УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"01" листопада 2016 р. суддя Дніпровського районного суду м. Києва ОСОБА_1 перевіривши виконання вимог ст.ст. 174, 537, 539 КПК України за заявою ОСОБА_2 про зняття арешту з майна,
01.11.2016 у провадження суду надійшла дана заява заявника, яка обумовлена тим, що відносно ОСОБА_3 було постановлено вирок, однак долю речового доказу, а саме арештованої квартири вирішено не було.
Відповідно до ст. 35 КПК України, автоматизованою системою документообігу суду, з урахуванням положень ст. ст. 75, 76 КПК України, було визначено головуючого суддю, - ОСОБА_1 та передано провадження - 01.11.2016.
Суд, перевіриши виконання вимог ст.ст. 174, 537, 539 КПК України, за заявою приходить до наступного.
Згідно положень п. 14 ч. 1 ст. 537 КПК України, під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання про всякого роду сумніви і протиріччя, що виникають при виконанні вироку.
Частиною 1 статті 539 КПК України регламентовано, що питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.
Аналогічний порядок вирішенння питання про скасування арешту, тобто шляхом подання клопотання, передбачений і ст. 174 КПК України.
Згідно із п. 4 ч. 2 ст. 539 КПК України, клопотання (подання) до суду, який ухвалив вирок, - у разі необхідності вирішення питань, передбачених пунктами 1, 10 (в частині клопотання про заміну покарання відповідно до частини п`ятої статті 53 Кримінального кодексу України), 12 (у разі якщо вирішення питання необхідне в зв`язку із здійсненням судового розгляду, воно вирішується судом, який його здійснює), 14 частини першої статті 537, статті 538 цього Кодексу.
У відповідності до положень ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.
З норм ст. 26 КПК України випливає, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.
Але, у даному випадку, заявник подав до суду звернення у формі заяви, а не клопотання, що не узгоджується з положеннями ч. 1 ст. 539 КПК України, та вказує, що ним обрано не вірний спосіб захисту своїх порушених та оспорюваних прав.
Крім того, виходячи з положень ч. 5 ст. 539 та ст. 392 КПК України, дане судове рішення оскарженню не підлягає.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 22, 26, 369-372, 376, 537, 539 КПК України, суд
п о с т а н о в и в :
Заяву ОСОБА_2 про зняття арешту з майна, - повернути заявнику.
Повернення заяви не є перешкодою для повторного звернення до суду в порядку Кримінального процесуального Кодексу України.
Копію ухвали та заяву з усіма додатками направити заявнику.
Ухвала оскарженню не підлягає та є обов`язковою для безумовного виконанню на всій території України.
С у д д я : ОСОБА_1