Номер провадження: 11-кп/785/943/16
Номер справи місцевого суду: 520/3457/15-к
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01.07.2016 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши апеляційну скаргу прокурора Одеської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_7 на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 07 червня 2016 року про повернення обвинувального акту по матеріалам кримінального провадження за №0000181 від 16 січня 2015 року відносно ОСОБА_8 за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, -

встановив:
Одеською місцевою прокуратурою №1 для розгляду по суті був направлений до Київського районного суду м. Одеси вищевказаний обвинувальний акт у кримінальному провадженні.

Ухвалою від 07 червня 2016 року Київський районний суд м. Одеси повернув обвинувальний акт по матеріалам кримінального провадження відносно ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 190 КК України.

Підставами для повернення прокурору обвинувального акту стало те, що обвинувальний акт, який надійшов до суду, не відповідає вимогам ч. 2 ст. 291 КПК України. Так, формулювання обвинувачення, висунуте ОСОБА_8 , не відповідає фактичним обставинам кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими.

В своїй апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 07 червня 2016 року про повернення обвинувального акту по матеріалам кримінального провадження відносно ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 190 КК України скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Вказує, що обвинувальний акт містить відомості, які вимагає ст. 291 КПК України. В ухвалі суду не вказано жодних, передбачених законом, підстав для повернення обвинувального акту і реєстру матеріалів прокурору для усунення недоліків. Вважає, що вказані в ухвалі питання, не є такими, що вирішуються в підготовчому судовому засіданні.

Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора, який підтримав доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали надані апеляційному суду та зваживши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення, з таких підстав.

Згідно п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України, обвинувачення - це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

Процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування, відповідно до положень ч. 4 ст. 110 КПК України, є обвинувальний акт, який повинен відповідати вимогам, передбаченим у ст. 291 КПК України.

Відповідно до положень п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт повинен містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Апеляційний суд звертає увагу, що формулювання обвинувачення має містити дані щодо події кримінального правопорушення із зазначенням часу, місця, форми вини і мотивів, способу вчинення, наслідків та інших даних, на підставі яких, відповідно до диспозиції певної статті Кримінального кодексу України можна встановити в діях обвинуваченого склад кримінального правопорушення, з урахуванням, у тому числі, кваліфікуючих ознак.

Європейський суд з прав людини (далі - Суд) у справі «Абрамян проти Росії» від 09 жовтня 2008 року зазначив, що у тексті пп. «а» п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (див. рішення від 19 грудня 1989 р. у справі «Камасінскі проти Австрії», №9783/82, п.79). Крім того, Суд нагадує, що положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (див.: рішення від 25 березня 1999 р. у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції» (ВП), №25444/94, п. 52; рішення від 25 липня 2000 р. у справі «Матточіа проти Італії», №23969/94, п. 58; рішення від 20 квітня 2006 р. у справі «І.Н. та інші проти Австрії», №42780/98, п. 34).

Справедливість під час провадження у справі необхідно оцінювати, беручи до уваги розгляд справи в цілому (див. рішення від 1 березня 2001 р. у справі «Даллос проти Угорщини», № 29082/95, п. 47). Крім того, право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» п. 3 ст. 6 Конвенції (див. зазначені рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п. 54, а також «Даллос проти Угорщини», п. 47).

Проте, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, обвинувальний акт відносно ОСОБА_8 не відповідає вимогам ст. 291 КПК України.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що в обвинувальному акті міститься формулювання обвинувачення, висунуте ОСОБА_8 , яке не відповідає фактичним обставинам кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими. А саме те, що згідно висунутого обвинувачення об`єктивна сторона кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, мала місце 29.01.2015 року, а згідно викладу фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає доведеними, об`єктивна сторона вказаного злочину мала місце раніше ще 26.01.2015 року, коли ОСОБА_8 запропонував ОСОБА_9 передати йому гроші, а отримав гроші від останнього 29.01.2015 року. Таким чином в обвинувальному акті формулювання обвинувачення вказане як вчинене 29.01.2015 року приблизно о 12 годині і як продовження злочинного умислу, але не зазначено що цьому передувало.

З урахуванням того, що в обвинувальному акті відсутнє формулювання обвинувачення в розумінні п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України, а за правилами ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно осіб, яким висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, апеляційний суд приходить до висновку про наявність обставин, що перешкоджали судовому розгляду обвинувального акту щодо ОСОБА_8 .

За наведених вище обставин, апеляційний суд вважає необхідним відмовити в задоволенні апеляційної скарги.

Доводи апеляційної скарги прокурора не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони не ставлять під сумнів висновків районного суду, тому що в ухвалі зазначені конкретні недоліки, що містяться в обвинувальному акті та реєстрі, з посиланнями на відповідні норми закону.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,-
постановив:
Апеляційну скаргу прокурора Одеської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 07 червня 2016 року про повернення обвинувального акту по матеріалам кримінального провадження відносно ОСОБА_8 за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді апеляційного суду Одеської області:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4