печерський районний суд міста києва
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 березня 2016 року Печерський районний суд м. Києва у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
за участю прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальну справу за клопотанням захисника ОСОБА_5 в інтересах

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ізмаїл Одеської області, громадянина України, судимого, якому 20.01.2015р. присвоєно статус особи, що переміщена з тимчасово окупованої території України, у зв`язку з чим взято на облік згідно довідки № , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

про звільнення його від подальшого відбування покарання на підставі ст. 2 Закону України «Про амністію у 2014 році» № 1185-УІІ від 08.04.2014 року, із змінами, внесеними Законом України № 1246-VII від 06.05.2014 року, -

В С Т А Н О В И В :
08.10.2015р. до Печерського районного суду міста Києва надійшло клопотання захисника ОСОБА_5 про звільнення ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності на підставі ст. 2 Закону України «Про амністію у 2014 році» № 1185-УІІ від 08.04.2014р. із змінами, внесеними Законом України № 1246-VII від 06.05.2014р. (далі Закон України «Про амністію у 2014 році»).
У клопотанні зазначено, що вироком Ленінського районного суду міста Севастополя від 09.12.2013 року ОСОБА_6 визнано винуватим та засуджено за ч. 5 ст. 191, ч. 3 ст. 190, ч. 4 ст. 190 КК України з приєднанням на підставі ч. 4 ст. 70 КК України, частково покарання за вироком Ялтинського районного суду Автономної Республіки Крим від 16.05.2011 року, з остаточним призначенням покарання у виді 7 років 6 місяців позбавлення волі, із позбавленням права обіймати посади, пов`язані із організаційно-розпорядчою та адміністративно-господарською діяльністю на підприємствах, установах, організаціях незалежно від форм власності, строком на 2 роки, та з конфіскацією всього належного йому майна.
08.04.2014 року прийнято Закон України Про амністію у 2014 році, який набрав законної сили 19.04.2014р., за яким, зокрема, передбачено звільнення від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк осіб, засуджених за будь- які злочини, що не поєднані з насильством, небезпечним для життя і здоров`я, та за умови, що на день набрання чинності цим Законом такі особи відбули не менше однієї чверті призначеного строку основного покарання.
Захисник ОСОБА_5 , вважаючи ОСОБА_6 суб`єктом акта амністії, на підставі ст. 12 Закону України Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України від 15 квітня 2014 року та ст.ст. 32, 34 КПК України, просив клопотання задовольнити та застосувати до ОСОБА_6 . Закон України Про амністію у 2014 році.
Належним чином повідомлений про час, день та місце розгляду судом клопотання ОСОБА_6 , в судові засідання не з,явився, поважності причин неявки суду не представив, у зв`язку з чим суд вважав за необхідне розгляд справи провести за його відсутністю, оскільки його неявка в судові засідання не перешкоджає розгляду клопотання.
Заслухавши думку захисника ОСОБА_5 , який підтримав подане клопотання, прокурора, яка заперечувала проти його задоволення, дослідивши матеріали справи, додаткові матеріали, представлені захисником та отримані судом на виконання ухвали апеляційного суду м. Києва, суд прийшов до наступного висновку.
Судовим розглядом встановлено, що вироком Ялтинського міського суду АР Крим від 16.05.2011р. ОСОБА_6 засуджено за ч. 4 ст. 190 КК України, і призначено покарання у виді 7 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна. Вироком суду визначено, що строк покарання обраховувати з 16.09.2010р.
Ухвалою апеляційного суду АР Крим від 06.09.2011р. вирок Ялтинського міського суду від 16.09.2010р. залишено без змін.
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.08.2012р. вирок Ялтинського міського суду АР Крим від 16.05.2011р. та ухвалу апеляційного суду АР Крим від 06.09.2011р. відносно ОСОБА_6 змінено, пом`якшено призначене ОСОБА_6 за ч. 4 ст. 190 КК України покарання до 5 років позбавлення волі.
Факт засудження за зазначеним вироком суду підтверджений в судовому засіданні довідкою Департаменту інформаційних технологій МВС України від 02.03.2016р. за вих. номером 16/4-609, зазначена інформація також міститься в довідці Департаменту інформаційних технологій МВС України станом на 04.09.2014р., в якій також представлені дані про те, що 20.06.2011р. УМВС України в м. Севастополі притягується до кримінальної відповідальності за ознаками злочину, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, кримінальна справа №980731, відомості про результати судового розгляду кримінальної справи до МВС не надходили (а.с. 123).
