Справа № 1-68/2002
Провадження № 11-о/779/3/2016
Категорія ст. 459 КПК України
Слідчий суддя у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
08 вересня 2016 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за заявою засудженого ОСОБА_6 про перегляд за нововиявленими обставинами ухвали Апеляційного суду Івано-Франківської області від 20.09.2002 року,

за участю прокурора ОСОБА_7

засудженого ОСОБА_6

в с т а н о в и в :
До апеляційного суду надійшла заява засудженого ОСОБА_6 про перегляд за нововиявленими обставинами ухвали Апеляційного суду Івано-Франківської області від 20.09.2002 року.

В обґрунтування своїх доводів заявник посилається на те, що на теперішній час йому стали відомі обставини, які не були відомі апеляційному суду та не могли бути відомі на час винесення ухвали, що спростовують факти, які були викладені в ухвалі апеляційного суду від 20.09.2002 року, зокрема щодо невизнання кримінальними неправомірних дії ОСОБА_8 , внаслідок вчинення яких, був притягнутий до кримінальної відповідальності ОСОБА_6 , у зв`язку із закриттям провадження по справі відносно ОСОБА_8 за відсутністю в його діях складу злочину. Вважає, що його дії були тісно пов`язані з кореспондуючими діями ОСОБА_8 щодо автомобіля КІА, який належав останньому та на балансі ЗАТ «Газ-Ойл-Карпати» ніколи не перебував, що, в свою чергу, свідчить про відсутність в його діях складу злочину. Зазначає, що при винесенні ухвали, апеляційний суд виходив з того, що вказівка на вилучення автомобіля ОСОБА_8 була незаконною, у зв`язку із тим, що автомобіль був спірним та потребував цивільно-правового вирішення, проте, на теперішній час, цей висновок суду не відповідає дійсності, оскільки кримінальна справа щодо ОСОБА_8 закрита за відсутністю в його діях складу злочину. Посилається на те, що він був притягнений до кримінальної відповідальності за розкрадання колективної власності, що у подальшому перекваліфіковано на шахрайство, предметом якого був автомобіль марки КІА, що нібито повинен був належати ЗАТ «Газ-Ойл-Карпати», проте був незаконно привласнений ОСОБА_8 , та пізніше, через цивільно-правову угоду, перейшов у власність ОСОБА_6 . Вважає, що апеляційному суду на час перегляду вироку суду не було відомо про те, що ОСОБА_8 був власником автомобіля марки КІА, у зв`язку із чим міг розпоряджатися майном на власний розсуд. Вказує, що цей факт став йому відомий після одержання відповіді з місцевої прокуратури 30.04.2016 року. Також посилається на те, що ОСОБА_8 як законному власнику, було повернуто автомобіль, що перебував на арешт-майданчику, що, на думку заявника, свідчить про те, що він не мав жодного відношення до продажу ОСОБА_8 автомобіля. Вказані дані, на думку заявника, свідчать про наявність нововиявлених обставин, що є безумовною підставою для перегляду ухвали апеляційного суду.

Під час розгляду заяви:

- заявник ОСОБА_6 просив скасувати ухвалу апеляційного суду від 20.09.2002 року, постановивши нову ухвалу, якою виправдати ОСОБА_6 в частині засудження за ч. 2 ст. 364 КК України (в редакції 2001 року) та за ч. 4 ст. 84 КК України (в редакції 1960 року);

- прокурор заперечував з приводу задоволення заяви засудженого про перегляд ухвали апеляційного суду за нововиявленими обставинами, просив судове рішення залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді, доводи учасників кримінального провадження, обговоривши заяву засудженого про перегляд ухвали апеляційного суду за нововиявленими обставинами, колегія суддів вважає, що заява задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Коллегія суддів, вивчивши зміст заяви та перевіряючи її обґрунтованість, встановила наступне.

Так, 26.06.2002 року вироком Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області засуджено ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 368 КК України (в редакції 2001 року), за ч. 4 ст. 84 КК України (в редакції 1960 року) та на підставі ст. 70 КК України до 7 років позбавлення волі з конфіскацією майна та позбавлення права займати посади в правоохоронних органах строком на 5 років; за ч. 2 ст. 366 КК України виправдано. Цим же вироком засуджено ОСОБА_9 (а.с. 361-385 т. 6).

