У Х В А Л А
04 березня 2016 року Личаківський районний суд м. Львова

Cлідчий суддя ОСОБА_1 , з участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 , представника скаржника юридичної особи ОСОБА_3 , розглянувши скаргу директора приватного підприємства «Укрєвробудпроект» ОСОБА_4 на бездіяльність керівника Львівської місцевої прокуратури № 1, -

в с т а н о в и в:
Директор ПП «Укрєвробудпроект» ОСОБА_4 звернувся до слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова зі скаргою на бездіяльність керівника Львівської місцевої прокуратури № 1, яка полягає у невнесенні відомостей в Єдиний реєстр досудових розслідувань після отримання заяви про вчинення суддями злочину.

Скаргу мотивує тим, що 26.01.2016р. звернувся до Генеральної прокуратури України із заявою про вчинення на його думку суддями Львівського апеляційного господарського суду ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 злочину, передбаченого ч. 1 ст. 375 КК України. 09.02.2016р. на його адресу надійшов лист про скерування вказаної заяви прокурору Львівської області. А 22.02.2016р. про скерування його заяви прокурору Львівської місцевої прокуратури № 1. Проте, останній всупереч вимогам закону не вніс відомостей до ЄРДР протягом 24 годин з моменту отримання заяви і станом на даний час не повідомив його про реєстрацію такої заяви. В заяві про вчинення злочину ним чітко зазначено джерело інформації, в якому наведено дані про ознаки кримінального правопорушення, ґрунтовно викладено обставини, які свідчать саме про вчинення злочину та зазначено попередню правову кваліфікацію діянь, в результаті чого прокурор Львівської місцевої прокуратури № 1 зобов`язаний був внести відомості до ЄРДР. Його бездіяльність з невиконання такого обов`язку вважає протиправною, з приводу чого подав дану скаргу.

В судовому засіданні представник скаржника свою скаргу підтримав покликаючись на доводи викладені в ній. Просив скаргу задовольнити.

Прокурор в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду скарги повідомлений належним чином, причин неявки не повідомив. В силу ч.3 ст. 306 КПК України його відсутність не є перешкодою для розгляду скарги.

Заслухавши пояснення скаржника, дослідивши матеріали скарги вважаю, що така не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів скарги, заява директора ПП «Укрєвробудпроект» від 26.01.2016р. про вчинення суддями Львівського апеляційного господарського суду ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 злочину, передбаченого ч. 1 ст. 375 КК України, яка первинно направлялась в Генеральну прокуратуру України, в кінцевому, для проведення перевірки направлена керівнику Львівської місцевої прокуратури № 1

Відсутність визначення процесуальним законом приводів і підстав до початку кримінального провадження на практиці врегульовано «Інструкцією про порядок ведення єдиного обліку в органах і підрозділах внутрішніх справ України заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення», затвердженої наказом МВС України від 19 листопада 2012 р. № 1050 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17 грудня 2012 р. за № 2095/22407, де зазначено джерела інформації про вчинення кримінальних правопорушень та інших подій, що надходить до ОВС уповноваженого розпочати досудове розслідування, які фактично є ні чим іншим, як приводами до початку кримінального провадження, а підставами наявність у джерелі інформації даних про ознаки кримінального правопорушення.

Положення ч. 1 ст. 214 КПК України та пункт 2.2 Інструкції, затвердженої наказом МВС України № 700 від 14 серпня 2012 р., зобов`язують слідчого, прокурора невідкладно, але не пізніше 24-х годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати розслідування тільки заяву або повідомлення, які містять ознаки кримінального правопорушення, а не будь-які інші.

На такий обов`язок слідчого, прокурора вказують вимоги ч. ч. 3, 4 та 5 ст. 214 КПК України, згідно з якими до Єдиного реєстру досудових розслідувань вносяться відомості про кримінальне правопорушення, вимагається короткий виклад обставин, які свідчать про вчинення саме кримінального правопорушення, його попередню правову кваліфікацію із зазначенням статті (частин статті) закону України про кримінальну відповідальність, тобто Кримінального кодексу, зміст повідомлення слідчим прокурора про підставу початку досудового розслідування.

Положення ст. 214 КПК України, перебувають у взаємозв`язку з ч. 1 ст. 2 КК України, згідно з якою підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом, і саме тому фактичні дані, які вказують на ознаки складу злочину кримінального правопорушення, мають бути критерієм внесення його до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Відтак, не будь-яка заява є підставою для внесення відомостей до ЄРДР, а лише та заява, яка містить фактичні дані які підтверджують факт вчинення кримінального правопорушення. Всі інші заяви, після їх надходження до ОВС, підлягають розгляду останнім згідно із Законом, яким не є Закон про кримінальну відповідальність.

Про правильність таких висновків свідчить той факт, що Інструкцією № 1050, п. 3.5, також передбачено порядок розгляду ОВС заяв і повідомлень, в яких відсутні відомості, які можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення. Такі заяви після реєстрації в журналі ЄО доповідаються оперативним черговим начальникові органу внутрішніх справ або особі, яка виконує його обов`язки, для розгляду та прийняття рішення згідно із Законом України «Про звернення громадян» або Кодексом України про адміністративні правопорушення.

Крім того, при вирішенні питання про наявність в діях судді ознак складу злочину згідно з Інструкцією № 1050 і внесенні їх до Єдиного реєстру досудових розслідувань слід брати до уваги і роз`яснення, що містяться у Постанові Пленуму ВСУ від 13.06.2007р. «Про незалежність судової влади». Відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції України, судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України і тому вважаються законними, доки вони не скасовані в апеляційному чи касаційному порядку або не переглянуті компетентним судом в іншому порядку, визначеному процесуальним законом, в межах провадження справи, в якій вони ухвалені.

Виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним порядком у справі не допускається.

Втручанням у діяльність судових органів слід розуміти вплив на суддю у будь-якій формі (прохання, вимога, вказівка, погроза, підкуп, насильство, критика судді в засобах масової інформації до вирішення справи у зв`язку з її розглядом тощо) з боку будь-якої особи з метою схилити його до вчинення чи невчинення певних процесуальних дій або ухвалення певного судового рішення. При цьому не має значення, за допомогою яких засобів, на якій стадії процесу та в діяльність суду якої інстанції здійснюється втручання (пункти 10 і 11).

Зі змісту скарги вбачається, що по суті, директор ПП «Укрєвробудпроект» фактично не згідний з мотивами судових рішень суддів Львівського апеляційного господарського суду, яким поновлено строк на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції та прийнято апеляційну скаргу до розгляду.

Право звернення до судів вищих інстанції з апеляційною та касаційною скаргами є важливою складовою судочинства в Україні.

Згідно ст. 129 Конституції України, однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом.

Європейський суд з прав людини в ухвалі від 08.01.2008р. до справи «Скорик проти України» нагадав, що «відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якщо в національному правовому порядку існує процедура апеляції, держава має гарантувати, що особи, які знаходяться під її юрисдикцією, мають право у апеляційних судах на основні гарантії, передбачені ст. 6 Конвенції. Мають бути враховані особливості провадження, що розглядається, та сукупність проваджень, що здійснювались у відповідності з національним правопорядком, а також роль апеляційного суду у них».

В іншій справі «Совтрансавто-Холдинг» проти України» Європейський суд з прав людини знайшов порушення державою Україна першого параграфу ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, які проявились в тому, що касаційна скарга заявника не була розглянута по суті у зв`язку з недотриманням формальностей, передбачених національним законодавством.

Судовими рішеннями, які на думку скаржника є неправосудними, справа по суті не вирішувалась, а лише гарантувалось право сторони на доступ до перевірки законності судового рішення апеляційною інстанцією, що не може вважатись ознакою завідомо неправосудного рішення.

В світлі прецедентної практики Європейського суду з прав людини, правило вичерпання внутрішніх засобів правового захисту повинно застосовуватись з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання, слід звернути увагу на обставини справи (п. 81 рішення у справі «Совтрансавто-Холдинг» проти України»).

За таких обставин, скаржник помилково вважає, що в своїй заяві про вчинення злочину ним наведено достатньо даних, які свідчать про вчинення кримінального правопорушення. Перш за все, на що варто звернути увагу останнього є те, що судові рішення на даний час є чинними і у встановленому законом порядку як незаконні не скасовані.

Крім цього, мотиви судових рішень, які лежать в основі заяви про вчинення злочину не могли піддаватись аналізу прокурором з точки зору вчинення кримінального правопорушення, адже по суті, це суперечить наведеним вище правовим висновкам ВСУ про те, що виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством.

З врахуванням наведеного, приходжу до висновку, що дії керівника Львівської місцевої прокуратури № 1 в даному випадку є правомірними. На підставі отриманої заяви в останнього не виникло обов`язку вносити відомості в ЄРДР, внаслідок чого скаргу слід визнати необґрунтованою і в її задоволенні відмовити.

На підставі наведеного, керуючись вимогами статей 214, 303, 306, 307, 372 КПК України, -

у х в а л и в:
В задоволенні скарги директора приватного підприємства «Укрєвробудпроект» ОСОБА_4 на бездіяльність керівника Львівської місцевої прокуратури № 1 відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: ОСОБА_1