Також судовим розглядом встановлено, що вироком Ленінського районного суду м. Севастополя від 09.12.2013р. ОСОБА_6 засуджено за ч. 5 ст. 191, ч. 3 ст. 190, ч.4 ст. 190 КК України, із застосуванням вимог ч. 1 ст. 70 КК України на 7 років позбавлення волі, з позбавленням права обіймати посади, пов`язані із виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських обов`язків строком на 2 роки, з конфіскацією всього майна. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України до призначеного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Ялтинського міського суду АРК від 16.05.2011р., яким ОСОБА_6 було засуджено за ч. 4 ст. 190 КК України, і призначено остаточне покарання у виді 7 років 6 місяців позбавлення волі, з позбавленням права обіймати посади, пов`язані із виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських обов`язків строком на 2 роки, з конфіскацією всього майна.
Строк відбування ОСОБА_6 покарання за вироком суду визначено з 20.06.2011р., зарахувавши частково відбуте покарання в період часу з 16.09.2010р. по 19.06.2011р.
Даний вирок постановлено в порядку Кримінально-процесуального кодексу України 1960 року.
Факт засудження за зазначеним вироком суду Департаментом інформаційних технологій МВС України не підтверджений. Стосовно засудження ОСОБА_6 09.12.2013р. в довідці Департаменту від 02.03.2016р. за вих. номером 16/4-609 зазначено, що у зв`язку з окупацією Російською Федерацією АР Крим 28.02.2014р. відповідні відомості щодо засудження ОСОБА_6 до Департаменту інформаційних технологій МВС України не надходили.
Зазначений вирок суду ОСОБА_6 у межах відповідних процесуальних строків оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду м. Севастополя АР Крим.
Апеляційним судом міста Севастополь, який вже перебував під фактичним контролем РФ та здійснював повноваження від імені РФ, із застосуванням норм матеріального та процесуального права РФ було здійснено апеляційний перегляд кримінальної справи ОСОБА_6 за його апеляційною скаргою, за наслідками якого було винесено 05.11.2014р. Апеляційну ухвалу у справі №22-132/2014, за якою дії ОСОБА_6 перекваліфіковано відповідно до положень КК РФ, вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_6 змінено, та ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 159 КК РФ, та ч. 4 ст. 159 КК РФ, на підставі ст. 69 ч. 2 КК РФ шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі. На підставі ч. 5 ст. 69 КК РФ к призначеному покаранню частково приєднано покарання, призначене вироком Ялтинського міського суду АР Крим від 16.05.2011р., і остаточно призначено к відбуттю ОСОБА_6 покарання у виді 5 років 6 місяців позбавлення волі з відбуттям покарання у виправній колонії загального режиму.
Суду стороною захисту представлена завірена копія суддею Апеляційного суду міста Севастополь ОСОБА_7 цього процесуального документу, який винесений судовою колегією у кримінальних справах Апеляційного суду міста Севастополь від імені РФ, сама копія Апеляційної ухвали посвідчена печаткою суду, на якій зазначено «Апеляційний суд міста Севастополь. Україна».
10.12.2014р. Залізничним районним судом міста Сімферополь (Железнодорожный районный суд города Симферополь), який знаходиться під фактичним та ефективним контролем РФ, із застосуванням норм матеріального та процесуального права РФ прийнято рішення про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання на 1 рік 3 місяці 6 днів.
23.12.2014р. прийняте рішення про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання виконано Федеральною службою виконання покарань, та ОСОБА_6 23.12.2014р. звільнено із Слідчого ізолятора міста Сімферополь, що підтверджено довідкою № 075529 від 23.12.2014р. (а.с.51). За зазначеною довідкою ОСОБА_6 відбував покарання у виді позбавлення волі з 16.09.2010р. по 23.12.2014р.
ОСОБА_6 згідно довідки № від 20.01.2015 року взятий на облік як особа, що переміщена з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, що постійно проживав в АДРЕСА_2 .
Законом України Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України від 15.04.2014 року №1207-УІІ територія Автономної Республіки Крим та міста Севастополя визначена як тимчасово окупована та на ній встановлено особливий правовий режим з визначенням заходів правового реагування (ст. 3 Закону).
Статтею 4 Закону визначено, що правовий режим тимчасово окупованої території передбачає особливий порядок забезпечення прав і свобод громадян України, які проживають на тимчасово окупованій території, який може бути визначено, змінено чи скасовано виключно законами України.
