Ухвала
іменем україни

10 березня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі ОСОБА_4 ,

за участю прокурора ОСОБА_5 ,
засудженого ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 о

розглянула в судовому засіданні кримінальне провадження № 0000474 відносно ОСОБА_6 за касаційною скаргою потерпілого ОСОБА_8 та за касаційними скаргами засудженого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 на вирок Бахмацького районного суду Чернігівської області від 06 квітня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Чернігівської області від 10 червня 2015 року.
Вироком Бахмацького районного суду Чернігівської області від 06 квітня 2015 року
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Когалим Тюменської області Російської Федерації, мешканця АДРЕСА_1 , раніше не судимого
визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК, та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 9 років.

Вирішено питання щодо процесуальних витрат та речових доказів.
Ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 10 червня 2015 року зазначений вирок суду залишений без зміни.
Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_6 10 липня 2014 року у вечірній час, перебуваючи в будинку ОСОБА_9 , що розташований у АДРЕСА_2 , під час сварки, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, умисно, з метою вбивства, використовуючи жіночу хустку, яка знаходилася на голові ОСОБА_9 , накинув зазначену хустку на шию останньої та, стягуючи її вузлом, почав душити. В подальшому, переслідуючи на меті протиправне позбавлення життя потерпілої, ОСОБА_6 затягнув і зав`язав на шиї ОСОБА_9 вищезазначену хустку та знайшов у вказаному будинку жіночу нічну сорочку, яку також затягнув та зав`язав на шиї ОСОБА_9 , внаслідок чого настала смерть потерпілої. Згідно висновку судово-медичної експертизи смерть ОСОБА_9 настала в результаті механічної асфікції через здавлення шиї петлею.
У касаційній скарзі потерпілий ОСОБА_8 просить судові рішення скасувати, кримінальне провадження закрити. Посилається на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, які, на його думку, полягали в тому, що вирок суду не відповідає вимогам ст. 374 КПК, оскільки суд першої інстанції у вироку не зазначив мотивів неврахування показань потерпілого ОСОБА_8 , свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , та висновки експертів №№1184мб від 29.12.2014р., 152 від 22.09.2014р., 1272 (б), 1273 (х) від 09.10.2014 р., 80 від 14.08.2014 р.. Зазначає, що судами безпідставно взято до уваги показання свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , які є неналежними доказами; що суди у судових рішеннях послалися на речові докази, які не досліджувались під час судового розгляду; зазначає, що ухвала апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 419 КПК, оскільки апеляційний суд, перевіряючи доводи апеляційних скарг потерпілого, захисників та засудженого, не навів підстав визнання їх такими, що не підлягають задоволенню та належним чином не перевірив наведені в них доводи.
Наводить доводи щодо невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи, а також посилається на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, яке, на думку потерпілого, полягало у тому, що суди за відсутності доказів винуватості ОСОБА_6 кваліфікували його дії за ч. 1 ст. 115 КК.
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить судові рішення скасувати, провадження закрити. Посилається на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, які полягали в тому, що вирок суду не відповідає вимогам ст. 374 КПК, а ухвала апеляційного суду положенням ст. 419 КПК. Вказує, що суд першої інстанції у вироку не зазначив мотивів неврахування показань потерпілого ОСОБА_8 , свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , та висновки експертів №№1184мб від 29.12.2014р., 152 від 22.09.2014р., 1272 (б), 1273 (х) від 09.10.2014 р., 80 від 14.08.2014 р. Посилається на неналежність та недопустимість доказів, що судами безпідставно взято до уваги показання свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , оскільки вказані показання є показаннями з чужих слів, зазначає на порушення, допущені органом досудового слідства в ході розслідування, які залишилися поза увагою судів.
Наводить доводи щодо невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, зазначає, що судами не наведено мотивів неврахування окремих доказів, зокрема, показань свідків щодо місця перебування засудженого під час вчинення злочину, висновків ряду експертиз, які підтверджують невинуватість засудженого і вказує, що суди не взяли до уваги докази, які можуть суттєво вплинути на висновки суду.
Також вказує на неповноту судового розгляду, а саме, що суд, задовольнивши клопотання щодо виклику свідків, зазначених свідків не допитав.
У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_6 просить судові рішення скасувати, кримінальне провадження відносно нього закрити. Посилається на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, які, на його думку, полягали в тому, що вирок суду не відповідає вимогам ст. 374 КПК, а саме, що суд першої інстанції у вироку не зазначив мотивів неврахування показань потерпілого ОСОБА_8 , свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , та висновки експертів №№1184мб від 29.12.2014р., 152 від 22.09.2014р., 1272 (б), 1273 (х) від 09.10.2014 р., 80 від 14.08.2014 р., які, на думку засудженого, підтверджують його невинуватість; що судами безпідставно взято до уваги показання свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , які є показаннями з чужих слів, а тому є неналежними доказами; що суди у судових рішеннях посилалися на речові докази, які безпосередньо судом не досліджувались; також зазначає, що ухвала апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 419 КПК, оскільки апеляційний суд, перевіряючи доводи апеляційних скарг захисників та засудженого, а також апеляційної скарги потерпілого, не навів підстав визнання їх такими, що не підлягають задоволенню та належним чином не перевірив наведені в них доводи.
Посилається, також, на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, оскільки суди за відсутності доказів його винуватості кваліфікували його дії за ч. 1 ст. 115 КК.
Заслухавши доповідь судді, пояснення засудженого ОСОБА_6 , його захисника ОСОБА_7 , які підтримали свої касаційні скарги та касаційну скаргу потерпілого, думку прокурора, який частково підтримав касаційні скарги і просив скасувати ухвалу апеляційного суду та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи касаційних скарг, колегія суддів вважає, що касаційні скарги підлягають частковому задоволенню, судові рішення скасуванню з призначенням нового розгляду у суді першої інстанції з таких підстав.
Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК підставою для скасування або зміни судових рішень при перегляді справи в суді касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

За положеннями п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 91 КПК у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

Згідно з вимогами п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК у мотивувальній частині вироку, у разі визнання особи винуватою, зазначається формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення; докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів.

Вказаних вимог кримінального процесуального закону суд першої інстанції при ухваленні вироку не дотримався.

Так, суд першої інстанції, з висновками якого погодився і суд апеляційної інстанції, розглянувши матеріали кримінального провадження, визнав ОСОБА_6 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК.
Як вбачається з вироку суду першої інстанції і про що зазначається у касаційних скаргах потерпілого, засудженого та захисника, судом першої інстанції у судовому засіданні за клопотанням сторони захисту було досліджено ряд доказів, зокрема: висновок експерта № 80 від 14 серпня 2014 року (а.с. 122-126), відповідно до якого слід фрагменту низу (підошви) взуття , який зафіксований на гіпсовому зліпку, вилученому під час огляду місця події, залишений не літніми тапками, що належать ОСОБА_6 , а іншим взуттям; висновок експерта № 152 від 22 вересня 2014 року (а.с. 245-250), згідно з яким при дослідженні піднігтьового вмісту правої та лівої руки трупа ОСОБА_9 виявлена кров людини, статева належність якої не встановлено; висновок експертів № 1272 (б), 1273 (х) від 09 жовтня 2014 року (а.с. 275-284), у яких зазначено, що волокна нашарування, вилучені з поверхні предметів одягу, що належить ОСОБА_6 , відрізняються від волокон, які входять до складу за волокном предметів одягу, які належать потерпілій ОСОБА_9 ; висновок експерта № 1184мб від 29 грудня 2014 року, відповідно до якого генетичні ознаки крові людини та клітин з ядрами на зрізі нігтьової пластини з руки потерпілої ОСОБА_9 не збігаються з генетичними ознаками, встановленими у зразку крові ОСОБА_6 ; речові докази, зокрема, гіпсовий зліпок взуття, пучок волосся, зразки зрізів нігтьових пластин, волокна-нашарування, показання потерпілого ОСОБА_8 , свідків ОСОБА_18 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 та ОСОБА_13 .

Разом з цим суд у вироку навів лише перелік зазначених доказів, і при цьому, їх зміст у вироку не розкрив та не навів жодних мотивів щодо неврахування цих доказів.

Крім того, формулювання обвинувачення, яке визнане доведеним, суд обґрунтував своїм висновком щодо винуватості ОСОБА_6 . Разом з цим, конкретних доказів, на яких ґрунтуються ці висновки щодо обставин, які, відповідно до вимог ст. 91 КПК, підлягають доказуванню, у тому числі і щодо мотиву вчинення кримінального правопорушення,суд у вироку не навів.
При цьому, обґрунтовуючи висновок щодо доведеності винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, суд навів показання свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_14 , які є працівниками правоохоронних органів і які зазначали, що ОСОБА_6 під час оперативної розробки зізнався їм у вбивстві ОСОБА_9 . При цьому судом не наведено будь-яких мотивів щодо відсутності процесуального інтересу у зазначених свідків на стороні обвинувачення, також судом не наведено даних про те, що зазначені показання отримані з належного процесуального джерела.

Показання ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_14 фактично є повторенням показань ОСОБА_6 , які останній лише один раз дав на досудовому слідстві і від яких він у подальшому на досудовому слідстві відмовився.

Разом з тим, показання обвинуваченого можуть бути визнані доказами, у разі якщо вони отримані при допиті на судовому слідстві в порядку ст. 351 КПК.

Виходячи з наведеного, з вироку суду першої інстанції та ухвали апеляційного суду неможливо зрозуміти, яка правова природа показань зазначених свідків.

За змістом положень ст. 95 КПК, показання це відомості, які надаються в усній або письмовій формі під час допиту підозрюваним, обвинуваченим, свідком, потерпілим, експертом щодо відомих їм обставин у кримінальному провадженні, що мають значення для цього кримінального провадження.

Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання, і не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них.

Особа дає показання лише щодо фактів, які вона сприймала особисто, за винятком випадків, передбачених КПК.

Свідки ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 та ОСОБА_14 не були очевидцями подій та безпосередньо не сприймали обставини, які, згідно з положеннями ст. 91 КПК, підлягають доказуванню.

Відповідно до положень ст. 433 КПК, суд касаційної інстанції, перевіряючи правильність застосування судами першої та апеляційної інстанції норм процесуального права та правової оцінки обставин, дійшов висновку, що допит судом першої інстанції вказаних вище працівників правоохоронних органів у якості свідків не узгоджується з вимогами ст. ст. 65, 95, 97, 351 КПК.

Крім того, є некоректним посилання суду першої інстанції на оперативну розробку, проведену працівниками правоохоронних органів, зокрема ОСОБА_15 , ОСОБА_17 , ОСОБА_16 , в ході якої ОСОБА_6 зізнався у вбивстві ОСОБА_9 , а також посилання апеляційного суду на положення ст. 256 КПК щодо використання зізнання ОСОБА_6 отриманого під час оперативної розробки.

Так, проведення такої процесуальної дії, як оперативна розробка, положеннями кримінального процесуального закону не передбачено.

Вказані порушення вимог кримінального процесуального закону, допущені судом першої інстанції, залишились поза увагою суду апеляційної інстанції.

У зв`язку з зазначеним, висновки судів першої та апеляційної інстанцій щодо доведеності винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК, є передчасними.

Наведені порушення, на думку колегії суддів суду касаційної інстанції, є істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, а тому касаційна скарга потерпілого та касаційні скарги захисника і засудженого в цій частині підлягають задоволенню, вирок суду першої інстанції та ухвала апеляційного суду скасуванню з призначенням нового розгляду у суді першої інстанції.

Доводи касаційних скарг, які стосуються неповноти судового розгляду, невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, виходячи з вимог ст. ст. 433, 438 КПК, не є предметом розгляду суду касаційної інстанції і мають бути предметом ретельної перевірки судом першої інстанції при новому розгляді кримінального провадження.

Під час нового розгляду суду першої інстанції необхідно усунути вказані недоліки і постановити законне, обґрунтоване та вмотивоване рішення з дотримання вимог кримінального та кримінального процесуального закону.

Виходячи з того, що судові рішення, на підставі яких ОСОБА_6 тримається під вартою, скасовуються, ОСОБА_6 підлягає звільненню з-під варти.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 434, 436 КПК, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу потерпілого ОСОБА_8 та касаційні скарги захисника ОСОБА_7 і засудженого ОСОБА_6 задовольнити частково.
Вирок Бахмацького районного суду Чернігівської області від 06 квітня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Чернігівської області від 10 червня 2015 року відносно ОСОБА_6 - скасувати, призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
ОСОБА_6 з-під варти звільнити негайно у залі суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3