Справа № 738/1161/16-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/795/856/2016
Категорія - кримінальні Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
12 серпня 2016 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернігівської області в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові в режимі відеоконференції матеріали за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Менського районного суду Чернігівської області від 14 червня 2016 року,

З участю учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

засудженого ОСОБА_6 ,

В С Т А Н О В И Л А :

Ухвалою Менського районного суду Чернігівської області від 14 червня 2016 року відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Своє рішення суд мотивував тим, що дані щодо особи засудженого та аналіз його поведінки за весь відбування покарання не вказують про те, що він став на шлях виправлення, в зв`язку з чим його клопотання про умовно-дострокове звільнення задоволенню не підлягає.

Не погоджуючись з рішенням суду засуджений ОСОБА_6 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить переглянути ухвалу Менського районного суду та застосувати щодо нього положення ст. 81 КК України, звільнивши умовно-достроково від подальшого відбування покарання.

Доводи своєї апеляційної скарги обґрунтовує тим, що він відбув 3/4 частини призначеного судом покарання, на даний час ніде працює, що пов`язано в зв`язку з погіршенням стану здоров`я, а саме зниженням зору. Вказує на те, що суд першої інстанції належним чином не дослідив дані щодо його особи та не врахував стан його здоров`я. Вважає, що судове рішення в цій часині є сфальсифікованим та підлягає перевірці.

Заслухавши доповідача, пояснення засудженого ОСОБА_6 , який підтримав подану ним апеляційну скаргу та просив застосувати щодо нього умовно-дострокове звільнення від подальшого відбування покарання, думку захисника що підтримала апеляційну скаргу засудженого з зазначених в ній підстав, міркування прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги, вважав ухвалу суду законною та обґрунтованою, вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга засудженого задоволенню не підлягає за наступних підстав.

Відповідно до вимог частини 2 статті 81 КК України 1960 року, пункту 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України за № 2 від 26 квітня 2002 року „Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому, головною умовою прийняття такого рішення є доведеність при умовно-достроковому звільненні від відбування покарання - того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

На думку колегії суддів, суд, при розгляді клопотання, дотримався вказаних вимог Закону, належним чином дослідив наявність необхідних умов для умовно-дострокового звільнення засудженої та обґрунтував свою відмову у задоволенні подання переконливими доводами.

При цьому, розглядаючи клопотання про умовно-дострокове звільнення суд достатньо перевірив сумлінну поведінку та сумлінне ставлення особи за весь період відбування нею покарання, а не за час, що безпосередньо передував вирішенню питання про умовно-дострокове звільнення, а також врахував тяжкість вчиненого злочину та особу засудженого в цілому.

Так, з матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_6 був засуджений 14 липня 2006 року апеляційним судом Одеської області за ч. 4 ст. 187, п. 6, п. 12 ч. 2 ст. 115, ч. 3 ст. 289, ст. 70 КК України до покарання у виді 14 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна.

17 жовтня 2006 року ухвалою Верховного Суду України вирок щодо ОСОБА_6 залишений без зміни.

Ухвалою Менського районного суду Чернігівської області 27 січня 2016 року у строк покарання ОСОБА_6 зараховано строк попереднього ув`язнення з 15 лютого 2006 року по 16 жовтня 2006 року включно, відповідно до вимог ч. 5 ст. 72 КК України.

Початок строку відбуття покарання рахується з 15 лютого 2006 року, кінець строку покарання визначено 14 травня 2019 року.

На час розгляду клопотання судом першої інстанції ОСОБА_6 відбув 3/4 частини призначеного судом покарання.

При цьому, колегія суддів погоджується з твердженням мотивувальної частини ухвали суду в тій частині, що фактичне відбуття зазначеного в Законі строку покарання це формалізована підстава для умовно-дострокового звільнення. Зокрема, умовно-дострокове звільнення, дійсно, можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. В той же час, головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

З матеріалів справи та характеристики вбачається, що в період з 01 січня 2009 року по 01 лютого 2012 року ОСОБА_6 був працевлаштований робітником котельні установи в опалювальний період. До своїх обов`язків ставився сумлінно та старанно, порушень трудової дисципліни не допускав, поставлені завдання виконував вчасно та якісно. За сумлінну поведінку та ставлення до праці отримав чотири заохочення, одне з яких було застосоване правами начальника установи та три правами начальника відділення. Ще одне заохочення мав за активну участь з благоустрою установи. На час розгляду клопотання на виробництві установи не працевлаштований, заяви про намір працевлаштуватися не подавав.

