Дата документу Справа № 324/127/16-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 324/127/16-к Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/778/1499/16 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія ч.2 ст.286 КК України
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 жовтня 2016 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження щодо
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Пологи Запорізької області, громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України,
за участю прокурора ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника - адвоката ОСОБА_8 ,

представника потерпілого ОСОБА_9 - адвоката ОСОБА_10 ,

ВСТАНОВИЛА:
заступник прокурора Запорізької області ОСОБА_11 звернулась до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на вирок Пологівського районного суду Запорізької області від 25 липня 2016 року, яким ОСОБА_6 засуджено за ч.2 ст.286 КК України до 4 років позбавлення волі, без позбавлення права керування транспортними засобами. На підставі ст.75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування призначеного покарання з іспитовим строком на 2 роки та з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст.76 КК України. Вирішена доля речових доказів у кримінальному провадженні.
В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи обставини справи, доведеність вини та кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_6 , вважає, що вказаний вирок є незаконним у зв`язку з неправильним застосуванням судом закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості. Прокурор зазначає, що суд першої інстанції належним чином не врахував характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого правопорушення, а також особу обвинуваченого, який вчинив правопорушення знаходячись в стані алкогольного сп`яніння. На думку апелянта, суд безпідставно не призначив обвинуваченому додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами. Просить вирок скасувати в частині призначеного покарання та ухвалити новий вирок, яким призначити покарання за ч.2 ст. 286 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 роки. На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням на 2 роки, з покладенням на нього обов`язків, передбачених п.3 ч.1 ст. 76 КК України.

Згідно з вироком суду, ОСОБА_6 визнано винним та засуджено за те, що він 17 жовтня 2015 року приблизно о 19-00 год. в темну пору доби, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, керуючи автомобілем «ВАЗ-21150», р/н НОМЕР_1 , здійснював рух по вул.Робочій зі сторони вул.К.Маркса в напрямку вул. Одеської в м. Пологи Запорізької області.
В цей же час перед ним в попутному напрямку рухався велосипедист ОСОБА_12 .
Під час руху, біля будинку №9 по вище вказаній вулиці, водій ОСОБА_6 , у зв`язку із зниженням уваги та реакції, маючи об`єктивну можливість своєчасно виявити на проїжджій частині велосипедиста ОСОБА_13 та маючи при цьому технічну можливість запобігти наїзду на нього, відповідних заходів до зниження швидкості аж до зупинки транспортного засобу на вжив та скоїв наїзд на велосипедиста ОСОБА_13 , в результаті чого останньому були завдані тяжкі тілесні ушкодження і він був доставлений до лікарні.
Своїми діями водій ОСОБА_6 порушив вимоги п.п.2.9 а), 12.3 Правил дорожнього руху України.
Заслухавши доповідь судді; думку прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу прокурора та просила її задовольнити в повному обсязі; представника потерпілого - адвоката ОСОБА_10 , обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника - адвоката ОСОБА_8 , які заперечували проти задоволення апеляційної скарги та вважали, що вирок суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, перевіривши матеріали кримінального провадження та розглянувши доводи апеляційної скарги, переглядаючи оскаржуваний вирок суду у межах поданої апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що остання підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_6 у вчиненні ним кримінального правопорушення при обставинах, зазначених у вироку, засновані на доказах, досліджених у судовому засіданні з дотриманням вимог кримінального процесуального законодавства, належним чином оцінених судом, і, на думку колегії суддів, є обґрунтованими.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що обвинувачений ОСОБА_6 у судовому засіданні повністю визнав себе винним, дав показання по суті пред`явленого йому обвинувачення.

Суд дав правильну оцінку дослідженим доказам, належним чином мотивував у вироку свої висновки та правильно кваліфікував дії ОСОБА_6 за ч.2 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тяжкі тілесні ушкодження.

Доведеність вини й кваліфікація дій обвинуваченого ніким з учасників провадження не оспорюється.

Проте, на думку колегії суддів, при призначенні покарання, суд першої інстанції не дотримався вимог ст.65 КК України та не врахував правові позиції, викладені у постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24 жовтня 2003 року №7, оскільки не в повній мірі врахував фактичні обставини, характер вчиненого правопорушення та його суспільну небезпеку.

Відповідно до матеріалів провадження, ОСОБА_6 вину у вчиненому кримінальному правопорушенні визнав в повному обсязі, розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину, що судом першої інстанції обґрунтовано визнано обставинами, що пом`якшують покарання. Раніше ОСОБА_6 не судимий, за місцем роботи характеризується позитивно, має на утриманні малолітню дитину.

З врахуванням обставин, що пом`якшують покарання та відомостей про особу обвинуваченого, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про можливість звільнення обвинуваченого від основного покарання з випробуванням.

Разом з цим, як встановлено судом першої інстанції і зазначено у вироку, вищевказане кримінальне правопорушення обвинувачений ОСОБА_6 вчинив перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, що є обставинною, яка обтяжує покарання та істотно підвищує рівень суспільної небезпеки вчиненого ним правопорушення.

Враховуючи викладене, не призначення обвинуваченому додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, на думку колегії суддів, не відповідає вимогам ст.65 КК України, оскільки не сприятиме досягненню мети, передбаченої ст.50 цього Кодексу.

У зв`язку з цим, на підставі вимог ст.420 КК України, вирок суду у частині призначеного покарання підлягає скасуванню з ухваленням свого вироку.

При апеляційному розгляді представник потерпілого ОСОБА_9 - адвокат ОСОБА_10 , заперечуючи проти доводів прокурора, зазначила, що позбавлення обвинуваченого права керувати транспортними засобами зашкодить інтересам потерпілого, оскільки обвинувачений не зможе відшкодовувати завдану потерпілому шкоду, а допомога потерпілого на цей час є єдиним джерелом для існування потерпілого.

Проте, з такою позицією представника потерпілого колегія суддів погодитись не може, оскільки, згідно з матеріалами провадження, шкода на цей час обвинуваченим не відшкодована потерпілому, та як зазначив захисник обвинуваченого, вказане питання вирішується із страховою компанією.

З урахуванням викладеного, фактичних обставин кримінального провадження та даних про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, за місцем роботи характеризується позитивно, має на утриманні неповнолітню дитину, вину визнав та сприяв розкриттю злочину, що є обставинами, які пом`якшують покарання, проте правопорушення вчинив у стані алкогольного сп`яніння, що є обставиною, яка обтяжує покарання, колегія суддів вважає , що необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_6 та попередження вчинення нових правопорушень як самим обвинуваченим так і іншими особами, буде призначення йому покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки, з позбавленням права керувати всіма видами транспортних засобів строком на 2 роки.

Враховуючи всі відомості про особу обвинуваченого у сукупності та наявність обставин, які пом`якшують покарання, колегія суддів вважає, що його виправлення можливе без реального відбування основного покарання, тобто вважає за можливе на підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування призначеного йому основного покарання з випробуванням на 2 роки, та з покладенням на нього обов`язків, передбачених п.3 ч.1 ст.76 КК України.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 418, 420 КПК України, колегія суддів

ЗАСУДИЛА:
апеляційну скаргу заступника прокурора області ОСОБА_11 задовольнити.

Вирок Пологівського районного суду Запорізької області від 25 липня 2016 року у відношенні обвинуваченого ОСОБА_6 у частині призначеного покарання скасувати.

Призначити ОСОБА_6 покарання за ч.2 ст.286 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 роки.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування основного покарання з випробуванням на 2 роки з покладенням на нього обов`язків, передбачених п.3 ч.1 ст.76 КК України, а саме: повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи.

В іншій частині вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Вирок може бути оскаржений в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4