Справа № 274/5424/15-к
Провадження №1-кп/0274/458/15
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.04.2016 року Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області в складі:

головуючого-судді. . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . ОСОБА_1 ,

за участю секретаря. . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . ОСОБА_2 ,

прокурора . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . ОСОБА_3

захисника . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . ОСОБА_4 ,

обвинуваченого . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Бердичева кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань 16.11.2015 року за №0001776 по обвинуваченню

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Маслове, Джанкойського району, АР Крим, українця, громадянина України, з неповною середньою освітою, не одруженого, без реєстрації та постійного місця проживання, останнє місце проживання: АДРЕСА_1 , раніше судимого Романівським районним судом Житомирської області: 1) 24.04.2007р. за ст.ст.296 ч.2, 75 КК України до 2 років позбавлення волі, з іспитовим строком 2 роки; 2) 07.05.2010р. за cт.ст.122 ч.1, 75 КК України до 3 років позбавлення волі з іспитовим строком 3 роки; 3) 04.08.2010р. за cт.185 ч.3 КК України до 4 років позбавлення волі; 4) 20.11.2014р. за ст.ст.125 ч.1, 185 ч.2, 70 ч.1, 75 КК України до 2 років обмеження волі з іспитовим строком 1 рік, ухвалою суду від 28.04.2015р. іспитовий строк скасовано, засудженого направлено для відбуття призначеного покарання до Бердичівського виправного центру №108; 5) 14.08.2015р. за ст.ст.185 ч.2, 186 ч.1, 263 ч.1, 263-1 ч.1, 70 ч.1, 71 ч.1, 72 ч.1 КК України до 4 років 8 місяців позбавлення волі, ухвалою Апеляційного суду Житомирської області вирок змінено, до строку відбуття покарання зараховано строк відбутого покарання за попереднім вироком,

у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст.390 ч.1 КК України,

в с т а н о в и в :

28.04.2015 року ухвалою Романівського районного суду Житомирської області ОСОБА_5 скасовано звільнення від відбування покарання з випробуванням та 08.05.2015 року його направлено для відбування покарання, призначеного вироком суду від 20.11.2014 року, до Бердичівського виправного центру №108, що по вул. Нізгірецькій, 2, у м. Бердичеві, але останній на шлях виправлення не став та вчинив рецидив злочинів, який пов`язаний з ухиленням від відбування покарання у вигляді обмеження волі.

Так, 15.11.2015 року, в нічний час, у ОСОБА_5 виник злочинний умисел направлений на самовільне залишення місця обмеження волі. Після чого ОСОБА_5 , будучи особою засудженою до обмеження волі, самовільно залишив місце обмеження волі, а саме територію Бердичівського виправного центру №108, розташованого за адресою: м. Бердичів, вул. Нізгірецька, 2, та невстановленим слідством транспортом приїхав до смт. Романів, Житомирської області.

21.11.2015 року ОСОБА_5 був затриманий працівниками Бердичівського виправного центру №108 в смт. Романів, Житомирської області, та доставлений до місця відбування покарання.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину у вчиненні інкримінованого діяння визнав повністю. Суду показав, що за час відбуття покарання у Бердичівському виправному центрі №108 у нього народилась дитина. Маючи бажання її побачити, він декілька раз звертався до керівництва виправного центру з приводу дозволу на виїзд за його межі. Такого дозволу йому не надали, тому одного дня, вночі, він самовільно залишив територію виправного центру, перелізши через паркан. Опинившись за межами території виправного центру пішки пішов в напрямку м. Чуднова. Таким чином через декілька днів він добрався до смт. Романів. Там пробув ще декілька днів, збираючись відвідати дитину, яка живе із матір`ю у селі в Романівському районі. Цього він зробити не встиг, оскільки був затриманий працівниками міліції. Розумів, що за самовільне залишення місця відбуття покарання існує кримінальна відповідальність. Здійснив даний вчинок необдумано та жалкує про скоєне.

Окрім визнання вини самим обвинуваченим, його винуватість у скоєнні інкримінованого діяння у повній мірі стверджується також сукупністю інших досліджених у судовому засіданні доказів.

Так вироком Романівського районного суду Житомирської області від 20.11.2014 року (справа №290/1042/14-к) ОСОБА_5 засуджено за ст.ст.125 ч.1, 185 ч.2, 70 ч.1, 75 КК України до покарання у виді двох років обмеження волі зі звільненням від відбування покарання та встановленням іспитового строку тривалістю два роки (а.с.50-51).

Встановлений вироком суду іспитовий строк було скасовано, а засудженого ОСОБА_5 направлено для відбуття призначеного покарання до місць обмеження волі, про що свідчить Ухвала Романівського районного суду Житомирської області від 28.04.2015р. (а.с.52).

Згідно рапорту чергового Бердичівського виправного центру №108 від 15.11.2015р., відсутність засудженого ОСОБА_5 у виправній установі було виявлено вказаного дня, о 08 год. 00 хв., під час проведення ранкової перевірки засуджених (а.с.53).

Додатково факт відсутності засудженого за місцем відбуття покарання у Бердичівському виправному центрі №108, розташованому за адресою: м.Бердичів, вул. Низгірецька, 1, встановлено з протоколу огляду місця події від 15.11.2015р., в ході проведення якого було оглянуто спальне місце засудженого, його особисті речі та документи (а.с.55-56).
Оцінивши наведені докази в їх сукупності, суд вважає вину обвинуваченого ОСОБА_5 доведеною повністю та кваліфікує його дії за ст.390 ч.1 КК України, як самовільне залишення місця обмеження волі, вчинене особою, засудженою до обмеження волі.

При визначенні покарання ОСОБА_5 суд керується загальними засадами призначення покарання, визначеними у ст.65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Так, відповідно до ст.12 КК України злочин, передбачений ст.390 ч.1 КК України, є злочином середньої тяжкості. Обвинувачений раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, скоїв новий злочин маючи ряд непогашених судимостей за попередніми вироками та в процесі відбуття призначеного судом покарання, за місцем відбуття покарання характеризується посередньо, свою вину визнав.

Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_5 , відповідно до ст.66 ч.1 п.1 КК України, суд визнає щире каяття.

Обставиною, що обтяжує покарання ОСОБА_5 , відповідно до ст.67 ч.1 п.1 КК України, суд визнає рецидив злочинів.

З урахуванням наведеного, суд прийшов до висновку про призначення обвинуваченому ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі, що буде необхідним й достатнім для його виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів.

Остаточне покарання за сукупністю вироків суд визначає обвинуваченому в порядку ст.71 ч.1 КК України, шляхом часткового приєднання до призначеного покарання не відбутої частини покарання за вироком Романівського районного суду від 14.08.2015 року.

Початком строку відбуття покарання ОСОБА_5 визначається момент його взяття під варту при приведенні до виконання вироку Романівського районного суду від 14.08.2015 року, а саме 25.11.2015р. (а.с.75).

Зважаючи на те, що під час відбуття покарання за попереднім вироком, засудженого ОСОБА_5 було етаповано до СІЗО Житомирської установи виконання покарань №8 для участі у судовому розгляді даного кримінального провадження в якості обвинуваченого, він, відповідно, набув статусу попередньо ув`язненої особи. При цьому період попереднього ув`язнення ОСОБА_5 у даному кримінальному провадженні обраховується з моменту постановлення Бердичівським міськрайонним судом ухвали про його етапування до установи попереднього ув`язнення, тобто з 02.12.2015р. (а.с.20), до моменту набрання даним вироком відносно нього законної сили.

Цивільний позов по справі не заявлено.

Судові витрати по справі відсутні.

Арешт на майно обвинуваченого або інших осіб в рамках кримінального провадження не накладався.

Підстав для обрання обвинуваченому запобіжного заходу до набрання вироком законної сили суд не вбачає.
Зважаючи на викладене, керуючись ст.ст.369-371, 374, 376 КПК України, суд,

У Х В А Л И В :
Визнати винуватим ОСОБА_5 у скоєнні злочину передбаченого ст.390 ч.1 КК України та призначити йому покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі.

Остаточне покарання за сукупністю вироків ОСОБА_5 визначити в порядку ст.71 ч.1 КК України, шляхом часткового приєднання до призначеного покарання не відбутої частини покарання за вироком Романівського районного суду від 14.08.2015 року, а саме у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

Строк відбуття покарання ОСОБА_5 рахувати з 25.11.2015р.

Відповідно до положень ст.72 ч.5 КК України, зарахування засудженому ОСОБА_5 в строк відбуття покарання строку його попереднього ув`язнення в період з 02.12.2015р. по дату набрання вироком законної сили, провести з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

До вступу вироку в законну силу запобіжний захід ОСОБА_5 не обирати.

Вирок суду може бути оскаржено до апеляційного суду Житомирської області через Бердичівський міськрайонний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Головуючий - суддя: ОСОБА_1