Справа № 308/6779/16-к
А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д З А К А Р П А Т С Ь К О Ї О Б Л А С Т І
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и

03.08.2016 м. Ужгород
Апеляційний суд Закарпатської області в складі :
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретаря судових засідань ОСОБА_4 ,
та учасників судового розгляду : прокурора ОСОБА_5 ,
адвокатів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
представника потерпілого - адвоката ОСОБА_8 та слідчого ОСОБА_9 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні провадження за апеляційною скаргою, яку подав адвокат ОСОБА_6 в інтересах ТОВ «Закарпаття ЛТД» на ухвалу слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 15 липня 2016 року, якою задоволено клопотання слідчого з особливо важливих справ слідчого управління фінансових розслідувань ГУ ДФС у Закарпатській області ОСОБА_10 (далі - слідчого) про накладення арешту на майно, виявлене та вилучене під час проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 ,
В С Т А Н О В И В :
В ухвалі слідчого судді вказується на те, що, дослідивши матеріали кримінального провадження, приймаючи до уваги те, що вказані слідчим у клопотанні грошові кошти, документи та речі було вилучено, як такі, що можуть бути доказом злочину та набуті злочинним шляхом або доходом від вчиненого злочину, врахувавши вимоги ст. ст. 167, 170 КПК України, слідчий суддя прийшов до висновку, що внесене слідчим клопотання ґрунтується на вимогах закону та підлягає задоволенню.
В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_6 вказує на те, що ухвала є незаконною, постановленою з порушенням норм процесуального права. Посилається на те, що вилучені грошові кошти в сумі 384 995,70 гривень не мають жодного відношення до діяльності ПОГ ЕВП УСБ «Закарпаття», оскільки належать ТОВ «Закарпаття ЛТД», як самостійній, зареєстрованій у встановленому законом порядку юридичній особі, яка стоїть на обліку в ДПІ, є платником єдиного податку, вони задекларовані та перебувають у законному обігу даної юридичної особи, обліковуються у касових книгах даного товариства, і з них сплачувались податки. Також посилається на те, що як слідчим при внесенні клопотання, так і слідчим суддею при накладенні арешту на майно були порушені передбачені ст. ст. 171 та 173 КПК України строки. Крім того, апелянт вказує на наступні порушення вимог КПК України під час розгляду клопотання : власник вилученого майна не був повідомлений про дату і час судового засідання, і розгляд був проведений без його участі; клопотання розглянуто без представника ТОВ «Закарпаття ЛТД», який чекав на дане засідання в коридорі суду; слідчим суддею не взято до уваги подані представником ТОВ «Закарпаття ЛТД» через канцелярію суду докази, зокрема, копії статуту організації, касових книг, які засвідчують факт, що незаконно вилучені кошти є власністю ТОВ «Закарпаття ЛТД»; слідчим суддею не перевірено доводів того, що згідно положенням як закону, так і статуту ПОГ ЕВП УСБ «Закарпаття» та договору оренди передача в суборенду ТОВ «Закарпаття ЛТД» приміщення комплексу, що знаходиться за адресою м. Берегово, вул. Корятовича, 1, є законною і оформленою у встановленому законом порядку; клопотання слідчого розглянуто без технічної фіксації судового засідання, незважаючи на те що представником ТОВ «Закарпаття ЛТД» таке клопотання подавалось; слідчим суддею не було розглянуто клопотання представника ТОВ «Закарпаття ЛТД» про повернення клопотання слідчого без розгляду відповідно до ч. 6 ст. 173 КПК України; слідчим суддею в оскаржуваній ухвалі не зазначено яким саме критеріям, указаним у ч. 2 ст. 167 КПК України, відповідають речі, на які накладено арешт і не наведено жодних мотивів у підтвердження цього висновку; слідчим суддею не взято до уваги, що клопотання слідчого не відповідає вимогам кримінального процесуального закону і до нього не додано жодного документа на підтвердження належності вилученого майна саме ПОГ ЕВП УСБ «Закарпаття». Просить ухвалу слідчого судді скасувати і відмовити в задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту на майно.
Заслухавши доповідь судді про суть ухвали слідчого судді, повідомлення про те, ким і в якому обсязі вона оскаржена, пояснення учасників судового розгляду : адвокатів ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які підтримали апеляційну скаргу;представника потерпілого - адвоката ОСОБА_8 та прокурора, які судове рішення вважали законним та обґрунтованим, перевіривши провадження за клопотанням, докази надані стороною обвинувачення в підтвердження доводів клопотання, а стороною захисту в підтвердження доводів апеляційної скарги ; колегія суддів вважає, що ухвала слідчого судді підлягає до скасування з таких підстав.
За змістом конституційних норм та положень кримінального процесуального законодавства тягар доведеності обґрунтованості тверджень клопотань про необхідність накладення арешту на майно, покладений на органи досудового розслідування, - ініціаторів клопотань та прокурора.
Відповідно до ст. 23 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Під час кримінального провадження функції державного обвинувачення, захисту та судового розгляду не можуть покладатися на один і той самий орган чи службову особу. Підтримання державного обвинувачення у суді здійснюється прокурором. Захист здійснюється підозрюваним або обвинуваченим, його захисником або законним представником. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.
Відповідно до ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.
Так, відповідно до ст. 170 КПК України (у редакції КПК України на період з 18.02.2016 року) арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Арешт майна допускається з метою забезпечення : 1) збереження речових доказів ; 2)спеціальної конфіскації ; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи ; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов ) чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди. У випадку передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
У випадку передбаченому пунктом 2 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або третьої особи за наявності достатніх підстав вважати, що підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках передбачених Кримінальним кодексом України.
У випадку передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках передбачених Кримінальним кодексом України може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правого характеру у виді конфіскації майна.
У випадку передбаченому пунктом 4 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної або юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно-небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову в кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.
Відповідно до ст. 173 КПК України (у редакції КПК України на період з 18.02.2016 року) слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу, а відповідно до ч. 5 ст. 132 КПК України під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді або суду докази обставин, на які вони посилаються.
На будь-які інші підстави в обґрунтування прийнятого рішення слідчий суддя в ухвалі не послався.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що слідчим суддею постановлено судове рішення, яке не можна визнати законним та обґрунтованим, яке підлягає скасуванню, що апеляційна скарга про незаконність судового рішення підлягає до задоволення.
Дослідивши матеріали за клопотанням, а також докази надані стороною обвинувачення у підтвердження доводів клопотання, а стороною захисту в підтвердження доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що як слідчим, так і слідчим суддею не були дотримані вимоги ст. ст. 170, 171, 173 КПК України, відповідно, при його внесенні та розгляді.
Колегія суддів також вважає, що як слідчим, так і слідчим суддею не враховано, що у кримінальному провадженні, відомості про кримінальне правопорушення в якому 16 червня 2016 року внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками злочину передбаченого ч. 2 ст. 212 КК України та 01 липня 2016 року за ознаками злочину передбаченого ч. 3 ст. 191 КК України (у редакції КК України на час скоєння злочинів), за вчинені діяння не може бути призначено покарання у виді конфіскації майна чи спеціальної конфіскації.
На відсутність у санкціях статей, такого виду покарання як конфіскація майна чи спеціальна конфіскація, вказували під час апеляційного розгляду справи всі учасники судового розгляду, у тому числі прокурор та слідчий.
З наданих апеляційному суду матеріалів судового провадження та доказів не вбачається, що кримінальним правопорушенням завдана матеріальна шкода в розмірі 2100500 (два мільйони сто тисяч п`ятсот ) гривень. Крім того, з матеріалів кримінального провадження не вбачається, що в справі заявлявся будь-ким цивільний позов.
На відсутність заявленого в справі цивільного позову також вказували сторона захисту : адвокати ОСОБА_6 та ОСОБА_7 і не вказували на наявність заявленого цивільного позову прокурор, слідчий та представник потерпілого - адвокат ОСОБА_8 ..
Учасниками судового розгляду апеляційному суду також не надані відомості про те, що будь-хто зі службових осіб юридичної чи фізичної особи, подавав заяви про визнання його цивільним позивачем, а стороною обвинувачення - не надані відомості про те, що в справі будь-хто визнавався цивільним відповідачем.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що сторона кримінального провадження у підтвердження можливого заявлення по справі цивільного позову не надала будь-які докази.
Крім того, колегія суддів вважає, що у матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які докази у підтвердження підстав чи розумних підозр вважати, що вилучені кошти набуті злочинним шляхом, є доходом від вчиненого злочину або отримані за рахунок доходів від вчиненого злочину. При прийнятті рішення в цій частині колегія суддів керується принципом диспозитивності.
Доводи клопотання про те, що арешт накладається на грошові кошти як речові докази у справі, колегія суддів вважає такими, що не ґрунтуються на вимогах закону, належним чином не вмотивованими.
При прийнятті рішення колегія суддів, керуючись принципом диспозитивності, зазначає, що сторона кримінального провадження у підтвердження доводів клопотання про те, що вилучені гроші, речі та предмети є речовими доказами, не надала апеляційному суду копії процесуальних рішень постанов про їх визнання речовими доказами, не пред`явили учасникам судового розгляду для дослідження оригінал постанов про визнання вказаних вище коштів, речей та предметів речовими доказами.
Колегія суддів також зазначає, що всупереч вимог ст. 171 КПК України слідчий до клопотання не приєднав копію вказаної вище постанови про визнання грошей, предметів та об`єктів речовими доказами.
Крім того, колегія суддів зазначає, що слідчий до клопотання не приєднав копію ухвали слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 24.06.2016 року, на підставі якої 29 червня 2016 року за юридичною адресою ПОГ ЕВП УСБ «Закарпаття», було проведено обшук, під час якого було виявлено грошові кошти, речі та документи. Відсутність ухвали слідчого судді про дачу дозволу на проведення обшуку, не дає можливість апеляційному суду прийти до висновку про законність (незаконність) проведеної слідчої дії.
Дослідивши матеріали судового провадження, надані стороною обвинувачення докази, колегія суддів приходить до висновку про те, що органом досудового розслідування у кримінальних провадженнях будь-хто із фізичних осіб не визнавався підозрюваним, обвинуваченим чи засуджувався й щодо цих осіб може бути застосовано покарання у виді спеціальної конфіскації. Стороною обвинувачення також не надано будь-які дані про те, що у кримінальних провадженнях щодо третіх осіб чи юридичної особи - ПОГ ЕВП УСБ «Закарпаття», у випадках передбачених Кримінальним кодексом України, може бути застосована спеціальна конфіскація.
Крім того, стороною обвинувачення не надано будь-які дані про те, що у кримінальних провадженнях з юридичної особи ПОГ ЕВП УСБ «Закарпаття», може бути стягнута неправомірна вигода. Відсутні у матеріалах судового провадження і дані про неосудних осіб, діями яких завдана матеріальна шкода, яку у подальшому необхідно буде відшкодовувати за рахунок арештованого майна.
Дослідивши доводи клопотання, колегія суддів приходить до висновку про те, що у ньому не зазначена мета арешту майна, що, подаючи клопотання, слідчий не врахував положення ч. 1 ст. 170 КПК України, відповідно до якої фізична або юридична особа може бути позбавлена права на відчуження, розпорядження та / або користування майном.
При оцінці доводів клопотання та доводів апеляційної скарги, колегія суддів також приходить до наступного висновку.
Так, всупереч вимог ст. 171 КПК України, слідчий у клопотанні не зазначив про належність майна, яке належить арештувати, тій чи іншій фізичній або юридичній особі, не послався на документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном, не приєднав до клопотання копії відповідних документів у підтвердження належності майна.
Указаним недолікам при складанні клопотання слідчим суддею будь-яка оцінка дана не була.
При прийнятті рішення, колегія суддів враховує матеріали судового провадження, які підтверджують, що 16 червня 2016 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості про передбачене ч. 2 ст. 212 КК України кримінальне правопорушення, вчинене службовими особами ПОГ ЕВП УСБ «Закарпаття», а вилучені по справі документи стосуються діяльності ТОВ «Закарпаття ЛТД» - підприємства, посадові особи якого кримінально-караних дій не вчиняли й дані про вчинення якими кримінально-караних дій у справі відсутні.
