Провадження № 1-кп/161/18/16
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
м. Луцьк 15 квітня 2016 року
Луцький міськрайонний суд Волинської області у складі:

головуючого-судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,
номер кримінального провадження у Єдиному реєстрі досудових розслідувань за №0001761 від 17 червня 2015 року, про обвинувачення:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки та жительки м. Луцьк, Волинської області, громадянки України, українки, середньою освітою, не працюючої, розлученої, позбавленої батьківських прав, маючої обов`язок утримувати 5 малолітніх дітей, задовільним станом здоров`я, зареєстрованим місцем проживання та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , не судимої;

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України,

з участю:

прокурора ОСОБА_4 ,

представника потерпілого ОСОБА_5 ,

потерпілої ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченої ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань вказане кримінальне провадження,-

В С Т А Н О В И В:
Біля 12-тої години 17 червня 2015 року, в м.Луцьк по вул..Баранова, ОСОБА_3 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, прийнявши пропозицію ОСОБА_8 , разом з ним зайти до його тимчасового місця проживання, взяти гроші та придбати в магазині спиртні напитки, зайшла в підсобне приміщення садиби АДРЕСА_2 , де ОСОБА_8 , закривши за нею двері на гачок та запропонувавши вступити в статеві зносини, застосував до неї насильство, а саме: штовхнув її на диван, хватав за різні частини тіла, стискав та утримував руки, намагався зірвати одежу, а при намаганні ОСОБА_3 піднятись з дивана, з метою подолання її волі до опору, наніс правою рукою удар в область брови лівого ока, від чого вона повторно впала на диван, а при спробі ОСОБА_3 тікати, хватав її за праву ногу, внаслідок чого заподіяв тілесні ушкодження у виді: множинних синців в ділянці обличчя, грудної клітки, обох верхніх та нижніх кінцівок, які за ступенем тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень.

В зв`язку з посяганням ОСОБА_8 на статеву свободу та здоров`я, ОСОБА_3 , з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів, захисту свого здоров`я для уникнення зараження від ОСОБА_8 захворюванням туберкульозом, вчинила дії в стані необхідної оборони, однак, перевищила межі необхідної оборони, умисно заподіявши ОСОБА_8 , тяжкої шкоди, яка не відповідала небезпечності посягання, а саме: лежачи на дивані, відбиваючись від ОСОБА_8 , наносила ногами удари в груди та тулуб нападника, та в мить коли при спробі вибігти з приміщення ОСОБА_8 схватив її за праву ногу, наносила ногами удари в груди та тулуб нападника, а всього нанесла не менше шести ударів, заподіявши тілесні ушкодження у виді: двох зламів ребер з обох сторін із пошкодженням парієтальної плеври, подвійного поперечного зламу грудини, розривів печінки, що належать до тяжких тілесних ушкоджень, численних синців грудної клітки, шиї, синця носа та нижньої губи, що належать до легких тілесних ушкоджень, а тяжкі тілесні ушкодження через проміжок часу, від 30-хвилин до 2-х годин, спричинили смерть ОСОБА_8 ..

В судовому засіданні ОСОБА_3 вину в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України не визнала, та показала, що з ОСОБА_9 стосунків не підтримувала, претензій до нього не мала, а тому відсутній був умисел наносити йому тяжкі тілесні ушкодження.
Разом з тим, ОСОБА_3 показала, що біля 8-мої години 17 червня, під час розпиття на вулиці з знайомими жінками спиртного, прибувший до них знайомий її покійного чоловіка ОСОБА_9 , попросив похмелити його, а в подальшому запропонував піти з ним за грошима до його місця проживання та в магазин за горілкою, на що вона погодилась.
Також, ОСОБА_3 показала, що зайшовши в сарай, де він проживав, ОСОБА_9 закрив двері на гачок та штовхнув її на диван, намагаючись зґвалтувати, хапав руками за різні частини тіла та зірвати одежу, однак, вона почала чинити опір, а саме відштовхнула його ногою, вирвалась з його рук та встала на ноги. Однак, ОСОБА_9 наніс удар правою рукою в область брови лівого ока, від чого вона впала на диван та ногами відштовхувала його від себе.
Окрім того, ОСОБА_3 показала, що при спробі вибігти з темного приміщення вона не могла побачити гачок, а тому ОСОБА_9 утримуючи її схватив за праву ногу, на що вона нанесла удари ногами йому в груди, та вибігла з приміщення, будучи впевненою, що ОСОБА_9 живий.
Під час слідчого експерименту ОСОБА_3 показала на місці обставини події, намагання зґвалтувати її ОСОБА_8 , отримання від ОСОБА_8 тілесних ушкоджень, перебування в стані необхідної оборони та нанесення при цьому ушкоджень ОСОБА_8 (а.с.89-91).
Суд, відповідно до ст.ст. 22, 349 КПК України дослідив докази сторони обвинувачення.
З протоколу огляду місця події від 17 червня 2015 року, встановлено, що в підсобному приміщенні-хліві, садиби АДРЕСА_2 виявлено труп ОСОБА_8 (а.с.76-79).
З висновку експерта №203 від 23 липня 2015 року встановлено, що при експертному дослідженні трупа ОСОБА_8 встановлені тілесні ушкодження: два злами ребер з обох сторін із пошкодженням парієтальної плеври, подвійний поперечний злам грудини, розрив печінки, що належать до тяжких тілесних ушкоджень, численні синці грудної клітки, шиї, синець носа та нижньої губи, що належать до легких тілесних ушкоджень, а тяжкі тілесні ушкодження через проміжок часу, від 30-хвилин до 2-х годин, спричинили смерть ОСОБА_8 ..

Разом з тим, встановлені інші тілесні ушкодження, а саме: синці правого та лівого плеча, правого стегна та лівої гомілки, які прижиттєві, отримані потерпілим не менш за 3-5-7 днів до смерті.

Також, встановлено, що ОСОБА_8 перебував в сильному ступені алкогольного сп`яніння з вмістом алкоголю 3,53 проміле (а.с.72-78).

В судовому засіданні потерпіла ОСОБА_6 - племінниця ОСОБА_8 показала, що зателефонувавши до неї, повідомили, що вбили дядька, обставини події її не відомі.
Також, ОСОБА_6 повідомила, що покійний був інвалідом, хворів туберкульозом, вживав невелику кількість спиртного та стояв на обліку в наркодиспансері.
Свідок ОСОБА_10 показав, що ОСОБА_8 проживав в селі, протягом 4 років приїжджав до нього, жив в нього в сараї та допомагав по господарству.
Разом з тим, свідок показав, що не був присутнім під час смерті ОСОБА_9 , однак, йому відомо, що ОСОБА_9 намагався зґвалтувати жінку.
Свідок ОСОБА_11 показав, що під час перебування ОСОБА_3 в нього на дачі, бачив синці під її лівим оком та на нозі.
Також, свідок показав, що прибувши в Луцьк, ОСОБА_12 затримали працівники міліції.
Свідок ОСОБА_13 показала, що в середині червня стало відомо, що помер ОСОБА_9 від тілесних ушкоджень, а в прибувшої до неї Келі, вона бачила синці.
З висновку експерта №680 від 22 червня 2015 року встановлено, що при експертному дослідженні ОСОБА_3 встановлені тілесні ушкодження: множинні синці в ділянці обличчя, грудної клітки, обох верхніх та нижніх кінцівок, які за ступенем тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень (а.с.98-99).

