуже швидко і побачити його було важко, оскільки оглядовість дороги в цьому місці погана і другорядна дорога не проглядається. Мотоцикл проїхав по центру їхньої смуги приблизно до 10 м, при цьому не думав повертати на свою смугу. Проїхавши кілька метрів і побачивши, що мотоцикл не звертає, ОСОБА_4 почав обминати мотоцикла і для цього виїхав на ліву смугу руху, швидкість зменшив, не застосовував екстреного гальмування. Мотоцикліст, побачивши це, одночасно також став повертати на праву (свою) смугу руху. Автомобіль проїхав ще близько 5 м, після цього на зустрічній смузі (відносно автомобіля) відбулось зіткнення між лівою передньою частиною автомобіля і серединою мотоцикла. Після ДТП ОСОБА_4 перебував біля потерпілого, надав допомогу потерпілому, дав джгут, приносив воду з криниці.
Доводи сторони захисту про те, що свідки в даному провадженні були допитані до внесення відомостей про ДТП в ЄРДР суд не бере до уваги. Оскільки усіх свідків суд допитав у судовому засіданні, в ході чого їхні показання підтвердились, в тому числі і іншими доказами.
Згідно з висновком № 12 і висновком № 16 від 11.08.2015 р. ОСОБА_8 і ОСОБА_4 на момент ДТП в стані алкогольного сп`яніння не перебували /а.с.114-115/.

Згідно з повідомленням Старовижівської ЦРЛ № 48 від 10.08.2015 р. ОСОБА_9 доставлений із травмами, отриманими 10.08.2015 р. внаслідок ДТП. З висновку №7 від 10.01.2016 р. судово-медичної експертизи ОСОБА_9 , встановлено, що ОСОБА_9 , отримав тяжкі тілесні ушкодження у виді відкритих переломів великогомілкової та малогомілкової кісток в середній третині зі зміщенням відломків, розрив лівої стегнової артерії, забійні рани лівої гомілки та стегна /а.с.105, 135-136/.

З протоколу огляду місця події від 10.08.2015 р. (зі схемою до нього та фототаблицею), встановлено, що місцем ДТП є ділянка автомобільної дороги в с.Текля Старовижівського району. У протоколі зафіксовано розташування дорожніх знаків, особливості проїжджої частини, місце розташування транспортних засобів з прив`язкою до дорожньої розмітки та місцевості /а.с.106-113/.

Захисник ОСОБА_5 стверджує, що даний огляд проведено в вечірній час в умовах темряви, ширина дороги в протоколі зазначена як 6,2 м, що не відповідає дійсності. У протоколі не відображено ряд важливих даних - технічні несправності транспортних засобів, розміщення уламків транспортних засобів, слід мастила. Також зі слів учасників визначено місце зіткнення транспортних засобів, що неприпустимо, оскільки це має бути визначено експертом.
Дані твердження не заслуговують на увагу, оскільки місце зіткнення, вказане в цьому протоколі, було зафіксовано зі слів учасників ДТП водія автомобіля ОСОБА_4 і ОСОБА_8 . Крім того, технічні пошкодження транспортних засобів зафіксовані в інших окремих протоколах.
Так, зокрема згідно з протоколом огляду предметів від 31.08.2015р. в мотоцикла є несправності лівої передньої частини /а.с. 116/.
Зауваження сторони захисту про те, що в даному протоколі немає даних про номерний знак мотоцикла і не встановлено власника мотоцикла, а протокол є поверхневий, тому, що не доведено, що саме цим транспортним засобом керував ОСОБА_8 , не заслуговують на увагу.
Дані зауваження є несуттєвими, ця обставина не оспорюється учасниками провадження і не впливає на суть справи.
З протоколу огляду предметів від 01.09.2015р. - автомобіля марки «Opel-Vectra» виявлено пошкодження лівої передньої частини автомобіля /а.с. 120-122/.
Таким чином, перелік та характер пошкоджень цих транспортних засобів, зазначених в протоколах огляду предметів, відповідає опису пошкоджень транспортних засобів, наданих в показаннях учасників провадження та підтверджує обставини щодо механізму зіткнення транспортних засобів.
У ході слідчого експерименту (протокол від 10.09.2015 року), проведеного за участю ОСОБА_12 (і в присутності ОСОБА_4 ) ОСОБА_12 показав, що обвинувачений ОСОБА_4 , побачивши мотоцикл, що несподівановиїхав на дорогу, зменшив швидкість, почав пригальмовувати, скеровувати автомобіль ближче до лівої сторони дороги з метою уникнути зіткнення. Мотоцикл не зупинився, а став також повертати на ліву (по руху автомобіля) смугу руху, де й відбулось зіткнення /а.с.124-126/.

Таким чином, зафіксовані в цьому протоколі обставини ОСОБА_12 підтвердив, будучи допитаним як свідок в судовому засіданні.

У ході слідчого експерименту (протокол від 10.09.2015 року), проведеного за участю ОСОБА_10 , останній показав, що ОСОБА_8 виїхав мотоциклом на головну дорогу, у цей час автомобіль також виїхав на зустрічну смугу руху, де відбулось зіткнення /а.с.127-129/.

Зафіксовані в цьому протоколі ОСОБА_13 підтвердив, будучи допитаним як свідок в судовому засіданні.

Відмінності в показаннях ОСОБА_10 в протоколі і в судовому засіданні про те, чи зупинявся водій мотоцикла перед перехрестям, не спростовують факту належності і допустимості даного доказу, оскільки не суперечать іншим обставинам, встановленим в ході судового розгляду.

У ході слідчого експерименту (протокол від 23.11.2015 року), проведеного за участю ОСОБА_8 , останній показав траєкторію руху мотоцикла під час скоєння ДТП /а.с.131-132/.

Зафіксовані в цьому протоколі ОСОБА_8 підтвердив, будучи допитаним як свідок в судовому засіданні.

Доводи сторони захисту про те, що у зв`язку з поганою видимістю дороги через розміщені на цій ділянці дороги дерева, водій мотоцикла не міг побачити головної дороги, а тому повинен був зупинитись перед виїздом на головну дорогу, а цього не зробив, що й сам визнав ОСОБА_8 , суд не бере до уваги.

Як встановлено, в судовому засіданні обвинувачений побачив мотоцикл в момент, коли мотоцикл перебував на головній дорозі, тому факт чи зупинявся мотоцикліст не впливає на вину обвинуваченого, оскільки ОСОБА_4 неодноразово стверджував в судовому засіданні, що за цих умов мав технічну можливість зупинитись.

Доводи захисника про те, що слідчі дії слідчі експерименти відбувались без фіксування за допомогою фотографування, а тому є недопустимими і належними доказами, не заслуговують на увагу, оскільки відповідно до ст. 240 КПК фотофіксація в даному випадку не є обов`язковою.

Доводи захисника про те, що дані слідчі експерименти проведено з використанням лише одного транспортного засобу автомобіля чи мотоцикла (а тому без відтворення обстановки максимально наближеної до події ДТП) не впливають на факт належності і допустимості даного доказу. Як пояснив прокурор, метою проведення кожного слідчого експерименту було встановити, де перебував саме окремо - автомобіль в момент, коли його водій помітив мотоцикл і якими були дії саме водія автомобіля після цього, та окремо встановити, якими були дії водія мотоцикла.

Доводи щодо розбіжностей в показаннях і в протоколах слідчих експериментів щодо місця зупинки мотоцикла відносно головної дороги і того, що водій мотоцикла не зупинявся перед головною дорогою, не спростовують належності і допустимості їх як доказів, оскільки всі інші обставини, зафіксовані в них, співпадають з іншими доказами.