Обгрунтовані сумніви викликають і твердження сторони обвинувачення прокурора та слідчого під час апеляційного розгляду справи, про вчинення посадовими особами ТОВ «Закарпаття ЛТД» - директором ОСОБА_11 та його заступником ОСОБА_12 , передбаченого ч. 3 ст. 191 КК України злочину, оскільки майно ВФСТ ТОВ «Колос», будь-ким привласнено не було, із володіння останнього не вибувало, а було передано на підставі цивільно-правових угод в оренду ПОГ ЕВП УСБ «Закарпаття» на праві оперативного управління, яке у свою чергу передало його в суборенду ТОВ «Закарпаття ЛТД», що дає підстави колегії суддів вважати про господарський характер правовідносин.
При розгляді апеляційної скарги, колегія суддів, враховуючи положення кримінального процесуального закону, сприяла учасникам судового розгляду в наданні ними доказів, можливостях доведення переконливості висунутих ними аргументів.
Крім того, колегія суддів вважає, що слідчий суддя, розглядаючи клопотання не врахував вимоги ст. ст. 103, 107 КПК України, зокрема, не організував проведення секретарем судового засідання ОСОБА_14 фіксування судового розгляду в журналі судового засідання ; до матеріалів судового провадження приєднав один протокол судового засідання від 12, 14 та 15 липня 2016 року документ, ведення та оформлення якого чинним КПК України не передбачено ; не приєднав до матеріалів судового провадження носій інформації, на якому за допомогою технічних засобів зафіксовано процесуальні дії ; своєчасно не розглянув клопотання адвокатів ОСОБА_6 та ОСОБА_15 про фіксацію судового засідання за допомогою технічних засобів, що вказані порушення вимог КПК України визнаються істотними, такими, що тягнуть скасування судового рішення, а доводи апеляційної скарги у цій частині вважає обґрунтованими, такими, що також тягнуть скасування судового рішення.
Колегія суддів також вважає, що слідчий суддя, розглядаючи клопотання, не врахував положення ст. 172 КПК України : не розглянув клопотання не пізніше двох днів із дня його надходження до суду (час надходження клопотання до суду 05 липня 2016 року, цього ж дня клопотання розподілено слідчому судді) ; до матеріалів судового провадження не приєднав документи, що підтверджують поважність причин порушення строків розгляду клопотання ; не перевірив чи повідомлений власник вилученого майна або особа, якій належить майно про дату і час судового засідання ; розгляд клопотання провів без участі власника майна.
Крім того, колегія суддів вважає, що слідчий суддя, розглядаючи клопотання, не врахував вимоги ст. 171 КПК України, зокрема, не повернув клопотання прокурору для усунення вказаних вище недоліків.
Формальне посилання слідчого у клопотанні на ч. 1 ст. 96-1, ч. ч. 1, 2 ст. 96-2 та ч. 2 ст. 212 КК України, без належного вмотивування мети та підстав для арешту майна, колегія суддів вважає таким, що не приводить до висновку про його обґрунтованість та про необхідність його задоволення.
Відповідно до ст. ст. 409 - 410 КПК України неповнота судового розгляду, невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, тягнуть скасування судового рішення, а з урахуванням вимог ст. 407 цього Кодексу зі скасуванням ухвали слідчого судді й постановленням нової ухвали.
Керуючись ст. ст. 170 - 173, 376, 407, 412, 422 КПК України, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргою, яку подав адвокат ОСОБА_6 в інтересах ТОВ «Закарпаття ЛТД» задовольнити.
Ухвалу слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 15 липня 2016 року, якою задоволено клопотання слідчого з особливо важливих справ слідчого управління фінансових розслідувань ГУ ДФС у Закарпатській області ОСОБА_10 про накладення арешту на майно, виявлене та вилучене під час проведення обшуку за адресою : Закарпатська обл., м. Берегово, вул. Корятовича, 1, скасувати.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: