КП№ 278/3760/15-к
УКРАЇНА
Житомирський районний суд Житомирської області
В И Р О К
Іменем України
18 квітня 2016 року Житомирський районний суд Житомирської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Коростишів, Житомирської області, громадянин України, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , мешканець АДРЕСА_2 , одружений, має на утриманні малолітню дитину, військовослужбовець військової частини польова пошта НОМЕР_1 , -
за ч. 3 ст. 407 КК України, -
В С Т А Н О В И В:
У відповідності до Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» №607/2014 від 21.07.2014 та мобілізаційного плану ІНФОРМАЦІЯ_2 старшого матроса запасу ОСОБА_4 21.08.2014 призвано на військову службу за мобілізацією, для проходження якої його направлено до військової частини польова пошта НОМЕР_1 . Наказом командира цієї військової частини № НОМЕР_2 від 22.08.2014 старшого матроса ОСОБА_4 зараховано до списків особового складу військової частини, поставлено на всі види забезпечення, призначено на посаду радіотелефоніста відділення зв`язку взводу управління командира мінометної батареї 3 аеромобільно-десантного батальйону. Йому також присвоєно звання «старший солдат».
Згідно зі ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» початком проходження військової служби вважається день відправлення у військову частину з міського військового комісаріату. Отже, ОСОБА_4 з 21.08.2014 вважається військовослужбовцем.
У подальшому наказом командира військової частини польова пошта НОМЕР_3 №2 від 16.09.2014 (утворена на базі в/ч польова пошта НОМЕР_1 та підпорядковується їй) ОСОБА_4 зараховано до списків особового складу, поставлено на всі види забезпечення,
призначено на посаду радіотелефоніста відділення зв`язку взводу управління командира мінометної батареї. В кінці вересня 2014 року особовий склад цієї частини разом з обвинуваченим вибули на 240 Центр підготовки підрозділів для проведення бойового злагодження в АДРЕСА_3 .
Під час проходження військової служби ОСОБА_4 повинен керуватися вимогами ст.ст.17, 65 Конституції України, ст. ст. 11,16, 127,128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1,4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України та Військової присяги відповідно до яких обвинувачений зобов`язаний свято і непорушно додержуватись Конституції України та законів України, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути зразком витримки, берегти військову честь, показувати приклад дисциплінованості, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків, виконувати службові обов`язки, доручені йому за посадою. Про все, що сталось з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов`язків, доповідати своєму безпосередньому начальникові. За дозволом на звільнення з розташування військової частини військовослужбовець зобов`язаний звертатись до командира частини.
11.10.2014 о 08 годині обвинувачений, перебуваючи за місцем дислокації в/ч польова пошта НОМЕР_3 , діючи з прямим умислом, без дозволу відповідних командирів і поважних причин, знаючи про те, що він повинен проходити військову службу та маючи реальну можливість для цього, незаконно припинив виконувати конституційний обов`язок по захисту Вітчизни і самовільно залишив в/ч польова пошта НОМЕР_3 . Після цього проводив час на власний розсуд, перебуваючи поза межами військової частини, не повідомляв правоохоронні чи інші органи державної влади про свою належність до військової служби.
24.12.2015 о 10 годині ОСОБА_4 звернувся до військової прокуратури Житомирського гарнізону та повідомив про самовільне залишення ним в/ч. Таким чином, обвинувачений був відсутній за місцем проходження військоовї служби в період з 11.10.2014 по 24.12.2015 року, тобто понад один місяць.
Вина ОСОБА_4 у вчинені інкримінованого йому злочину доведена.
ОСОБА_4 не заперечував своєї винуватості у скоєному злочині. Пояснив, що на той час у нього народилась дитина, дружина залишилась вдома одна, захворіла, потербувала матеріальної допомоги та догляду, але йому протягом усього часу служби не виплачувались кошти. З наказом про виплату грошового забезпечення він не ознайомлювався. Про свій вчинок шкодує, бажає і надалі проходити військову службу.
Захисник обвинуваченого ОСОБА_5 підтримала позицію ОСОБА_4 . Вказала на важке матеріальне становище в сім`ї обвинуваченого, оскільки його дружині необхідні кошти на лікування і догляд дитини. Просила не ізолювати ОСОБА_4 від суспільства, оскільки він позитивно характеризується, у вчиненому розкаявся і це дозволить йому утримувати свою сім`ю.
За свідченням ОСОБА_6 , обвинувачений самовільно залишив військову частину, хоча був усвідомлений про порядок отримання дозволу на залишення частини. Це є грубим порушення військової дисципліни. ОСОБА_4 тривалий час розшукували. На його думку матеріальне становище сім`ї обвинуваченого не є підставою для залишення військової частини.
ОСОБА_7 показав, що ОСОБА_4 з моменту його призову нараховувалось грошове забезпечення, але чому воно не виплачувалось йому не відомо. Внаслідок самовільного залишення ОСОБА_4 служби, грошові виплати за наказом командира військової частини від 24.10.2014 припинились.
Дії обвинуваченого суд кваліфікує за ч.3 ст.407 КК України як самовільне залишення військової частини НОМЕР_3 без поважних причин тривалістю понад один місяць.
При обранні покарання суд у відповідності до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого, пом`якшуючі і обтяжуючі обставини.
Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому в силу ст. 66 КК України є щире каяття у скоєному, активне сприяння розкриттю злочину, добровільне повернення до військової частини. Обставин, що у відповідності до ст. 67 КК України обтяжують покарання судом не виявлено.
При призначені покарання суд ураховує, що обвинувачений вчинив умисний злочин проти встановленого порядку несення військової служби. Міркування прокурора, а також те, що обвинувачений має на утриманні вагітну дружину і неповнолітню дитину, є єдиним годувальником у сім`ї, критично поставився до свого вчинку, його попередню поведінку. Наявність кількох пом`якшуючих та відсутність обтяжуючих обставин, з огляду на особу винного, дещо знижують ступінь суспільної небезпечності вчиненого ним злочину і дають підстави для застосування положень ст. 75 КК України. На думку суду це буде достатнім для перевиховання останнього, сприятиме запобіганню вчиненню ним нових злочинів, дозволить ОСОБА_4 забезпечувати і утримувати свою сім`ю, ефективніше досягати мети покарання, закріпленої у ч.2 ст.50 КК України.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 368, 373-376 КПК України, суд, -
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України та призначити йому покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі.
На підставі ст.ст. 75,76 КК України звільнити ОСОБА_4 від призначеного покарання з випробуванням та з іспитовим строком терміном на 3 (три) роки. Покласти на засудженого обов`язок повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання та періодично з`являтися на реєстрацію в інспекцію.
Запобіжний захід ОСОБА_4 не обирався.
Речові докази відсутні.
Вирок може бути оскаржено до Апеляційного суду Житомирської області через Житомирський районний суд протягом 30 діб з дня його проголошення.

Суддя: ОСОБА_1