Справа № 405/7403/16-к
1-кп/405/276/16
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 листопада 2016 року Ленінський районний суд міста Кіровограда у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарях ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Кропивницькому кримінальне провадження внесене 19.12.2012 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000053 у відношенні
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Сабірабад, Азербайджан, із середньою освітою, не одруженого, азербайджанця, громадянина Азербайджана, який офіційно не працює, має на утриманні батька, проживає та зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
у вчиненні злочинів, передбачених ст.124, ч. 2 ст. 186 КК України,
за участю:
прокурора ОСОБА_4 ,
потерпілого ОСОБА_5
захисника адвоката ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_3 ,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_3 вчинив відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаного з насильством, яке не є небезпечним для життя та здоров`я, за наступних обставин.
25.11.2007 року біля 00 год. 15 хв. ОСОБА_3 знаходився за адресою: м. Кіровоград, вул. Карла Маркса в Центральному сквері біля кафе «Фенікс», де побачив ОСОБА_7 , в цей момент у ОСОБА_3 виник умисел на здійснення відкритого викрадення чужого майна. Усвідомлюючи та ігноруючи присутність інших осіб, реалізовуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_3 підійшов до ОСОБА_7 та погрожуючи фізичною розправою, наніс потерпілому один удар кулаком в область лівого вуха та відкрито заволодів належними останньому мобільним телефоном «Соні Еріксон К 700і» вартістю 500 грн., чим завдав ОСОБА_7 майнової шкоди на зазначену суму.
Крім того, ОСОБА_3 умисно заподіяв тяжкі тілесні ушкодження, вчинене у разі перевищення меж необхідної оборони, за наступних обставин.
12.08.2016 року близько 22 год. 10 хв. ОСОБА_8 разом зі своїм знайомим ОСОБА_3 знаходились поряд з ринком «Жемчуг», за адресою м. Кропивницький, вул. Попова, 20. В цей час до них підійшов потерпілий ОСОБА_5 , де між ОСОБА_8 та потерпілим виник конфлікт. В ході конфлікту ОСОБА_5 не зважаючи на прохання ОСОБА_8 , схопивши останню за руки та силою посадив її до салону автомобіля, на якому приїхав. Побачивши вчинення неправомірних дій по відношенню до ОСОБА_8 зі сторони ОСОБА_5 , до останнього підійшов ОСОБА_3 з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів дівчини, попросив потерпілого ввічливо поводитися з нею та випустити її з автомобіля. Однак, ОСОБА_5 на зауваження ОСОБА_3 не відреагував, своїх дій по відношенню до ОСОБА_8 не припинив. ОСОБА_3 почав самостійно намагатися відкрити двері автомобіля, щоб звільнити ОСОБА_8 . Але виявивши, що двері ззовні не відкриваються, а ОСОБА_5 сідає до автомобіля, ОСОБА_3 з метою завадити останньому поїхати з ОСОБА_8 схопив потерпілого за руки щоб відтягнути від автомобіля. ОСОБА_5 зрозумівши, що ОСОБА_3 намагається йому завадити поїхати декілька разів штовхнув останнього руками в грудну клітину та дістав з кишені зв`язку ключів. В цей момент з автомобіля вийшов водій. ОСОБА_3 вважаючи, що водій автомобіля та ОСОБА_5 є знайомими між собою та мають намір нанести йому тілесні ушкодження, побачивши в руках потерпілого блискучий металевий предмет, не розгледівши його через темну пору доби, помилково вважаючи що це є ніж, неправильно оцінюючи дії потерпілого, помилково припустивши в діях ОСОБА_5 наявність реальної загрози своєму життю та здоров`ю, перевищуючи межі необхідної оборони, ОСОБА_3 наніс потерпілому два удари предметом схожим на ніж, який дістав з кишені, в область грудної клітини справа, та в область живота, чим спричинив потерпілому тілесні ушкодження у виді проникаючого колото-різаного поранення грудної клітини справа з пошкодженням плеври та проникаючої колото-різаної рани живота справа, з пошкодженням поперечно-ободової кишки, що відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень. З місця вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_3 зник.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненні інкримінованих йому злочинах, передбачених ч. 2 ст. 186, ст. 124 КК України, при обставинах, викладених в обвинувальному акті та вироку суду визнав у повному обсязі, щиро розкаявся та пояснив, що 25.11.2007 року біля 00 год.15 хв. він знаходився за адресою: м. Кіровоград, вул. Карла Маркса в Центральному сквері біля кафе «Фенікс», де він підійшов до ОСОБА_7 та погрожуючи фізичною розправою, наніс потерпілому один удар кулаком в голову та відкрито заволодів належними останньому мобільним телефоном «Соні Еріксон». Обвинувачений на запитання суду додав, що вчинив це, так як він підозрював, що потерпілий забрав його кепку та гроші. Крім того, ОСОБА_3 зазначив, що добровільно повернув даний телефон потерпілому та попросив вибачення у останнього. Також, 12.08.2016 року близько 22 год. 10 хв. знаходився поряд з ринком «Жемчуг» у м. Кропивницькому по вул. Попова зі своєю дівчиною. В цей час до них підійшов потерпілий ОСОБА_5 , де між його дівчиною та потерпілим виник конфлікт, вході якого потерпілий силою посадив дівчину до салону автомобіля, на якому приїхав. ОСОБА_3 попросив потерпілого випустити її з автомобіля, але ОСОБА_5 не припинив свої дії. ОСОБА_3 почав намагатися відкрити двері автомобіля щоб звільнити дівчину, потім схопив потерпілого за руки щоб відтягнути від автомобіля. ОСОБА_5 декілька разів штовхнув його руками в грудну клітину та дістав з кишені блискучий металевий предмет. В цей момент з автомобіля вийшов водій, тому ОСОБА_3 вважаючи, що водій автомобіля та ОСОБА_5 мають намір нанести йому тілесні ушкодження, побачивши в руках потерпілого блискучий металевий предмет, не розгледівши його через темну пору доби, помилково вважаючи що це є ніж, неправильно оцінив дії потерпілого та помилково припустивши в діях ОСОБА_5 наявність реальної загрози собі, тому він наніс потерпілому два удари предметом схожим на ніж, який дістав з кишені, в область грудної клітини та в область живота. На запитання суду обвинувачений зазначив, що відшкодував потерпілому ОСОБА_5 завдану шкоду та попросив у останнього вибачення.
Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_3 у повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованих йому злочинах, при обставинах, викладених у обвинувальному акті та вироку суду, та приймаючи до уваги, що потерпілий ОСОБА_5 , також не оспорює фактичні обставини провадження, і судом встановлено, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений та потерпілий ОСОБА_5 правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності їх позиції, роз`яснивши положення ч. 3 ст.349 КПК України, вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження, в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються.
Враховуючи викладене, суд, допитавши у судовому засіданні обвинуваченого, дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, та матеріали щодо процесуальних витрат, прийшов до висновку, що винуватість ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованих йому злочинах при обставинах, викладених в обвинувальному акті та вироку суду, доведена повністю.
Дії ОСОБА_3 суд кваліфікує по епізоду від 25.11.2007 року за ч.2 ст. 186 КК України, тобто відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя та здоров`я особи, а також по епізоду від 12.08.2016 року за ст. 124 КК України, тобто як умисне заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, вчинене у разі перевищення меж необхідної оборони.
Відповідно до вимог ст. 65 КК України суд призначає покарання у межах, встановлених у санкціях частин статей Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинені злочини, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочини, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.
Призначаючи обвинуваченому покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчинених злочинів, з яких, злочин за ст. 124 КК України згідно ч.2 ст. 12 КК України є злочином невелиої тяжкості, а злочин за ч. 2 ст. 186 КК України згідно ч. 4 ст. 12 КК України є тяжким злочином, особу обвинуваченого, який офіційно не працює, не одружений, має на утриманні батька ОСОБА_9 (58 років), який відповідно до довідки Кіровоградської обласної лікарні хворіє на діабетичний ангіопатію нижніх кінцівок, цукровий діабет (тип ІІ), потребує введення інсуліну, та отримує консервативне лікування. Обвинувачений має постійне місце проживання в м. Кропивницькому, за яким характеризувався позитивно, на обліку в у лікаря психіатра та нарколога не перебуває. З 2007 року обвинувачений перебував у розшуку по кримінальному провадженню за ч.2 ст.186 КК України, але відповідно до висновку службового розслідування від 25.06.2015 року ОСОБА_3 добровільно з`явився до міліції в квітні 2013 року, та після цього не переховувався від правоохоронних органів, що підтверджується листом Кіровоградського відділу поліції ГУ НП в Кіровоградській області від 25.08.2016 року № 04-аз/01/117/12-16.
Щире каяття та добровільне відшкодування завданого збитку ОСОБА_3 по двом інкримінованим епізодам суд відповідно до ст. 66 КК України визнає обставинами, що пом`якшує покарання.
Обставин, відповідно до ст. 67 КК України, що обтяжують покарання ОСОБА_3 за двома епізодами судом не встановлено.
