Справа № 509/3020/16-к
УХВАЛА
21 вересня 2016 року. Овідіопольський районний суд Одеської області у складі:

судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

з участю прокурора ОСОБА_3 ,

підозрюваної ОСОБА_4 ,

потерпілої ОСОБА_5

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в смт. Овідіополі клопотання прокурора у кримінальному провадженні, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000721, про звільнення від кримінальної відповідальності ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки та жительки АДРЕСА_1 , українки, громадянки України, не одруженої, не судимої, за ч. 2 ст. 190 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

Органом досудового розслідування ОСОБА_4 підозрюється в тому, що шляхом обману, переслідуючи умисел, направлений на незаконне заволодіння індивідуальним нерухомим майном, належним ОСОБА_5 (1/2 частки житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 ), як спадщина, яка відкрилась після смерті її батька ОСОБА_6 , звернулася до виконкому Овідіопольської селищної ради із заявою про призначення її опікуном над ОСОБА_5 та 17.03.1994 року відповідно до рішення Овідіопольської селищної ради №47 була призначена такою.

В подальшому, ОСОБА_4 , після відкриття спадщини у виді житлового будинку з господарськими спорудами, знаючи, що повинна захищати інтереси малолітньої на той час ОСОБА_5 , як спадкоємця по закону, 20.07.1994 року, на підставі рішення Овідіопольської селищної ради №44 одержала на своє ім`я свідоцтво на право власності на весь будинок АДРЕСА_3 .

Таким чином, ОСОБА_5 , як рідна донька померлого ОСОБА_6 , спадщину за законом не одержала, а все майно перейшло у власність ОСОБА_7 .

29.11.2001 р., рішенням №217 виконавчого комітету Овідіопольської селищної ради, ОСОБА_4 провела поділ вже належного їй житлового будинку в рівних частках між нею, померлим ОСОБА_6 та своїм сином від першого шлюбу ОСОБА_8 .

На підставі зазначеного рішення, 23.12.2001 р. на прізвище ОСОБА_4 , ОСОБА_6 та ОСОБА_8 видано свідоцтво про право власності за кожним по 1/3 частині житлового будинку, яке зареєстровано в Овідіопольському РБТІ 28.01.2004 року.

30.01.2004 р. ОСОБА_4 подарувала свою частину житлового будинку своєму синові ОСОБА_8 , що підтверджується договором дарування за реєстровим №309, посвідченого нотаріусом від 30.01.2004 року.

11.02.2004 р. Овідіопольським РБТІ на підставі зазначеного договору за ОСОБА_8 зареєстровано право власності на 1/3 частку житлового будинку АДРЕСА_2 .

Встановлено, що відділом державної виконавчої служби Овідіопольського районного управління юстиції Одеської області в рамках виконавчого провадження №42408384 за виконавчим листом від 10.02.2014 року по справі № 509/3733/13-ц була проведена оцінка вказаного нерухомого майна, вартість якого складає 114 763 грн., що являється значною шкодою, так як в 188 разів перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян.

З таких підстав, 31.03.2016 року ОСОБА_4 повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри на ч.2 ст.190 КК України.

В поданні прокурор, посилаючись, що обвинувачена ОСОБА_4 за місцем мешкання характеризується позитивно, на обліку у лікаря психіатра не перебуває, на обліку у нарколога не перебуває, раніше не судима, вину в повідомленні про підозру визнала повністю, у вчиненому розкаялася, що вчинений нею злочин віднесений до середньої тяжкості і станом на цей час сплив, встановлений ст. 49 КК України, строк давності для притягнення її до кримінальної відповідальності, просить звільнити її від кримінальної відповідальності і кримінальне провадження закрити.

В судовому засіданні прокурор і ОСОБА_4 клопотання підтримали.

Потерпіла ОСОБА_7 просила відмовити в задоволенні клопотання прокурора, посилаючись, що злочинні дії щодо заволодіння її майном ОСОБА_4 закінчила лише у 2015 році, а не у 1994 році, що дії ОСОБА_4 слід кваліфікувати за ч. 4, а не ч. 2 ст. 190 КК України, що органом досудового розслідування не було проведено необхідніх слідчих дій для встановлення дійсної вартості жилого будинку на час заволодіння ним ОСОБА_4 .

Заслухавши прокурора, потерпілу, обвинувачену, суд вважає, що клопотання не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з п.1 ч.2 ст.284 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Частиною 1 ст. 285 КПК України встановлено, що особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до ч. 3 ст.288 КПК України суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №12 від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» встановлено, що при вирішенні питання про звільнення особи від кримінальної відповідальності суд (суддя) під час попереднього, судового, апеляційного або касаційного розгляду справи повинен переконатися (незалежно від того, надійшла вона до суду першої інстанції з відповідною постановою чи з обвинувальним висновком, а до апеляційного та касаційного судів - з обвинувальним вироком), що діяння, яке поставлено особі за провину, дійсно мало місце, що воно містить склад злочину і особа винна в його вчиненні, а також що умови та підстави її звільнення від кримінальної відповідальності передбачені КК. Тільки після цього можна постановити (ухвалити) у визначеному КПК порядку відповідне судове рішення.

Якщо органи дізнання або досудового слідства зазначені обставини не встановили, а суд при попередньому чи судовому розгляді справи не може усунути допущену ними неповноту або неправильність, справу необхідно направити на додаткове розслідування з дотриманням вимог ст. 246 або ст. 281 КПК.

Склад злочину, передбачений ст.190 КК України (шахрайство) за своєю конструкцією є матеріальним, тобто злочин вважається закінченим з моменту настання суспільно небезпечних наслідків.

Тобто, шахрайство вважається закінченим з моменту переходу чужого майна у володіння винного або з моменту отримання ним права розпоряджатися таким майном.

Саме з моменту закінчення злочину і розпочинається перебіг строків давності звільнення особи від кримінальної відповідальності, встановлених ст.49 КК України.

Органом досудового розслідування не були достеменно встановлені всі ознаки об`єктивної сторони складу злочину, передбаченого ч. 2 ст.190 КК України, що інкримінується підозрюваній ОСОБА_4 , а саме не встановлено коли ОСОБА_4 шляхом обману заволоділа майном потерпілої ОСОБА_5 , тобто не встановлено з якого моменту даний склад злочину вважається закінченим.

Також органом досудового розслідування не було проведено оцінку вартості спірного майна, яким незаконно заволоділа підозрювана ОСОБА_4 , на момент закінчення злочинних дій, що в свою чергу викликає сумнів в обґрунтованості кваліфікації її дій за ч.2 ст.190 КК України, та не встановлено коли потерпіла ОСОБА_5 набула право власності в порядку спадкування на жилий будинок після смерті її батька.

За таких обставин суд дійшов до висновку, що законні підстави для задоволення клопотання прокурора відсутні.

Керуючись ст.49 КК України, ст. 284 КПК України, п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №12 від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності»,-

УХВАЛИВ:

В задоволенні клопотання прокурора про звільнення від кримінальної відповідальності ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 190 КК України відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Одеської області через Овідіопольський районний суд протягом 7 днів з дня її оголошення.

Суддя: ОСОБА_1 Курочка