Справа № 359/4832/15-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/96/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 37 25.02.2016

УХВАЛА
Іменем України
25 лютого 2016 р. м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Київської області у складі:

Головуючого судді : ОСОБА_2 ,
суддів : ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі : ОСОБА_5 ,
з участю прокурора : ОСОБА_6 ,
потерпілого: ОСОБА_7 ,
його представника - адвоката: ОСОБА_8 ,
обвинуваченого: ОСОБА_9 ,
та його захисника адвоката: ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження за апеляційними скаргами прокурора та потерпілого ОСОБА_7 на вирок Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 19 листопада 2015 року, яким

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Кононівка Лубенського району Полтавської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,

визнано винним у пред`явленому обвинуваченні щодо вчинення ним злочинів, передбачених ч. 4 ст. 296, ч. 1 ст. 122 КК України та призначено покарання:

-за ч. 4 ст. 296 КК України у виді позбавлення волі на строк чотири роки,

-за ч. 1 ст. 122 КК України у виді позбавлення волі на строк три роки.

На підставі ст. 70 КК України визначено остаточне покарання ОСОБА_9 шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді позбавлення волі на строк чотири роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_9 від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням із встановленням іспитового строку терміном в два роки.

Відповідно до ст. 76 КК України покладено на ОСОБА_9 наступні обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання; періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію.

Цивільний позов прокурора задоволено повністю. Стягнуто з ОСОБА_9 на користь Київської міської клінічної лікарні швидкої медичної допомоги витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочину в сумі 10135,44 грн.

Цивільний позов ОСОБА_7 задоволено частково. Стягнуто із ОСОБА_9 на користь ОСОБА_7 майнову шкоду в розмірі 36473, 58 коп. та моральну шкоду в розмірі 10000 грн. В решті вимог відмовлено.

Вироком вирішено долю речових доказів.

В С Т А Н О В И Л А:

Як зазначено у вироку, 15.01.2015 р. ОСОБА_9 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходився за місцем свого проживання біля будинку АДРЕСА_2 . Цього ж дня близько 14 год. 40 хв. до нього прийшли його син ОСОБА_11 , а також ОСОБА_12 та ОСОБА_13 . Під час розмови ОСОБА_9 із сином ОСОБА_11 , останній повідомив батька про те, що він продав ОСОБА_13 власну земельну ділянку, яка розташована навпроти домоволодіння АДРЕСА_2 і на якій знаходиться гаражне приміщення. Також, ОСОБА_11 попросив батька віддати йому ключі від цього гаражного приміщення для того, щоб передати їх новому власнику земельної ділянки.

Після цього, з метою грубого порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, посилаючись на те, що ОСОБА_11 разом із ОСОБА_12 та ОСОБА_13 знаходячись біля його будинку, ОСОБА_9 взяв в будинку власну мисливську рушницю «МЦ-255», вийшовши з нею на вулицю та здійснив два постріли у бік ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 . На звуки пострілів прибіг ОСОБА_7 , де в цей час ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , припиняли хуліганські дії ОСОБА_9 , подолавши його опір із застосуванням фізичної сили, вони забрали у останнього мисливську рушницю «МЦ-255».

Однак, не припиняючи свої злочинні дії, близько 14 год. 45 хв. 15.01.2015 року, ОСОБА_9 знову повернувся до будинку АДРЕСА_2 , взяв власний мисливський карабін «WALTHER G22» та вийшов на вулицю, де грубо порушив громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства почав рухатися до ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_7 і здійснювати при цьому постріли з мисливського карабіну «WALTHER G22» по автомобілях, біля яких знаходилися останні. Внаслідок таких пострілів ОСОБА_9 влучив однією кулею в нижню частину бамперу автомобіля «BMW X-5», д.н.з. НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_7 , спричинивши йому матеріальний збиток на суму 17118 грн. Не припиняючи свої хуліганські дії, ОСОБА_9 підійшов до місця де знаходилися ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_7 біля будинку № 189 по вул. Центральна ділянка в садовому товаристві «Чайка» та здійснив постріл з мисливського карабіну «WALTHER G22» у праву руку ОСОБА_7 , заподіявши останньому тілесне ушкодження у вигляді вогнепального уламкового перелому нижньої третини правої променевої кістки зі зміщенням уламків та наявності сторонніх тіл, яке за своїм характером тягне тривалий розлад здоров`я на строк понад 21 день, і за цією ознакою відноситься до тілесних ушкоджень середньої тяжкості. Одразу ж після спричинення ОСОБА_7 тілесного ушкодження, шляхом подолання опору із застосуванням фізичної сили до обвинуваченого, ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_7 забрали у останнього мисливський карабін «WALTHER G22».

