Провадження № 1-кп/761/1055/2016
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2016 року

Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

захисників ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження №0004317 по обвинуваченню

ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 313, ч.3 ст.309, ч.1 ст.311 КК України, -

В С Т А Н О В И В:
Обвинувальний акт з додатками відносно ОСОБА_6 по обвинуваченню у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 313, ч.3 ст.309, ч.1 ст.311 КК України надійшов 01.07.2016.до Шевченківського районного суду м.Києва з Київської місцевої прокуратури № 10.
Прокурор в підготовчому судовому засіданні вважає можливим призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акта,оскільки на його думку, останній відповідає вимогам КПК України.
Захисники та обвинувачений вважають, що оскільки обвинувальний акт не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, у ньому не викладене обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 313 КК України, реєстр матеріалів досудового розслідування не відповідає вимогам ст.109 КПК України, обвинувальний акт направлений до суду з порушенням вимог ст. 290 КПК України, судовий розгляд не може бути призначений, просили обвинувальний акт повернути прокурору.

Суд, заслухавши думку учасників кримінального провадження, дослідивши обвинувальний акт, вважає, що обвинувальний акт підлягає поверненню прокурору для усунення недоліків, виходячи з наступного.

Згідно з п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.
Стаття 291 КПК України передбачає вимоги до обвинувального акту, зокрема, відповідно до п.5 ч.2 ст.291 КПК України обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення та формулювання обвинувачення.

Більше того, формулювання обвинувачення має бути конкретним, тобто в ньому повинно бути детально описано місце вчинення злочину, час, спосіб вчинення, зокрема конкретні дії (бездіяльність), які були скоєні обвинуваченим, ознаки суб`єктивної сторони злочину (форма вини, мотив, мета) та інші обставини, відповідно до положень ст.. 91 КПК України.

На підставі ч. 1 ст. 337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, за результатами якого, у разі визнання особи винуватою, мотивувальна частина вироку має містити, як на тому наголошується в п.2 ч.3 ст.374 КПК України, зокрема, формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення та статтю (частину статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений.

Зазначені вимоги закону узгоджуються з висновками Європейського суду з прав людини, викладеними у своїх рішеннях.

Так, Європейський суд з прав людини у справі «Абрамян проти Росії» від 9 жовтня 2008 р., зазначив, що у тексті підпункту «а» п.3 ст.6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «Обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (див. рішення від 19 грудня 1989 р. у справі «Камасінскі проти Австралії», № 9783/82, п.79). Крім того, Суд нагадує, що положення підпункту «а» п.3 ст.6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п.1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (див.: рішення від 25 березня 1999 р. у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції» [ВП], № 25444/94, п.52; рішення від 25 липня 2000 р. у справі «Матточіа проти Італії», № 23969/94, п. 58; рішення від 20 квітня 2006 р. у справі «І.Н. та інші проти Австрії», № 42780/98, п.34).
Справедливість під час провадження у справі необхідно оцінювати, беручи до уваги розгляд справи в цілому (див. рішення від 1 березня 2001 р. у справі «Даллос проти Угорщини», № 29082/95, п.47). Крім того, право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» п.3 ст.6 Конвенції (див. зазначені рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п.54, а також «Даллос проти Угорщини», п.47).
Разом з тим, обвинувальний акт відносно ОСОБА_6 не містить формулювання обвинувачення та викладення фактичних обставин вчинення ОСОБА_6 злочину, передбаченого ч.2 ст. 313 КК України.

Так, в цій частині дії особи кваліфіковані за ч.2 ст. 313 КК України за ознаками вчинення незаконного виготовлення та зберігання обладнання, призначеного для виготовлення психотропної речовини, вчиненого повторно.

Проте формулювання обвинувачення та викладення фактичних обставин незаконного виготовлення та зберігання обладнання, призначеного для виготовлення психотропної речовини, вчиненого повторно. - за даним епізодом фактично відсутні. В обвинувальному акті зазначено лише про придбання переліку лабораторного хімічного посуду та приладів; виготовлення обладнання, за допомогою якого, використовуючи вищевказані придбані заздалегідь компоненти, шляхом здійснення хімічної реакції синтезу ОСОБА_6 повторно виготовив психотропну речовину; віднесення експертом вилучених предметів згідно переліку до хімічного лабораторного обладнання.

Дані істотні порушення норм кримінального процесуального закону неможливо усунути під час судового розгляду, оскільки вони є очевидними на стадії підготовчого провадження.
Таким чином, виявлені недоліки унеможливлюють призначення судового розгляду на підставі обвинувального акта, у зв`язку з чим обвинувальний акт підлягає поверненню прокурору.

Інші доводи сторони захисту про невідповідність реєстру матеріалів досудового розслідування вимогам ст.109 КПК України, ненадання доступу до матеріалів досудового розслідування, невиконання вимог ст. 290 КПК України стороною кримінального провадження не слугують підставою для повернення обвинувального акту прокурору.

Вирішуючи питання щодо дії запобіжного заходу стосовно обвинуваченого, суд з урахуванням відсутності клопотань у відповідності до ч.3 ст.315 КПК України вважає, що запобіжний захід ОСОБА_6 у вигляді домашнього арешту на умовах, визначених ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 01.06.2016, необхідно продовжити з огляду на серйозність обвинувачення, особу ОСОБА_6 , який не працює, має непогашену судимість за вчинення злочинів в сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 314 КПК України, суд -
У Х В А Л И В:
Обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні №0004317 по обвинуваченню ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 313, ч.3 ст.309, ч.1 ст.311 КК України, - повернути прокурору.

Продовжити строк дії запобіжного заходу ОСОБА_6 у вигляді домашнього арешту до 04 вересня 2016 року включно.
Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду м. Києва через Шевченківський районний суд м. Києва протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1