Єдиний унікальний номер 185/2935/16-к
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
07 квітня 2016 року Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Павлоград кримінальне провадження, що внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000417 за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Павлограда Дніпропетровської області, громадянина України, українця, з середньою освітою, не працюючого, не одруженого, маючого на утриманні неповнолітню дитину, судимого: 14.12.2015 року Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ст. 125 ч.1 КК України до 200 годин громадських робіт, покарання не відбув, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.389 ч.2 КК України, -
В С Т А Н О В И В :
Згідно вироку Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 грудня 2015 року обвинуваченого ОСОБА_4 було засуджено за вчинення злочину, передбаченого ст. 125 ч.1 КК України, та призначено покарання у виді громадських робіт строком на 200 годин. 28.01.2016 року до Павлоградського МРВ КВІ в Дніпропетровській області надійшов для виконання вищевказаний вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області. 29.01.2016 року обвинуваченому ОСОБА_4 було направлено виклик для ознайомлення з порядком та умовами відбування покарання у виді 200 годин громадських робіт, які призначені судом, проте обвинувачений ОСОБА_4 за викликом до інспекції не з`явився. 10.02.2016 року обвинувачений ОСОБА_4 був ознайомлений з порядком та умовами відбування покарання, а також попереджений, що у разі ухилення від відбування покарання на підставі ч.2 ст. 389 КК України його буде притягнуто до кримінальної відповідальності. У відповідності до ч.3 ст.13 КВК України 10.02.2016 року начальником Павлоградського МРВ КВІ в Дніпропетровській області було винесено постанову про встановлення обвинуваченому ОСОБА_4 днів явки на реєстрацію до Павлоградського МРВ КВІ в Дніпропетровській області: перший, другий, третій та четвертий вівторок кожного місяця. З постановою обвинувачений ОСОБА_4 був ознайомлений під підпис. 10.02.2016 року обвинуваченому ОСОБА_4 було вручено направлення на відбування громадських робіт до Богуславської сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області, де він повинний був приступити до відбуття призначеного судом покарання з 11.02.2016 року. Обвинуваченому ОСОБА_4 було роз`яснено згідно до ст. 38 КВК України порядок і умови відбування громадських робіт, що він повинний працювати по 4 години в день у вільний від роботи час але не менше ніж 25 годин в місяць, про що останній зазначив в поясненні. Під час ознайомлення з вироком суду обвинувачений ОСОБА_4 надав письмове пояснення, в якому зазначив, що не з`являвся за викликами до Павлоградського МРВ КВІ в Дніпропетровській області без поважних причин. За допущене порушення умов до обвинуваченого було застосовано застереження у виді письмового попередження про притягнення до кримінальної відповідальності. Згідно виданого направлення до Богуславської сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області для відбуття призначеного судом покарання обвинувачений ОСОБА_4 не з`явився, про причини невиходу до Павлоградського МРВ КВІ в Дніпропетровській області не повідомляв. 11.02.2016 року обвинувачений ОСОБА_4 не з`явився на реєстрацію до Павлоградського МРВ КВІ в Дніпропетровській області, про причини неявки не повідомив.11.02.2016 року інспектором Павлоградського МРВ КВІ в телефонному режимі обвинувачений ОСОБА_4 був викликаний до Павлоградського МРВ КВІ на 15.02.2016 року. До Павлоградського МРВ КВІ 15.02.2016 року надійшло повідомлення від Богуславської сільської ради, відповідно до якого обвинувачений ОСОБА_4 , направлений для відбуття покарання у виді громадських робіт, до Богуславської сільської ради станом на 11.02.2016 року не з`явився для складення графіка та відпрацювання громадських робіт. 15.02.2016 року обвинувачений ОСОБА_4 з`явився за викликом до Павлоградського МРВ КВІ та надав письмове пояснення, в якому зазначив, що не приступив до відбування громадських робіт згідно виданого направлення та не з`явився на реєстрацію до Павлоградського МРВ КВІ 11.02.2016 року без поважних причин та повідомив, що відпрацьовувати громадські роботи та з`являтись на реєстрацію до інспекції у подальшому він відмовляється.

Не зважаючи на роз`яснення порядку відбування покарання у виді громадських робіт та наслідки ухилення від відбування покарання, графік відпрацювання громадських робіт на лютий-березень 2016 року обвинуваченим ОСОБА_4 не складений. Обвинувачений ОСОБА_4 , продовжуючи діяти умисно, не ставлячи до відома уповноважені органи про свої дії, достовірно знаючи, що за невиконання покладених на нього вироком суду обов`язків йому загрожує кримінальна відповідальність, діючи у формі бездіяльності, без поважної причини, не з`явився до Богуславської сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області для відпрацювання громадських робіт, про причину неявки нікому не повідомив, чим ухилився від відбування громадських робіт.