Таким чином, ОСОБА_9 вчинив хуліганство, тобто грубо порушив громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, пов`язане з опором громадянам, які припиняли хуліганські дії, із застосуванням вогнепальної зброї.

Крім цього, близько 14 год. 45 хв. 15.01.2015 року ОСОБА_9 під час вчинення хуліганства, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, взяв з будинку АДРЕСА_2 власний мисливський карабін «WALTHER G22», вийшов з ним на вулицю. Підійшов до місця де знаходилися ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_7 біля будинку АДРЕСА_2 здійснив постріл з мисливського карабіну«WALTHER G22» у праву руку потерпілого ОСОБА_7 , заподіявши останньому тілесне ушкодження у вигляді вогнепального уламкового перелому нижньої третини правої променевої кістки зі зміщенням уламків та наявності сторонніх тіл, яке за своїм характер тягне тривалий розлад здоров`я на строк понад 21 день, і за цією ознакою відноситься до тілесних ушкоджень середньої тяжкості.

Таким чином, ОСОБА_9 вчинив умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисно заподіяв ушкодження потерпілому, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у ст. 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок щодо ОСОБА_9 скасувати та ухвалити новий вирок, у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження та неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність. Ухвалити новий вирок, яким засудити ОСОБА_9 , за ч. 4 ст. 296 КК України до 3 років позбавлення волі, за ч. 2 ст. 122 КК України 3 років позбавлення волі. На підставі ст. 70 КК України призначити остаточне покарання за сукупністю злочинів 3 роки 1 місяць позбавлення волі. Не досліджувати докази кримінального провадження, які в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України не оспорювалися учасниками судового провадження.

Крім того, сторона обвинувачення не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо зміни кваліфікації дій обвинуваченого з ч. 2 на ч. 1 ст. 122 КК України, вважаючи, що суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки, що вплинуло на вирішення питання про правильність застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Також апелянт, вказує, що вирок є незаконним у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а саме ст. 75 КК України до обвинуваченого ОСОБА_9 , яка у даному випадку не підлягає застосуванню. Оскільки ОСОБА_14 обвинувачується у вчиненні злочину середньої тяжкості та у вчиненні тяжкого злочину. Свою вину ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованих злочинів не визнав. Обставини, які б пом`якшували відповідальність обвинуваченого судом не встановлено. Натомість судом було встановлено, що обставинами, які обтяжують його покарання є вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння та вчинення злочину загально небезпечним способом. Тому, судом безпідставно застосовано ст. 75 КК України, як норму закону яка у даному випадку не підлягає застосуванню.

В апеляційній скарзі потерпілий ОСОБА_7 просить вирок щодо ОСОБА_9 скасувати, ухвалити новий вирок, згідно якого призначити ОСОБА_9 покарання за ч. 4 ст. 296 КК України у виді 6 років позбавлення волі, за ч. 2 ст. 122 КК України у виді 4 років позбавлення волі. На підставі ст. 70 КК України визначити остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у 6 років позбавлення волі.

Крім того потерпілий зазначає, що судом була змінена правова кваліфікація кримінального правопорушення з ч. 2 на ч. 1 ст. 122 КК України, що невідповідає висновку суду фактичним обставинам кримінального провадження, а також в частині призначеного покарання як незаконний, у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, а також неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, тобто застосування закону, який не підлягає застосуванню.

