Справа № 296/7540/16-к
УХВАЛА
Іменем України
08 вересня 2016 року м.Житомир
Слідчий суддя Корольовського районного суду м. Житомира ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , розглянувши клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, подане до суду в межах кримінального провадження № 0000150, відносно
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Нетішин, Хмельницької області, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.407 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

08.09.2016 р. до слідчого судді Корольовського райсуду м. Житомира звернувся прокурор військової прокуратури Житомирського гарнізону ОСОБА_3 з клопотанням про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_5 в рамках кримінального провадження № 0000150, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.407 КК України.
В клопотанні посилається на те, що громадянин ОСОБА_5 у 2013 році уклав контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України строком на три роки за яким зарахований у 2013 році до списків особового складу військової частини та призначений на посаду старшого майстра ремонтного відділення озброєння ремонтного взводу озброєння ремонтної роти батальйону забезпечення військової частини НОМЕР_1 . З того ж часу він поставлений на всі види забезпечення.
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 24 березня 2014 року № 1, з 24 березня 2014 року вводиться в дію нове найменування «Військова частина польова пошта НОМЕР_2 », а також печатки та штампи, виготовлені із цим найменуванням.
У зв`язку із затвердженням Верховною Радою України Указів Президента України «Про часткову мобілізацію» № 303/214 від 17 березня 2014 року, № 454/2014 від 06 травня 2014 року, № 607/2014 від 21 липня 2014 року, № 15/2015 від 14 січня 2015 року в Україні розпочато мобілізацію та оголошено особливий період, тобто період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 23 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу» для громадян, які приймаються на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення правового режиму воєнного стану та призначаються на посади, строк військової служби в календарному обчисленні встановлюється до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію.
Відповідно до вимог ст.ст. 17, 65, 68 Конституції України визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є обов`язком громадян України та кожен повинен додержуватися вимог Конституції України та законів України; ст.ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначено, що військовий обов`язок встановлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення Збройних Сил України військовослужбовцями.
Відповідно до вимог ст.ст. 1, 2, 3, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України військова дисципліна досягається шляхом особистої відповідальності кожного військовослужбовця за дотримання Військової присяги, виконання своїх обов`язків, вимог військових статутів, а також зобов`язує кожного військовослужбовця додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів та накази командирів.
Разом з тим, відповідно до ст.ст. 17, 65, 68 Конституції України, ст. ст. 11, 16, 30, 35, 37 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, солдат ОСОБА_5 зобов`язаний свято і непорушно додержуватися вимог Військової присяги, Конституції України, законів України та статутів Збройних Сил України, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, беззастережно виконувати накази командирів (начальників), знати та зразково виконувати свої службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою.
Однак, солдат ОСОБА_5 під час проходження військової служби у Збройних Силах України, в порушення вищезазначених нормативно-правових актів вирішив стати на злочинний шлях та тимчасово ухилитися від військової служби.
Реалізуючи задумане, 18.11.2014 року о 08 год. 00 хв., військовослужбовець військової частини польова пошта НОМЕР_2 солдат ОСОБА_5 , в порушення вимог ст.ст. 17, 65, 68 Конституції України, ст.ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» ст. ст. 11, 12, 16, 30, 35, 37 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1, 2, 3, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи з прямим умислом, з метою тимчасово ухилитися від проходження військової служби, без дозволу командування військової частини та поважних причин, самовільно залишив військову частину польова пошта НОМЕР_2 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 обов`язки за посадою не виконував, перебуваючи поза межами військової частини органи державної влади або правоохоронні органи, в тому числі органи військового управління, про свою належність до військової служби, про вчинене ним ухилення від неї та його причини не повідомив та проводив час на власний розсуд до 06 січня 2016 року.
07.09.2016 р. солдата ОСОБА_5 було затримано працівниками Нетішинського ВП Славутського ВП ГУНП в Хмельницькій області.
08.09.2016 р. прокурором військової прокуратури Житомирського гарнізону ОСОБА_6 з матеріалів кримінального провадження № 0000246 від 08 грудня 2014 року виділено матеріали кримінального провадження за № 0000150 щодо ОСОБА_5 та того ж дня повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України.
Вказані обставини підтверджуються: протоколами допитів свідків; актом службового розслідуванням та іншими матеріалами, які додані до клопотання.
Таки чином ОСОБА_5 підозрюється у самовільному залишенні військової частини військовослужбовцем (крім строкової служби) без поважних причин тривалістю понад один місяць, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України, яке відноситься до категорії злочинів середньої тяжкості, за вчинення якого передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від двох до п`яти років.
З посиланням на викладене, прокурор вважає, що на даний час є всі достатні підстави вбачати, що ОСОБА_5 може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, з метою уникнення кримінальної відповідальності у зв`язку з тим, що останній розуміє тяжкість вчиненого ним кримінального правопорушення та передбачену законом тяжкість покарання, тобто існує ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.
Крім того прокурор вважає, що ОСОБА_5 , маючи міцні соціальні зв`язки, у разі не обрання щодо нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою, може незаконно впливати на свідків у даному кримінальному провадженні, які вказують на вчинення ним злочину, а тому має можливість та може їх залякувати до дачі неправдивих показів, тобто існують ризик, передбачений п. 3, ч. 1 ст. 177 КПК України.
Також враховуючи, що кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 407 КК України, у вчиненні якого підозрюється солдат ОСОБА_5 , є триваючим, зважаючи на те, що останній на даний час є військовослужбовцем і, відповідно до ст.ст. 17, 65, Конституції України, ст.ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1, 23, 24, 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України № 1153/2008 від 10 грудня 2008 року, повинен виконувати обов`язок військової служби, проте він відсутній на військовій службі тривалий час і до військової частини з моменту її залишення не повертався, продовжив ухилятися від військової служби то, в разі обрання щодо підозрюваного запобіжного заходу не пов`язаного із обмеженням волі, існує ризик, передбачений п.5 ч.1 ст.177 КПК України, тобто продовження вчинення вказаного кримінального правопорушення ОСОБА_5 ..
Прокурор заявлене клопотання у судовому засіданні підтримав із зазначених у ньому підстав.
Підозрюваний і його захисник заперечували щодо застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, і просили обрати запобіжний захід не пов`язаний із позбавленням волі.
Заслухавши прокурора, захисника, підозрюваного, дослідивши матеріали справи, слідчий суддя приходить до висновку, що докази та обставини, на які посилається прокурор у клопотанні, дають підстави вважати, що дане клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 не підлягає задоволенню за наступних підстав.
Згідно ч.2 ст. 194 КПК України, слідчий суддя зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті, а саме: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.
Слідчий суддя вважає, що законних та обґрунтованих підстав для застосування виняткового запобіжного заходу тримання під вартою відносно ОСОБА_5 не має, а доводи, викладені прокурором в клопотанні та в судовому засіданні не знайшли свого саме повного підтвердження в ході судового розгляду, при цьому не доводилась суду необхідність застосування виняткового запобіжного заходу.
Слідчий суддя вважає, що на даний час відсутні ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України. Вчинення особою кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжкого не може бути єдиною підставою для обрання такого запобіжного заходу як тримання під вартою. Не знайшли свого підтвердження доводи прокурора, викладені в клопотання щодо можливості підозрюваного переховуватися від органів досудового слідства, оскільки доказів з цього приводу до суду не надані. Як встановлено в ході розгляду клопотання, підозрюваний свою вину визнав повністю, з січня 2016 року лікувався у медичних закладах, і з моменту виписки йому рекомендовано продовжити лікування за місцем проживання під наглядом невролога, травматолога та обмеження фізичного навантаження і носіння корсету протягом шести місяців.
При цьому слідчий суддя, відмовляючи в задоволенні клопотання прокурора вважає за доцільне обрати відносно ОСОБА_5 запобіжний захід у виді домашнього арешту строком на два місяці та покласти виконання обов`язків, передбачених ст. 194 ч. 5 КПК України, оскільки домашній арешт є менш суворим запобіжним заходом від заходу, що вимагає слідство, втім, з урахуванням того, що досудовим розслідуванням не встановлено даних, за допомогою яких би обґрунтовувалася неможливість запобігання зазначеному ризику будь - яким із передбачених у КПК України запобіжних заходів.
Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 181 КПК України, домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 181, 183, 184, 193, 194, 196, 376 Кримінального процесуального кодексу України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:

Відмовити у застосуванні запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Застосувати щодо підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Нетішин, Хмельницької області, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту строком на два місяці.
Покласти на підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такі процесуальні обов`язки:
1) заборонити залишати житло, за адресою: АДРЕСА_1 , в період доби з 22 години по 07 годину наступного дня;
2) прибувати по першому виклику до слідчого, прокурора або суду;
3) не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу слідчого, прокурора або суду;
Контроль за виконанням покласти на слідчого у провадженні якого перебувають матеріали досудового слідства.
Ознайомити підозрюваного під розпис з ухвалою суду.
Ухвала щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.
Ухвала судді може бути оскаржена безпосередньо до Апеляційного суду Житомирської області на протязі 5 днів з часу її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1