Положеннями ч. 1 ст. 12 цього Закону змінена територіальна підсудність судових справ, у зв`язку з чим регламентовано, що розгляд кримінальних проваджень, підсудних місцевим (районним, міським, районним у містах, міськрайонним судам), розташованим на території Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, - забезпечується одним з районних судів міста Києва, визначеним Апеляційним судом міста Києва.
Ухвалою апеляційного суду м. Києва від 02.04.2015р. клопотання захисника ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 про застосування до ОСОБА_6 Закону України Про амністію у 2014 році направлено для розгляду за підсудністю до Печерського районного суду м. Києва.
08.04.2014 року прийнято Закон України Про амністію у 2014 році з наступними змінами, який набув чинності 19.04.2014 року.
В клопотанні захисника постановлено питання про застосування до засудженого ОСОБА_6 даного акта амністії.
В Перехідних положеннях Кримінального процесуального кодексу України від 13.04.2012р., що набрав законної сили 20.11.2012р., відсутні посилання на розв`язання такого клопотання місцевим судом в інший спосіб, ніж в передбаченому приписами ст.ст. 537, 539 КПК України 2012 року порядку, а тому, при розгляді зазначеного клопотання суд застосовує норми Кримінального процесуального закону 2012 року.
Право на справедливий судовий розгляд, передбачене ст. 6 Європейської Конвенції з прав людини, яка передбачає повагу до принципу верховенства права. Одним із основних аспектів принципу верховенства права є принцип правової впевненості, який передбачає, що коли рішення суду стало остаточним, воно не може бути піддано сумніву будь-яким іншим рішенням суду (рішення «Салов проти України» від 06.09.2005р).
Підстави та порядок розгляду клопотання про застосування амністії визначені Законом України «Про амністію у 2014 році» № 1185-VII від 08.04.2014, із змінами, внесеними згідно із Законом № 1246-VII від 06.05.2014, з урахуванням положень Закону України «Про застосування амністії» № 392/96-ВР від 01.10.1996.
У відповідності до положень ст. 9 Закону України «Про амністію у 2014 році», виконання цього Закону покладається на суди. Питання про застосування амністії суд вирішує за ініціативою прокурора, органу або установи виконання покарань, а також за ініціативою обвинуваченого (підсудного) чи засудженого, їх захисників чи законних представників. Застосування цього Закону здійснюється щодо: а) осіб, звільнених від відбування покарання з випробуванням, та осіб, яких засуджено до покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, крім покарання у виді штрафу, - за поданням органу виконання покарань, який здійснює контроль за поведінкою засудженого, або за клопотанням самої особи, її захисника чи законного представника; б) осіб, яких засуджено до покарань у виді штрафу, якщо на день набрання чинності цим Законом це покарання не виконано, - за клопотанням самої особи, її захисника чи законного представника; в) засуджених, які перебувають в установах виконання покарань, - за поданням начальника установи, погодженим з відповідною спостережною комісією або службою у справах дітей, або за клопотанням самого засудженого, його захисника чи законного представника, а щодо військовослужбовців, які тримаються в дисциплінарному батальйоні, - за поданням командування дисциплінарного батальйону, військової частини, начальника гарнізону, органів управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України або за клопотанням самого військовослужбовця, його захисника чи законного представника; г) осіб, щодо яких судом ухвалені вироки, які не набрали законної сили, - за клопотанням самої особи, її захисника чи законного представника.
Відповідно до статті 2 Закону України «Про амністію у 2014 році» № 1185- VII від 08.04.2014 року, із змінами, внесеними згідно із Законом № 1246-Л/ІІ від 06.05.2014, звільненню від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не-пов`язаних з позбавленням волі, підлягають особи, крім тих, які підлягають звільненню від відбування покарання на підставі статті 1 цього Закону, засуджені за будь-які злочини, які не поєднані з насильством, небезпечним для життя і здоров`я, якщо вони на день набрання чинності цим Законом відбули не менше однієї чверті призначеного строку основного покарання.
Отже, за змістом зазначених положень ст. ст. 2, 9 Закону України «Про амністію у 2014 році» а також вимог заявленого стороною захисту клопотання про застосування амністії ОСОБА_6 , судом має бути вирішено питання про звільнення особи від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк.
На момент звернення з клопотанням до суду ОСОБА_6 покарання не відбуває, є звільненим від відбування покарання умовно-достроково за постановою Залізничного районного суду м. Сімферополя від 10.12.2014р., який на тимчасово окупованій РФ території АРК здійснює судочинство за законами РФ.
