Справа № 405/8039/14-к
1-кп/405/261/14
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 листопада 2016 року Ленінський районний суд міста Кіровограда у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарях ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Кропивницькому кримінальне провадження, внесене 20.03.2014 року до ЄРДР за №0001624, у відношенні:
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Російської Федерації, Приморського краю, Дальнєрєченського району, с. Лазо, громадянина України, який має вищу освіту, працюючого директором ПП "Лавренов", одруженого, маючого на утриманні малолітнього сина ОСОБА_6 , малолітню доньку ОСОБА_7 , неповнолітніх синів ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , останнє місце проживання: АДРЕСА_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,
за участю:
прокурора ОСОБА_10 ,
потерпілої ОСОБА_11 ,
представника потерпілого ОСОБА_12 ,
захисника адвоката ОСОБА_13 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_5 , будучи особою, яка керує транспортним засобом, порушив правила безпеки дорожнього руху, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження, за наступних обставин.
Так, 13.05.2010 близько 17 год. 20 хв. ОСОБА_5 , керуючи автомобілем Renault Kangoo, реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по вул. Кропивницького, зі сторони вул. Тімірязєва в напрямку вул. Преображенська, в м. Кіровограді, грубо порушуючи вимоги п.п. 1.4, 1.5 та 2.3 (б, д) Правил дорожнього руху (ПДР) України, відповідно до яких:
п. 1.4 Кожний учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що й інші учасники виконують ці Правила.
п. 1.5. Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків.
п. 2.3. Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:
б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, …і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;
д) не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху,
рухаючись в світлу пору доби в межах населеного пункту, зі швидкістю понад 53 км/год., наближаючись до регульованого перехрестя з вул. Гоголя, який регулюється світлофором з вертикальним розміщенням сигналів, проявив особисту неуважність та безпечність до забезпечення елементарних вимог безпеки дорожнього руху, в порушення вимог п.п. 8.7.3 (е) ПДР України, згідно якого:
п. 8.7.3. Сигнали світлофора мають такі значення:
е) червоний сигнал, у тому числі миготливий, або два червоних миготливих сигнали забороняють рух,
не впевнився у безпечності проїзду перехрестя, виїхав на регульоване перехрестя з вул.Гоголя на заборонений - червоний сигнал світлофора, чим не надав перевагу у русі автомобілю Chery Amulet реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_14 , який рухався по вище зазначеному регульованому перехрестю на дозволяючий - зелений сигнал світлофора, при цьому допустив зіткнення зазначених транспортних засобів.
У наслідок дорожньо-транспортної пригоди пасажирка автомобіля Chery Amulet реєстраційний номер НОМЕР_2 ОСОБА_11 отримала тілесні ушкодження: посттравматичний лівобічний сакроілеїт, стійка люмбосакралгія з порушенням функцій ходи, які відносяться до категорії середнього ступеню тяжкості, які спричинили тривалий розлад здоров`я. Даний стан ОСОБА_11 знаходиться в прямому причинному зв`язку з травмою, яка мала місце 13.05.2010 під час дорожньо-транспортної пригоди.
