АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 553/1673/16-к Номер провадження 11-кп/786/533/16Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 червня 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

з участю прокурора ОСОБА_6

та захисника ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтава матеріали провадження за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_8 на ухвалу Ленінського районного суду м. Полтава від 27 квітня 2016 року,-

В С Т А Н О В И Л А:
Цією ухвалою стосовно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, одруженого, з середньою спеціальною освітою, -- засудженого 14.05.2010 року Надвірнянським районним судом Івано-Франківської області за ч.1 ст.115, ч.3 ст.289, ч.1 ст.70 КК України. Ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 18.10.2010 року вирок Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 14.05.2010 року змінено, перекваліфіковано дії ОСОБА_8 з ч.3 на ч.2 ст.289 КК України,-

відмовлено в задоволення клопотання адвоката ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_8 про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням.

Згідно ухвали суду, адвокат ОСОБА_7 звернувся до суду з клопотанням про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням відносно засудженого ОСОБА_8 з передачею останнього на поруки трудовому колективу ТОВ "КА-РЕ", посилаючись на те, що ОСОБА_8 відбув 2/3 частину покарання, призначеного вироком Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 14.05.2010 року.

Відмовляючи в задоволенні клопотання суд вказав, що засуджений хоча й відбув 2/3 частини строку покарання, однак за час відбування покарання характеризується посередньо, має нестабільну поведінку, на шлях виправлення не став, вину у вчиненні вчиненого злочину визнає частково, за час відбування покарання має декілька стягнень.

В апеляційній скарзі адвоката ОСОБА_7 ставиться питання про скасування ухвали суду, вказує що судом не взято до уваги те, що ОСОБА_8 має на утриманні хвору мати та дружину, також має на утриманні неповнолітню дитину. ОСОБА_8 звертався та отримав згоду на працевлаштування ТОВ «КА-РЕ», але це також не було взято до уваги судом.

В зв`язку з вищевикладеним просить ухвалу суду скасувати, ухвалити нову ухвалу якою задовольнити клопотання на невідбуту частину строку основного покарання більш м`яким покаранням, а саме виправні роботи з утриманням в дохід держави відсотків заробітку.

Заслухавши доповідача, адвоката ОСОБА_7 , який підтримав свою апеляційну скаргу, вислухавши заперечення прокурора ОСОБА_6 , дослідивши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляції, колегія суддів не знаходить пістав для її задоволення виходячи з наступного.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 404 КПК України, апеляційний суд перевіряє рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

У відповідності до ч.3 ст.82 КК України заміна невідбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення.

Свідченням того, що засуджений став на шлях виправлення, є його зразкова поведінка і сумлінне ставлення до праці, додержання режиму відбування покарання.

Згідно рекомендацій, викладених в п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» № 2 від 26.04.2002 року, заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого, при цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений став на шлях виправлення.

Як вбачається з матеріалів справи, засуджений ОСОБА_8 , що відбуває покарання за вчинення особливо тяжкого злочину, відбув більше 2/3 частини призначеного вироком строку покарання.

За час утримування в СІЗО м. Івано-Франківськ характеризується посередньо, за порушення встановлених правил поведінки мав одне дисциплінарне стягнення, яке на даний час погашене, заохочень не мав.

04.06.2011 року відбував покарання в Бориспільській виправній колонії УДПтС України в м. Києві та Київській області (№ 119), за період відбування покарання характеризувався нестабільною поведінко, за допущені порушення встановленого порядку відбування покарання 4 рази притягувався до дисциплінарної відповідальності, в тому числі 2 рази поміщався до ДІЗО та 1 раз переводився до ПКТ, 3 стягнення на даний час не зняті та не погашені, мав 6 заохочень; 17.12.2015 року етапований до СІЗО м. Києва, де за допущене порушення встановленого порядку відбування покарання 1 раз притягувався до дисциплінарної відповідальності, стягнення на даний час не зняте та не погашене, заохочень не мав.

З 12.02.2016 року ОСОБА_8 міру покарання відбуває в ПВК УДПтС України в Полтавській області (№ 64), характеризується посередньо, встановлених правил поведінки та розпорядку дня намагається дотримуватися. До дисциплінарної відповідальності не притягувався, стягнень та заохочень не має. Вину у вчиненому злочині, відповідно до вироку, визнає частково.

За таких обставин колегія суддів вважає, що ОСОБА_8 відбуваючи покарання за вчинений особливо тяжкий злочин своєю поведінкою щодо додержання режиму відбування покарання не довів своє виправлення.

Крім того, відповідно до ч.1 ст. 82 КК України особам, що відбувають покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі, невідбута частина покарання може бути замінена судом більш м`яким і нове більш м`яке покарання призначається в межах строків установлених у Загальній частині КК України для даного виду покарання, і не може перевищувати невідбутого строку покарання, призначеного вироком.

Як вбачається з вироку суду ОСОБА_8 засуджений до покарання у виді 12 років позбавлення волі. Строк призначеного покарання, з врахуванням перерахунку за перебування в слідчому ізоляторі під час досудового розслідування, закінчується 14.10.2019 року, тобто невідбута частина призначеного вироком суду покарання у виді позбавлення волі складає більше трьох років.

Разом з тим, відповідно до ст. 57 КК України покарання у виді виправних робіт встановлюється на строк від шести місяців до двох років.

З врахуванням наведеного колегія суддів вважає за неможливе замінити ОСОБА_8 невідбутий строк покарання у виді трьох років 4 місяців позбавлення волі на виправні роботи на цей же строк, так як виправні роботи можуть призначатися тільки на строк до 2 років.

На інше, більш м`яке, покарання на яке можливо замінити невідбуту частину призначеного ОСОБА_8 вироком суду в клопотанні та апеляції адвокатом не вказується.

З урахуванням викладеного колегія суддів приходить до висновку, що клопотання адвоката в інтересах засудженого ОСОБА_8 про заміну невідбутої частини покарання на більш м`яке не ґрунтується на вимогах чинного законодавства, а тому відсутні підстави для скасування ухвали Ленінського районного суду м. Полтава від 27.04.2016 року стосовно ОСОБА_8 про заміну невідбутої частини покарання.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 405, 407 КПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу Ленінського районного суду м. Полтава від 27 квітня 2016 року про відмову в задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_8 про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким - без зміни.

С У Д Д І :
ОСОБА_2 . ОСОБА_3 . ОСОБА_4 .