Сумлінне ставлення до праці насамперед передбачає, що особа постійно бере участь у суспільно-корисній праці та добросовісно виконує трудові обов`язки, покращує кількісні та якісні показники виконуваної роботи, підвищує виробничу кваліфікацію, прагне до вдосконалення наявного фаху, спеціальності, придбання спеціальності або підвищення кваліфікації, відсутність трудових порушень, прогулів, відмов від роботи, дбайливо ставиться до довіреного майна, бережно ставиться до обладнання та інструментів, дотримується правил охорони праці та техніки безпеки.

З матеріалів справи вбачається, що з лютого 2012 року ОСОБА_6 не працевлаштований та з того часу не мав жодного заохочення за роботу, окрім одного заохочення в липні 2013 року за активну участь з благоустрою установи.

На ряду з цим, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції в тій частині, що докази які б вказували на сумлінну поведінку засудженого під час відбування покарання, в матеріалах справи відсутні.

Сумлінна поведінка - це не тільки пасивна форма поведінки засудженого під час відбування покарання, яка полягає у стримуванні від порушень режиму, порушень правил внутрішнього розпорядку, вживання алкогольних напоїв, наркотичних засобів, азартних ігор, неухильне додержання загальноприйнятих норм і правил поведінки, а й активна форма поведінки: активна участь у суспільному житті та сумлінне виконання громадських доручень у процесі відбування покарання, підвищення свого загальноосвітнього рівня, прагнення своєю діяльністю спокутувати вину за вчинений злочин, наявність заохочень і відсутність стягнень, це поведінка на яку повинні орієнтуватися інші особи, які відбувають покарання.

Під час апеляційного перегляду та в ході судового розгляду в суді першої інстанції було достеменно встановлено, що ОСОБА_6 не довів своєю сумлінною поведінкою, що став на шлях виправлення та може бути умовно-достроково звільнений від відбування покарання.

З характеристики щодо ОСОБА_6 вбачається, що за час перебування в Одеському слідчому ізоляторі засуджений порушень режиму відбування покарання не допускав, заохочень та стягнень не мав, до праці не залучався. В Менській виправні колонії № 91 ОСОБА_6 утримується з 20 січня 2007 року. За час відбування покарання у виправній установі ОСОБА_6 систематично допускав порушення встановленого порядку відбування покарання, за що отримав двадцять два стягнення, останнє з яких було накладено 09 листопада 2015 року. На час розгляду клопотання стягнення погашені в установленому законом порядку. Проте, поведінка засудженого постійно потребує подальшого контролю з боку представників адміністрації, оскільки ОСОБА_6 готовності до самокерованої поведінки не проявляє.

Участі у роботах по благоустрою установи та поліпшенні житлово-побутових умов відділення не приймає, відноситься до цього байдуже.

Крім того, до представників адміністрації відноситься зверхньо, у спілкуванні не завжди ввічливий та тактовний. На виказані зауваження реагує посередньо, належних позитивних висновків для себе не робить, що підтверджується рядом оголошених стягнень ОСОБА_6 саме за нетактовну поведінку з представниками адміністрації установи.

На заходи виховного та пізнавального характеру, які проводяться в установі та відділенні реагує посередньо, відвідує їх. Згідно ст. 123 КВК України та методичних рекомендацій ДПтС України займається за програмою диференційного виховного впливу на засуджених «Правова просвіта», дану програму реалізовує частково.

Наряду з цим, характеристика містить дані про те, що ОСОБА_6 підтримує товариські зв`язки із засудженими різної спрямованості, однак, до негативних вчинків інших засуджених ставиться байдуже. За характером спокійний, врівноважений та не конфліктний.

В той же час, маючи трьох неповнолітніх синів та рідну сестру, соціально-корисні зв`язки з ними не підтримує.

Таким чином, доводи апеляційної скарги засудженого про те, що він своєю поведінкою довів своє виправлення, а висновки судового рішення являються сфальсифікованими не заслуговують на увагу, оскільки спростовуються матеріалами справи.

Крім іншого, з матеріалів справи вбачається, що 28 лютого 2013 року комісією розглядались матеріали в порядку ст.ст. 100, 101 КВК України щодо зміни умов тримання ОСОБА_6 по відбуттю ним 1/2 частини строку покарання, але з врахуванням характеризуючих даних на час розгляду, комісією було відмовлено у застосуванні пільги.

В подальшому, 15 червня 2015 року комісією розглядались матеріали щодо застосування до ОСОБА_6 заміни невідбутої частини строку покарання більш м`яким згідно до положень статті 82 КК України, але з врахуванням характеризуючих даних на час розгляду, комісія прийшла до рішення, що засуджений не довів свого виправлення, в зв`язку з чим комісією було відмовлено у застосуванні пільги.

Надалі, 29 лютого 2016 року матеріали щодо застосування до засудженого ОСОБА_6 умовно-дострокового звільнення від відбування покарання згідно статті 81 КК України були предметом розгляду комісії, однак, з врахуванням характеристики на час розгляду та даних щодо особи засудженого, комісія прийшла до рішення, що засуджений ОСОБА_6 не заслуговує на умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, так як не довів свого виправлення.

На думку колегії суддів, дані рішення комісії свідчить про те, що ОСОБА_6 своєю поведінкою не довів своє виправлення та бажання стати на шлях виправлення, а доводи його апеляційної скарги в тій частині, що суд не в повній мірі врахував дані, що характеризують його особу, не заслуговують на увагу.

Твердження засудженого про те, що у нього погіршився стан здоров`я, а саме факт погіршення зору, не підтверджується жодним медичним документом, не наданий такий документ і самим засудженим. Отже, колегія суддів не може прийняти до уваги вказаний ОСОБА_6 факт погіршення стану здоров`я, як причину, з якої він не працевлаштовується.

Більш того, в даному провадженні предметом дослідження є не стан здоров`я засудженого, а саме його правослухняна поведінка, дотримання ним встановленого режиму відбування покарання та сумлінне ставлення до праці, якими він може довести, що став на шлях виправлення.

В даному випадку, судом під час дослідження матеріалів особової справи, були враховано всі обставини справи, дані про особу ОСОБА_6 , тяжкість злочину, за який він відбуває покарання, поведінка його, як під час утримання в слідчому ізоляторі, так і за весь період відбування покарання у Менській виправній колонії.

Всі ті обставини, на які у своїй апеляційній скарзі вказує ОСОБА_6 належним чином були враховані судом, як то і наявність заохочень за сумлінну працю. Однак, колегія суддів звертає увагу на ту обставину, що з 2012 року ОСОБА_6 не працевлаштований, при цьому, з лютого 2012 року він має лише одне заохочення, інших заохочень він не має, за наявності значної кількості стягнень.

З врахуванням досліджених матеріалів особової справи щодо ОСОБА_6 та вищевикладених доводів, колегія суддів приходить до висновку, що засуджений відбув встановлену законом частину строку покарання, проте своєю поведінкою не довів свого виправлення, враховуючи те, що ОСОБА_6 за час відбування покарання систематично порушував вимоги режиму утримання, за що йому оголошувались стягнення, які на даний час є погашеними в установленому законом порядку, однак, не має впевненості у його подальшій самокерованій правослухняній поведінці, а тому колегія суддів вважає, що підстави для умовно-дострокового звільнення згідно з вимогами статті 81 КК України відсутні.

Таким чином, ухвала суду про відмову у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 в умовно-достроковому звільненні від відбування покарання є законною, та такою, що відповідає вимогам Кримінально-виконавчого кодексу України та чинному Кримінальному процесуальному кодексу України.

Істотних порушень норм кримінального процесуального закону під час розгляду матеріалів справи в суді, які були б підставою для скасування ухваленого судового рішення не встановлено.

Враховуючи наведене та керуючись ст. 81 КК України, ст. ст. 376, 404, 405, 407, 539 КПК України , колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Менського районного суду Чернігівської області від 14 червня 2016 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, залишити без зміни.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, на неї може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

СУДДІ:

ОСОБА_9 ОСОБА_10 ОСОБА_11