Справа№359/9089/16-к
Провадження №1-кс/359/1520/2016
УХВАЛА
21 листопада 2016 року слідчий суддя Бориспільського міськрайонного суду Київської області ОСОБА_1
за участю прокурора ОСОБА_2 ,
за участю захисника ОСОБА_3 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_4
розглянувши в приміщенні суду у закритому судовому засіданні клопотання прокурора Бориспільської місцевої прокуратури молодшого радника юстиції ОСОБА_2 , про обрання запобіжного заходу у вигляді застосування примусових заходів медичного характеру, відповідно до вимог ч.2 ст. 509 КПК України,щодо ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 уродженця і мешканця с. Шашіані Гурджуанського району Республіки Грузії, громадянина Грузії,
підозрюваному у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України,
встановив:
18 листопада 2016 року прокурор Бориспільської місцевої прокуратури молодший радник юстиції ОСОБА_2 , звернувся з вказаним клопотанням та обґрунтовує його тим, що 29.07.2016 р. слідчий СВ Бориспільського ВП ГУ НП в Київській області капітан поліції ОСОБА_6 за погодженням з прокурором подала клопотання про застосування до ОСОБА_7 примусових заходів медичного характеру, відповідно до висновку судово-психіатричної експертизи № 284 від 13.07.2016 р.

З клопотання також вбачається, що ОСОБА_5 , 01.07.2016 р., близько 12-00 год., з метою відкритого викрадення чужого майна зайшов на територію подвір`я по АДРЕСА_1 , підійшов до потерпілого ОСОБА_8 , який виривав траву, та умисно, з корисливих спонукань, з застосуванням насильства, що не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, яке виразилось у нанесенні одного удару правою рукою в ліву частику голови потерпілого, відкрито викрав з кишені потерплого чуже майно, а саме: телефон "Нокія 2720А-2", вартістю 332 грн., що належить потерпілому ОСОБА_8 , після чого з місця скоєння злочину зник, а викраденими розпорядився на власний розсуд.

Крім того, продовжуючи свої протиправні дії ОСОБА_9 , 01.07.2016 р. , близько 12-20 год., після вищевказаного відкритого викрадення чужого майна, перебуваючи поряд з територією подвір`я по АДРЕСА_1 , підійшов до потерпілої ОСОБА_10 , яка проходила поруч та умисно, повторно, з корисливих спонукань, з застосуванням насильства, що не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілої, яке виразилось в тому, що він схопив рукою за руку потерпілої, вихопив з її руки пакунок з гаманцем та потягнув за її руку, від чого потерпіла впала на землю, після чого підняв потерпілу, завів її до подвір`я будинку АДРЕСА_1 , де відкрито викрав чуже майно, а саме: ланцюжок, вартістю 72 грн. з хрестиком, вартістю 56 грн., зірвавши їх з шиї потерпілої та гаманець, вартістю 71 грн. з грошима в сумі 144 грн., що належить потерпілій ОСОБА_10 , всього викравши майна останньої, на загальну суму 343 грн., після чого з місця скоєння злочину зник, а викраденими речами розпорядився на власний розсуд.

Таким чином, ОСОБА_9 своїми умисними діями, які виразились в відкритому викрадені чужого майна, повторно, з застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, скоїв суспільно - небезпечне діяння, відповідальність за яке передбачена ч.2 ст.186 КК України.

Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 01 вересня 2016 року закрито кримінальне провадження № 0001343 про застосування примусових заходів медичного характеру щодо ОСОБА_11 .

Суд першої інстанції вважає, що наданий висновок № 284 від 13.07.2016 р. є не належним доказом, таким, що не може об`єктивно підтверджувати факт не усвідомлення ОСОБА_9 своїх дій та керувати ними, оскільки дана поведінка може бути викликаною звичайним нерозумінням мови, на якій з ним спілкувався експерт.

Ухвалою апеляційного суду Київської області від 15.11.2016 р. рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 01 09.2016 р., щодо ОСОБА_5 залишено без змін, строк тримання під вартою ОСОБА_5 продовжено до 14.01.2017 року.

В своїй ухвалі Апеляційний суд Київської області зазначив, що суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про закриття кримінального провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру, оскільки неосудність ОСОБА_5 на момент вчинення ним суспільно небезпечного діяння встановлена не була. Погодився, що наданий висновок судово-психіатричної експертизи № 248 від 13.07.2016 р.- є неналежним доказом та зазначив, що прокурор повинен розпочати провадження в загальному порядку. Рішення Бориспільського міськрайонного суду від 01.09.2016 р. повністю узгоджується із вимогами ч. 5 ст. 513 КПК України.

Отже, в зв`язку з тим, що на теперішній час з метою встановлення психічного стану ОСОБА_5 виникла необхідність здійснення тривалого спостереження та дослідження за ОСОБА_5 , а також проведення стаціонарної психіатричної експертизи, прокурор вважає, що ОСОБА_5 необхідно направити до медичного закладу на строк два місяці, відповідно до вимог п. 2 ч.1 ст. 508 КПК України та ч. 2 ст. 509 КПК України. Враховуючи викладене, прокурор просить застосувати до ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід у вигляді поміщення до Київської міської клінічної психоневрологічної лікарні №1 ГУОЗ КМДА в умовах, що виключають його небезпечну поведінку строком на два місяці негайно. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою - скасувати. Призначити у кримінальному провадженні №0001343 комплексну судову психолога - психіатричну експертизу, виконання якої доручити експертам Київського міського центру судово-психіатричної експертизи. На вирішення експертизи поставити запитання зазначені в заявленому прокурором клопотанні (а.с. 3-4).

У судовому засіданні прокурор підтримав клопотання. Вважав, що висновок судово-психіатричної експертизи № 284 від 13.07.2016 р. є належним і допустимим доказом.

Законний представник не з`явився, повідомлений належним чином.
Захисник не заперечуює проти задоволення клопотання. Зауважив, що підозрюваний є тяжко хворим на підшлункову залозу, також припускає, що він має онкологічне захворювання. Послався на медичні довідки про психічні вади підозрюваного які він ніби то бачив в сізо. Разом з цим, на підтвердження своїх доводів, жодного документу слідчому судді під час розгляду не надав.
Прокурор та захисник вважали не доцільно викликати ОСОБА_9 в судове засідання враховуючи незадовільний стан його здоров`я.
Неявка учасників не перешкоджає розгляду даного клопотання враховуючи строки його розгляду в порядку ст. 186 КПК України.
Заслухавши пояснення учасників кримінального провадження та дослідивши документи, приєднані до клопотання, слідчий суддя дійшов до таких висновків.
Відповідно до п. 3) ч. 2. ст. 242 КПК України слідчий або прокурор зобов`язаний звернутися до експерта для проведення експертизи щодо: визначення психічного стану підозрюваного за наявності відомостей, які викликають сумнів щодо його осудності, обмеженої осудності;
Відповідно до ч. 1 ст. 243 КПК України сторона обвинувачення залучає експерта за наявності підстав для проведення експертизи, у тому числі за клопотанням сторони захисту чи потерпілого.
Згідно ч. 3 ст. 243 КПК України експерт може бути залучений слідчим суддею за клопотанням сторони захисту у випадку та в порядку ст. 244 КПК України.
Разом з цим, в порушення вимог ст.ст. 242-244 КПК України прокурор самостійно вирішив звернутись до слідчого судді об`єднавши вимоги про залучення експерта в порядку ст. 244 КПК України з примусовими заходами медичного характеру та призначенням комплексної судової психолого психіатричної експертизи в порядку ч.2 ст. 509 КПК України. При цьому в своєму клопотанні прокурор звертається в порядку Глави 39 ст.ст. 508 509 КПК України.
Відповідно до ст. 93 КК України примусові заходи медичного характеру можуть бути застосовані судом до осіб: 1) які вчинили у стані неосудності суспільно небезпечні діяння; 2) які вчинили у стані обмеженої осудності злочини; 3) які вчинили злочин у стані осудності, але захворіли на психічну хворобу до постановлення вироку або під час відбування покарання.

Згідно з коментованої ст. 503 КПК України Примусові заходи медичного характеру - це система лікувальних, медично-профілактичних та медично-реабілітаційних заходів у спеціальних лікувальних закладах, які застосовуються виключно судом відповідно до закону до осіб, які вчинили суспільно небезпечне діяння, передбачене законом України про кримінальну відповідальність, у стані неосудності, та осіб, які вчинили кримінальне правопорушення у стані осудності, але захворіли на психічну хворобу до постановления вироку.До осіб, які під час вчинення суспільно небезпечного діяння знаходились у стані неосудності, належать особи, які не могли віддавати собі звіту у своїх діях, передбачати їх наслідки або керувати ними внаслідок хронічної душевної хвороби, тимчасового розладу психічної діяльності, слабоумства або іншого хворобливого стану. До таких осіб належать також такі, які вчинили правопорушення у стані осудності, але до постановлення вироку захворіли на психічну хворобу, що позбавляє їх можливості усвідомлювати свої дії, передбачати їх наслідки або керувати ними.

Підставами застосування судом примусових заходів медичного характеру є: 1) наявність суспільно небезпечного діяння, передбаченого КК; 2) доведеність вчинення цього діяння цією особою; 3) встановлення того факту, що особа в момент вчинення суспільно небезпечного діяння була в стані неосудності, чи захворіла після цього на психічну хворобу, яка виключає застосування до неї кримінального покарання; 4) визнання цієї особи небезпечною для суспільства в силу її хворобливого стану, характеру вчиненого нею діяння і взагалі її поведінки. Відсутність хоча б однієї з цих підстав не дає суду права застосовувати вказані заходи.
Відповідно до ч.1 ст. 506 КПК України, особа, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного характеру або вирішувалося питання про їх застосування, користується правами підозрюваного та обвинуваченого в обсязі, який визначається характером розладу психічної діяльності чи психічного захворювання відповідно до висновку судово-психіатричної експертизи, та здійснює їх через законного представника, захисника.
Частиною 2 ст. 508 КПК України встановлено, що передбачені ч. 1 цієї статті запобіжні заходи застосовуються судом до особи з моменту встановлення факту розладу психічної діяльності чи психічної хвороби.

Відповідно до коментованої ст. 509 КПК України примусові заходи медичного характеру мають застосовуватися лише за наявності обґрунтованого висновку психіатричної експертизи про те, що особа страждає на психічну хворобу чи має інший психічний розлад, які зумовлюють її неосудність або обмежену осудність і викликають потребу в застосуванні щодо неї таких заходів. КПК передбачає випадки обов`язкового призначення експертизи. Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 242 КПК , ч. 1 ст. 509 КПК, слідчий або прокурор зобов`язаний звернутися до експерта для проведення експертизи щодо визначення психічного стану підозрюваного за наявності відомостей, які викликають сумнів щодо його осудності, обмеженої осудності.
При встановленні стану неосудності слід виходити з наявності двох критеріїв: медичного та юридичного.
Медичний критерій припускає наявність в особи хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, слабоумства або іншого хворобливого стану. Встановлення і діагностика психічного стану стосуються експерта-психіатра.
В юридичному критерії слід виділити два аспекти: 1) особа не здатна усвідомлювати свої дії; 2) особа не здатна керувати ними. Цей критерій встановлюється судом шляхом оцінки всіх зібраних доказів.
Відповідно до ч. 2 ст. 84 КПК, висновок психіатричної експертизи є процесуальним джерелом доказів.

Отже, факт розладу психічної діяльності чи психічної хвороби встановлюється відповідно до висновку судово психіатричної експертизи. Тільки за наявності якого слідчим суддею може бути застосований запобіжний захід у вигляді поміщення особи до психіатричного закладу в умовах, що виключають її небезпечну поведінку.
На момент розгляду заявленого клопотання відсутні докази які підтверджують, що особа вчинила суспільно небезпечне діяння, передбачене законом України про кримінальну відповідальність, у стані неосудності, чи особа вчинила кримінальне правопорушення у стані осудності, але захворіла на психічну хворобу до постановлення вироку.
Психіатрична експертиза може бути проведена амбулаторно та стаціонарно. Оскільки проведення стаціонарної психіатричної експертизи вимагає тривалого спостереження за особою та дослідження її здоров`я, така особа повинна бути ухвалою слідчого судді направлена до відповідного медичного закладу на строк до двох місяців.

Разом з цим, на момент розгляду даного клопотання , у слідчого судді відсутні будь-які медичні документи на підтвердження того, що особа може перебувати чи перебуває в стані неосудності та має психічні розлади, необхідність тривалого спостереження за такою особою, що унеможливлює слідчого суддю в поряду ч. 2 ст. 509 КПК України без попереднього висновку експерта помістити Гогондзе Левані до психоневрологічної лікарні № 1 ГУОЗ КМДА в умовах, що виключають його небезпечну поведінку строком на 2 місяці, та призначити стаціонарну психіатричну експертизу. Відсутні аргументи та докази зі сторони прокурора, що позбавляє його чи слідчого по даному кримінальному провадженню можливості самостійно провести експертизу амбулаторно.
Як вбачається з ухвали Бориспільського міськрайонного суду від 01.09.2016 р., наданий висновок № 284 від 13.07.2016 р. є не належним доказом, таким, що не може об`єктивно підтверджувати факт не усвідомлення ОСОБА_9 своїх дій та керувати ними, оскільки дана поведінка може бути викликаною звичайним нерозумінням мови, на якій з ним спілкувався експерт.

Враховуючи, що Апеляційний суд Київської області своєю ухвалою від 15.11.2016 р. залишив рішення Бориспільського міськрайонного суду без змін, слідчий суддя критично ставиться до доданого до клопотання висновку судово-психіатричної експертизи № 284 від 13.07.2016 р. який визнано не належним доказом. Разом з цим, іншого висновку судово-психіатричного експерта, слідчому судді на момент розгляду надано не було, клопотань з цього приводу не надходило.

З огляду на ці обставини слідчий суддя вважає допустимим відмовити в клопотанні прокурора про направлення особи до медичного закладу для проведення психіатричної експертизи.
Керуючись 92-94 КК України ст. 186, ст.ст. 505-509, ч.3 ст.371, ст.372 КПК України, слідчий суддя
ухвалив:
У задоволенні клопотання про запобіжний захід прокурора Бориспільської місцевої прокуратури Київської області молодшого радника юстиції ОСОБА_2 стосовно направлення особи до медичного закладу Київської міської клінічної психоневрологічної лікарні №1 ГУОЗ КМДА та проведення психолого - психіатричної експертизи - відмовити.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до Апеляційного суду Київської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Суддя
Бориспільського міськрайонного суду ОСОБА_1