АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД м. КИЄВА
У Х В А Л А
Іменем України

30 серпня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

при секретарі судового засідання ОСОБА_4 ,

переглянувши в приміщенні суду у відкритому судовому засіданні матеріали судового провадження за апеляційними скаргами власника майна ОСОБА_5 та адвоката ОСОБА_6 , який діє в інтересах власника майна ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 19 липня 2016 р.,

за участю прокурора ОСОБА_8

власника майна ОСОБА_5

представника власника майна адвоката ОСОБА_6 ,

у с т а н о в и л а:

Ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 19.07.2016 року в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань під №0001053 від 18.04.2016 року, задоволено клопотання прокурора відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання державного обвинувачення у кримінальних провадженнях слідчого відділу управління процесуального керівництва та нагляду за додержанням законів органами, які провадять оперативно-розшукову діяльність Головної військової прокуратури Генеральної прокуратури України ОСОБА_9 про арешт майна та накладено арешт із забороною відчуження на рухоме майно, яке згідно реєстраційної картки транспортних засобів, належить на праві приватної власності підозрюваному ОСОБА_7 та його дружині ОСОБА_5 згідно заяви: 90568254 NZA: 103540241 та заяви 59245884 NZA:100376408 відповідно, а саме: автомобіль марки «Volkswagen Tiguan», 2011 року випуску, номер та серія знака НОМЕР_1 ; автомобіль марки «Mitsubishi Pajero3.2 DID», 2008 року випуску, номер та серія знака НОМЕР_2 .

В ухвалі слідчий суддя вказав, що транспортні засоби, на які слідчий просить накласти арешт підпадають під юрисдикцію статті 170 КПК України, на підставі чого з метою недопущення настання негативних наслідків задовольнив клопотання прокурора та наклав на них арешт.

Не погоджуючись з рішенням суду власник майна ОСОБА_5 та адвокат ОСОБА_6 , який діє в інтересах власника майна ОСОБА_7 , подали апеляційні скарги в яких просять ухвалу слідчого судді Голосіївського районного суду міста Київ від 19 липня 2016 року про накладення арешту на автомобіль «Volkswagen Tiguan», номер та серія знака НОМЕР_1 , автомобіль марки «Mitsubishi Pajero 3.2 DID», номер та серія знака НОМЕР_2 - скасувати, постановити нову ухвалу, якою відмовити у накладенні арешту на вказані автомобілі.

В обгрунтування своїх апеляційних вимог вказують, що всупереч положенням закону клопотання було розглянуте в порядку частини 3 статті 172 КПК України у відсутність власника майна та інших зацікавлених осіб - суд це вмотивував необхідністю забезпечення мети арешту майна.

Зазначають, що всупереч положення статті 370 КПК України та пункту 2 частини 1 статті 372 КПК України оскаржувана ухвала слідчого судді фактично є дослівним повторенням клопотання прокурора без посилань на встановлені судом обставини із вказівкою на докази, а також мотиви неврахування окремих доказів.

Також звертають увагу на те, що при накладенні арешту на майно слідчим суддею не було з`ясовано всіх обставин щодо прав власності на автомобіль «Mitsubishi Pajero 3.2 DID», а тому арешт на автомобіль було накладено помилково і з порушенням прав особи, яка не мала і не має жодного відношення до будь - якого кримінального провадження.

Крім того вважають, що при розгляді клопотання про накладення арешту слідчим суддею не було враховано, що: автомобіль не є власністю підозрюваного, а тому не може бути предметом конфіскації навіть у випадку можливого засудження підозрюваного; не є і не може бути предметом злочину (оскільки, автомобіль був придбаний за рік до інкримінованих злочинів шляхом продажу належного попереднього автомобіля та придбання за ці кошти вже цього автомобіля; не є і не може бути придбаним за грошові кошти здобуті злочинним шляхом - оскільки, знову ж таки, автомобіль був придбаний за рік до інкримінованих злочинів; не є і не може бути речовим доказом у справі та підлягати спеціальній конфіскації у відповідності до положень статті 98 КК України.

Вказують, що слідчим суддею не було враховано, що автомобіль «Volkswagen Tiguan» не є особистою приватною власністю підозрюваного, а є спільною частковою власністю з ОСОБА_5 , яка на утриманні має двох дітей і ніколи не мала і не має жодного відношення до будь-якого кримінального правопорушення, а тому автомобіль не може бути предметом конфіскації, оскільки підлягає поділу у відповідності до положень статті 71 Сімейного кодексу України.

Крім цього зазначають, що в контексті положень п. 1 частини 2 статті 170 КПК України та п. 2 частини 2 статті 173 КПК України слід зазначити, що автомобіль «Volkswagen Tiguan», 2011 р., д. н. НОМЕР_1 не є і не визнавався речовим доказом у справі, а тому відпадають підстави для арешту автомобіля, які визначені вказаними нормами.

Також вважають, що підозра оголошена ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч. 4 ст. 368, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 240 КК України є необгрунтованою, оскільки об`єктивних даних та доказів щодо причетності останнього до вказаних злочинів органом досудового розслідування не надано.

Одночасно автори апеляційних скарг просять поновити строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 19.07.2016 року, оскільки ухвалу про накладення арешту на майно ними було отримано лише 18.08.2016 року.

Заслухавши доповідь судді, пояснення власника майна та представника власника майна, які підтримали апеляційні скарги, та просили про їх задовольнити, думку прокурора, який заперечував проти апеляційних скарг та просив рішення слідчого судді залишити буз змін, вивчивши матеріали судового провадження за клопотанням слідчого, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають, при цьому строк на апеляційне оскарження підлягає поновленню.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 395 КПК України ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення. Згідно ч. 3 зазначеної статті, якщо ухвалу суду було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Враховуючи, що ухвалу від 19.07.2016 року було постановлено без виклику осіб, які її оскаржують, колегія суддів вважає, що строк на апеляційне оскарження має бути поновлений, оскільки він був пропущений з поважних причин.