З урахуванням вимог Закону України Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України, відповідно до якого на території АРК встановлено особливий правовий режим з визначенням заходів правового реагування, ОСОБА_6 не набув право за процесуальним складом осіб, до яких здійснюється застосування Закону України «Про амністію в 2014 році».
Крім того, відповідно до ст. 88 КК України особа визнається такою, що має судимість, з дня набрання законної сили обвинувальним вироком і до погашення або зняття судимості. Судимість має правове значення у разі вчинення нового злочину, а також в інших випадках, передбачених законами України.
За вимогами ст. 321 КПК України в редакції 1960р. суди постановляють вироки іменем України.
Підставою виникнення судимості є засудження за вчинення злочину судом України. Водночас, згідно зі ст. 9 КК України вирок суду іноземної держави може бути врахований, якщо особа була засуджена за злочин, вчинений за межами України, та знову вчинила злочин на території України. Але судимість, що виникла внаслідок засудження судом іноземної держави, в Україні тягне лише кримінально-правові наслідки, прямо передбачені ч. 2 ст. 9 КК України.
Вирок Ленінського районного суду м. Севастополя від 09.12.2013р., яким засуджено ОСОБА_6 на підставі ч. 4 ст. 70 КК України за ч. 5 ст. 191, ч. 3 ст. 190, ч.4 ст. 190 КК України, не набрав законної сили, в установленому законом порядку, з урахуванням вимог Закону України Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України, не переглянутий судом України в апеляційному порядку, органами прокуратури не представлено суду даних про прийняті заходи щодо захисту прав і свобод заявника в межах Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» в рамках виконання відповідних міжнародних запитів та доручень з метою розгляду в апеляційному порядку компетентним судом України вироку суду першої інстанції, який не набрав законної сили, у зв`язку з чим прийняте Апеляційним судом міста Севастополь рішення у вигляді апеляційної ухвали від 05.11.2014р. за законодавством РФ, не може бути визнано та прийнято судом України до виконання.
Між тим, за змістом положень ст. 9 Закону України «Про амністію у 2014 році», а також ч. 2 ст. 3 Закону України «Про застосування амністії в Україні», суд вправі вирішити питання про наявність підстав для застосування амністії за результатами судового розгляду кримінального провадження лише у випадку постановлення обвинувального вироку, звільнивши особу від призначеного покарання на підставі акту амністії.
Можливість застосування амністії відносно особи, яка звільнена від покарання, чинним законодавством не передбачена.
Зазначене дає підстави для висновку суду, що ОСОБА_6 на момент звернення до суду з клопотанням захисника ОСОБА_5 20.02.2015р. в його інтересах не мав правового статусу особи, яка може звернутися з клопотанням про застосування до нього Закону України «Про амністію в 2014 році», з приводу чого у задоволенні клопотання про звільнення ОСОБА_6 на підставі статті 2 Закону України «Про амністію у 2014 році» № 1185-УІІ від 08.04.2014 року, із змінами, внесеними Законом України № 1246-VII від 06.05.2014р., від подальшого відбування покарання, призначеного йому як згідно вироку Ялтинського районного суду Автономної Республіки Крим від 16.05.2011р., так і згідно вироку Ленінського районного суду м. Севастополя від 09.12.2013р., слід відмовити.
Керуючись ст.ст. 273, 321, 347, 349 КПК України в редакції 1960р., Законом України «Про амністію у 2014 році» № 1185-УІІ від 08.04.2014 року, із змінами, внесеними Законом України № 1246- VII від 06.05.2014р., Законом України «Про застосування амністії» № 392/96-ВР від 01.10.1996р., суд
У Х В А Л И В :
У задоволенні клопотання захисника ОСОБА_5 в інтересах засудженого ОСОБА_6 про звільнення ОСОБА_6 від подальшого відбування покарання, призначеного йому згідно вироку Ялтинського районного суду Автономної Республіки Крим від 16.05.2011р. та вироку Ленінського районного суду м. Севастополя від 09.12.2013р., на підставі статті 2 Закону України «Про амністію у 2014 році» № 1185-УІІ від 08.04.2014 року, із змінами, внесеними Законом України № 1246-VII від 06.05.2014р., відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду м. Києва через суд першої інстанції протягом 15 днів з дня її оголошення.

Головуючий ОСОБА_1