У ході слідчого експерименту (протокол від 11.03.2016 року), проведеного за участю ОСОБА_4 , останній показав, що керував автомобілем, з другорядної дороги на головну виїхав мотоцикл, зрізаючи кут і притримуючись лівої сторони. Вперше цей мотоцикл він побачив на відстані 30 м від нього, відразу скинув швидкість, почав пригальмовувати та скеровувати автомобіль ближче до лівої від нього сторони дороги. Вказаний маневр робив з метою уникнути зіткнення. У той час водій мотоцикла не зупинився, а почав також зміщуватись на ту ж смугу, що і він. Він різко загальмував, однак відбулось зіткнення, а саме на зустрічній для нього смузі руху /а.с.145-151/.

Зафіксовані в цьому протоколі обставини обвинувачений підтвердив, будучи допитаним в судовому засіданні, зокрема визнав, що повернув вліво, щоб об`їхати, в той час як побачив мотоцикл за 30 метрів від автомобіля і міг зупинитись. Це він підтвердив і в судовому засіданні.

Саме цей протокол сторона захисту вважає єдиним допустимим доказом в даному кримінальному провадженні.

Доводи обвинуваченого про те, що він думав, що мотоцикл мав зупинитись перед автомобілем, не заслуговують на увагу.

Крім того, суд погоджується з доводами сторони обвинучанення про те, що встановлені під час цієї слідчої дії обставини, узгоджуються із тими, що встановлені в ході слідчого експерименту, проведеного за участю ОСОБА_12 , і при якому був присутній обвинувачений.

Відповідно до висновку від 01.04.2016 р. № 28 судової інженерно-технічної експертизи в заданій дорожній ситуації, з технічної точки зору, водій автомобіля повинен був діяти у відповідності до вимог п.12.3 ПДР, тобто з моменту виникнення небезпеки для руху повинен був негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу. Водій ОСОБА_4 мав технічну можливість уникнути наїзду на мотоцикл шляхом застосування екстреного гальмування із моменту виникнення небезпеки /а.с.137-143/.

Сторона захисту вважає даний доказ неналежним посилаючись на те, що експерту були надані вибіркові вихідні дані. Так зазначалось, що ДТП скоїв ОСОБА_4 , в той час коли були дані про те, що водій мотоцикла порушив ПДР. Експерт зазначає про порушення ПДР також і водієм мотоцикла, в той час коли таке питання перед експертом не ставилось. Вважає даний висновок одностороннім, а клопотання сторони захисту про призначення повторної експертизи слідчим було відхилено .

Дані аргументи на увагу не заслуговують.

Як встановлено, клопотання сторони захисту про призначення повторної експертизи не відповідало вимогам КПК, в зв`язку з чим було відхилено. Вказана постанова слідчого залишена без змін слідчим суддею /а.с.170/.

Як пояснив прокурор, експерту для проведення експертизи були надані повністю всі матеріали кримінального провадження, серед яких і протокол слідчого експерименту з участю ОСОБА_12 , за присутності обвинуваченого, останній з цими даними погодився, про що розписався. На вирішення експерта ставилось запитання про те якими мали бути дії водія мотоцикла в даній ситуації.

У ході судового розгляду не встановлено нових чи інших обставин, які б свідчили, що експерту надані недостовірні чи неповні дані, що б могло вплинути на повноту висновку.

З огляду на це, суд вважає даний доказ належним та допустимим.

Суд також вважає за необхідне зазначити, що винна поведінка водія мотоцикла, за умови встановлення, що вона такою була і навіть, припускаючи, що вона могла такою бути, не спростовує вини обвинуваченого, оскільки знову ж таки, в показаннях, наданих в судовому засіданні ним, свідком ОСОБА_12 , неповнолітніми ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , і наданих обвинуваченим в ході розслідування встановлено, що ОСОБА_4 виявив мотоцикл тоді, коли мотоцикл вже був на головній дорозі, а не здійснював виїзд на перехрестя. При цьому з моменту виявлення, мотоцикл і автомобіль проїхали певну відстань по тій же смузі руху. Обвинувачений сам ствердив, що мав можливість зупинитись, оскільки побачив мотоцикл за 30 м від автомобіля, однак не зробив цього, а вирішив, що доцільним в цій ситуації буде об`їхати перешкоду, виїхавши на ліву смугу.

