Справа № 171/339/16-к

В И Р О К
іменем України
встановив:
29 травня 2015 року, приблизно в 00 год. 40 хв., неповнолітній ОСОБА_6 разом з невстановленою особою, відносно якої матеріали кримінального провадження виділені в окреме провадження, прийшов на територію домоволодіння АДРЕСА_2 , яке належить ОСОБА_4 , з метою з`ясування стосунків з ОСОБА_9 , яка є співмешканкою ОСОБА_10 та з якою ОСОБА_6 напередодні посварився. В той час, коли ОСОБА_6 та невстановлена особа знаходилися на території домоволодіння, з будинку на подвір`я вийшов ОСОБА_4 , який намагався їх прогнати з подвір`я. Між ОСОБА_4 та невстановленою особою виникла сварка, під час якої невстановлена особа наніс один удар кулаком в обличчя ОСОБА_4 , внаслідок якого ОСОБА_4 впав на землю. В цей час ОСОБА_6 , маючи умисел на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_4 , який лежав на ґрунтовій поверхні подвір`я, використовуючи дерев`яну палицю, підібрану на подвір`ї, наніс палицею три удари по правій нозі ОСОБА_4 , чим спричинив потерпілому тілесні ушкодження у вигляді відкритого перелому кісток правої гомілки у середній її третині, забійно-рваної рани правої гомілки, які відносяться до категорії тілесних ушкоджень тяжкого ступеню тяжкості як небезпечні для життя.
Обвинувачений ОСОБА_6 вину визнав частково та пояснив, що в кінці травня 2015 року (дату він не пам`ятає) він зустрів потерпілого та ОСОБА_11 , яким запропонував викопати яму на цвинтарі, на що останні погодилися, але на наступний день потерпілий не прийшов на цвинтар і він найшов інших осіб, які викопали яму для могили. На наступний день він зустрів співмешканку потерпілого ОСОБА_9 , яка його насварила, що її співмешканець залишився без роботи, при цьому ображала його, тягала за волосся, але він вирвався і пішов додому. Ввечері він вирішив піти до потерпілого та його співмешканки, щоб з`ясувати стосунки в ситуації, що виникла. Разом з ним пішли ОСОБА_12 та ОСОБА_13 . Коли вони прийшли до будинку потерпілого, він постукав у вікно та назвався. Через декілька хвилин з будинку вийшов потерпілий з палицею та вибігла його співмешканка ОСОБА_14 . ОСОБА_15 наніс потерпілому удар кулаком в обличчя, внаслідок чого потерпілий впав на землю, а він наніс потерпілому удар палицею, яку підібрав на подвір`ї, по правій нозі. Після цього вони пішли додому. Згоден, що він його удару у потерпілого виникли тілесні ушкодження, які встановлені висновком СМЕ. Стверджує, що потерпілому він наніс лише один удар, а не 3, як зазначено в обвинувальному акті.
Незважаючи на часткове визнання своєї вини обвинуваченим, його вина у завданні потерпілому ОСОБА_4 тяжких тілесних ушкоджень найшла своє підтвердження в судовому засіданні.
Так, потерпілий ОСОБА_4 пояснив суду, що обвинувачений запропонував йому заробити кошти шляхом викопування могили на цвинтарі, на що він погодився. На наступний день він зранку пішов на цвинтар, але обвинувачений так і не прийшов. Він розлютився і в розмові зі своєю співмешканкою ОСОБА_16 , якій повідомив про обман з боку обвинуваченого, сказав, що надере обвинуваченому вуха. Його співмешканка в цей же день ввечері побачила обвинуваченого та передала його слова. Близько 24 год., коли він та співмешканка відпочивали, хтось почав стукати в двері його будинку. Коли він вийшов з будинку, то ОСОБА_15 вдарив його по обличчю в область щелепи, після чого він впав та втратив свідомість, а коли прийшов до пам`яті, то побачив, що ОСОБА_15 б`є його палкою по нозі. Він знову втратив свідомість, а коли прийшов до тями, то побачив, що обвинувачений б`є його палкою по нозі. Скільки ударів обвинувачений наніс по нозі, він не знає.
