Номер провадження: 11-кп/785/972/16
Номер справи місцевого суду: 511/2118/15-к
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.08.2016 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Роздільнянського районного суду Одеської області від 27.05.2016 року відносно:
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в с. Стоянове Великомихайлівського району Одеської області, громадянина України, не працюючого, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 11.06.2008 року Фрунзівським райсудом Одеської області за ч.1 ст. 115 КК України до 7 років позбавлення волі, 22.08.2012 року звільнений умовно-достроково, невідбута частина - 2 роки 2 місяці 25 днів,

обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.185 та ч. 2 ст. 289 КК України,

встановив:
Вищевказаним вироком суду, ОСОБА_7 визнаний винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 185 та ч. 2 ст. 289 КК України, та йому призначене покарання:

- за ч. 2 ст. 185 КК України - у вигляді 3 років позбавлення волі;

- за ч. 2 ст. 289 КК України - у вигляді 5 років позбавлення волі з конфіскацією майна.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим обвинуваченому ОСОБА_7 остаточно призначене покарання у вигляді 5 років позбавлення волі з конфіскацією майна.

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 72 КК України обвинуваченому ОСОБА_7 зарахований строк його попереднього ув`язнення з 28.03.2016 року по день набрання вироком законної сили у строк відбуття покарання із розрахунку один день тримання під вартою за два дні позбавлення волі.

Окрім того, вироком залишений без змін застосований до ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, а також вирішене питання щодо речових доказів.

Відповідно до вироку суду 1-ої інстанціїОСОБА_7 вчинив злочини за наступних обставин.

18.03.2015 року, о 01 годині, ОСОБА_7 за попередньою змовою з ОСОБА_9 , з метою незаконного заволодіння транспортним засобом, прибули до будинку АДРЕСА_2 , де з подвір`я зазначеного домоволодіння таємно викрали мопеди марки «Хонда Такт» зеленого кольору, номер рами НОМЕР_1 , та червоного кольору, номер рами НОМЕР_2 , вартістю по 2000 гривень кожен, які належать ОСОБА_10 , завдавши останньому матеріальну шкоду на загальну суму 4000 грн. З викраденими мопедами з місця вчинення злочину зникли та розпорядились ними на власний розсуд.

Крім того, 23.03.2015 року, приблизно о 23 год. 30 хв., ОСОБА_7 за попередньою змовою з ОСОБА_9 , маючи намір на не законне заволодіння чужим майном, в період тимчасового проживання в будинку АДРЕСА_2 , належному ОСОБА_11 , у відсутності господаря будинку та сторонніх осіб, шляхом вільного доступу, таємно викрали з території зазначеного домоволодіння 3 металеві рельси довжиною по 1 м 20 см та вагою по 50 кг. кожна, загальною вартістю 450 гривень, завдавши потерпілому ОСОБА_11 матеріальну шкоду на зазначену суму. З місця вчинення злочину зникли, викраденим майном розпорядилися на власний розсуд.

У своїй апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 , не оскаржуючи доведеність своєї вини у вчиненні інкримінованих йому злочинів та правильності кваліфікації його дій, вважає що вирок занадто суворий у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості вчинених кримінальних правопорушень та особі обвинуваченого.

Обвинувачений зазначає, що суд 1-ої інстанції, призначаючи йому покарання, не врахував пом`якшуючих обставин та даних про його особу, а саме: наявність позитивних характеристик, відсутність обтяжуючих обставин, повне визнання своєї вини та його щире каяття, відсутність матеріальних претензій з боку потерпілих, а також той факт, що ОСОБА_7 вчинив злочини за попередньою змовою групою осіб, однак не був їх ініціатором.

На підставі викладеного обвинувачений просить вирок змінити, застосувати до нього положення ст.ст. 69, 75 КК України та пом`якшити призначене йому покарання.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, думку обвинуваченого та його захисника, які підтримали доводи апеляційної скарги, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить висновку про таке.
Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих йому злочинів, фактичні обставини справи та правильність кваліфікації його дій в апеляційній скарі не оспорюються та повністю підтверджуються доказами, наявними в матеріалах кримінального провадження та зазначеними в мотивувальній частині вироку суду 1-ої інстанції.
З оскаржуваного вироку вбачається, що суд 1-ої інстанції, відповідно до вимог ст. 65 КК України, призначаючи ОСОБА_7 покарання врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого та обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання.
Оцінюючи особу обвинуваченого, суд взяв до уваги наявність у нього позитивних характеристик, а також наявність незнятої та непогашеної судимості за вироком Фрунзівського районного суду Одеської області від 11.06.2008 року.
Разом з тим, суд також врахував той факт, що обвинувачений ОСОБА_7 , звільнившись з місць позбавлення волі умовно-достроково, належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став та знову вчинив умисні злочини.
При цьому суд 1-ої інстанції з урахуванням вищезазначених обставин призначив ОСОБА_7 мінімальне покарання, передбачене санкціями ч. 2 ст. 185 та ч. 2 ст. 289 КК України.
Апеляційний суд вважає безпідставними доводи апеляційної скарги ОСОБА_7 про те, що суд не врахував повного визнання своєї вини та його щире каяття, оскільки, як вбачається з оскаржуваного вироку, фактично вказані факти не мали місця, оскільки ОСОБА_7 визнав свою провину частково.
Також колегія суддів не погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що вчинення обвинуваченим ОСОБА_7 злочину групою осіб не з його ініціативи є пом`якшуючою обставиною, оскільки кваліфікуюча ознака - вчинення злочину групою осіб - впливає лише на кваліфікацію злочину, а ініціатива того чи іншого співучасника не має значення для призначення покарання.
Відповідно до ст. 69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу.
Як вбачається з оскаржуваного вироку, обставин, які пом`якшують покарання, суд 1-ої інстанції не встановив, а також дані про особу обвинуваченого не дозволяють застосувати до нього положення ст. 69 КК України та призначити йому покарання нижче від найнижчої межі, передбаченої санкцією ч. 2 ст. 289 чи ч. 2 ст. 185 КК України.
Відповідно до ч.1 ст.75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Однак, апеляційний суд вважає, що суд 1-ої інстанції, з урахуванням обставин вчинення злочинів та даних про особу обвинуваченого, дійшов обґрунтованого висновку про можливість виправлення і перевиховання ОСОБА_7 лише в умовах його ізоляції від суспільства.
Зазначений висновок суду 1-ої інстанції підтверджується тим, що під час судового розгляду кримінального провадження обвинувачений ОСОБА_7 ухилявся від явки до суду та був оголошений в розшук.
Відповідно до ч. 1 ст. 407 КПК України, суд апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції має право залишити оскаржуване судове рішення без змін.
Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, апеляційний суд вважає апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 необґрунтованою в цілому, у зв`язку з чим вважає за необхідне залишити її без задоволення, а оскаржуваний вирок - без змін.
Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд, -
ухвалив:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Вирок Роздільнянського районного суду Одеської області від 27.05.2016 року, яким ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.185 та ч.2 ст.289 КК України - залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня його проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії даної ухвали.

Судді апеляційного суду Одеської області:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4