20.09.2002 року ухвалою колегії суддів судової палати з розгляд кримінальних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області вказаний вище вирок суду першої інстанції змінено, дії ОСОБА_6 перекваліфіковані з ч. 2 ст. 368 КК України на ч. 2 ст. 190 КК України; з ч. 4 ст. 84 КК України (в редакції 1960 року) на ч. 2 ст. 364 КК України із застосуванням ст. 69 КК України, на підставі ст. 70 за сукупністю злочинів остаточно визначено покарання у виді позбавлення волі на 3 роки з позбавленням права займати посади в правоохоронних органах строком на 2 роки (а.п. 473-477 т. 6).

Ухвалою колегії суддів Судової палати Верховного Суду України у кримінальних справах від 22.04.2003 року відмовлено засудженим ОСОБА_6 та ОСОБА_9 у задоволенні їх касаційних скарг (а.с. 496-499 т. 6).

Відповідно до ч. 1 ст. 459 КПК України, судові рішення, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими обставинами.

Підставою перегляду судових рішень у порядку, передбаченому главою 34 КПК України, можуть бути лише обставини, передбачені в ст. 459 КПК України.

Так, відповідно до вимог ч. 5 ст. 33 KПK України кримінальне провадження за нововиявленими обставинами здійснюється судом, який ухвалив рішення, що переглядається. При цьому, ст.459 КПК України передбачає, що судові рішення, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими обставинами. А нововиявленими обставинами визнаються, в тому числі:

1) штучне створення або підроблення доказів, неправильність перекладу висновку і пояснень експерта, завідомо неправдиві показання свідка, потерпілого, підозрюваного, обвинуваченого, на яких ґрунтується вирок;

2) зловживання слідчого, прокурора, слідчого судді чи суду під час кримінального провадження;

3) скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення вироку чи постановлення ухвали, що належить переглянути;

4) визнання Конституційним Судом України неконституційності закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого судом;

5) інші обставини, які не були відомі суду на час судового розгляду при ухваленні судового рішення і які самі по собі або разом із раніше виявленими обставинами доводять неправильність вироку чи ухвали, що належить переглянути.

Отже, відповідно до вимог ч. 2 ст. 459 КПК України, нововиявленими обставинами разом з іншими визнаються обставини, які не були відомі суду на час судового провадження при ухваленні судового рішення і які разом із раніше виявленими обставинами доводять неправильність вироку чи ухвали, що належить переглянути.

На думку колегії суддів, наведені заявником обставини, а саме закриття 15.05.2009 року кримінальної справи відносно ОСОБА_8 на підставі п. 2 ч. 1 ст. 6 КПК України (в редакції 1960 року) за відсутністю складу злочину, що стала йому відомо з листа першого заступника керівника Івано-Франківської місцевої прокуратури ОСОБА_10 за №100-19-16 від 25.01.20016 року, не є підставою, в розумінні змісту ст. 459 КПК України для скасування судового рішення за нововиявленими обставинами.

З матеріалів кримінальної справи вбачається, що справа розглядалась судом першої інстанції в межах пред`явленого обвинувачення відносно ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 368 КК України (в редакції 2001 року), за ч. 4 ст. 84 КК України (в редакції 1960 року) та ОСОБА_9 за ч. 2 ст. 368, ч. 2 ст. 364, ч. 2 ст. 366 (в редакції 2001 року).

З вироку Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 26.06.2002 року вбачається, що ОСОБА_6 засуджено за ч. 2 ст. 368 КК України (в редакції 2001 року), за ч. 4 ст. 84 КК України (в редакції 1960 року) та на підставі ст. 70 КК України до 7 років позбавлення волі з конфіскацією майна та позбавлення права займати посади в правоохоронних органах строком на 5 років; за ч. 2 ст. 366 КК України виправдано. Цим же вироком засуджено ОСОБА_9 за ч. 2 ст. 368 КК України із застосуванням ст. 69 КК України до 3 років позбавлення волі з конфіскацією майна та позбавлення права займати посади в правоохоронних органах строком на 3 років; за ч. 2 ст. 364, ч. 2 ст. 366 КК України (в редакції 2001 року) виправдано (а.с. 361-385 т. 6).

Як вбачається з ухвали колегії суддів судової палати з розгляд кримінальних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області від 20.09.2002 року, підставами для перекваліфікації дій ОСОБА_6 було те, що сприяння останнього в продажі неправомірно вилученого автомобіля апеляційний суд розцінив не як доказ його викрадення, а намаганні засудженого ОСОБА_6 приховати сліди свого попереднього зловживання службовим становищем (а.с. 476 т. 6).

Твердження ОСОБА_6 про те, що судами першої та апеляційної інстанції при прийнятті рішення не були відомі обставини щодо власника транспортного засобу марки КІА, спростовуються матеріалами кримінальної справи, відповідно якої, як суду першої інстанції так і суду апеляційної інстанції були відомі обставини, які стосуються права власності на автомобіль КІА, про що є посилання у вироку суду першої інстанції як на свідоцтво про право власності автомобіль, так і на обставини експлуатації транспортного засобу за договором оренди (а.с. 134, 139 т. 3, а.с. 86 т. 4).

Як вироком суду першої інстанції так і ухвалою апеляційного суду питання щодо визначення права власності на вказаний транспортний засіб не вирішувалось.

На думку колегії суддів, вказані обставини не впливають на доведеність вини ОСОБА_6 у вчинені злочині при викладених в ухвалі апеляційного суду Івано-Франківської області від 20.09.2002 року обставинах, та в розумінні ст. 459 КПК України не є нововиявленими обставинами, оскільки були відомі суду апеляційної інстанції під час прийняття рішення.

Отже, на думку колегії суддів, закриття кримінальної справи щодо ОСОБА_8 не свідчить про неправильну кваліфікацію дій ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 190, ч. 2 ст. 364 КК України та не впливає на правильність та законність прийнятого апеляційним судом рішення про визнання винуватості ОСОБА_6 у вчиненні цих злочинів.

Також дані подальшого повернення автомобіля марки КІА ОСОБА_8 не впливають на правильність та законність ухвали апеляційного суду, а також кваліфікацію дій ОСОБА_6 .

Кримінальна справа розглядалась в межах пред`явленого обвинуваченого з урахуванням вимог ст. 275 КПК України (в ред. 1960 року) відносно ОСОБА_6 та ОСОБА_9 , в той час як матеріали, які стосуються злочинної діяльності ОСОБА_8 були виділені в окреме провадження, та в межах цієї справи не розглядались.

Відповідно до ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

В судовому засіданні апеляційного суду будь-яких інших документів або даних, на підтвердження своєї заяви, засудженим ОСОБА_6 не надано.

Надані заявником документи, зокрема листи першого заступника керівника Івано-Франківської місцевої прокуратури ОСОБА_10 за №100-19-16 від 25.01.20016 року та заступника начальника ГУ НП в Івано-Франківській області ОСОБА_11 за №830/108/24/02-2016 від 26.01.2016 року, на думку колегії суддів, поза всякими розумними сумнівами, не свідчать про неправильність рішення суду апеляційної інстанції про визнання винуватості ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 190, ч. 2 ст. 364 КК України.

Таким чином, наведені в заяві ОСОБА_6 факти не можливо вважати нововиявленими обставинами, які відповідно до положень кримінального процесуального закону можуть бути підставами для скасування ухвали Апеляційного суду Івано-Франківської області від 20.09.2002 року.

Керуючись ст.ст. 376, 404,405,407,419,459-467 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и в :
Заяву засудженого ОСОБА_6 про перегляд за нововиявленими обставинами ухвали Апеляційного суду Івано-Франківської області від 20.09.2002 року, залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення, засудженому, що тримається під вартою, - в той же строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуючий ОСОБА_2

Судді: ОСОБА_3

ОСОБА_4