Провадження №1-кп/645/17/16
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2016 року Фрунзенський районний суд м. Харкова у складі: головуючого - судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участі прокурора ОСОБА_3 , потерпілої ОСОБА_4 , представника потерпілого - ОСОБА_5 , , обвинуваченого ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Харкова кримінальну справу відносно
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Тазакенд Шамхорського району, Азербайджан, громадянина України, який має середню освіту, не працює, не одружений, має дитину, раніше не судимий, проживає за адресою : АДРЕСА_1 ,
Обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст .286 КК України,
встановив:
ОСОБА_6 29.05.2013 р., близько 22 год. 00 хв., керуючи технічно справним автомобілем ВАЗ-21703 держномер НОМЕР_1 , рухався по пр..50-річчя СРСР в м.Харкові, зі сторони вул.Олімпійської у напрямку вул..Киргизської, зі швидкістю 50 км/год. Під час руху, в районі перехрестя пр.50-річчя СРСР та вул..Ковтуна, ОСОБА_6 грубо порушив п.п.1.5, п.18.1 ПДР України, а саме при наближенні до нерегульованого пішохідного переходу, по якому рухалась пішохід ОСОБА_4 зліва направо по ходу його руху, яку він міг бачити, ОСОБА_6 не прийняв заходи для зменшення швидкості або зупинки автомобіля, в результаті чого скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_4 .
Внаслідок ДТП пішоходу ОСОБА_4 були заподіяні тяжкі тілесні ушкодження у вигляді відчиненого перелому діалізу обох кісток правої гомілки в середній третині із зсувом, середнього ступеню тяжкості тілесні ушкодження у вигляді зачиненої черепно-мозкової травми у вигляді забою головного мозку, внутрішньо черепові крововиливи, після травматичний середній правобічний отіт, зачинений перелом шийки правої плечової кістки; легкі тілесні ушкодження у вигляді синців на обличчі, садни на обличчі, передньої поверхні грудної клітини та передньої черевної стінки.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 свою вину не визнав та пояснив, що 29.05.203 р. приблизно о 22 год. 00 хв. він на своєму автомобілі, який орендує, рухався він рухався пр..50-річчя СРСР в м.Харкові, в сторону комунального ринку, по лівому ряду, зі швидкістю 50-55 км/год. Попереду нього рухався КАМАЗ. На перехресті з вул..Ковтуна на світлофорі горіло зелене світло і він проїхав перехрестя. Коли він проїжджав повз розподільний газон, зліва з газону, ззаду встановлених дорожніх знаків «Головна дорога» та «Уступити дорогу», поза пішохідного переходу, на проїзну частину, на його смугу руху, раптом вийшла потерпіла, яку він раніше не бачив через ці дорожні знаки. Він намагався загальмувати, але відстань між ними була незначна, 1-2 метри, тому уникнути наїзду не вдалось. Від удару жінка впала, її нога була під правим колесом автомобіля. За допомогою двох перехожих він звільнив ногу жінки з-під колеса, після чого вони стали його бити. Він сховався від них в автомобілі, але вони продовжили бити його через вікно. Для того, щоб зачинити вікно, він увімкнув двигун, але від цього автомобіль автоматично проїхав приблизно 1,5 метри, оскільки стояв на швидкості. На схемі ДТП місце розташування автомобіля зазначено після переміщення. Оскільки він був у шоці, місце наїзду у схемі вказав неправильно. Наступного дня на слідчому експерименті він вказав місце наїзду правильно. Під час перебування потерпілої у лікарні, до листопада 2013 р., він та його родина повністю сплатили лікування ОСОБА_4 , на загальну суму 70000 80000 грн., у зв`язку з чим позовні вимоги про відшкодування матеріальної та моральної шкоди не визнає.