Відповідно до акта №580 наркологічної експертизи від 30 липня 2015 року суд встановив, що ОСОБА_3 страждає хронічним алкоголізмом II ступеня, потребує примусового протиалкогольного лікування, котре їй не протипоказане (а.с.94).
Відповідно до висновку судово-психіатричної експертизи №229 від 17 липня 2015 року, ОСОБА_3 в період інкримінованих їй протиправних дій ознак хронічного психічного захворювання, недоумства чи тимчасового розладу психічної діяльності не виявляла, а перебувала у стані алкогольного сп`яніння, могла усвідомлювати свої дії та керувати ними.
Окрім того, з зазначеного висновку суд встановив, що ОСОБА_3 під впливом фізіологічного афекту чи іншого емоційного стану, котрий міг би суттєво вплинути на її свідомість чи діяльність, не знаходилась.
Під час огляду місця події від 22 червня 2015 року проводилась виїмка в ОСОБА_13 жіночої блузки голубого кольору ОСОБА_3 , що визнана речовим доказом.
З протоколу огляду речового доказу встановлено, що в двох місцях розірваний лівий рукав блузки та відсутній ґудзик (а.с. 111,112-113,114-115).
В судовому засіданні сторона захисту, відповідно до ст.ст..22,349 КПК України для спростовування обвинувачення та для доведення невинності просили допитати судово-медичних експертів та свідка.
Так, експерт ОСОБА_14 - що проводив судово-медичну експертизу №203, підтвердив висновки експертизи та показав, що під час отримання тілесних ушкоджень потерпілий ОСОБА_9 займав фіксоване положення, а між ОСОБА_9 та ОСОБА_15 була невелика відстань.
Окрім того, експерт ОСОБА_16 - що проводила судово-медичну експертизу №680, підтвердила висновки експертизи та показала, що отримані тілесні ушкодження ОСОБА_15 на стегнах, грудях, кінцівках та інших частинах тулуба, за характером та розташуванням, містять ознаки замаху на зґвалтування.
Покази свідка ОСОБА_17 не містять даних що обвинувачують чи спростовують вину ОСОБА_3 ..
Таким чином, суд, на підставі об`єктивно проведеного аналізу поданих з боку обвинувачення та захисту доказів, встановив, що покази обвинуваченої ОСОБА_3 є правдивими, оскільки під час слідчого експерименту та в судовому засіданні дані послідовно логічно, узгоджуються з показами свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_13 , ОСОБА_11 , які підтверджують наявність тілесних ушкоджень в потерпілої, об`єктивно підтверджуються заключенням судово-медичної експертизи №680, речовим доказом, місцями пошкоджень на блузці голубого кольору, довідкою про хворобу ОСОБА_8 ..
За таких обставин, слід прийти до висновку, що ОСОБА_3 перебувала в стані необхідної оборони, оскільки захищала охоронювані законом права та інтереси, однак, перевищила їх умисно заподіявши тяжкі тілесні ушкодження.
Разом з тим, подані стороною обвинувачення докази не містять даних про мотиви та умисел ОСОБА_3 на умисне нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_8 , а тому суспільно-небезпечні дії не можуть бути кваліфіковані за ч.2 ст.121 КК України.
З врахуванням зазначеного суд встановив, що вина ОСОБА_3 в скоєнні злочину доведена повністю.
Суспільно-небезпечні дії ОСОБА_3 слід кваліфікувати за ст.124 КК України за ознаками, умисне заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, вчинене у разі перевищення меж необхідної оборони.
Суд дослідив дані про особу ОСОБА_3 ..
Так, з довідки з інформаційного центру ГУМВС України в Волинській області, суд встановив, що ОСОБА_3 не судима, раніше до кримінальної відповідальності не притягалась (а.с.76).
За рішенням суду ОСОБА_3 позбавлена батьківських прав на п`ятьох дітей, а тому характеризується негативно (а.с.102-103).
З медичних довідок, висновку експерта, акту наркологічної експертизи, встановлено, що ОСОБА_3 за станом здоров`я осудна (а.с.92-93,94-97).
Обставини, що пом`якшують покарання суд визнає активне сприяння в розкритті злочину.
Окрім того, суд не визнає обставину щире каяття, оскільки обвинувачена не підтвердила своїми діями зазначену обставину.
Обставину, що обтяжує покарання-вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.
Суд, призначаючи покарання ОСОБА_3 , враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, як за рівнем суспільної небезпеки так і за класифікацією злочину, як невеликої тяжкості, дані про особу винної, що указані вище, середній вік, негативне ставлення до праці, визнання вини, наявність пом`якшуючої та обтяжуючої обставин покарання, приходить до висновку, що обвинуваченій має бути призначене покарання у виді обмеження волі, встановленої в санкції статті, за якою вона визнана винною, в максимальній межі.
Разом з тим, вирішуючи питання про застосування відносно ОСОБА_3 запобіжного заходу, суд, вважає, що відповідно до ст.ст.177,178,179 КПК України, для забезпечення виконання ОСОБА_3 покладених на неї процесуальних обов`язків відповідно до даного вироку, а також з метою запобіганню вчиняти інші кримінальні правопорушення, при доведеній вині в межах обвинувачення по даній справі, з врахуванням тяжкості призначеного покарання у виді обмеження волі, віку, задовільного стану здоров`я, відсутності сім`ї, приходить до висновку, що до набрання вироку законної сили, обраний запобіжний захід у виді тримання під вартою слід змінити на особисте зобов`язання, з покладенням обов`язків, передбачених ст.194 КПК України.
Відповідно до ст.205 КПК України, рішення щодо зміни запобіжного заходу підлягає до негайного виконання після оголошення вироку.
Відповідно до п.4 ч.9 ст.100 КПК України речові докази:
-кросівки, сорочку, чоловічий одяг, спортивні штани, жіночу блузку, здані по квитанції №003789 в камеру речових доказів Луцького МВ УМВС України у Волинській області, після набрання вироком законної сили, знищити (а.с.116,124,127).
Заявлений позов цивільного позивача ОСОБА_6 про відшкодування майнової шкоди, пов`язаної з похованням в сумі 2645 гривень, ОСОБА_3 визнала в повному обсязі, а моральної шкоди в розмірі 30000 гривень ОСОБА_3 не визнала, оскільки перебувала в стані оборони.
Представник цивільного позивача ОСОБА_5 в обґрунтування позову навів доводи, що моральна шкода завдана ОСОБА_6 полягає в душевних стражданнях.
З врахуванням зазначеного, суд, встановив, що заявлений позов підлягає до часткового задоволення, розмір відшкодування моральної шкоди повинен відповідати засадам розумності та справедливості.
Відповідно до ч.1 ст.1167ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі, відшкодовується особою, яка її завдала.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 368, 370, 371, 374 КПК України, 1166,1167 ЦК України, суд,-
З А С У Д И В :
Визнати винною ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.124 КК України та призначити покарання у виді обмеження волі строком на 2 (два) роки.
До набрання вироку законної сили обраний ОСОБА_3 запобіжний захід у виді тримання під вартою, змінити на особисте зобов`язання з покладенням на неї обов`язків: прибувати за кожною вимогою до суду або до іншого органу державної влади; не відлучатись з місця постійного проживання: АДРЕСА_1 , без дозволу суду та звільнити з-під варти в залі суду негайно після проголошення вироку.

Строк відбуття покарання відраховувати з моменту затримання та врахувати час перебування під вартою з 22 червня 2015 року.

На підставі ч.1,ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати у строк відбуття покарання ОСОБА_3 строк попереднього ув`язнення в межах даного кримінального провадження, а саме: з 22 червня 2015 року до 15 квітня 2016 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за чотири дні обмеження волі.

Речові докази: кросівки, сорочку, чоловічий одяг, спортивні штани, жіночу блузку, здані по квитанції №003789 в камеру речових доказів Луцького МВ УМВС України у Волинській області, після набрання вироком законної сили, знищити.
Заявлений позов задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_6 в відшкодування майнової шкоди в сумі 2645 (дві тисячі шістсот сорок п`ять) гривень 00 копійок та моральної шкоди 20000 (двадцять тисяч) гривень 00 копійок..
На вирок може бути подана апеляція через Луцький міськрайонний суд в апеляційний суд Волинської області, протягом тридцяти діб з дня його проголошення.
Копію вироку, після його проголошення, негайно вручити обвинуваченому, потерпілому та прокурору.

Головуючий - суддя: ОСОБА_1