Обвинувачений ОСОБА_5 не визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому органом досудового розслідування злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, в повному обсязі, як і цивільний позов потерпілої. Так, обвинувачений під час судового розгляду показав, що 13.05.2010 приблизно о 17-18 год., на вулиці було ясно, світило сонце, він під`їжджав по вул. Кропивницького до перехрестя, на якому світлофор горів зеленим. Це було десь за 100-150 метрів до світлофору. Попереду нього рухався «ГАЗОН». Коли він наближався до перехрестя, випереджаючи «ГАЗОН», який рухався від нього справа, він під`їжджаючи до перехрестя із-за «ГАЗОНА» не бачив світлофору справа. Це було метрів за 40-50 до світлофору. «ГАЗОН» їхав зі швидкістю приблизно 40 км/год., а він ( ОСОБА_5 ) 50-60 км/год. В цей момент він трохи задумався з приводу телефонного дзвінка, яким йому повідомили інформацію з приводу замовлення «до Криму». Він почав різко гальмувати, коли подивився на світлофор, який мигав зеленим кольором, тому, що боявся виїхати на перехрестя на жовтий сигнал. Машина пішла «юзом», її занесло лівою стороною вперед, а потім він побачив, як виїхав автомобіль «Chery Amulet» та відчув удар. На його думку на тривале гальмування вплинуло те, що дорога буда з ухилом до низу по напрямку його руху. Яким кольором горів світлофор безпосередньо в момент ДТП він не пам`ятає. При ДТП його машина врізалася в задні двері «Chery Amulet». Після ДТП він перебував в невеликому шоковому стані, сильно хвилювався. Він вийшов з машини та підійшов до ОСОБА_14 , той відповів йому, що все добре. Після цього, приблизно через 30-40 хв. приїхали працівники ДАІ. Чи викликалась швидка медична допомога та чи приїжджала вона він не пам`ятає. Працівники ДАІ оформили ДТП і після цього він разом з ними поїхав до наркології. Згодом поїхали до відділу ДАІ писати пояснення, потім роз`їхалися. Вирішив тоді визнати вину. Відразу після ДТП він спілкувався з водієм - ОСОБА_14 , а потім з пасажирського місця, яке знаходиться поряд з водієм, вийшла потерпіла, яка трималась за боки, але чи було це постійно не пам`ятає. Вони обидва сказали, що тілесних ушкоджень немає. Він намагався домовитися з ОСОБА_14 без ДАІ, але той відмовився. Згодом після ДТП йому телефонував адвокат потерпілої та питав чи не хоче він чимось допомогти потерпілій, але він ( ОСОБА_5 ) не думав, що будуть якісь наслідки. Матеріальна шкода спричинена пошкодженням автомобіля «Chery Amulet» була відшкодована ОСОБА_14 страховою компанією за виключенням франшизи. На запитання учасників судового провадження та суду з приводу того, чому він раніше при складанні протоколу про адміністративне правопорушення та на досудовому розслідуванні визнавав те, що виїхав на червоне світло на регульоване перехрестя та вчинив зіткнення з автомобілем, в якому знаходилась потерпіла, обвинувачений пояснив, що, враховуючи, що у нього «КАСКО» та тілесних ушкоджень ні у кого не було, то вирішив визнати вину. Він не припускав, що буде порушено кримінальне провадження.
Вина ОСОБА_5 в інкримінованому злочині підтверджується, не зважаючи на повне невизнання вини обвинуваченим, наступними дослідженими судом доказами, які не викликають жодних сумнівів у своїй достовірності, належності та допустимості.
Допитана в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_11 надала суду показання про те, що 13.05.2010 вона їхала в автомобілі «Chery Amulet» під керуванням її чоловіка. Вони рухалися в денний час в місті Кіровограді по вул. Гоголя зі сторони вул. Одеської в напрямку вул. Карабінерна. Коли вони проїжджали на перехресті з вул. Кропивницького світлофор, який горів зеленим світлом, чоловік крикнув їй «Пригнись!». В цей момент вона повернула голову вправо та побачила машину, яка «летіла», та одразу відчула удар. ДТП сталося о 17 год. 20 хв. За кермом автомобіля «Renault Kangoo», який в них врізався, був ОСОБА_5 , який після ДТП сказав, що він «задумався». Після ДТП її всю «трусило», вона була в шоковому стані і коли вийшла з машини, то подумала що у неї «відвалився» таз. Її чоловік одразу викликав працівників ДАІ та швидку медичну допомогу. Через 20 хвилин приїхали два працівники ДАІ, а швидка медична допомога не приїхала. Вона говорила працівникам ДАІ, що відчуває біль в ділянці тазу з лівої сторони. ЇЇ чоловік надав письмові пояснення працівникам ДАІ, в яких зазначив, що вона постраждала. На той час вона не припускала, що після ДТП будуть такі наслідки, тому на медичне обстеження не поїхала. Після оформлення ДТП, її чоловік поїхав на огляд в наркологічний диспансер, а вона залишилася в машині. В той час вона відчувала незначний біль з лівої сторони в тазу, у неї «трусилися» всі внутрішні органи. Після повернення чоловіка, вони поїхали до міста Олександрія. Вночі біль з лівої сторони посилився. Наступного дня о 08 год. 30 хв. вона звернулася в травмпункт лікарні м. Олександрія, де вона працювала. З 14.05.2010 перебувала на лікарняному. Вона почала