Як вбачається з ухвали слідчого судді та наданих до апеляційного суду матеріалів судової справи, Головною військовою прокуратурою Генеральної прокуратури України проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань під №0001053 від 18.04.2016 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч. 4 ст. 368, ч. 4 ст. 426-1, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 240, ст. 198, ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 240, ч. 2 ст. 365, ч. 4 ст. 368 КК України.

В ході здійснення досудового розслідування в даному кримінальному провадженні 05.07.2016 року ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч. 4 ст. 368, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 240 КК України.

19.07.2016 року прокурор відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання державного обвинувачення у кримінальних провадженнях слідчого відділу управління процесуального керівництва та нагляду за додержанням законів органами, які провадять оперативно-розшукову діяльність Головної військової прокуратури Генеральної прокуратури України ОСОБА_9 у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР під №0001053 від 18.04.2016 року, звернувся до слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва з клопотанням про накладення арешту із забороною відчуження на рухоме майно, яке згідно реєстраційної картки транспортних засобів, належить на праві приватної власності підозрюваному ОСОБА_7 та його дружині ОСОБА_5 згідно заяви: 90568254 NZA: 103540241 та заяви 59245884 NZA:100376408 відповідно, а саме: автомобіль марки «Volkswagen Tiguan», 2011 року випуску, номер та серія знака НОМЕР_1 ; автомобіль марки «Mitsubishi Pajero 3.2 DID», 2008 року випуску, номер та серія знака НОМЕР_2 .

19.07.2016 року ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва вказане клопотання слідчого було задоволено та накладено арешт на транспортні засоби.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Згідно ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Задовольняючи дане клопотання прокурора, внесене в межах кримінального провадження №0001053 від 18.04.2016 року, про накладення арешту на майно, слідчий суддя, як вбачається з журналу судового засідання, заслухав пояснення прокурора та дослідивши матеріали, додані до клопотання, прийшов до правильного висновку про необхідність накласти арешт на автомобіль марки «Volkswagen Tiguan», 2011 року випуску, номер та серія знака НОМЕР_1 ; автомобіль марки «Mitsubishi Pajero 3.2 DID», 2008 року випуску, номер та серія знака НОМЕР_2 .

Під час розгляду клопотання органу досудового розслідування слідчий суддя вірно встановив, що є достатні підстави вважати, що майно на яке прокурор просить накласти арешт відповідає вимогам ст. 170 КПК України, а тому з метою попередження відчуження, втрати або настання інших негативних наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню на нього необхідно накласти арешт.

З огляду на наведене та враховуючи, що в засіданні суду першої інстанції ретельно перевірено майно, на яке прокурор просить накласти арешт і його відношення до матеріалів кримінального провадження, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання прокурора та накладення арешту на вказане майно. Крім того, особи, які причетні до вчинення кримінальних правопорушень можуть здійснити продаж або передачу майнових прав на вказані автомобілі, що призведе до їх втрати або настання інших шкідливих наслідків, які негативно вплинуть на хід досудового розслідування.

Також слід зазначити, що слідчий суддя, не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Таким чином, накладення арешту на майно, за наявності для цього підстав відповідає вимогам КПК України. Матеріали судового провадження свідчать, що застосування зазначеного заходу забезпечення кримінального провадження є виправданим та необхідним у кримінальному провадженні.

Підстав сумніватися в співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження колегія суддів не вбачає.

Доводи апеляційних скарг щодо порушень прав власника майна та необґрунтованого обмеження прав власності не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду та зазначені в апеляційних скаргах обставини, не можуть бути безумовними підставами для скасування ухвали суду, оскільки не грунтуються на матеріалах судового провадження.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, як про це ставиться питання в апеляційній скарзі, не вбачається.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції прийнято у відповідності до вимог кримінального процесуального закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційні скарги без задоволення.

Керуючись ст. ст. 117, 170, 171, 173, 309, 404, 405, 407 ч. 3 п. 1, 418 ч. 1, 422 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва
п о с т а н о в и л а:

Поновити власнику майна ОСОБА_5 та адвокату ОСОБА_6 , який діє в інтересах власника майна ОСОБА_7 , строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 19 липня 2016 р.

Ухвалу слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 19.07.2016 року в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань під №0001053 від 18.04.2016 року, якою задоволено клопотання прокурора відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання державного обвинувачення у кримінальних провадженнях слідчого відділу управління процесуального керівництва та нагляду за додержанням законів органами, які провадять оперативно-розшукову діяльність Головної військової прокуратури Генеральної прокуратури України ОСОБА_9 про арешт майна та накладено арешт із забороною відчуження на рухоме майно, яке згідно реєстраційної картки транспортних засобів, належить на праві приватної власності підозрюваному ОСОБА_7 та його дружині ОСОБА_5 згідно заяви: 90568254 NZA: 103540241 та заяви 59245884 NZA:100376408 відповідно, а саме: автомобіль марки «Volkswagen Tiguan», 2011 року випуску, номер та серія знака НОМЕР_1 ; автомобіль марки «Mitsubishi Pajero 3.2 DID», 2008 року випуску, номер та серія знака НОМЕР_2 , залишити без змін.

Апеляційні скарги власника майна ОСОБА_5 та адвоката ОСОБА_6 , який діє в інтересах власника майна ОСОБА_7 , залишити без задоволення.

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

С У Д Д І:

ОСОБА_10 ОСОБА_11 е ц ь