Допитаний обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні інкримінованого злочину, передбаченого ст. 389 ч.2 КК України, визнав повністю, судові повідомив, що він з порядком та умовами відбуття покарання у вигляді громадських робіт був ознайомлений в лютому 2016 року, в той же день отримав направлення до Богуславської сільської ради. Проте для відбуття призначеного судом покарання у виді громадських робіт не приступив, оскільки на той час вже працював неофіційно і в нього не було вільного часу для відбуття призначеного покарання. Через декілька днів йому було оголошено попередження, при цьому працівникові КВІ він повідомив, що не буде відпрацьовувати призначене покарання. Більше жодного разу до Богуславської сільської ради не з`являвся, на теперішній час немає жодної години відпрацьованого призначеного судом покарання. Просив суд розглядати провадження із застосуванням ч.3 ст. 349 КПК України, оскільки фактичні обставини провадження, пред`явлене обвинувачення йому зрозуміле, і він їх не оспорює. Також розуміє, що позбавляється права оскаржувати дані обставини в апеляційному порядку, і це його добровільна та істина позиція. В скоєному щиро кається та просить суворо його не наказувати.

Крім повного визнання своєї провини і свідчень, винність обвинуваченого ОСОБА_4 у скоєнні інкримінованого йому злочину підтверджується і іншими фактичними доказами провадження, які всіма учасниками судового розгляду визнані, ніким не оспорюються, у відповідності зі ст. 349 КПК України, суд визнав недоцільними їх дослідження. При цьому судом з`ясовано, чи правильно розуміють обвинувачений та інші учасники судового розгляду зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності та істинності їх позицій, а також роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини провадження в апеляційному порядку.

Оскільки сторони вважають, що фактичні обставини провадження підтверджені наявними доказами, які не вимагають дослідження в ході судового розгляду, суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, також визнає фактичні обставини провадження доведеними.

Так згідно витягу з ЄРДР 17.02.2016 року за матеріалами правоохоронних та контролюючих державних органів було порушено кримінальне провадження № 0000417 за ухилення ОСОБА_4 від відбуття покарання, не пов`язаного з позбавленням волі /а.п.21/.

Згідно вироку Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14.12.2015 року обвинуваченому ОСОБА_4 було призначено покарання за ст. 125 ч 1 КК України у виді 200 годин громадських робіт /а.п.22-23/. Вирок набрав законної сили 14.01.2016 року, про що було видано Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області розпорядження /а.п.24/.

10.02.2016 року обвинувачений ОСОБА_4 був ознайомлений з порядком та умовами відбуття покарання, а також попереджений, що у випадку ухилення від відбуття покарання на підставі ч.2 ст. 389 КК України буде притягнутий до кримінальної відповідальності, про що свідчить підписка обвинуваченого /а.п.25/ та попередження від 10.02.2016 року /а.п.26/.

Відповідно до направлення обвинувачений ОСОБА_4 10.02.2016 року був направлений для відбуття покарання у виді громадських робіт до Богуславської сільської ради /а.п.27/.

За повідомленням сільського голови Богуславської сільської ради від 26.02.2016 року, обвинувачений ОСОБА_4 , направлений для відбуття покарання у виді громадських робіт, до вказаної установи станом на 26.02.2016 року не з`явився /а.п.28/.

15.02.2016 року обвинувачений ОСОБА_4 був повторно ознайомлений з порядком та умовами відбуття покарання, а також повторно попереджений, що у випадку ухилення від відбуття покарання на підставі ч.2 ст. 389 КК України буде притягнутий до кримінальної відповідальності, про що свідчить повторне письмове попередження від 15.02.2016 року, відібране начальником Павлоградського МРВ КВІ /а.п.29/.

Відповідно довідки КЗ «Павлоградський протитуберкульозний диспансер» ДОР» від 18.03.2016 року, обвинувачений ОСОБА_4 з 14.12.2015 року по 18.03.2016 рік за медичною допомогою до вказаного закладу не звертався /а.п.30/.

За даними КЗ «Павлоградська міська станція швидкої медичної допомоги» ДОР» обвинувачений ОСОБА_4 в період з 14.12.2015 року по 25.02.2016 рік за медичною допомогою до вказаної медичної установи не звертався /а.п.31/.

Згідно наданої довідки КЗ «Павлоградська міська лікарня №1» ДОР» від 24.02.2016 року, обвинувачений ОСОБА_4 в період з 14.12.2015 року по 24.02.2016 рік на стаціонарному лікуванні не знаходився, за амбулаторною допомогою не звертався /а.п.32/.

Адміністрація КЗ «Павлоградська ЦРЛ» ДОР» повідомляє, що обвинувачений ОСОБА_4 за медичною допомогою в період часу з 14.12.2015 року по 29.02.2016 рік не звертався. /а.п.33/.