погано ходити та погано відчувати ноги. В лікарні їй зробили рентген тазу та хребта. З підозрою на перелом хребта її госпіталізували в травмологічне відділення Міської лікарні № 1 міста Олександрія. Через два тижні, на милицях її виписали додому, але згодом її стан погіршився. Після цього зверталася до Обласної лікарні в місті Кіровограді, зокрема до невролога. Так як у неї не було покращень, 14.07.2010 батьки відвезли її в місто Київ для обстеження в Інституті травматології та ортопедії. Там їй встановили діагноз: частковий розрив крижово-клубових зчленувань та перелом-вивих куприка. Там, їй одягли медичний корсет, в якому на милицях вона проходила три роки. Необхідність носіння корсету, лікарі пояснювали тим, що її неможна оперувати, а без операційного втручання зі слів лікаря вона обійтися не могла. Вона рік перебувала на безперервному лікарняному, але на роботу виходила. 30.05.2013 їй було зроблено операцію резекція куприка. Больовий синдром знизився, але не минув. 04.12.2014 їй було зроблено операцію резекцію хребця. З 07 по 25 вересня 2015 року вона була в Києві на медикаментозному лікуванні. З 2011 року їй було встановлено третю групу інвалідності в місті Кіровограді. Весь цей час вона кожні півроку проходила лікування. Вона й до теперішнього часу відчуває біль (біль при сидінні, після праці їй погано, вживає знеболююче). До ДТП вона ні чим не хворіла, крім ГРВІ, вірусним бронхітом у 2007 році та паротитом та «краснухою» в дитинстві. Чи були в неї після цих хвороб ускладнення не пам`ятає, хронічних захворювань у неї немає. ОСОБА_11 додатково пояснила, що до ДТП вона працювала інструктором лікувальної процедури в фізіотерапевтичному відділення Олександрійської лікарні, а зараз працює медичною сестрою в тій же лікарні. До травматологічного відділення, фізіотерапевтичне не відноситься. Підчас проведення досудового розслідування слідчий забрав всі її медичні документи повернувши їх згодом в літку 2014 року. З 2010 року вона знаходиться на обліку у травматологічного відділенні. Вона відчуває душевні та фізичні страждання, які будуть тривати все життя.
Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_14 надав суду показання про те, що обвинуваченого ОСОБА_5 до ДТП він не знав, а потерпіла ОСОБА_11 є його колишньою дружиною, з якою він перебував у шлюбі з 1999 р. по 2012 р. 13.05.2010 року приблизно о 17 год. 20 хв. він керував автомобілем «Chery Amulet» в місті Кіровограді по вул. Гоголя зі сторони вул. Одеської в напрямку вул. Карабінерна. Під`їжджаючи до перехрестя з вул. Кропивницького він побачив, що світлофор для нього горить зеленим світлом, тому не зупиняючись продовжував рух. Десь на середині перехрестя почув «визг» гуми та відчув боковий удар в машину. Після цього він зупинився, включив «аварійку», вийшов з машини та побачив, що права сторона його автомобіля сильно пом`ята. У його автомобіля були пошкоджені: задня права та передня права двері, правий поріг, задня права арка. Основний удар прийшовся на передні праві двері. Також на перехресті побачив автомобіль «Renault Kangoo» білого кольору, водій якого, як стало відомо пізніше ОСОБА_5 , пропонував 300 доларів, для того щоб все вирішити без ДАІ. ОСОБА_5 йому пояснив, що він задумався за кермом, бо в нього були особисті проблеми. Однак він ( ОСОБА_14 ) викликав ДАІ та швидку медичну допомогу. Потім він спитав у дружини ( ОСОБА_11 ), яка сиділа на пасажирському сидінні спереду, чи все з нею в порядку, так як вона була перелякана та «трусилась» після ДТП. Вона відповіла, що начебто все гаразд. Але коли вона вийшла з машини він бачив, що вона кульгає та тримається за ліву частину таза. Згодом приїхали працівники ДАІ, які склали схему ДТП. Швидка медична допомога не приїхала і він більше туди не телефонував. Після цього, в супроводі працівників ДАІ, він поїхав у наркологічний диспансер, де пройшов медичне обстеження на стан визначення алкогольного сп`яніння. Потім разом з працівниками ДАІ він поїхав до міського ДАІ для дачі пояснень стосовно ДТП. У відділі ДАІ він сказав, що потерпілих немає так, як видимих пошкоджень у дружини не було, крові теж не було. Потім вони з дружиною ( ОСОБА_11 ) поїхали до міста Олександрія. Проїжджаючи по нерівностям дороги, дружина кожного разу говорила про те, що відчуває біль. Вночі дружині було погано, але швидку медичну допомогу вони не викликали. Вранці наступного дня, в зв`язку з тим, що дружина себе погано почувала, відвіз її до лікарні. Лікарі сказали, що є підозра на перелом тазу. Свідок додатково повідомив, що до ДТП ОСОБА_11 на стан свого здоров`я не скаржилася, хворіла лише на простуду та нежить. Лікування дружини від наслідків ДТП було дуже дорогим, вона лікувалась в лікарні м. Олександрія та їздила до м. Києва в травматологію. Одного разу він додзвонився до ОСОБА_5 , однак той не цікавився станом здоров`я потерпілої. Матеріальна шкода спричинена пошкодженням автомобіля була йому відшкодована страховою компанією за виключенням франшизи.
Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_15 , який працює начальником відділу безпеки і експедиційного руху ПП «Олікс», надав суду показання про те, що в теплу пору року, точної дати не пам`ятає, він будучи працівником ДАІ прибув на місце ДТП на перехресті вул. Кропивницького з вул. Гоголя. ДТП сталося за участю двох автомобілів «Chery Amulet» та «Renault Kangoo». У автомобіля «Chery Amulet» були пошкодження правої задньої двері. Світлофор працював у нормальному режимі. На місці ДТП він запитав: «Швидка потрібна?». Про тілесні пошкодження він не питав. Він спілкувався лише з водіями, і ніхто з них не скаржився на стан здоров`я. Учасники ДТП сказали, що швидка непотрібна, але точно цього він не пам`ятає. Обидва водії учасники ДТП проходили медичне обстеження в наркологічному диспансері. В день коли трапилося ДТП, він працював по оформленню ДТП. Водії на службових автомобілях змінюються, тому не пам`ятає хто з водіїв був з ним того разу. Чи були у водіїв поліси страхування - не пам`ятає. Обов`язку вимагали поліси страхування у нього не було. Рапорт складав ОСОБА_16 , схему він ( ОСОБА_15 ), а інспектор ОСОБА_17 відбирав пояснення. На даному перехресті встановлені світлофори, які на час їх приїзду на місце ДТП працювали у звичайному режимі. Гальмівний шлях автомобіля «Renault Kangoo» був найбільшою довжиною 12 метрів до зіткнення. У автомобіля «Chery Amulet» гальмівного шляху не було до зіткнення, «юз» був тільки після зіткнення. На підставі відібраних від водіїв пояснень, гальмівного шляху та інших даних було встановлено, що в ДТП винен ОСОБА_5 . З приводу ДТП було складено протокол відносно саме ОСОБА_5 та передано в суд.
Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_18 надав суду показання про те, що у 2010 році він працював інспектором дізнавання відділу ДАІ по обслуговуванню міста Кіровоград. В травні чи червні 2010 року підчас проведення щомісячної звірки з медичними закладами області на предмет звернення громадян після ДТП було виявлене звернення громадянки ОСОБА_11 в Олександрійську лікарню після ДТП. З приводу цього була ініційована дослідча перевірка. Підчас якої ним було встановлено, що ОСОБА_11 отримала травму на перехресті вул. Кропивницького з вул. Гоголя в результаті ДТП в якості пасажира. Особисто, він не був присутній на місці ДТП під час його оформлення. ДТП було оформлено із зазначення лише майнової шкоди, так як ОСОБА_11 одразу до лікарні не зверталась. Так як, працівник ДАІ ОСОБА_15 на місці ДТП запитував у учасників ДТП про потребу в наданні медичної допомоги, на що останні відмовилися, то і він не перевіряв чи приїздила на місце ДТП швидка медична допомога. В межах дослідчої перевірки він не допитував ОСОБА_15 по обставинам ДТП. Коли він проводив перевірку з приводу не встановлення тілесних ушкоджень, то встановив, що ОСОБА_11 проходила лише лікування, при цьому не було повної медичної документації, а тому після 10 днів провадження, за нормами «старого» КПК України, було закрито в зв`язку з відсутністю складу. Матеріали дослідчої перевірки зберігалися в Кіровоградському райвідділі. В цій справі неодноразово скасовувалися постанови слідчого. Після того, як було зібрано багато знімків (рентгенівських) була призначена експертиза. Він робив запити до Олександрійської лікарні про стан здоров`я ОСОБА_11 та отриману медичну документацію направляв на експертизу. За результатами першої експертизи якихось кісткових травматичних змін не було виявлено, на знімках не було виявлено пошкодження кісток. Після було визначено й захворювання кісток, але з ДТП ця хвороба не була пов`язана. Строк комісійної експертизи склав приблизно один рік, десь до кінця 2012 чи 2013 року. По матеріалам дослідчої перевірки ОСОБА_5 не заперечував, що в ДТП винен саме він, відносно нього й було складено протокол про адміністративне правопорушення. «Відказний» матеріал він здав до штабу Кіровоградського МВ.
Вина обвинуваченого підтверджується також іншими дослідженими судом доказами, а саме:
Висновком експерта № 1326 від 16.07.2014, зокрема, згідно якого слідам гальмування а/м RENAULT Kengo відповідає швидкість руху близько 51...53 км/годину. При цьому даний розрахунок не враховує витрат кінетичної енергії на контактування автомобіля RENAULT Kengo з автомобілем Chery Amulet (методики врахування витрати енергії руху на руйнування деталей при зіткненні транспортних засобів у даний час не мається). Разом з тим, цілком очевидно, що оскільки зазначені невраховані витрати енергії дуже істотні, можливо заключити про те, що швидкість автомобіля RENAULT Kengo в умовах події перед зіткненням значно перевищувала 51...53 км/годину. В описаній вище дорожній обстановці дії водія автомобіля RENAULT Kengo д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_5 спрямовані па забезпечення безпеки і можливість запобігання ДТП регламентувалися вимогами п. 2.3 (б) і (д), згідно з якими «Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, ... і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі; д) не створювати своїми діями загрози безпеці дорожньою руху» і вимогами п. 8.7.3, згідно з якими заборонений виїзд транспортних засобів на перехрестя при включеному на світлофорі червоному світлі. В розглянутій дорожній обстановці, за умови виконання водієм автомобіля RENAULT Kengo ОСОБА_5 вимог п. 2.3 (б) і (д) і 8.7.3 ПДР України, він (водій ОСОБА_19 ) мав технічну можливість уникнути створення умов, що привели до зіткнення транспортних засобів. По запропонованим для дослідження варіантам, що засновані на показах водіїв-учасників ДТП, водій автомобіля Chery Amulet ОСОБА_14 , своєчасно виконавши вимоги п. 12.3 ПДР України не мав технічної можливості зупинити керований ним автомобіль до лінії руху автомобіля RENAULT Kengo і тим самим не мав можливості уникнути зіткнення з ним. Результати проведеного експертного дослідження технічної можливості у водіїв запобігти настання ДТП, яка розглядалася, означають, що в причинному зв`язку з фактом зіткнення транспортних засобів знаходяться саме невідповідні вимогам п. 8.7.3 ПДР (вимогам режиму роботу світлофорного об`єкту) дії водія автомобіля RENAULT Kengo ОСОБА_5 (т.1 а.к.п. 90-95).
Суд зазначає, що довжина гальмівного шляху, яку експерт враховував при визначенні відповідності руху швидкості «Renault Kangoo» слідам його гальмування була підтверджена майже до сантиметрів свідком ОСОБА_15 , який допитувався під час судового розгляду за клопотання сторони захисту. Свідок ОСОБА_15 , зокрема, також пояснив, що гальмівний шлях у Chery Amulet був вже після зіткнення. Крім того, обвинувачений під час надавання показань в суді не заперечував, що швидкість його автомобіля могла бути і 60 км./годину, він екстрено гальмував перед перехрестям, де сталось ДТП, та його занесло юзом. Також суд зазначає, що вихідні дані, на яких експерт робив свій висновок, підтверджуються також показаннями потерпілої та свідка ОСОБА_14 , які приведенні вище.