Однак, такі дії обвинуваченого в цій ситуації не відповідають вимогам ПДР.

Об`єктивна сторона складу злочину, передбаченого частиною 2 статті 286 КК, визначається трьома обов`язковими ознаками: а) суспільно небезпечне діяння (порушення правил безпеки дорожнього руху); б) суспільно небезпечні наслідки (заподіяння потерпілому тяжкого тілесного ушкодження); в) причинний зв`язок між діяннями і наслідками.

Відповідно до вимог пункту 12.3 ПДР у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об їзду перешкоди.

Формально зазначена вимога ПДР дає можливість водію вибрати один із двох варіантів реагування на виявлену перешкоду під час руху. Водночас, вибір виду поведінки не може бути абсолютно довільним і залежати лише від розсуду водія, оскільки маневр водія, який вирішить об`їхати перешкоду, не повинен створювати небезпек для інших учасників руху.

Із фактичних обставин справи встановлено, що обвинувачений під час керування технічно справним автомобілем, рухаючись на невеликій швидкості, побачивши на дорозі мотоцикла, який рухався по його смузі, зберігав об`єктивну можливість для обміркування ситуації і прийняття безпечного для мотоцикла рішення про зменшення швидкості і зупинки. Проте засуджений, намагаючись об`їхати перешкоду, порушуючи вимоги пункту 12.3 ПДР, обрав невиправданий маневр (повернув ліворуч), який і призвів до ДТП на смузі зустрічного руху. Внаслідок зазначених дій потерпілий отримав тяжкі тілесні ушкодження.

Отже, причиною настання суспільно небезпечного наслідку у виді травмування потерпілого є невиправданий маневр, який був здійснений обвинуваченим у конкретній дорожній ситуації, і між діянням останнього та наслідками є причинний зв`язок (постанова Верховного Суду України від 18.06.2015 р.).

Суд також зазначає, що відповідно до ст.337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта ОСОБА_4 .

Показання свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 суд не бере до уваги, оскільки, як вони пояснили, самого моменту зіткнення вони не бачили, прийшли на місце події після того, як відбулась ДТП, а тому відповідно до ст. 85 КПК є неналежними доказами, оскільки не підтверджують і не спростовують обставин, які підлягають доказуванню в даному кримінальному провадженні. Крім того, свідок ОСОБА_18 і ОСОБА_15 дали не чіткі і суперечливі та не послідовні показання.

Тому доводи захисника про те, що без урахування показань цих свідків проведено розслідування не заслуговують на увагу, на висновок суду не впливають.

Доводи захисника про однобічність розслідування не підтвердились в ході судового розгляду. Так свідок ОСОБА_19 показав, що в ході розслідування були допитані усі свідки, які були очевидцями ДТП і змогли пояснити важливі обставини для справи.

Стороною захисту не заявлялось клопотання про допит свідка ОСОБА_15 , тому вона не була допитана під час досудового розслідування.

В клопотанні про призначення експертизи, відмовлено у зв`язку із невідповідністю клопотання вимогам КПК, слідчий суддя залишив без змін цю постанову.

Дані, отримані у результаті слідчого експерименту з участю ОСОБА_12 , співпадають з поясненнями в судовому засіданні, тому доводи захисника на те, що аналогічного експерименту не було проведено з участю обвинуваченого, що на його думку свідчить про упереджене відношення слідчого до обвинуваченого, не доводять факт необ`єктивного розслідування, оскільки встановлені в результаті зазначеної слідчої дії обставини співпадають та підтверджуються іншими доказами в справі.