Також ОСОБА_7 вказує, що судом не було враховано його думку щодо призначення покарання ОСОБА_9 , а тому вважає його занадто м`яким. Крім того, на думку ОСОБА_7 , під час судового засідання не здобуто достатньо даних, які б стали підставою для застосування до ОСОБА_9 ст. 75 КК України.

Заслухавши доповідача, прокурора, потерпілого та його представника в підтримку апеляційних вимог, обвинуваченого та його захисника, які просили вирок суду залишити без змін, перевіривши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, додатково повторно допитавши сина обвинуваченого свідка ОСОБА_11 в порядку ч. 3 ст. 404 КПК України, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають до задоволення, з наступних підстав.

Заподіяння обвинуваченим ОСОБА_9 потерпілому ОСОБА_7 тілесних ушкоджень органом досудового слідства кваліфіковано за ч. 2 ст. 122 КК України, проте в обвинувальному акті не розкрито зміст примусу та характер дій, які домагався від потерпілого вчинити обвинувачений. Долученими до справи документами також не підтверджується обставина заподіяння тілесного ушкодження ОСОБА_9 саме з метою примусу ОСОБА_7 до вчинення певних дій. Тому, на думку колегії суддів, суд першої інстанції обґрунтовано перекваліфікував ці дії ОСОБА_9 з ч. 2 ст. 122 на ч. 1 ст. 122 КК України, належним чином мотивувавши свій висновок у вироку, внаслідок чого доводи апеляційних скарг в цій частині є необґрунтованими.

Правильність юридичної кваліфікації дій ОСОБА_9 за ч. 4 ст. 296 КК України також є вірною, що ніким не оспорюється.

Що стосується залишення без задоволення апеляційних вимог прокурора і потерпілого про безпідставне застосування судом ст. 75 КК України, а потерпілого, крім того, про несправедливість призначеного обвинуваченому покарання внаслідок його м`якості, то колегія суддів свій висновок обґрунтовує наступним.

Як вбачається із вироку, призначаючи покарання, суд врахував, що ОСОБА_9 вчинив тяжкий злочин та злочин середньої тяжкості за обтяжуючих покарання обставин в стані алкогольного сп`яніння та вчинив злочин загально небезпечним способом, тобто згідно з ст. 65 КК України суд взяв до уваги саме ті обставини, на які посилається апелянт, тому, на думку колегії суддів, обране судом саме суворе за видом покарання позбавлення волі в межах санкції інкримінованих злочинів та за сукупністю злочинів у виді позбавлення волі строком на 4 роки (прокурор в апеляційній скарзі пропонував призначити покарання у виді 3 років 1 місяця позбавлення волі), не є явно несправедливим внаслідок його м`якості в контексті ст. 414 КПК України, тому твердження потерпілого в цій частині апеляційної скарги є необґрунтованими.

Разом з тим суд врахував, що ОСОБА_9 раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, позитивно характеризується, згідно медичної довідки через наявні хвороби є непрацездатним і особою поважного віку понад 60 років, тому обґрунтовано застосував ст. 75 КК України та поклав на нього обов`язки, передбачені ст. 76 КК України. Підтримуючи застосування судом першої інстанції ст. 75 КК України та залишаючи без задоволення в цій частині апеляційні вимоги прокурора і потерпілого, колегія суддів також вважає, що суд першої інстанції не взяв до уваги, хоча і фактично зазначив про це у вироку, що спонукальним мотивом скоєних ОСОБА_9 злочинів є неприязні відносини між батьком та сином на грунті цивільно-правових майнових спорів. Це підтвердив свідок ОСОБА_11 в суді першої та апеляційної інстанції, пояснивши, що на даний час розглядаються декілька цивільних справ. Посилання апелянтів на те, що ОСОБА_9 не повністю визнав свою вину, є правом обвинуваченого на захист, а не є підставою для незастосування судом ст. 75 КК України.

Порушень норм кримінального процесуального закону, які б могли слугувати підставами для зміни чи скасування вироку, колегією суддів не встановлено. За таких обставин вирок суду є законним.

Керуючись 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги прокурора та потерпілого залишити без задоволення, а вирок Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 19 листопада 2015 року щодо ОСОБА_9 без змін.

Судді: