Справа № 301/207/16-к
А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д З А К А Р П А Т С Ь К О Ї О Б Л А С Т І
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и

19.05.2016 року м. Ужгород
Апеляційний суд Закарпатської області в складі суддів: ОСОБА_1 (головуючого), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , при секретарі ОСОБА_4 , за участю прокурора ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника - ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційною скаргою заступника прокурора Закарпатської області ОСОБА_8 на вирок Іршавського районного суду від 22 березня 2016 року, яким
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та мешканець АДРЕСА_1 , громадянин України, українець, з середньою освітою, не одружений, працюючий робітником ПП «Липчей», раніше не судимий,
засуджений за ч.2 ст.286 КК України і призначено покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі, без позбавлення права керувати транспортними засобами.
На підставі ст.75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання, якщо він протягом 2 (двох) років не вчинить новий злочин. На підставі ст.76 КК України зобов`язано не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції та повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи чи навчання.
Міра запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_6 не обиралась.
Питання про речові докази вирішено у відповідності до вимог ст..100 КПК України.
В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи доведеність винуватості ОСОБА_6 у пред`явленому йому обвинуваченні та кваліфікацію його дій, посилаючись на невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості та особі обвинуваченого, внаслідок його м`якості, просить вирок суду скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 покарання за ч.2 ст.286 КК України у виді чотирьох років позбавлення волі . Вказує, що суд не з`ясував обставин справи, що стали підставою для застосування судом положень ст.75 КК України та не навів відповідних підстав у вироку. Окрім того, прокурор звертає увагу на те, що ОСОБА_6 керував автомобілем у стані алкогольного сп`яніння, без права керування, вчинив злочин щодо двох потерпілих, один з яких неповнолітній, а також наслідки кримінального правопорушення, відтак застосування до обвинуваченого ст..75 КК України, на думку прокурора, є недостатнім для його виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів як ним, так і іншими особами.
Іншими учасниками провадження апеляції та заперечення не подавалися.
Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора, який підтримав апеляцію і просив її задовольнити, пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 , його захисника ОСОБА_7 , які заперечували проти задоволення апеляції прокурора та стверджували, що вирок суду є законним і обґрунтованим, дослідивши докази, які характеризують особу обвинуваченого, провівши судові дебати та вислухавши останнє слово обвинуваченого, колегія суддів вважає, що апеляція не підлягає задоволенню, виходячи з наступних мотивів.
Як видно, висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у пред`явленому йому обвинуваченні, а саме у порушенні правил дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяли тяжке тілесне ушкодження, за обставин, викладених у вироку, відповідають фактичним обставинам справи, підтверджуються перевіреними судом першої інстанції доказами та учасниками кримінального провадження не оскаржуються, а тому апеляційним судом у відповідності до ч.1 ст. 404 КПК України не перевіряються.
Посилання прокурора в апеляції на те, що судом першої інстанції покарання ОСОБА_6 призначено без належного врахування ступеню тяжкості та особи обвинуваченого і таке є занадто м`яким, а застосування ст.. 75 КК України і звільнення його від відбування покарання не відповідає вимогам закону, є необгрунтованим.
Як видно з вироку суду першої інстанції, покарання ОСОБА_6 за вчинений злочин призначено у відповідності до загальних засад призначення покарання, обставин, що обтяжують та пом`якшують покарання, в тому числі і з урахуванням характеру та ступеню суспільної небезпечності вчиненого ним злочину, всіх обставин справи і даних про його особу. Зокрема, як вбачається з вироку, суд першої інстанції при вирішенні питання про міру покарання врахував, що ОСОБА_6 щиро розкаявся, добровільно відшкодував заподіяні збитки, до кримінальної відповідальності притягується вперше, характеризується позитивно.
Крім того, суд врахував відсутність у потерпілих матеріальних та моральних претензій до обвинуваченого, а також прохання представника неповнолітнього потерпілого ОСОБА_11 не призначати ОСОБА_6 суворе покарання.
Обґрунтовано визнав суд першої інстанції обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_6 його щире каяття у вчиненні злочину, а також добровільне відшкодування заподіяних збитків.
Колегія суддів вважає, що вищенаведені обставини в своїй сукупності вказують на те, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про застосування положень ст. 75 КК України та призначив покарання ОСОБА_6 у відповідності до вимог кримінальної закону.
Тому доводи прокурора щодо невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості злочину та особі обвинуваченого внаслідок м`якості та звільнення його від відбування покарання, є безпідставними.
Не вбачаючи із матеріалів справи будь-яких підстав для скасування чи зміни вироку суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що даний вирок є законним і обґрунтованим, а призначене ОСОБА_6 покарання відповідає вимогам ст. 65 КК України, тобто є необхідним і достатнім для його виправлення, перевиховання та попередження нових злочинів.
В апеляції прокурора не наведено обставин, які б вказували на неможливість виправлення ОСОБА_6 без відбування реального покарання. ОСОБА_6 є молодим за віком, працює, раніше не судимий, вчинений ним злочин, в якому він розкаюється відноситься до необережних.
Колегія суддів враховує і позицію процесуального прокурора, що брав участь у розгляді справи.
З врахуванням наведеного, апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає.
На підставі наведеного, керуючись ст. ст.404, 405,407,419 КПК України, апеляційний суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу заступника прокурора Закарпатської області ОСОБА_8 - залишити без задоволення, а вирок Іршавського районного суду від 22 березня 2016 року щодо ОСОБА_6 - без змін.
Ухвала може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення її апеляційним судом.

Судді: