Справа № 344/80/16-к
Провадження № 1-кс/344/71/16
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 березня 2016 року м. Івано-Франківськ

Слідчий суддя Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області ОСОБА_1 , з участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду скаргу ОСОБА_3 на протиправну бездіяльність начальника слідчого відділу прокуратури Івано-Франківської області ОСОБА_4 щодо невнесення відомостей до ЄРДР про вчинене кримінальне правопорушення суддею Івано-Франківського міського суду ОСОБА_5 за ч.1 ст. 375 КК України за заявою від 11.12.2015 року, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_6 звернувся з скаргою, яка полягає у невнесенні відомостей до ЄРДР про вчинене кримінальне правопорушення суддею Івано-Франківського міського суду ОСОБА_5 за ч.1 ст. 375 КК України за заявою від 11.12.2015 року. Просив визнати протиправною бездіяльність начальника слідчого відділу прокуратури Івано-Франківської області ОСОБА_4 щодо невнесення відомостей до ЄРДР про вчинене кримінальне правопорушення суддею Івано-Франківського міського суду ОСОБА_5 за ч.1 ст. 375 КК України за його заявою від 11.12.2015 року та зобов`язати начальника слідчого відділу прокуратури Івано-Франківської області І Турок внести відомості про кримінальне правопорушення до ЄРДР за його заявою про злочин від 11.12.2015 року щодо судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області ОСОБА_5 , розглянути її в порядку ст.ст. 214-217 КПК України та чинного законодавства України.

В судове засідання 09.03.2016 року ОСОБА_6 не зявився, подав заяву про розгляд справи без його участі, вимоги скарги підтримує та просить їх задоволити.

Прокурор відділу прокуратури Івано-Франківської області ОСОБА_7 в судове засідання не зявилась, подала до суду заяву про розгляд скарги без її участі, проти задоволення скарги заперечила.

А тому, виходячи із передбаченої п. 21 ч. 1 ст. 28 КПК України засади розумності строків кримінального провадження, яка в свою чергу випливає з завдання швидкого розслідування і судового розгляду, закріпленого в ст. 2 КПК України, і відповідає вимогам ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка гарантує, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, вважаю за можливе розглянути скаргу ОСОБА_8 по суті за відсутності заявника, дослідивши матеріали якої вважаю наступне.

Вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора, які можуть бути оскаржені заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, володільцем тимчасово вилученого майна, під час досудового розслідування, визначений ч. 1 ст. 303 КПК України.

Зокрема, у відповідності до п. 1 ч. 1 ст.303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Виходячи зі змісту ч. 1 ст. 214 КПК України бездіяльність слідчого, прокурора щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань і є предметом оскарження в порядку ст. 303 КПК України, полягає у невнесенні вказаними особами відповідних відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань впродовж 24 години після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.

Відомості, які підлягають внесенню до Єдиного реєстру досудових розслідувань та їх перелік визначені ч. 5 ст. 214 КПК України, відповідно до положень якої до Єдиного реєстру досудових розслідувань підлягають внесенню, серед інших відомостей, короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлені з іншого джерела.

При цьому, виходячи зі змісту ст. 214 КПК України, повноваженням щодо оцінки відомостей, наведених у заяві чи повідомленні потерпілим, чи виявлених з іншого джерела, як таких, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення наділені слідчий, прокурор.

Як вбачається зі скарги ОСОБА_9 , він 11.12.2015 року звернувся до Генерального прокурора України із заявою щодо внесення відомостей в ЄРДР та проведення досудового слідства про вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 375 КК України суддею Івано-Франківського міського суду ОСОБА_5

15.12.2015 року за №1717-р вищезазначену заяву ОСОБА_8 було направлено за належністю до прокуратури Івано-Франківської області та запропоновано розглянути відповідно до вимог КПК України та про результати повідомити автора у встановленому законом порядку.

Листом прокуратури Івано-Франківської області від 21.12.2015 року за №17-3557-15 Дем ОСОБА_10 було відмовлено у внесенні до ЄРДР заяви про злочин судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області ОСОБА_5 , оскільки, з наведених у зверненні фактів не вбачаються обставини, що можуть свідчити про вчинення кримінальних правопорушень, а тому, відсутні підстави передбачені ч.1 ст. 214 КПК України для внесення відомостей до ЄРДР та початку досудового розслідування. Зокрема, дії судді ОСОБА_5 , які заявник вважає неправомірними можуть бути оскаржені у встановленому законом порядку. Заявником не наведено будь-яких підстав вважати, що допущені порушення вимог закону, вчинені суддею ОСОБА_5 умисно. Зазначене свідчить про відсутність у зверненні повідомлення про вчинення кримінального правопорушення.

Зі змісту повідомлення про злочин, доводи скаржника про наявність в діях судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області ОСОБА_5 ознак кримінально-карних діянь зводяться до незгоди з дотриманням процесуального законодавства та неправильного застосування норм матеріального права при ухваленні рішення від 28.10.2015 року по справі за позовом ОСОБА_11 до ОСОБА_12 про визнання недійсним правочину.

В своїй скарзі ОСОБА_6 фактично висловлює незгоду з рішенням суду.

У відповідності до положень ст.ст. 124, 125 Конституції України, ст. 47 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» передбачено, що суддя у своїй діяльності щодо здійснення правосуддя є незалежним від будь-якого незаконного впливу, тиску або втручання. Суддя здійснює правосуддя на основі Конституції і законів України, керуючись при цьому принципом верховенства права. Втручання в діяльність судді щодо здійснення правосуддя забороняється і тягне за собою відповідальність, установлену законом. Вказана норма закону визнана конституційною згідно з Рішенням Конституційного Суду № 8-рп/2011 від 12.07.2011 року.

При оцінці рішень судді як незаконних, в тому числі і як неправосудних, слід керуватись правовими позиціями Конституційного Суду України, викладених у Рішенні у справі за конституційним поданням 53 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України окремих положень Закону України «Про Вищу раду юстиції» від 11 березня 2011р. № 2-рп/2011

Важливим у наведеній правовій позиції КС України є те, що оцінка процесуальним діям судді може даватись тільки судами апеляційної чи касаційної інстанції, і не може даватись будь-якими органами, їх посадовими особами, організаціями, підприємствами і установами, громадянами тощо.

Як визначено п.10 Постанови Пленуму Верховного суду України від 13.06.2007 року №8 «Про незалежність судової влади» відповідно до частини п`ятої статті 124 Конституції України судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України і тому вважаються законними, доки вони не скасовані в апеляційному чи касаційному порядку або не переглянуті компетентним судом в іншому порядку, визначеному процесуальним законом, в межах провадження справи, в якій вони ухвалені. Виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним законом порядком у справі не допускається, і суди повинні відмовляти у прийнятті позовів та заяв з таким предметом.

Додатком до Рекомендації СМ/Rec (2010) 12 Комітету Міністрів Ради Європи державам членам щодо суддів: незалежність, ефективність та обов`язки, ухваленої Комітетом Міністрів Ради Європи 17 листопада 2010 р. на 1098му засіданні заступників міністрів, зазначено (встановлено), що судові рішення мають бути обґрунтовані та оголошені публічно, однак судді не зобов`язані роз`яснювати, якими переконаннями вони керувалися при прийнятті таких рішень (§15); рішення судів не можуть підлягати будь-якому перегляду поза межами апеляційних процедур, закладених в законодавстві (§16); коментуючи рішення суддів, виконавча та законодавча влада мають уникати критики, яка може підірвати незалежність судової влади або довіру до неї (§18); тлумачення закону, оцінювання фактів та доказів, які здійснюють судді для вирішення справи, не повинні бути приводом для цивільної або дисциплінарної відповідальності, за винятком випадків злочинного наміру або грубої недбалості (§66); тлумачення закону, оцінювання фактів або доказів, які здійснюють судді для вирішення справи, не повинні бути приводом для кримінальної відповідальності, крім випадків злочинного наміру (§68); дисциплінарне провадження може бути ініційоване, якщо суддя не виконав свої обов`язки ефективно та належним чином (§69); судді не повинні нести особисту відповідальність за випадки, коли їхні рішення були скасовані або змінені в процесі апеляційного розгляду (§70).

VII Конгрес ООН по запобіганню злочинності і поводженню з правопорушниками 1985 р. схвалив Основні принципи незалежності судових органів, де проголошується, що незалежність судових органів гарантується державою і закріплюється в Конституції або законах країни; судові органи вирішують передані їм справи неупереджено, на підставі фактів і відповідно до закону, без будь-яких обмежень, неправомірного впливу, спонукання, тиску, погроз або втручання прямого чи непрямого з будь-якого боку і з будь-яких причин; незалежність судових органів дає їм право і вимагає від них забезпечення справедливого ведення судового розгляду і додержання прав сторін.

Отже, поки рішення суду зберігає законну силу, не можна ставити під сумнів його правосудність, а крім того не може бути підставою для притягнення судді до відповідальності і скасування в установленому порядку судових рішень, оскільки, суддя діяв добросовісно за своїм внутрішнім переконанням.

Незгода з рішеннями суду сама по собі не може вказувати на наявність в діях судді упередженості, законність і обґрунтованість рішень суду можуть бути предметом розгляду в апеляційному та касаційному порядку, визначеному процесуальним законом.

У відповідності до вимог КПК України до ЄРДР має бути внесено короткий виклад обставин про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела.

Згідно до ч. 1 ст. 2 КК України, підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно-небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим кодексом.

Системний аналіз вищезазначених положень закону, дає підстави для висновку, що реєстрації в ЄРДР підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, а лише ті з них, які містять достатні відомості про кримінальне порушення.

Підставами вважати заяву чи повідомлення саме про злочин є наявність в таких заявах або повідомленнях об`єктивних даних, які дійсно свідчать про ознаки злочину. Такими даними є фактичне існування доказів, що підтверджують реальність конкретної події злочину (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення злочину), а якщо у заявах чи повідомленнях таких даних немає, то вони не можуть вважатися такими, які мають бути обов`язково внесені до ЄРДР.

В даному випадку, об`єктивні ознаки злочину, передбаченого ст. 375 КК України, полягають в процесі розгляду цивільної справи та як наслідок постановленні суддею завідомо неправосудного рішення.

А отже, врахування наявності чи відсутності процесуальних порушень при розгляді справи, оцінка, значення таких обставин можлива тільки в порядку перегляду справи в апеляційному чи касаційному провадженні і виключно повноважним складом суду, що розглядає справу.

Тому, внесення до ЄРДР та досудове провадження за заявою сторони спору, не повинно по суті підміняти апеляційний чи касаційний перегляд рішення суду.

З огляду на вищезазначене, слідчий суддя не вбачає підстав для задоволення скарги і відповідно до ст.ст.124, 125 Конституції України, ст. 47 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», Рішення Конституційного Суду № 8-рп/2011 від 12.07.201 року, п.10 Постанови Пленуму Верховного суду України від 13.06.2007 року №8 «Про незалежність судової влади», ст.ст. 214, 303, 306-307, 309, 532 КПК України, -

У Х В А Л И В :
В задоволенні скарги ОСОБА_3 на протиправну бездіяльність начальника слідчого відділу прокуратури Івано-Франківської області ОСОБА_4 щодо невнесення відомостей до ЄРДР про вчинене кримінальне правопорушення суддею Івано-Франківського міського суду ОСОБА_5 за ч.1 ст. 375 КК України за заявою від 11.12.2015 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1