Свідок ОСОБА_9 пояснила суду, що в кінці травня 2015 року до них додому прийшов ОСОБА_17 і запропонував її чоловіку ОСОБА_4 викопати яму на цвинтарі, на що останній погодився. Через деякий час чоловік прийшов і повідомив, що на цвинтар ніхто не прийшов. На наступний день вона побачила ОСОБА_17 і накричала на нього, оскільки він обманув її чоловіка, сказала, що надере йому вуха. Вночі 29.05.2015 року, коли вона з чоловіком відпочивала, хтось почав стукати в двері. Вона взнала, що це ОСОБА_17 , який вимагав вийти у двір. ОСОБА_18 вийшов з будинку і хтось його вдарив в обличчя, внаслідок чого він впав на землю. Її також хтось вдарив і вона впала. Вона чула, як ОСОБА_19 наносять удари, але їй нічого не було видно. Коли вона піднялася, то побачила, що у ОСОБА_20 зламана нога, вона допомогла йому підвестися, відвела в будинок, а на наступний день викликала «швидку допомогу» і ОСОБА_21 доставили в лікарню, де прооперували.
Законний представник неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_7 пояснила суду, що в той день її син ОСОБА_6 прийшов додому близько 24 год., але нічого їй не розповідав. На наступний день син розповів, що ОСОБА_22 його ображала, шарпала, говорила, що поб`є, тому він пішов поговорити до неї, але розмова не вдалася. Також син повідомив, що вдарив один раз потерпілого по нозі. В зв`язку із завданням сином тілесних ушкоджень потерпілому вона відшкодувала йому 5000 гр., згодна сплатити ще 360 гр. матеріальної шкоди та 1000 гр. в рахунок відшкодування моральної шкоди, в іншій частині позов не визнає, оскільки вона не працює, має на утриманні 2-х дітей, доходу не має.
Висновком експерта № 192 від 07.10.2015 року підтверджено, що у ОСОБА_4 виявлено тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому тіла нижньої щелепи праворуч, відкритого перелому кісток правої гомілки у середній її третині, забійно-рваної рани правої гомілки, які виникли від дії тупого твердого предмета (предметів), якими могли бути як озброєна, так і не озброєна рука (руки), взута чи роззута нога (ноги) та інші тупі тверді предмети, що мають аналогічні властивості. Тілесне ушкодження у вигляді відкритого перелому кісток правої гомілки за своїм характером відносяться до категорії тілесних ушкоджень тяжкого ступеню тяжкості, які небезпечні для життя. Термін спричинення тілесних ушкоджень може відповідати 29.05.2015 року.
З протоколу проведення слідчого експерименту від 13.11.2015 року за участю свідка ОСОБА_23 встановлено, що вказаний свідок під час проведення вказаної слідчої дії розказав та показав, що в кінці травня 2015 року ввечері він на прохання ОСОБА_6 разом з останнім та ОСОБА_24 пішли до ОСОБА_20 , щоб поспілкуватися з приводу образ з боку дружини ОСОБА_20 на адресу ОСОБА_6 . Коли вони втрьох прийшли до ОСОБА_20 , то постукали до будинку, після чого ОСОБА_18 вийшов з будинку, при цьому у нього в руках була палка. Коли ОСОБА_18 наблизився до них, то ОСОБА_15 вдарив ОСОБА_20 в обличчя, після чого той впав на землю, а ОСОБА_6 підібрав на землі палицю, якою наніс приблизно 3 удари зі значним зусиллям по нозі ОСОБА_25 .
Згідно висновку експерта № 192/235-додатковий від 25.11.2015 року при порівнянні даних, отриманих при судово-медичній експертизі ОСОБА_4 , з даними, отриманими в ході слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_23 , не виключена вірогідність заподіяння тілесних ушкоджень при механізмі та способі, які були продемонстровані в ході слідчого експерименту.
З розписки ОСОБА_9 від 23.12.2015 року встановлено, що вона отримала від ОСОБА_7 гроші в сумі 5000 гр. на стаціонарне лікування ОСОБА_4 .
З урахуванням досліджених в суді доказів, які є належними і допустимими, суд вважає доведеною винуватість обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України, оскільки він своїми умисними діями заподіяв потерпілому умисне тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.
Часткове визнання обвинуваченим своєї вини суд розцінює як спосіб захисту.
При призначенні виду та міри покарання обвинуваченому ОСОБА_6 суд враховує, що обвинувачений являється неповнолітнім, на обліку в службі у справах дітей не перебуває, виховується в неповній сім`ї, навчається, раніше не судимий, посередньо характеризується за місцем навчання та проживання, враховує ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним злочину, суд також враховує конкретні обставини скоєного злочину та його відношення до цього, щире каяття, також враховує, що вчинений обвинуваченим злочин згідно із ст.12 КК України відноситься до категорії тяжкого злочину, і вважає, що для його виправлення та попередження скоєння нових злочинів є необхідною міра покарання у виді позбавлення волі зі звільненням від відбуття покарання на підставі ст.ст.75, 104 КК України.
Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого на підставі ст. 66 КК України суд визнає щире каяття, вчинення злочину у неповнолітньому віці.
Обставин, які обтяжують покарання, відповідно ст. 67 КК України, судом не встановлено.
У відповідності вимог ч.5 ст.128 КПК України, цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України, якщо вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Відповідно до вимог ст. 1166 ЦК України майнова шкода, заподіяна особі або майну громадянина, підлягає відшкодуванню особою, що заподіяла шкоду в повному обсязі, за винятком випадків, передбачених законодавством України. Відповідно до статей 1167, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.
Згідно ст.1179 ЦК України неповнолітня особа відповідає за завдану нею шкоду самостійно на загальних підставах. У разі відсутності у неповнолітньої особи майна, достатнього для відшкодування завданої нею шкоди, ця шкода відшкодовується в частці, якої не вистачає, або в повному обсязі її батьками або піклувальником, якщо вони не доведуть, що шкоди було завдано не з їхньої вини.
Згідно ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.1195 ЦК України у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізична особа має право на відшкодування їй заробітку (доходу), втраченого нею внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодування додаткових витрат, викликаних необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. У разі каліцтва або іншого ушкодження здоров`я фізичної особи, яка в момент завдання шкоди не працювала, розмір відшкодування визначається, виходячи з розміру мінімальної заробітної плати.
В якості підтвердження завданих матеріальних збитків потерпілим ОСОБА_4 суду надані чеки про сплату вартості придбаних для лікування медичних препаратів загалом на суму 6716 грн. 72 коп. (а.с.18, 21-25). Суд приймає до уваги та визнає належними та допустимими доказами у справі вказані касові чеки та видаткові накладні, якими підтверджено понесені позивачем витрати на лікування, тобто витрати на придбання таких ліків та медичних засобів визнано судом виправданими, окрім придбання позивачем 3-х халатів, 3-х костюмів та бахил у кількості 3-х шт. на загальну суму 357 гр., оскільки позивачем в порушення ст.ст.10, 60 ЦПК України не доведено необхідність придбання для лікування вказаних предметів.
Що ж стосується вимог потерпілого ОСОБА_4 про стягнення коштів в сумі 3647 гр. 80 коп. на підставі видаткових накладних від 18, 25 та 04 листопада 2013 року, то вказані вимоги задоволенню не підлягають, оскільки вказані видаткові накладні оформлені до завдання потерпілому тяжких тілесних ушкоджень 29.05.2015 року.
Таким чином, судом на підставі наданих та досліджених в судовому засіданні доказів встановлено, що позивачем понесено витрати на лікування на загальну суму 6716 грн. 72 коп. Враховуючи, що витрати на лікування позивач просить стягнути в солідарному порядку з двох відповідачів, а вимоги відносно відповідача ОСОБА_12 виділені в окреме провадження, з відповідача ОСОБА_7 слід стягнути ? частку понесених позивачем витрат в сумі 3358 гр. 36 коп.
Керуючись ст. ст.368-371, 373-374 КПК України, суд
ОСОБА_6 визнати винним у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, та призначити покарання у вигляді 5 років позбавлення волі.
На підставі ст.ст.104,75 КК України звільнити обвинуваченого ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання з іспитовим строком 1 рік.
Покласти на обвинуваченого відповідно до положень ст.76 КК України наступні обов`язки: повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання чи навчання, періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.
Контроль за поведінкою обвинуваченого покласти на Апостолівський РВ КВІ.
Іспитовий строк обчислюється відповідно до положень ст.165 КВК України з моменту проголошення вироку.
Цивільний позов ОСОБА_4 задовольнити частково.
У задоволенні позову в іншій частині відмовити.
Вирок після набрання законної сили звертається до виконання не пізніше як через три дні з дня набрання ним законної сили.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

На вирок може бути подано апеляцію до апеляційного суду Дніпропетровської області через Апостолівський районний суд в строк 30 діб з дня його проголошення.

Копію вироку вручити обвинуваченому, прокурору та потерпілому.

Суддя: