Справа № 639/6583/15-к
Провадження № 1-кп/639/62/16
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 лютого 2016 року Жовтневий районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 , за участю: секретаря судових засідань ОСОБА_2 , сторін кримінального провадження: прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника адвоката ОСОБА_5 , потерпілої ОСОБА_6 , представника потерпілої адвоката ОСОБА_7 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові кримінальне провадження №639/6583/15-к (в ЄРДР №0001040 від 31.05.2014 року) за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, українця, розлученого, офіційно непрацюючого, з вищою освітою, раніше не судимого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України,

в с т а н о в и в :
Жовтневим районним судом м. Харкова 27.02.2008 року видано виконавчий лист по справі №2-1255/06 про стягнення аліментів з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 на утримання неповнолітнього сина, ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , по 300 гривень щомісяця, до досягнення ним повнолітнього віку, тобто до 24 березня 2017 року або до зміни матеріального становища.
В подальшому 20.03.2008 Жовтневим відділом державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції відкрите виконавче провадження з виконання зазначеного виконавчого листа, виданого Жовтневим районним судом м. Харкова.
Однак, ОСОБА_4 в період з березня 2008 року по 01 червня 2014 року, діючи умисно, з метою ухилення від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання свого неповнолітнього сина, ОСОБА_9 , свідомо не здійснив жодної виплати та участі у його вихованні не приймав, матеріальну чи будь-яку іншу допомогу не надавав, чим обмежував сина у праві на повноцінне життя та всебічний (фізичний, психічний і соціальний) розвиток.
Таким чином, ОСОБА_4 в указаний вище період злісно ухилявся від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання неповнолітнього сина. При цьому він офіційно не працевлаштувався, на облік до центру зайнятості не став, жодним чином неповнолітньому сину не допомагав, хоча мав постійний неофіційний заробіток (дохід), який повинен підлягати облікові при відрахуванні аліментів, однак він, діючи зі злочинним умислом, його приховував та до відповідних органів про нього не повідомляв.
В результаті протиправного діяння ОСОБА_4 заборгованість по аліментам згідно розрахунку від 29.04.2014 року, наданого Жовтневим відділом державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції, склала 28360,00 грн., тобто у вищезазначений період часу він, ухиляючись умисно від сплати аліментів, не здійснив жодної виплати згідно рішення Жовтневого районного суду м. Харкова та виконавчого листа, хоча неофіційно працював, регулярно отримував грошові кошти та мав можливість їх сплачувати.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою провину у відповідному кримінальному правопорушенні заперечував. Проте, пояснив, що дійсно в 1998 році він вступив в шлюб з ОСОБА_6 (до шлюбу ОСОБА_10 ). ІНФОРМАЦІЯ_3 у них народився син - ОСОБА_8 . До 2004 року у нього та його дружини були нормальні взаємовідношення, вони проживали разом однієї сім`єю. В цей час він зі своїм знайомим ОСОБА_11 почав займатись бізнесом - рибним господарством. Бізнес почав приносити кошти, але ОСОБА_11 привласнив собі усі гроші, в результат чого залишився винен ОСОБА_4 велику суму коштів. Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова у 2006 році шлюб між ним та потерпілою було розірвано. Цим же рішенням з нього було стягнено аліменти у розмірі 300 грн. щомісячно на користь ОСОБА_6 , про що йому було відомо. У період з 2006 по 2010 роки він працював неофіційно на різних роботах, розмір його заробітку був мінливим, але складав не менш 1500,00 грн. на місяць. До служби зайнятості для офіційного працевлаштування він не звертався. З 2010 року він почав працювати на Салтівському м`ясокомбінаті та отримувати заробіток 2500-3500 грн. на місяць. При цьому ОСОБА_4 також пояснив, що після постановлення рішення суду про стягнення з нього аліментів та відкриття виконавчого провадження він на декілька років змінив місце проживання, проте виконавчу службу про це не повідомив. ОСОБА_4 зазначив, що не сплачував аліменти, не приймав участі та не надавав будь-якої допомоги у вихованні ОСОБА_12 , оскільки вважав, що борг, який йому був винен ОСОБА_11 , той віддав колишній дружині. Разом з тим, з потерпілою він не спілкувався та достовірно не знав чи надає грошові кошти ОСОБА_11 , чи ні. Також обвинувачений вважає, що не повинен сплачувати аліменти, оскільки у нього є сумніви щодо його батьківства. Крім того, ОСОБА_12 змінив прізвище « ОСОБА_13 » на « ОСОБА_10 », про що йому стало відомо під час даного судового провадження.

