Справа № 509/1266/16-к
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
31 травня 2016 року Овідіопольский районний суд Одеської області у складі :
судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2
за участю прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
потерпілої ОСОБА_5 та її представника ОСОБА_6
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в смт. Овідіополь, кримінальну справу за обвинуваченням ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Одеси, українця, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, одруженого, маючого на утриманні малолітню доньку 2013 р.н., не працюючого, зареєстрованого за адресою : АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою : АДРЕСА_2 , раніше судимого : 28.10.2010 р. Малиновським райсудом м. Одеси за ст. 187 ч. 2 КК України до 4 р. п/в, звільнений 18.07.2012 р. умовно-достроково за постановою Малиновського р/с м. Одеси ід 11.07.2012 р. на невідбутий строк 1 р. 2 м. 24 д. - у скоєнні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України та цивільний позов ОСОБА_5 до Дроніка про стягнення матеріальної та моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ :

12 березня 2016 року приблизно о 23:00 год., ОСОБА_8 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, з метою повторного таємного викрадення чужого майна, із корисливих мотивів, таємно проник на огороджену територію домоволодіння АДРЕСА_3 , де з ангару, шляхом завантаження на металевий візок, повторно, таємно викрав 13 мішків насіння кукурудзи, вагою по 50 кг. кожний, загальною вагою 650 кг., вартістю 5,50 грн. за 1 кг. кукурудзи, а всього на загальну суму 3575 грн., які належать потерпілій ОСОБА_5 , спричинивши тим самим потерпілій матеріальну шкоду на вказану суму, після чого, з місця скоєння злочину зник, розпорядившись викраденим майном на свій розсуд.

Свою вину ОСОБА_8 визнав повністю, показав суду, що скоїв злочин при викладених вище обставинах, докази, що маються в матеріалах кримінального провадження не оспорює, як і не оспорює фактичні обставини скоєного ним злочину.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_8 в судовому засіданні не оспорював фактичні обставини справи і судом було встановлено, що він правильно розуміє зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності його позиції, заслухавши думку учасників судового розгляду та роз`яснивши їм положення ст. 349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження інших доказів по справі, крім тих, що характеризують особу обвинуваченого.

ОСОБА_8 , таємно, повторно, з проникненням у сховище, викрав майно, що належить потерпілій ОСОБА_5 на загальну суму 3575 грн., а тому кримінальну відповідальність він повинен нести за ст. 185 ч. 3 КК України.

Призначаючи покарання ОСОБА_8 , суд враховує ступінь тяжкості скоєного ним злочину, його особу, вік, щире каяття, знаходження на його утриманні малолітньої дитини, що суд відносить до обставин, які пом`якшують покарання, а також, факт знаходження ОСОБА_8 під час скоєння злочину у стані алкогольного сп`яніння, що судом відноситься до обставини яка обтяжує покарання.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що покарання ОСОБА_8 повинно бути призначено у вигляді позбавлення волі.

Потерпілою ОСОБА_5 був заявлений цивільний позов до ОСОБА_8 про стягнення з нього матеріальної шкоди у розмірі 41045 грн. та моральної шкоди у розмірі 100000 грн., який обвинувачений ОСОБА_8 визнав частково на суму 3575 грн. матеріальної шкоди, яка була встановлена органами досудового розслідування та 5000 грн. моральної шкоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення вирішення справи.

Статтею 58 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Виходячи з приписів статті 59 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Частина 1 статті 60 ЦПК України вказує, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Частинами 3,4 статті 212 ЦПК України передбачено, що суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводить мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

У відповідності до ст.ст. 22,1166 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є : втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи - відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Статтею 1167 ЦК України, передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до норм ЦПК України, у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Умовами статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає зокрема : у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна, у приниженні честі та гідності особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі змінами до пункту 9, внесеними постановою від 25.05.2001 р. № 5, від 27.02.2009 № 1), розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховується стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Враховуючи викладене, суд вважає, що позов в частині стягнення матеріальної шкоди підлягає частковому задоволенню на суму 3575 грн., яка була документально підтверджена органами досудового розслідування і пред`явлена в обвинувальному акті, а в задоволенні решти позову в частині матеріальної шкоди слід відмовити, так як вказана сума не підтверджена потерпілою ОСОБА_5 жодними належними та допустимими доказами і не закидається Дроніку органами досудового розслідування.

В той же час, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, з урахуванням характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнала позивачка (потерпіла) у зв`язку з протиправною поведінкою обвинуваченого, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо), на думку суду в цій частині позов слід задовольнити частково на суму моральної шкоди у розмірі 1000 грн., яку суд вважає достатньою і обґрунтованою для покриття моральної шкоди, завданої злочином обвинуваченим ОСОБА_8 , і яку також слід стягнути з обвинуваченого на користь потерпілої.

Керуючись ст.ст. 127,128,368-371,373-376 КПК України, ст.ст. 22,23,1166,1167 ЦК України, суд, -

ЗАСУДИВ :

ОСОБА_7 визнати винним у скоєнні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на 3 (три) роки ;

Запобіжний захід ОСОБА_8 у вигляді домашнього арешту змінити на утримання під вартою.

Взяти під варту Дроніка в залі суду.

Строк відбування покарання ОСОБА_8 відраховувати з 31 травня 2016 року.

Цивільний позов ОСОБА_5 задовольнити частково.

У відшкодування шкоди, спричиненої злочином, стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_5 матеріальну шкоду у розмірі 3575 грн. та моральну шкоду у розмірі 1000 грн.

В задоволенні решти позову відмовити.

Вирок може бути оскаржений в апеляційний суд Одеської області на протязі 30 діб з дня його проголошення, а засудженим у той же строк з дня вручення йому копії вироку.
Суддя ОСОБА_1