Із врахуванням всіх обставин справи, думки потерпілих щодо призначення покарання, ступеню тяжкості вчинених злочинів, особи обвинувачуваного, суд вважає, що ОСОБА_3 необхідно призначити покарання у виді обмеження волі в межах санкції ст. 124 КК України, яке за розміром є середнім строком, та покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 2 ст. 186 КК України, яке за розміром є мінімальним строком, та на підставі ч. 1 ст. 70 КК України визначити ОСОБА_3 остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим. Строк попереднього ув`язнення у даному кримінальному провадженні, який рахувати з 13 серпня 2016 року до зміни запобіжного заходу у виді тримання під вартою на домашній арешт 04 листопада 2016 року включно необхідно зарахувати на підставі ч.5 ст.72 КК України у строк відбуття покарання ОСОБА_3 із розрахунку один день попереднього ув`язнення дорівнює двом дням позбавлення волі.
Підстав для застосування ст. 69 КК України судом не встановлено.
Разом з тим, враховуючи, обставини справи, наявність пом`якшуючих покарання обставин, особу ОСОБА_3 , який раніше не судимий, думку потерпілих, які ( ОСОБА_5 під час судового розгляду, ОСОБА_7 під час підготовчого судового засідання) зазначили, що не мають до нього претензій морального та матеріального характеру, та просять призначити йому мінімальне покарання, суд вважає можливим виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства, а тому останнього слід звільнити від відбування покарання відповідно до ст. 75 КК України з випробуванням на строк, який за розміром є максимальним відповідно до ч. 4 зазначеної статті, поклавши на обвинуваченого обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.
Саме таке покарання буде найбільше відповідати принципам та цілям призначення покарань і буде необхідним, і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.
Запобіжний захід відносно ОСОБА_3 у виді цілодобового домашнього арешту слід скасувати.
Цивільні позови не пред`являлись. Речові докази відсутні.
На підставі ч. 2 ст. 124 КПК України з ОСОБА_3 на користь держави підлягають стягненню процесуальні витрати на загальну суму 4847 грн. 20 коп., пов`язані з проведенням в кримінальному провадженні судової біологічної експертизи за експертною спеціальністю 9.3 (імунологічне дослідження) № 720 від 23.09.2016 року вартістю 2646 грн. 20 коп., судової біологічної експертизи за експертною спеціальністю 9.3 (імунологічне дослідження) № 722 від 03.10.2016 року вартістю 1100 грн. 50 коп., судової біологічної експертизи за експертною спеціальністю 9.3 (імунологічне дослідження) № 721 від 28.09.2016 року вартістю 1100 грн. 50 коп.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 369-376 КПК України, суд
УХВАЛИВ:
ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 186, ст. 124 КК України, та призначити йому покарання:
- за ч. 2 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки;
- за ст. 124 КК України у виді обмеження волі строком на 1 (один) рік 6 (шість) місяців.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України ОСОБА_3 , шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України строк попереднього ув`язнення ОСОБА_3 з моменту затримання з 13 серпня 2016 року до зміни запобіжного заходу у виді тримання під вартою на домашній арешт 04 листопада 2016 року включно, зарахувати у строк відбуття покарання останнім із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Відповідно до ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання з випробуванням строком на 3 (три) роки, поклавши на засудженого обов`язки відповідно до ст. 76 КК України:
- не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції;
- повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи;
- періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію.
Запобіжний захід відносно ОСОБА_3 у виді цілодобового домашнього арешту скасувати.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави процесуальні витрати пов`язанні із залученням експертів на загальну суму 4847 грн. 20 коп., пов`язані з проведенням в кримінальному провадженні судової біологічної експертизи за експертною спеціальністю 9.3 (імунологічне дослідження) № 720 від 23.09.2016 року вартістю 2646 грн. 20 коп., судової біологічної експертизи за експертною спеціальністю 9.3 (імунологічне дослідження) № 722 від 03.10.2016 року вартістю 1100 грн. 50 коп., судової біологічної експертизи за експертною спеціальністю 9.3 (імунологічне дослідження) № 721 від 28.09.2016 року вартістю 1100 грн. 50 коп.
Відповідно до ст. 532 КПК України вирок суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Вирок суду згідно зі ст.ст. 395, 396 КПК України, з особливостями визначеними ч. 2 ст.394 КПК України може бути оскаржений до апеляційного суду Кіровоградської області через Ленінський районний суд м. Кіровограда протягом 30 діб з моменту його проголошення.
Згідно зі ст. 376 КПК України копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в Ленінському районному суді міста Кіровограда копію цього вироку, подавши відповідну заяву.

Суддя ОСОБА_1