Інші доводи сторони захисту щодо розбіжностей і неточностей в матеріалах провадження не є суттєвими і висновків суду не спростовують.

Оцінюючи кожний, безпосередньо досліджений судом, доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності та аналізуючи їх сукупність з точки зору достатності та взаємозв`язку, сумнівів щодо яких не виникає, суд прийшов до висновку про винуватість обвинуваченого.

Виходячи з вищенаведеного, суд вважає доведеним факт вчинення ОСОБА_4 порушення правил безпеки дорожнього руху, що спричинило потерпілому тяжкі тілесні ушкодження, тобто злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого суд визнає наявність на утриманні неповнолітньої дитини, притягнення до кримінальної відповідальності вперше, молодий вік, вчинення необережного злочину.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, немає.

Відповідно до вимог ст.65 КК, призначаючи покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. При призначенні покарання за ст. 286 КК суди мають ураховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.

Призначаючи покарання обвинуваченому суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, який за місцем проживання характеризується позитивно, вперше притягається до кримінальної відповідальності, не працює, на обліках в психіатра та в нарколога не перебуває, а також думку законного представника потерпілого, яка має претензії матеріального та морального характеру до обвинуваченого, і вважає за необхідне обрати ОСОБА_4 покарання в межах санкції ч.2 ст.286 КК України у виді позбавлення волі на мінімальний строк.

Суд враховує також, що обвинувачений раніше не судимий, має постійне місце проживання, позитивно характеризується, його молодий вік,те, що вчинено необережний злочин, обвинувачений не перебував у стані алкогольного сп`яніння під час його скоєння, суд приходить до висновку, що все ж таки виправлення та перевиховання обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства та про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання й звільнення його на підставі ст.75 КК України від відбування призначеного основного покарання з випробуванням, але за умови контролю за його поведінкою - встановленням йому іспитового строку тривалістю один рік та з покладенням на нього обов`язків, визначених ст.76 КК України.

Суд вважає за необхідне застосувати до обвинуваченого додаткове покарання, передбачене санкцією ч.2 ст.286 КК України. Призначаючи додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, суд враховує, що обвинувачений вчинив злочин проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, тяжкі наслідки вчиненого злочину безпосередньо пов`язані з наявністю у нього такого права, а також те, що керування транспортним засобом не є для нього виключним джерелом доходу та засобом для існування, оскільки протилежного обвинуваченим не доведено.
Саме таке покарання є необхідним, доцільним і буде цілком достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню нових злочинів як ним, так і іншими особами.
Потерпілий ОСОБА_9 пред`явив цивільний позов до обвинуваченого про відшкодування майнової і моральної шкоди.
Позов мотивований тим, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що відбулась із вини ОСОБА_4 10.08.2015 р., він отримав тяжкі тілесні ушкодження, у зв`язку з чим його було доставлено в Старовижівську районну лікарню, де надано першу медичну допомогу. З 11.08.2015 р. по 02.10.2015 р., з 03.12.2015 р. по 25.12.2015 р. перебував на лікуванні в Національній дитячій спеціалізованій лікарні «ОХМАТДИТ`в м.Києві. Йому проведено чотири операції на травмованій нозі, встановлені імплантати, проведено дороге лікування за власні кошти. Також лікувався амбулаторно в умовах Старовижівської ЦРЛ. З 05.01.2016 р. встановлено інвалідність, в подальшому лікування продовжуватиметься. Витрати на лікування, медикаменти тощо і переїзд становлять 19276 грн. 03 коп., їх вартість просить стягнути з відповідача. Крім того, в зв`язку з отриманою травмою він несе моральні страждання, змушений навчатись вдома за індивідуальною програмою, змушений докладати зусиль для організації свого життя. ОСОБА_4 вини не визнає, не робить спроб порозумітись і підтримати його. Вважає, що достатнім відшкодування завданої моральної шкоди є стягнення з відповідача 50 000 грн.
У ході судового розгляду позов в частині вимог про відшкодування майнової шкоди збільшено до суми 21 986,03 грн. /а.с.195/
У судовому засіданні законний представник потерпілого ОСОБА_6 підтримала позов, пояснила, що обвинувачений сплатив їй лише 5000 грн., а подальшому відмовився надавати будь-яку допомогу.
Представник потерпілого ОСОБА_7 просить позов задовольнити як обґрунтований і підтверджений належними доказами. Щодо відповідальності страхової компанії, яка застрахувала цивільну відповідальність обвинуваченого, посилається на правові позиції ВСУ, про те, що виключне право позивача самостійного визначати особу, до якої пред`являти позов, а обвинувачений не позбавлений можливості ставити в свою чергу вимоги до страхової компанії.
У судовому засіданні обвинувачений цивільного позову не визнав, пояснив,що сплатив потерпілому 5000 грн. Але, цей факт родичі потерпілого розцінили як визнання ним вини, і серед односельчан розповсюджують інформацію, що він винен в ДТП, тому більше він не надавав жодних коштів потерпілому, оскільки винуватим себе у вчиненні ДТП не вважає, крім того, мати потерпілого навіть не надала йому можливості побачитись з потерпілим, оскільки не допускає його.
Захисник ОСОБА_5 вважає позов безпідставним, необґрунтованим, оскільки обвинувачений вже сплатив добровільно 5000 грн., не залучена до участі страхова компанія, яка повинна нести відповідальність також в цьому випадку, просить врахувати вину іншого водія мотоцикла, який є неповнолітнім, а тому його батьки теж повинні нести відповідальність за заподіяння шкоди внаслідок ДТП, власник мотоцикла також не встановлений, просить відмовити в позові.
Суд, заслухавши учасників провадження, дослідивши матеріали позову приходить до висновку, що позовні вимоги слід задовольнити частково з таких підстав.
У п. 4 Постанови Пленуму ВССУ від 01 березня 2013 року №4 роз`яснено, що відповідно до ст.1166, ст.1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. У п.6 Постанови зазначено, що особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, використання якого створює підвищену небезпеку.

Судом встановлено, що потерпілий перебував на лікуванні з 11.08.2015 р. по 02.10.2016 р., з 03.12.2015 р. по 25.12.2015 р. в дитячій спеціалізованій лікарні «Охматдит» в м.Києві, де проведено три операції травмованої ноги. 05.01.2016 р. йому встановлено групу інвалідності /а.с.49, 50, 51/.

За час лікування ним за власні кошти придбано ряд медикаментів, про що надано довідки та фіскальні чеки, виписки з медичної документації.

Доводи захисника про те, що серед наданих чеків є документ про сплату благодійної допомоги, і в зв`язку з цим ця сума не підлягає задоволенню, заслуговують на увагу, тому розмір матеріальної шкоди на цю суму слід зменшити (а саме: виключити суму 1600 грн.) /а.с.196/. Також не надано доказів оплати вартості проїзду на суму 2710 грн. з м.Києва в м.Ковель на двох осіб 02.06.2016 р. /а.с.196/, тому на цю суму також має бути зменшено розмір відшкодування майнової шкоди.

Доказів на спростування обґрунтованості решти позовних вимог про відшкодування майнової шкоди обвинуваченим та захисником, незважаючи на заперечення проти позову, суду не надано, тому суд стягує вартість імплантатів та інших медикаментів (за виключенням вказаних вище сум), та вартість квитків на проїзд потерпілого з матір`ю в м.Київ для лікування /а.с. 42 45, 47-49, 197/, а всього - 18402,52 грн. Вказана сума відповідно до ст.1166 ЦК України й підлягає стягненню з обвинуваченого на користь потерпілого.
Відповідно до положень ст.ст. 23, 1167 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди завданої внаслідок порушення її прав, особою яка її завдала, і така шкода може полягати у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.

Вирішуючи питання щодо розміру моральної шкоди, що підлягає стягненню, суд виходить з того, що очевидним є те, що ОСОБА_9 завдано моральної шкоди вчиненим злочином. У зв`язку з отриманими травмами під час ДТП, зокрема діями обвинуваченого, він став інвалідом, що кардинально змінило його повсякденне життя та відносини з оточуючим світом, було допущено порушення нормального способу життя потерпілого. Приймає суд до уваги й те, що потерпілий переніс стрес, для відновлення попереднього стану здоров`я потребується значний період часу, протягом якого він змушений продовжити лікування, переніс чотири хірургічних операції, надалі він також потребує лікування.

Суд розглядає цивільний позов у межах заявлених позовних вимог (ч. 5 ст. 128 КПК, ст.10-11, 60 ЦПК України).

Виходячи з принципів розумності та справедливості, характеру злочину, глибини фізичних та душевних страждань потерпілого, вини особи, діями якої завдано моральну шкоду, поведінки іншого водія під час вчинення ДТП, та інших обставин, що мають істотне значення, таких як ставлення обвинуваченого до вчиненого злочину, його матеріальний стан, що передбачено ст.23 ЦК України та п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", з огляду на наведені обставини, суд вважає, що розумним та справедливим відшкодуванням моральної шкоди є стягнення з обвинуваченого 20 000 грн.

Визначаючи розмір відшкодування, суд також враховує можливість потерпілого ставити питання про отримання відшкодування завданої шкоди і за рахунок іншого водія та правову позицію Верховного Суду України від 20.01.2016 р. у справі 6-2808цс15, відповідно до якої право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована. У разі задоволення такого позову заподіювач шкоди не позбавлений можливості пред`явити майнові вимоги до страхової компанії, з якою ним укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Відповідно до ст.100 КПК України речові докази мотоцикл марки «Мінськ», червоного кольору, що зберігається на території Старовижівського РВ УМВС України, в даний час Старовижівський ПВ Ратнівського ВП (а.с.119), - повернути ОСОБА_20 , автомобіль марки «Opel-Vectra» д.н.з. НОМЕР_1 , - передати ОСОБА_4 .

Відповідно до ст.124 КПК України слід стягнути з обвинуваченого витрати на залучення експерта: 613,80 грн. за проведення судової інженерно-технічної експертизи (а.с.144).
Керуючись ст.ст. 368, 371, 374 КПК України, суд
у х в а л и в:
ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, і призначити йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк один рік.
На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного основного покарання з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк тривалістю один рік.
На підставі ст.76 КК України зобов`язати ОСОБА_4 не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання та роботи, періодично з`являтись для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції.
Цивільний позов ОСОБА_9 до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_9 18 402 /вісімнадцять тисяч чотириста дві/ грн. 52 коп. матеріальної шкоди, та 20000 /двадцять тисяч/ грн. на відшкодування моральної шкоди.

У решті позову відмовити.
Стягнути з ОСОБА_4 в дохід держави процесуальні витрати за проведення судової інженерно-технічної експертизи в розмірі 613 (дев`ятсот вісімдесят дві) грн. 80 коп. (а.с.144).
Речові докази: мотоцикл марки «Мінськ», червоного кольору, що зберігається на території Старовижівського РВУМВС України (в даний час - Старовижівський ПВ Ратнівського ВП), - передати ОСОБА_20 (а.с.119), автомобіль марки «Opel-Vectra» д.н.з. НОМЕР_1 , - передати ОСОБА_4 .
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не буде подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Апеляційна скарга на вирок може бути подана до апеляційного суду Волинської області через Старовижівський районний суд Волинської області протягом 30 днів з дня його проголошення.
Копію вироку вручити негайно після його проголошення обвинуваченому та прокурору, учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя ОСОБА_1