Винуватісь ОСОБА_6 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст .286 КК України, підтверджується:
-Поясненнями потерпілої ОСОБА_4 , яка пояснила суду, що вона переходила проїзну частину пр..50-річчя СРСР перпендикулярно, по пішохідному переходу. Приблизно на середині шляху вона зупинилась, пропускаючи КАМАЗ, після чого подивилась праворуч і продовжила рух. Вона пам`ятає, як раптово сполохнуло світло фар, відчула удар , від якого вона злетіла на повітря та вдарилась обличчям об лобове скло, а потім скотила вниз. Найперші свої пояснення вона давала слідчому у лікарні, коли ледве-ледве прийшла до тями та знаходилась під впливом сильнодіючих ліків, будучи переконаною оточуючими, що перед ДТП вона переходила розподільний газон. Лише після виписки з лікарні вона все чітко спам*ятала. Обвинувачений оплатив її лікування в міській лікарні №4 протягом 1,5 місяця, у серпні 2013 р. також передав їй 1000 грн. на лікування, обіцяв щомісяця надавати кошти до повного одужання, проте в подальшому відмовився від оплати її лікування, якого вона потребує. Вона дотепер відчуває фізичні страждання та продовжує лікування, в неї з*явилось відчуття неповноцінності, від отриманих ран в неї залишились шрами, вона перебувала три дні в комі та півтора місяця в лікарні без руху. У зв`язку з отриманими в ДТП тілесними ушкодженнями у теперішній час її визнано інвалідом 2 групи. Цивільний позов про відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 53498,18 грн., що складається із компенсації за втрачений заробіток і витрат на лікування, та моральної шкоди у розмірі 30 000 грн. підтримала;
-Даними протоколу огляду місця ДТП від 29.05.2013 р. та схемою до нього, погодженої з водієм ОСОБА_6 , з якої вбачається, що місце наїзду розташоване на перехресті, у зоні нерегульованого пішохідного переходу, на відстані 10,3 м від розподільного газону та 9,5 м від правого краю проїзної частини по ходу руху автомобіля ОСОБА_6 , при цьому загальна ширина проїзної частини становить 15,2 м. (т.2 а.с.7-9);
-Протоколом огляду транспортного засобу від 29.05.2013 р., під час якого встановлено пошкодження автомобіля ВАЗ-Пріора держномер НОМЕР_1 (т.2 а.с.10-11);
-Висновком судово-медичного експерта № 726-А/13 від 23.07.2013 р., згідно якому у потерпілої ОСОБА_4 у зв`язку з подіями 29.05.2013 р. мають місце:
синьці на обличчі, садна на обличчі, передньої поверхні грудної клітини та передньої черевної стінки, забійні рани обличчя, верхніх та нижніх кінцівок, які є легкими тілесними ушкодженнями;
зачинена черепно-мозкова травма: забій головного мозку, внутрішньочерепові крововиливи; післятравматичний середній правобічний отіт; зачинений перелом шийки правої плечової кістки, які відносяться до ушкоджень середнього ступеню тяжкості;
відчинений перелом діалізу обох кісток правої гомілки в середній третині із зсувом, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень (т.2 а.с.30-31);
-Даними протоколу проведення слідчого експерименту від 26.10.2013 р., під час якого потерпіла ОСОБА_4 на місці показала та розповіла про обставини та механізм ДТП (т.2 а.с.42-44);
-Висновком експерта-автотехніка № 808/13 від 29.10.2013 р. , виконаного на підставі вихідних даних, повідомлених ОСОБА_4 при проведенні слідчого експерименту 26.10.2013 р., відповідно до якого у дорожній ситуації, яка склалась, водій автомобіля «ВАЗ-21703» ОСОБА_6 повинен був діяти відповідно до вимог п.18.1 Правил дорожнього руху України. В дорожній ситуації, яка склалась, водій автомобіля «ВАЗ-21703» ОСОБА_6 мав технічну можливість запобігти даній ДТП шляхом виконання вимог п.18.1 Правил дорожнього руху України. В діях водія ОСОБА_6 вбачаються невідповідності вимогам п.18.1 Правил дорожнього руху України, які, з технічної точки зору, перебувають у причинному зв`язку із ДТП;
Дослідивши надані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про винність ОСОБА_6 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, а саме порушення правил безпеки дорожнього руху особою, що керує транспортним засобом, що заподіяло потерпілому тяжке тілесне ушкодження.
Посилання сторони захисту на первісні пояснення потерпілої, надані нею в ході досудового розслідування 05.06.2013 р. (т.2 а.с.22-24) , в яких вона пояснювала про те, що вона рухалась не по пішохідному переходу, а через розподільний газон, суд оцінює критично, оскільки судом дослідженні та взяті до уваги пояснення потерпілої, надані нею безпосередньо у судовому засіданні.
Крім того, вказані первісні пояснення були надані нею на сьомий день перебування у медичному закладі, у вразливому стані, під впливом сильнодіючих ліків, про що, зокрема, може свідчити її почерк та підпис під протоколом допиту, тому не можуть не викликати сумнів у їх достовірності.
Також судом не взяті до уваги дані слідчого експерименту від 12.07.2013 р. (т.2 а.с.32), проведеного за участі ОСОБА_6 , під час якого останній на місці показав та розповів про обставини та механізм ДТП, оскільки під час судового розгляду обвинувачений відмовився від цих показань, у зв`язку з чим висновок експерта-автотехніка № 451/13 від 22.07.2013 р. (т.2 а.с.38-40), виконаний на підставі вихідних даних, повідомлених обвинуваченим при проведенні слідчого експерименту 12.07.2013 р., судом не приймаються в якості доказів вини ОСОБА_6 .
Крім того, вказаний доказ не містить інформацію щодо порушення обвинуваченим вимог п.п.1.5, п.18.1 ПДР України, тобто не є належним у розумінні ст.85 КПК України.
Під час проведення 27.08.2015 р. слідчого експерименту за дорученням суду обвинувачений на місці показав та розповів про обставини ДТП, про які пояснював суду у судовому засіданні, проте згідно висновку судової автотехнічної експертизи № 870/15 від 04.12.2015 р., вони є технічно не спроможними.
