Справа № 216/1747/16-к
Провадження № 1-кп/216/284/16
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
04 травня 2016 року Центрально-Міський районний суд міста Кривого Рогу в складі:головуючого-судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

с участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Кривому Розі кримінальне провадження № 0000023 від 19 лютого 2016 року по обвинуваченню:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Нікополь Дніпропетровської області, українця, громадянина України, освіта повною середня, не судимого, не одруженого, має на утриманні малолітню дитину, являється учасником АТО, військовослужбовця військової служби за призовом під час мобілізації військової частини НОМЕР_1 - польова пошта НОМЕР_2 , на посаді номера обслуги, у військовому звані солдата, проживає за адресою: АДРЕСА_1

у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст . 407 ч. 3 КК України, суд
В С Т А Н О В И В :

Обвинувачений ОСОБА_4 , являючись військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації військової частини НОМЕР_1 (військова частина польова пошта НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , АДРЕСА_2 ) на посаді номера обслуги у військовому званні солдата, 02.03.2015 року біля 09год. 00хв., діючи з прямим умислом, з мотивів небажання виконувати обов`язки військової служби та з метою тимчасово незаконно ухилитися від неї, у порушення вимог ст.ст.6, 11, 16, 49, 127, 128, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України №548-XIV від 24.03.1999 року, та ст.ст.1, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України №551-XIV від 24.03.1999 року, самовільно без дозволу командування залишив вказану частину та направився до місця свого постійного проживання за адресою: АДРЕСА_1 , де став проводити час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби та не вживаючи жодних заходів для повернення у військову частину, звернення до правоохоронних, інших державних органів чи органів військового управління за наявності реальної можливості для цього, поки 16.02.2016 року біля 18год. 00хв., тобто більше ніж через один місяць, усвідомлюючи протиправність і помилковість своїх дій, побоюючись кримінальної відповідальності за вчинений злочин, добровільно, у супроводі представників Військової служби правопорядку прибув до військової частини НОМЕР_1 (військова частина польова пошта НОМЕР_2 ) і заявив про себе.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 , винним себе у вчинені кримінального правопорушення передбаченого ст. 407 ч.3 КК України безперечно визнав, суду показав, що він після повернення з зони проведення АТО, пройшов лікування у військовому шпиталі, оскільки він був знервований тим, що його мати хворіє, їй не моє кому допомогти, він прийняв рішення відвідати її, однак,усвідомивши, що він неправомірно ухиляється від проходження військової служби він з`явився до військової частини.

Крім повного визнання своєї вини обвинуваченимйого вина у вчиненні кримінального правопорушення підтверджується матеріалами кримінального провадження, однак за згодою учасників судового провадження, в силу ст.349 ч 3 КПК України, суд, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Зібрані у справі докази, свідчать про те, що органи досудового розслідування дії обвинуваченої, вірно, кваліфікували за: ч. 3 ст. 407 КК України, за ознаками самовільне залишення військової частини тривалістю понад один місяць, вчинене військовослужбовцем (крім строкової служби).

Суд, призначаючи покарання обвинуваченому, враховує ступінь тяжкості вчиненого правопорушення, особу винного, який раніше не судимий, позитивно характеризується за місцем проживання, не перебуває на обліку у психіатра та нарколога, у вчиненому правопорушенні розкаюється, безперечно визнає свою вину, крім того суд враховує сімейний стан обвинуваченого, на утриманні якого знаходиться хвора мати яка потребує догляду, інших членів родини крім обвинуваченого у неї не має та малолітня дитина.

Обставинами, що пом`якшують покарання згідно вимог ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття та визнання своєї вини обвинуваченим, сприяття органам досудового слідства у розкритті злочину, знаходження на її утримання особи, що потребує догляду.

Обставин, що відповідно до вимог ст. 67 КК України, обтяжують покарання судом не встановлено.

Виходячи з вищевикладеного, суд вважає, що сукупність обставин що пом`якшують покарання істотно знижують суспільну ступінь тяжкості вчиненого злочину, а також з урахуванням особи винної, необхідно призначити підсудному ОСОБА_4 більш м`яке покарання, не вказане в санкції ст. 407 ч. 3 КК України, застосувавши ст. 69 КК України.

Керуючись ст. ст. 369 - 371, 373 - 376 КПК України; суд,

З А С У Д И В:
ОСОБА_4 , визнати винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ст. 407 ч.3 КК України та призначити їй покарання з застосуванням ст. 69 КК України у вигляді 2 (два) місяці арешту.

Відбуття арешту здійснювати на гауптвахті ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою АДРЕСА_3 .

Термін арешту рахувати з моменту затримання засудженого.

Запобіжний захід особисте зобв`язання, залишити до набрання вироком законної сили. .

Матеріали кримінального провадження № 0000023 залишити при обвинувальному акті, з подальшим зберіганням при обвинувальному акті № 216/1747/16-к (1-кп/216/284/16).

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через Центрально-Міський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області.

Згідно ст. 376 ч. 6 КПК України копія вироку вручається негайно після його проголошення засудженому та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Крім того засудженому роз`яснено вимоги ст. 376 ч.3 КПК України.

Головуючий суддя ОСОБА_1