Згідно повідомлення ДЗ «Спеціалізована медико-санітарна частина №7» МОЗ України» від 25.02.2016 року, з 14.12.2015 року по 25.02.2016 рік обвинувачений ОСОБА_4 на амбулаторному та стаціонарному лікуванні в закладі не перебував /а.п.34/.

Сукупність доказів, що узгоджуються між собою дають суду підстави кваліфікувати дії обвинуваченого ОСОБА_4 за ст. 389 ч.2 КК України як ухилення від відбування громадських робіт особою, засудженою до цього покарання.

Ствердження обвинуваченого про те, що він фактично із-за зайнятості на роботі не має можливості відбувати покарання у виді громадських робіт за вироком суду документально нічим не підтверджується, протягом періоду з 10.02.2016 року до моменту розгляду кримінального провадження в суді обвинувачений офіційно не працевлаштувався, будь-яких інших документів, що підтверджують поважність причин невідбуття покарання у виді громадських робіт судові не надано. Надані в судовому засіданні покази обвинуваченого щодо фізичної неможливості відбуття громадських робіт суд розцінює як небажання останнього відбувати призначене судом покарання, тому не приймає за підставу при постановлені вироку. Провина обвинуваченого доведена письмовими доказами за провадженням, які узгоджуються між собою та є логічними.

При призначенні покарання, у відповідності з вимогами ст. 65 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, віднесення його до категорії злочинів невеликої тяжкості, ступінь негативних наслідків, дані про особу обвинуваченого, який раніше судимий, скоїв кримінальне правопорушення в період невідбутого покарання за вироком суду, не працює, за місцем реєстрації характеризується посередньо, на обліку в психіатричному диспансері та в наркологічному диспансері не перебуває.

Обставиною, відповідно до вимог ст.66 КК України, що пом`якшує покарання обвинуваченого, суд визнає щире каяття.

Обставин, відповідно до вимог ст. 67 КК України, що обтяжує покарання обвинуваченого, суд не встановив.

За сукупністю обставин вчинення кримінального правопорушення, ступеня тяжкості, даних про особу обвинуваченого, який раніше судимий, скоїв кримінальне правопорушення в період невідбутого покарання за вироком суду, за місцем реєстрації характеризується посередньо, не працює, суд дійшов висновку, що стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 необхідно застосувати реальне покарання можливе лише з ізоляцією від суспільства у виді арешту в межах санкції, інкримінованої статті Особливої частини Кримінального кодексу України.

Крім того, суд приймає до уваги, що обвинувачений ОСОБА_4 скоїв злочин в період невідбутого покарання за вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14.12.2015 року, за яким останнього було засуджено за ст. 125 ч.1 КК України до покарання у виді 200 годин громадських робіт.

За повідомленням Павлоградського МРВ КВІ в Дніпропетровській області невідбута частина покарання обвинуваченого ОСОБА_4 у виді громадських робіт складає 200 годин, що за правилами ст. 72 КК України дорівнює 25 дням арешту.

У зв`язку з викладеним, суд вважає за необхідне при призначенні покарання стосовно обвинуваченого застосувати положення ч.1 ст. 71 КК України, частково приєднавши невідбуте покарання за вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14.12.2015 року за правилами складання покарань, передбачених ст. 72 КК України, у виді 15 днів арешту та визначити остаточне покарання до відбуття у виді арешту.

Міра запобіжного заходу обвинуваченому була обрана у виді особистого зобов`язання, до набрання вироком законної сили запобіжний захід не підлягає змінам.

Цивільний позов в кримінальному провадженні не заявлений.

Керуючись ст.ст. 368, 374 КПК України, суд -

У Х В А Л И В :
ОСОБА_4 визнати винним у вчинені злочину, передбаченого ст. 389 ч.2 КК України, і призначити покарання у виді арешту строком на 1 (один) місяць.

У відповідності з ч.1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків шляхом часткового складення призначеного покарання та покарання, призначеного за вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14.12.2015 року, за правилами складання покарань, передбачених ст. 72 КК України, ОСОБА_4 визначити остаточне покарання до відбуття у виді арешту строком на 1 (один) місяць 15 (п`ятнадцять) днів.

Після набрання вироком законної сили обвинуваченого ОСОБА_4 взяти під варту з утриманням в Дніпропетровському слідчому ізоляторі УДПтСУ в Дніпропетровській області.

Строк відбування покарання обвинуваченого ОСОБА_4 рахувати з моменту взяття останнього під варту.

До набрання вироком законної сили обраний запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_4 у виді особистого зобов`язання - залишити без змін.

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Дніпропетровської області через Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок суду відповідно до ч. 2 ст.394 КПК України не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до частини 3 ст. 349 КПК України.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1