Таким чином, суд оцінює пояснення ОСОБА_6 як намагання уникнути відповідальності за скоєне.
Натомість, потерпіла ОСОБА_4 після отримання певного курсу лікування, під час її допиту слідчим 26.10.2013 р., у судових засіданнях стабільно пояснювала, що проїзну частину вона перетинала по пішохідному переходу, та при проведенні слідчого експерименту 21.08.2015 р. і 27.08.2015 р. (т.3 а.с.144, 151) їх підтвердила, у зв`язку з чим у суду відсутні підстави для сумніву у її поясненнях.
Доводи обвинуваченого про перебування потерпілої під час ДТП у стані алкогольного сп`яніння на висновки суду не впливають, оскільки її стан не знаходиться у причинно-наслідковому зв`язку з ДТП, потерпіла вимоги ПДР України не порушувала.
Зазначене органом досудового розслідування в якості обставини, що пом*якшує покарання щире каяття, в судовому засіданні не знайшло свого підтвердження. Так , протягом усього часу розгляду справи обвинувачений не визнавав себе винним, категорично заперечував факт порушення ним вимог ПДР України, що спричинило потерпілій тяжке тілесне ушкодження, вважав винною у ДТП саму потерпілу. Визнання себе винним наприкінці судового розгляду, на думку суду, мало формальний характер та не було щирим, оскільки, окрім лише одного твердження щодо визнання своєї вини, детальних пояснень, у чому саме він визнає себе винним ОСОБА_6 суду не надав, та цивільний позов не визнав. Також жодного разу обвинувачений в присутності суду не вимовив слова вибачення перед потерпілою.
Таким чином, обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.
Вивченням особи обвинуваченого встановлено, що він на обліку у лікаря-психіатра та нарколога не перебуває, раніше не засуджений, не працює, за місцем мешкання характеризується позитивно.
Вирішуючи питання про призначення покарання ОСОБА_6 в межах кримінального закону, який передбачає відповідальність за скоєне, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого, конкретні обставини справи, суд вважає необхідним і достатнім для виправлення та попередження нових злочинів призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі, з позбавленням права керувати транспортними засобами.
Цивільний позов потерпілої ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 53498,18 грн. суд задовольняє у повному обсязі, з підстав, передбачених ч.2 ст.1195, ч.1 ст.1206 ЦК України. Оскільки на момент завдання шкоди потерпіла не працювала, суд стягує з обвинуваченого цивільного відповідача на користь потерпілої цивільного позивача компенсацію за втрачений нею заробіток у розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої відповідними законами України про Державний бюджет, за період з часу отримання тілесних ушкоджень та до дня ухвалення вироку, у розмірі 43716,00 грн., а також понесені нею витрати на лікування у розмірі 9782,18 грн., які підтверджені письмовими доказами, а всього стягує 53498,18 грн.
Позовні вимоги ОСОБА_4 щодо відшкодування моральної шкоди у розмірі 30000 грн. суд задовільняє у повному обсязі, оскільки вони є розумними та справедливими. При цьому суд вважає переконливими доводи цивільного позивача щодо отримання нею фізичних болю та страждань у зв`язку з каліцтвом, та душевних страждань, викликаних протиправною поведінкою обвинуваченого,
Крім того, на її користь має бути стягнуто витрати на оплату послуг адвоката у розмірі 3000 грн.
Судовий збір у розмірі 300 грн. сплачений потерпілою помилково, оскільки особа, яка потерпіла від злочину, звільнена від сплати судового збору при поданні цивільного позову, у зв`язку з чим вказана сума не підлягає стягненню з цивільного відповідача.
Керуючись ст. ст. 373, 374 КПК України, суд
У Х В А Л И В:
ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 (два) роки.
Запобіжний захід відносно засудженого ОСОБА_6 до набрання вироком законної сили залишити раніше обраний застава у розмірі 73 080,00 грн.
Зарахувати в строк попереднього ув`язнення перебування ОСОБА_6 під вартою у Харківській установі виконання покарань Управління ДПС України в Харківській області (№ 27) в період з 29.12.2014 р. по 30.12.2014 р., з розрахунку один день ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Стягнути з ОСОБА_6 на користь держави судові витрати, пов`язані з проведення судових експертиз, в розмірі 1910 грн. 16 коп.
Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 30000 (тридцять тисяч) грн. як відшкодування моральної шкоди, 53498 (п`ятдесят три тисячі чотириста дев`яносто вісім) грн. 18 коп. як відшкодування матеріальної шкоди та судові витрати, пов`язані з наданням правової допомоги, у розмірі 3000 (три тисячі) грн.
Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Харківської області шляхом подачі апеляційної скарги через Фрунзенський районний суд м. Харкова протягом 30 діб з дня його проголошення.

Головуючий - суддя: