Ухвала іменем україни 13 жовтня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоОСОБА_1 ,
суддівОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі за участю прокурора ОСОБА_4
розглянула в судовому засіданні кримінальне провадження, внесене

до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0003458 від

17 травня 2014 року, за касаційною скаргою прокурора, який брав участь у розгляді провадження в суді апеляційної інстанції, на ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 28 жовтня 2016 року щодо

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця

м. Немирова Вінницької області, без постійного місця проживання, відповідно до ст. 89 КК України такого, який судимостей не мав.

За вироком Вінницького міського суду Вінницької області від

28 жовтня 2015 року, залишеним без зміни ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 26 січня 2016 року, ОСОБА_5 засуджено за ч. 3 ст. 15. ч. 1 ст. 115 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років.

Згідно з вироком ОСОБА_6 визнано винуватим у тому, що він

17 травня 2014 року приблизно о 11.00 год. на літньому майданчику кафе «Кафетерій» на вул. Пирогова у м. Вінниці у стані алкогольного сп`яніння, підійшовши до ОСОБА_7 ззаду і тримаючи останнього за голову, умисно з метою вбивства провів вздовж його шиї лезом ножа, порізавши потерпілого, після чого замахнувся вдруге, однак був зупинений ОСОБА_8 , тому свого злочинного наміру не довів до кінця з причин, що не залежали від його волі.

У касаційній скарзі прокурор просить скасувати оскаржуване рішення, стверджуючи, що суд апеляційної інстанції порушив вимоги

ст. 419 КПК України, оскільки належним чином не спростував усіх доводів, наведених в апеляційній скарзі захисника засудженого.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, якийпідтримав касаційну скаргу і просив її задовольнити, перевіривши матеріали кримінального провадження й обговоривши доводи, наведені у скарзі, колегія суддів дійшла висновку, що касаційну скаргу слід задовольнити частково.
Так, згідно зі ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального й процесуального права, правильність правової оцінки обставин, і не має права досліджувати докази, встановлювати й визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскарженому судовому рішенні, а також вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні зазначеного у вироку кримінального правопорушення та про правильність кваліфікації його дій за ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 155 КК України у касаційній скарзі не оспорюється.

Як уже зазначалося вище, прокурор наполягає на необхідності скасування рішення суду апеляційної інстанції на тих підставах, що оскаржувана ухвала, на його думку, не відповідає вимогам ст. 419 КПК України щодо необхідності спростування всіх доводів, наведених в апеляційній скарзі захисника.
Зокрема, особа, яка подала касаційну скаргу, акцентує увагу суду апеляційної інстанції на двох моментах, а саме: на тому, що цей суд не спростував доводів захисника про недопустимість протоколів проведення слідчих експериментів за участю підозрюваного та потерпілого, а також на тому, що суд апеляційної інстанції безпідставно вказав на те, що суд першої інстанції ряд доказів було визнано неналежними, у той час як ці докази навпаки було визнано належними.
Однак такі доводи прокурора виявилися безпідставними та надуманими.
За ст. 419 КПК України у мотивувальній частині ухвали апеляційного суду має бути зазначено узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу, а при залишенні апеляції без задоволення підстави, на яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.

Відповідно до матеріалів провадження фактично апеляційний розгляд провадження проводився за апеляційною скаргою захисника в інтересах засудженого ОСОБА_5 . При цьому захисник у своїй апеляційній скарзі просив закрити кримінальне провадження щодо його підзахисного, стверджуючи про недоведеність його винуватості у інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, обґрунтовуючи свою позицію тим, що суд при ухваленні вироку використав недопустимі докази і дав неправильну оцінку фактичними обставинам справи.

При цьому, як видно з ухвали апеляційного суду, на кожен із доводів захисника про незаконність рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції дав обґрунтовану та належним чином мотивовану відповідь.

Доводи прокурора про те, що суд апеляційної інстанції не дав оцінки допустимості протоколу слідчого експерименту за участі підозрюваного ОСОБА_5 є безпідставними, оскільки відповідно до положень ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення в межах апеляційної скарги, а згідно зі змістом апеляційної скарги захисник не порушував питання про недопустимість чи неналежність зазначеного доказу, а лише стверджував про його неправильну оцінку судом.

Крім того, також суд апеляційної інстанції спростував твердження захисника про недопустимість у якості доказу протоколу проведення слідчого експерименту за участі потерпілого ОСОБА_7 .

Що стосується вказівок прокурора на те, що суд апеляційної інстанції неправильно зазначив про визнання судом першої інстанції ряду доказів неналежними, у той час як вони, навпаки визнані належними, то ці вказівки є обгрунтованими, однак така помилка, як видно зі змісту оскаржуваного рішення, носить редакційний характер і не впливає на його законність чи обґрунтованість.

Таким чином, з огляду на наведене підстави для задоволення касаційної скарги прокурора відсутні.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які би перешкодили чи могли перешкодити суду повно й усебічно розглянути провадження і постановити законне, обґрунтоване та справедливе рішення,

не встановлено.
Керуючись статтями 433, 434, 436 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 28 жовтня 2016 року щодо ОСОБА_5 залишити без зміни, а касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції, без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.

Судді:

_______________ ОСОБА_1 __________________ ОСОБА_2 _________________ ОСОБА_3