Не дивлячись на процесуальну позицію ОСОБА_4 щодо не визнання вини у скоєнні відповідного кримінального правопорушення, остання, окрім змісту показань самого обвинуваченого, також знайшла своє повне підтвердження зібраними під досудового розслідування та дослідженими судом доказами.

Так, згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого Жовтневим відділом реєстрації актів громадянського стану м. Харкова 24.06.1999 року, батьками ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є ОСОБА_4 та ОСОБА_6 . (т. 1 а.с. 66, т. 2 а.с. 24 зворотній бік)

Як вказувалось вище, в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 визнавав той факт, що ОСОБА_8 народився у шлюбі, та був зареєстрований як їх з ОСОБА_6 спільна дитина, з позовами щодо оспорення його батьківства він чи будь-хто інший не звертався.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 13.06.2006 року по справі №2-1255/06 позов ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на неповнолітню дитину було задоволено; шлюб, зареєстрований в Артемівській сільській раді Печенізького району Харківської області 18.07.1998 року, актовий запис №07, укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_4 розірвано; стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_8 300,00 грн. щомісячно, до досягнення ним повнолітнього віку, тобто до 24.03.2017 року або до зміни матеріального становища сторін. (т. 2 а.с. 49-52)

27.02.2008 року на виконання зазначеного рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 13.06.2006 року було видано виконавчий лист, та постановою старшого виконавця Жовтневого ВДВС ХМУЮ від 20.03.2008 року відкрито виконавче провадження з його виконання, копію якої направлено на адресу обвинуваченого. (т. 2 а.с. 14-16)

Обвинувачений ОСОБА_4 визнавав, що йому було відомо про вказане рішення суду, яке він оскаржив, але апеляційна скарга була йому повернута, у зв`язку з несплатою судового збору.

При цьому, потерпіла ОСОБА_6 показала, що у 1998 році вона вступила в шлюб з ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 у них народився син ОСОБА_8 . До 2004 року вони проживали разом, у них були нормальні сімейні відносини, які скінчились у зв`язку з тим, що ОСОБА_4 почав принижував, ображати, бити її, в тому числі при дитині, а тому вона вирішили розлучитись з ним. У 2005 році вона звернулась до суду з позовом про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. У 2006 році рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова їх шлюб було розірвано та стягнуто на її користь з ОСОБА_4 аліменти у розмірі 300 грн. щомісячно. Проте, обвинуваченим з того моменту по теперішній час аліменти не сплачувались. Будь-якої допомоги, зокрема матеріальної, у вихованні та утриманні сина від обвинуваченого вона після розлучення не отримувала. Потерпіла зазначила, що покупка її чоловіком за їх спільні кошти ставку дійсно мала місце. З її згоди вони з ОСОБА_11 почали займатись вказаним бізнесом, але грошей цей бізнес чоловіку не приніс. Вона також ніяких грошей та будь-якої допомоги від ОСОБА_14 не отримувала, та з ним навіть не спілкувалась з цього приводу. Ніякої допомоги на виховання сина від чоловіка вона не отримувала, самостійно його виховувала та утримувала. Весь цей час утримувати сина їй допомагали лише її батьки.

Свідок ОСОБА_15 пояснив, що до 6 років він мешкав разом з батьками. У 2006 році шлюб між ними було розірвано. Після цього він залишився мешкати разом з матір`ю, а батько (обвинувачений ОСОБА_4 ) пішов від них. З цього часу та по теперішній ніякої матеріальної допомоги батько не надавав. Він намагався налагодити стосунки з батьком, але останній не бажав спілкуватись. Весь цей час він проживав за рахунок матері, ніяких подарунків та речей від батька не отримував, участі у його вихованні батько не приймав, та не проявляв ніякої ініціативи з цього приводу. Вони весь цей час не спілкувались. До теперішнього часу його повністю забезпечує мати, та допомагають її близькі родичі.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_16 пояснила, що знайома з сім`єю ОСОБА_13 з 2001 року. Вони спілкувались та дружили. Обвинувачений ОСОБА_17 працював разом з братом її чоловіка. Коли ОСОБА_12 було 6 років шлюб між ОСОБА_18 та ОСОБА_19 було розірвано. Обвинувачений пішов від сім`ї, у зв*язку з тим, що у нього з`явилась інша жінка. При цьому він залишив ОСОБА_6 з сином в орендованій квартирі та забрав практично усі речі, а потім зовсім відмовився від сина, та почав казати, що це не його дитина, хоча до цього моменту ОСОБА_19 був зразковим батьком, дуже любив ОСОБА_12 . ОСОБА_20 виховувала сина самостійно, ніякої допомоги ОСОБА_19 не надавав. Він навіть не спілкувався з ОСОБА_12 . Свідок ОСОБА_16 підтвердила, що у ОСОБА_19 був спільний бізнес з братом її чоловіка ОСОБА_21 , але бізнес розпався, та була розмова про те, що ОСОБА_21 заборгував гроші ОСОБА_19 . Про те, щоб ОСОБА_21 за домовленість з обвинуваченим ОСОБА_4 надавав якусь матеріальну допомогу ОСОБА_6 на утримання сина їй не відомо.

Свідок ОСОБА_22 пояснив, що приблизно з 2003 року знайомий з сім`єю ОСОБА_4 . У них з ними склались дружні стосунки. Десь у 2005 році ОСОБА_23 та ОСОБА_19 раптово розірвали шлюб. У зв`язку з чим це сталось йому достеменно не відомо, але він чув, що у ОСОБА_19 з`явилась інша жінка. Після цього ОСОБА_19 ( ОСОБА_13 ) в утриманні дитини участі не приймав. Про це він знає точно, оскільки потерпіла неодноразово зверталась до нього за допомогою, він інколи позичав їй гроші. Ніякої допомоги - ні фізичної, ні моральної, ні матеріальної обвинувачений ОСОБА_6 та сину не надавав. ОСОБА_4 фактично відмовився від ОСОБА_12 . Потерпіла забезпечувала дитину самостійно, а також отримувала допомогу від своїх родичів. Щодо спільного майна та взагалі майна обвинуваченого свідку нічого не відомо.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_24 пояснила, що працює на посаді державного виконавця Жовтневого ВДВС ХМУЮ. В її провадженні знаходиться виконавчий лист про стягнення аліментів з ОСОБА_4 у розмірі 300 грн. щомісячно на користь ОСОБА_6 на утримання дитини. На підставі заяви та виконавчого документу відкрито виконавче провадження, на адресу ОСОБА_4 з 20.09.2008 року неодноразово направлялись виклики про необхідність явки боржника до державного виконавця, на які він не реагував. Також на адресу: АДРЕСА_1 , за місцем мешкання боржника неодноразово здійснювались виходи державного виконавця, але боржник був відсутній. Поштова кореспонденція поверталась за закінченням терміну зберігання, оскільки ОСОБА_4 її не отримував на поштовому відділенні. У відповідності до розрахунку станом на 01.08.2015 року заборгованість ОСОБА_4 щодо сплати аліментів складає приблизно 34 тис. грн. Станом на 29.04.2014 року сума заборгованості становила 28 360 тис. грн. Обвинувачений жодного разу не з`явився до ДВС, не повідомляв про зміну місця проживання, про наявну у нього роботу, про повну або часткову сплату заборгованості. На теперішній час відсутня жодна квитанція, яка б свідчила про сплату ОСОБА_4 аліментів добровільно чи через ДВС.

Згідно відповідей від 25.06.2014 №ХМЦЗ-02-18159, від 16.07.2015 року № ХМЦЗ-04-972-22/15 ОСОБА_4 в Харківському міському центрі зайнятості на обліку як безробітний не перебував і не перебуває (т. 2 а.с. 56-57)

В судовому засіданні ОСОБА_4 підтвердив, що до Центу зайнятості він не звертався.

Сума заборгованості щодо сплати аліментів ОСОБА_4 у розмірі 28360,00 грн. станом на 29.04.2014 року підтверджується розрахунком, складеним державним виконавцем ОСОБА_24 (т. 2 а.с. 12, 23)
ОСОБА_4 неодноразово викликався до Жовтневого ВДВС ХМУЮ, за місцем проживання був відсутній, зі слів його матері, за адресою: АДРЕСА_1 він не мешкав (т. 2 а.с. 17-22, т. 1 а.с. 81-82). При цьому, обвинувачений ОСОБА_4 визнав в судовому засіданні, що змінював місце свого проживання на 2 роки, але державну виконавчу службу про це не повідомив.

Щодо показань ОСОБА_25 матері обвинуваченого ОСОБА_4 про те, що її син надавав допомогу колишній дружині на утримання їх сина та залишив їм квартиру, то суд ставиться до цих показань критично, оскільки свідок не змогла пояснити звідки їй відомо про ці факти, та висловлювалась про них в імовірнісній формі. При цьому сам обвинувачений ОСОБА_4 ці факти спростував.

В той же час свідок ОСОБА_25 підтвердила, що її син ОСОБА_4 неофіційно працював та мав заробіток.

Аналізуючи фактичні дані, встановлені на підставі наведених доказів та показань самого обвинуваченого ОСОБА_4 , суд дійшов висновку про доведеність його вини у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України, тобто злісному ухиленні від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дитини (аліментів).

Про це свідчить та обставина, що він протягом більш ніж 6 років не здійснив жодної виплати по стягнутих з нього рішенням суду аліментів, внаслідок чого станом на 29.04.2014 року уторилась заборгованість по аліментам у розмірі 28360,00 грн. При цьому ОСОБА_4 мав неофіційний дохід та можливість сплати аліменти, про вказаний дохід виконавчу службу не повідомляв, змінював місце проживання, про що також не повідомив Жовтневий ВДВС, до Центру зайнятості щодо офіційного працевлаштування або надання допомоги по безробіттю обвинувачений також не звертався.
Заперечення ОСОБА_4 його вини, з посиланням на те, що він вважав, що борг, який йому був винен ОСОБА_11 , той віддав колишній дружині на утримання його дитини, судом відхиляється, адже це було лише його припущення, відповідні обставини не знайшли свого підтвердження. Зміна дитиною прізвища на дівоче прізвище матері також не звільняє обвинуваченого ОСОБА_4 від обв`язку сплати аліментів. При цьому, як встановлено судом, батьківство обвинуваченого підтверджується свідоцтвом та відповідно актовим записом про народження дитини, яке згідно показань самого обвинуваченого ним у встановленому законом порядку не оспорювалось.

Перевіркою даних про особу обвинуваченого ОСОБА_4 встановлено, що він раніше не судимий; розлучений; офіційно не працює; неофіційно працює обвальщиком м`яса ТОВ «Салтівський м`ясокомбінат»; має постійне місце проживання та реєстрації; на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.

Обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , не встановлено.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , передбачений ст. 67 КК України, не встановлено.

Призначаючи ОСОБА_4 покарання, суд виходить з положень ст. 65 КК України, а саме - принципів законності, справедливості, індивідуалізації, а також достатності покарання для подальшого виправлення та попередження скоєння нових злочинів як самим обвинуваченим, так і іншими особами, враховує характер та ступінь тяжкості скоєного злочину, відсутність пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин, особу обвинуваченого, його відношення до скоєного злочину.

При цьому, суд дійшов висновку, що виправлення ОСОБА_4 , попередження скоєння ним нових злочинів, та досягнення цілей покарання щодо обвинуваченого в цілому можливе шляхом призначення йому покарання у виді громадських робіт в межах санкції ч. 1 ст. 164 КК України.

Цивільний позов ОСОБА_6 , з урахуванням заяви потерплої, а також положень ст. ст. 127, 128 КПК України, за змістом яких у кримінальному провадженні може бути розглянуто лише позовні вимоги щодо відшкодування шкоди, завданої злочином, підлягає залишенню без розгляду.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 128, 349, 368, 370, 371, 373, 374 КПК України, суд,

у х в а л и в :
ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України, та призначити йому покарання у виді 120 (ста двадцяти) годин громадських робіт.

Цивільний позов ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів залишити без розгляду.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Харківської області через Жовтневий районний суд м. Харкова протягом 30 днів з дня його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, прокурору та потерпілій.

Суддя ОСОБА_1