Висновком експерта № 50 від 12.06.2015, в якому, зокрема, зазначено, що враховуючи клінічну картину, яка мала місце у гр. ОСОБА_11 : скарги на біль в ділянці тазу зліва, наклони та повороти тулуба обмежені та болісні, при пальпації болісність, хода порушена, відсутність даної клінічної картини до травми, неодноразове звертання за медичною допомогою після травми в ДУ «Інститут травматології та ортопедії АМН України» на протязі 2010 р., 2011 р. та 2012 р. дозволяє говорити, що у гр. ОСОБА_11 мав місце посттравматичний лівобічний сакроілеїт, стійка люмбосакралгія з порушенням функції ходи. Даний стан знаходиться в прямому причинному зв`язку з травмою, яка мала місце 13.05.2010 (дорожньо-транспортна пригода) і відносяться до категорії середнього ступеня тяжкості, які викликали довготривалий розлад здоров`я (більше ніж 21 день) (т.2, а.к.п. 219-233).
Наведені вище та досліджені в ході судового розгляду докази є належними та допустимими, оскільки отримані згідно з вимогами Кримінального процесуального законодавства України, та містять в собі фактичні дані, які вказують на місце, час та інші обставини, які вказують на вчинення ОСОБА_5 злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.
Оцінюючи всі докази по справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин кримінального провадження в їх сукупності, керуючись законом, суд критично відноситься до показань обвинуваченого про його невинуватість в інкримінованому злочині, і вважає, що це є способом захисту. Надаючи такі показання обвинувачений намагається уникнути кримінальної відповідальності та не відшкодовувати завдану потерпілій матеріальну та моральну шкоду, при цьому надаючи суду суперечливі та нещирі показання, які як зазначав сам обвинувачений змінив з визначальних під час складання протоколу про адміністративне правопорушення та досудового розслідування, які на думку суду співвідносяться з іншими зазначеними вище доказами.
Надані суду стороною обвинувачення, оголошені та досліджені в судовому засіданні в якості доказів: заяви потерпілої ОСОБА_11 від 20.03.2014 та 07.07.2014 (т.1 а.к.п.2, 53), постанова про відмову в порушенні кримінальної справи від 10.10.2011 (т.1 а.к.п.14), копія рапорту, зареєстрованого 16.06.2010, (т.1 а.к.п.19), копія пояснень ОСОБА_11 (т.1 а.к.п.26,27) не є документами в розумінні ст.99 КПК України, тому суд їх не бере до уваги.
Також, надані суду стороною обвинувачення, оголошені та досліджені в судовому засіданні в якості доказів: копія схеми місця ДТП, копія письмових пояснень ОСОБА_5 , ОСОБА_14 зі справи про адміністративне правопорушення (т.1 а.к.п. 25) суд не бере до уваги, так як вони не є допустимими, враховуючи, що прокурор не надав жодного документа, який би підтверджував, що вони отримані у порядку, встановленому КПК України (ст.ст. 86, 89 КПК). Крім того, суд зазначає, що відповідно до ч.3 ст.99 КПК України сторона кримінального провадження, потерпілий зобов`язані надати суду оригінал документа, яким є сам документ, однак у даному випадку цього стороною обвинувачення зроблено не було.
Крім того, надані суду стороною обвинувачення, оголошені та досліджені в судовому засіданні в якості доказів письмові пояснення ОСОБА_11 та ОСОБА_5 (т.1 а.к.п.45, 46) не є допустимими доказами, так як відповідно до ч.4 ст.95 КПК України суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу.
Крім того, надані суду стороною обвинувачення, оголошені та досліджені в судовому засіданні в якості доказів: акти судово-медичного дослідження № 1855 від 11.11.2010, додатковий (до №1855) від 11.09.2011 та №58 від 21.01.2014 (т.1 а.к.п.28-30, 40-44, 80 - 86) не є висновками експертів (процесуальними джерелами доказів) в розумінні ст.101 КПК України, тому суд їх не бере до уваги як недопустимі.
При призначенні обвинуваченому покарання суд, згідно з вимогами ст. ст. 50 та 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який згідно із ч. 2 ст. 12, ст. 25 КК України є необережним злочином невеликої тяжкості, особу обвинуваченого, який раніше не притягався до кримінальної відповідальності (т.1 а.к.п.111), вважається таким, що не був підданий адміністративному стягненню (т. 1а.к.п.115,116), за місцем проживання станом на 21.07.2014 характеризувався позитивно (т.1, а.к.п.121), працює приватним підприємцем, одружений, має на утриманні двох малолітніх та двох неповнолітніх дітей (т.1 а.к.п. 117-120). Обвинувачений не заперечував під час судового розгляду, що має право на водіння. Крім того, обвинувачений на обліку в психоневрологічному та наркологічному диспансерах не значиться (т. 1, а.к.п. 112,113).
Обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.
З урахуванням наведеного, обставин справи, зокрема, те, що обвинувачений не компенсував завдану шкоду потерпілій, даних про особу обвинуваченого, який раніше не притягався до кримінальної відповідальності, має на утриманні 2 малолітніх та 2 неповнолітніх дітей, відсутність обтяжуючих та пом`якшуючих покарання обставин, думки потерпілої, яка просила призначити найсуворіше основне покарання з позбавлення ОСОБА_8 права керування транспортними засобами, суд вважає, що обвинуваченому ОСОБА_5 , який вчинив злочин з необережності та працює, слід призначити основне покарання у виді штрафу в межах санкції ч.1 ст.286 КК України, який наближений до максимального розміру.
При вирішенні питання щодо доцільності призначення додаткового покарання, крім зазначеного вище, суд бере до уваги, що обвинувачений вчинив кримінальне правопорушення з необережності, проте відповідно до матеріалів кримінального провадження, хоча відповідно до ст.39 КУпАП вважається особою, що не була піддана адміністративному стягненню, однак раніше притягувався до адміністративної відповідальності за порушення ПДР України. Крім того, суд враховує, що водієм ОСОБА_8 не працює. Тому суд приходить до висновку про необхідність призначати обвинуваченому додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами в межах санкції ч.1 ст.286 КК України, яке за розміром є мінімальним.
Відповідно на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України ОСОБА_8 , який просив ухвалити виправдувальний вирок, необхідно звільнити як від основного так і від додаткового покарання у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, так як минуло три роки з дня вчинення ним злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, санкція якого передбачає найсуворіше основне покарання у виді обмеження волі.
Відповідно до ч. 1 ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.
Відповідно до частини 5 зазначеної статті Кодексу цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Згідно з ч. 1 ст. 129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.
Потерпілою ОСОБА_11 до обвинуваченого ОСОБА_8 було пред`явлено цивільний позов про відшкодування матеріальної та моральної шкоди. Свій позов в частині матеріальної шкоди в сумі 15 682 грн. 09 коп. потерпіла обґрунтовує понесеними витратами на лікування, та проїзд до лікарні в м.Київ її та мати, так як без сторонньої допомоги, враховуючи її стан здоров`я, вона добиратись до м. Києва у лікарню сама не могла; в частині моральної шкоди в сумі 150 000 грн. - спричиненням їй фізичних та душевних страждань, які вона і зараз переживає, порушенням нормального способу життя. Внаслідок обмеженості в рухах та пересуванні, переживання з приводу того, що вона у зв`язку з інвалідністю не в змозі обходитись без сторонньої допомоги (т.3 а.к.п.34-36,121,122).
Обвинувачений ОСОБА_8 в судовому засіданні не визнав цивільний позов потерпілої.
Враховуючи встановлення судом вини ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 286 КК України, в результаті якого ОСОБА_11 отримала тілесне ушкодження середньої тяжкості, позовні вимоги потерпілої ОСОБА_11 слід задовольнити частково виходячи з наступного.
Відповідно до положень ст. 60 ЦПК України обов`язок по доказуванню обставин, які мають значення для ухвалення рішення у справі, покладається на сторони, кожна з яких зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Крім того, суд бере до уваги відповідно до ч.1 ст. 360-7 ЦПК України постанову Верховного Суду України, який на засіданні Судової палати у цивільних справах 20 січня 2016 року розглянув справу № 6 - 2808 цс 15, предметом якої був спір про відшкодування шкоди. При розгляді цієї справи Верховний Суд України зробив правовий висновок, відповідно до якого право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована. У разі задоволення такого позову заподіювач шкоди не позбавлений можливості пред`явити майнові вимоги до страхової компанії, з якою ним укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.
Отже, стягненню з обвинуваченого на користь потерпілої підлягає сума витрат, які остання понесла на переїзд з сторонньою допомогою її мати ( ОСОБА_20 ) для проведення обстеження та лікування, а також придбання ліків за призначенням лікаря, що, відповідно до наданої потерпілою медичної документації, фіскальних чеків, накладних та проїзних документів, становить 13 895 грн. 84 коп. (т.3 а.к.п.107-154, 166-186) Задовольняючи частково позов щодо матеріальної шкоди, суд виходить з того, що: 1) довідки про вартість білетів на суму 365,28 грн. не є належним підтвердженням того, що потерпіла та її мати купували білети на потяг (т. 3 а.к.п.126, 127); 2) три квитанції про сплату в якості благодійної допомоги грошових коштів на загальну суму 1 400 грн. не можуть розглядатись судом, як необхідні та обов`язкові витрати, пов`язані з лікуванням потерпілої (т.3 а.к.п.119, 150); 3) пакет вартістю 0,73 грн., серветки вологі вартістю 4,85 грн., прокладки вартістю 12,95 грн., які зазначені в чеку від 12.09.2012 (на загальну суму 960,63 грн.), пакет вартістю 0,30 грн., який зазначений в чеку від 11.09.14 (на загальну суму 99,89 грн.), а також пакет вартістю 2,14 грн. в чеку та чеку резервування від 03.12.2014 (на загальну суму 262,21 грн.) також не можуть розглядатись судом як необхідні та обов`язкові витрати, пов`язані з лікуванням потерпілої (т.3 а.к.п.113, 118, 150).
Визначаючи розмір спричиненої протиправними діями обвинуваченого моральної шкоди потерпілій ОСОБА_11 , суд керується положеннями ст.ст. 23, 1167 ЦК України. Так, протиправними діями обвинуваченого ОСОБА_8 потерпілій були спричинені тілесні ушкодження середньої тяжкості, що призвело до моральних страждань останньої, пов`язаних з пошкодженням її здоров`я, та до вимушених змін у її звичному способі життя. Отже, враховуючи ступінь спричинених тілесних ушкоджень, тривалість вимушених змін, глибину душевних та фізичних страждань, а також виходячи з принципів розумності та справедливості, суд вважає, що з обвинуваченого ОСОБА_8 на користь потерпілої ОСОБА_11 в рахунок відшкодування спричиненої моральної шкоди підлягають стягненню 30 000 гривень.
Таким чином, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог потерпілої ОСОБА_11 в частині відшкодування спричиненої їй внаслідок протиправних дій обвинуваченого ОСОБА_8 матеріальної шкоди в розмірі 13 895 грн. 84 коп. та моральної шкоди в розмірі 30 000 грн.
Відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК України з ОСОБА_8 на користь держави слід стягнути документально підтверджені витрати, пов`язані із залученням експертів для проведення судової інженерно-транспортної (автотехнічної) експертизи № 1326 від 16.07.2014 в сумі 295 грн. 20 коп. (згідно акту про витрати на проведення експертизи в кримінальному провадженні т. 1 а.к.п. 96).
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 369-376 КПК України, суд -
УХВАЛИВ:
ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі 450 (чотирьохсот п`ятдесяти) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що на день ухвалення вироку становить 7650 (сім тисяч шістсот п`ятдесят) гривень, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 (один) рік.
На підставі п.2 ч. 1 ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України ОСОБА_5 звільнити від призначеного за ч. 1 ст. 286 КК України як основного так і додаткового покарання у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.
Позовні вимоги ОСОБА_11 задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_11 в рахунок відшкодування заподіяної майнової шкоди грошові кошти в сумі 13 895 (тринадцять тисяч вісімсот дев`яносто п`ять) грн. 84 коп. та моральну шкоду в сумі 30 000 (тридцять тисяч) грн., а всього 43 895 (тридцять три тисячі вісімсот дев`яносто п`ять) грн. 84 коп.
В іншій частині цивільного позову ОСОБА_11 відмовити.
Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави витрати, пов`язані із залученням експертів в кримінальному провадженні для проведення судової інженерно-транспортної (автотехнічної) експертизи № 1326 від 16.07.2014 в сумі 295 (двісті дев`яносто п`ять) грн. 20 коп.
Матеріали кримінального провадження залишити при обвинувальному акті.
На вирок може бути подана апеляція до апеляційного суду Кіровоградської області протягом 30 днів з моменту його проголошення через Ленінський районний суд м. Кіровограда.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, а у разі її подання, якщо його не скасовано, після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору, а іншим учасникам судового провадження роз`яснити, що вони мають право отримати його копію в суді.

Суддя ОСОБА_1