У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю прокурора ОСОБА_4 ,
засуджених ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

розглянула в судовому засіданні 12 травня 2016 року кримінальну справу за касаційною скаргою потерпілого ОСОБА_7 на вирок Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 26 березня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 4 червня 2015 року щодо ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .

Вироком Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 26 березня 2015 року засуджено

ОСОБА_5 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, раніше не судимого,

- за ч. 2 ст. 296 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки;
- за ч. 1 ст. 122 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки.

На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно визначено ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки.

Відповідно до ст. 75 КК України ОСОБА_5 звільнено від призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки, та покладено певні обов`язки передбачені ст. 76 КК України.

ОСОБА_6 ,
ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України, раніше не судимого,

- за ч. 2 ст. 296 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки.

Відповідно до ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнено від призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки, та покладено певні обов`язки передбачені ст. 76 КК України.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь потерпілого ОСОБА_7 матеріальні збитки в сумі 903 грн. 35 коп. та 10 000 грн. моральної шкоди.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь потерпілого ОСОБА_7 5 000 грн. моральної шкоди.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на користь потерпілого ОСОБА_7 матеріальні збитки в сумі 16211 грн. 84 коп.

Ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 4 червня 2015 року вирок районного суду щодо ОСОБА_5 та ОСОБА_6 змінено. Виключено з мотивувальної частини вироку формулювання встановлене судом про спричинення ОСОБА_6 та особою, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження, потерпілому ОСОБА_7 тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості. Скорочено встановлений засудженим ОСОБА_5 та ОСОБА_6 іспитовий строк в порядку ст.ст. 75, 76 КК України до 1 року кожному. Зменшено суму відшкодування моральної шкоди на користь потерпілого ОСОБА_7 та постановлено стягнути з ОСОБА_5 7000 грн., а з ОСОБА_6 3000 грн. В решті вирок залишено без зміни.

Згідно з вироком суду, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 визнано винними та засуджено за те, що вони 27 серпня 2011 року, близько 22.45 години, разом з особою, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження у зв`язку із розшуком, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходячись на літньому майданчику кафе «Старий маяк» розташованого за адресою: Донецька область, м. Маріуполь, проспект Металургів, 11-а, під час словесної перепалки з раніше незнайомим їм ОСОБА_7 , діючи з хуліганських спонукань, грубо порушуючи громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, зневажливо ставлячись до існуючих у суспільстві загальновизнаних правил поведінки і моральності, виражаючи явну неповагу до оточуючих, що супроводжувалось особливою зухвалістю, ОСОБА_5 безпричинно наніс потерпілому ОСОБА_7 удар кулаком в обличчя, від якого останній упав на підлогу. Після чого, ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та особа, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження у зв`язку із розшуком, з хуліганських спонукань, діючи з особливою зухвалістю почали бити лежачого на підлозі ОСОБА_7 , наносячи йому численні удари руками і ногами по голові та тулубу.Хуліганські дії ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та особи, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження, тривали приблизно 3 хвилини та були самостійно припинені ними.

Крім того, 27 серпня 2011 року близько 22.45 години, ОСОБА_5 перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходячись на літньому майданчику кафе « ІНФОРМАЦІЯ_3 » розташованого за адресою: Донецька область, м. Маріуполь, проспект Металургів, 11-а, під час вчинення хуліганських дій, умисно наніс потерпілому ОСОБА_7 удар кулаком в обличчя, спричинивши тим самим останньому тілесні ушкодження, які відносяться до категорії середньої тяжкості.

У касаційній скарзі потерпілий ОСОБА_7 просить скасувати вищезазначені вирок та ухвалу щодо ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , а матеріали справи направити на новий судовий розгляд. Крім того вказує на незаконність судових рішень в частині вирішення цивільного позову. Посилається при цьому на неповноту та однобічність слідства, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неправильне застосування кримінального закону та невідповідність призначеного покарання тяжкості вчинених засудженими злочинів та їх особам внаслідок м`якості. Вказує також, що органами досудового слідства неправильно кваліфіковані дії засуджених та вважає що в їх діях наявний склад злочину передбачений ст. 187 КК України. Зазначає, що суд апеляційної інстанції постановив невмотивовану ухвалу, яка не відповідає вимогам ст. 377 КПК України в редакції 1960 року та не врахував всіх обставин справи.

На касаційну скаргу потерпілого від засудженого ОСОБА_6 до суду надійшли письмові заперечення.

Заслухавши доповідача, думку прокурора, який не підтримав касаційну скаргу потерпілого, думку засуджених ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , які заперечували проти задоволення касаційної скарги потерпілого, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційна скарга потерпілого не підлягає задоволенню з таких підстав.

Потерпілим у касаційній скарзі порушується питання про перегляд судових рішень щодо ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи та однобічністю і неповнотою досудового та судового слідства. Проте, зазначені обставини були предметом розгляду судів першої й апеляційної інстанцій, та їм дана належна оцінка. Відповідно до вимог ст. 398 КПК України в редакції 1960 року, вони перегляду в касаційному порядку не підлягають. Тому, при розгляді доводів касаційної скарги, колегія суддів виходить із фактичних обставин справи, встановлених судами.

Суд належним чином проаналізував наявні в матеріалах справи докази, на підтвердження винності засуджених ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , у вчиненні грубого порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю (хуліганство), вчиненого групою осіб, тобто злочину, передбаченого ч. 2 ст.296 КК України, а ОСОБА_5 ще й у вчиненні умисного середньої тяжкості тілесного ушкодження, яке не є небезпечним для життя в момент заподіяння, тобто злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, й дотримуючись вимог ст. 334 КПК України в редакції 1960 року, належно обґрунтував свої висновки у вироку та відповідно до них кваліфікував злочинні дії засуджених.

Зокрема винність засуджених підтверджується показаннями потерпілого ОСОБА_7 , показаннями свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , висновком комісійної судово-медичної експертизи № 83 від 18 березня 2014 року, протоколом відтворення обстановки та обставин події за участі потерпілого, висновком судово-медичної експертизи № 1584/397/211 від 20 грудня 2011 року, які суд дослідив у відповідності до вимог процесуального закону та обґрунтовано поклав в основу обвинувального вироку.

Зазначені у касаційній скарзі потерпілого доводи про те, що висновки в цій частині не ґрунтуються на матеріалах справи, є необґрунтованими, оскільки суд, у відповідності до вимог ст. 323 КПК України в редакції 1960 року, дав оцінку доказам,ґрунтуючись на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, навівши у вироку мотиви прийнятого рішення.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що кваліфікація дій ОСОБА_5 та ОСОБА_6 відповідає фактичним обставинам справи та є правильною.

Доводи касаційної скарги потерпілого про необхідність кваліфікації дій засуджених за ст. 187 КК України були предметом перевірки, як судом першої так і апеляційної інстанції, та свого підтвердження не знайшли. Також, зазначені доводи перевірялись під час слідства в результаті чого слідчим 22 лютого 2012 року була винесена постанова про відмову в порушенні кримінальної справи, в тому числі і за ст. 187 КК України, яка в подальшому оскаржена не була.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, при призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Призначене покарання має бути необхідне й достатнє для виправлення винної особи та попередження нових злочинів. Звільнення особи від відбування покарання з випробуванням можливе, якщо суд, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

Згідно матеріалів кримінальної справи покарання ОСОБА_5 та ОСОБА_6 призначено з урахуванням всіх обставин справи, тяжкості вчиненого ними злочинів та даним про їх особи, які раніше не судимі, фактично визнали свою вину, позитивно характеризуються та на сьогоднішній день відшкодували завдану шкоду.

Перевіркою матеріалів справи встановлено, що звільняючи засуджених від відбування покарання з випробуванням, суд дійшов обґрунтованого висновку про можливість їх виправлення без відбування реального покарання та без ізоляції від суспільства, поклавши на ОСОБА_5 та ОСОБА_6 певні обов`язки, передбаченіст. 76 КК України.

Вважати призначене ОСОБА_5 та ОСОБА_6 покарання несправедливим внаслідок його м`якості, про що йдеться у касаційній скарзі потерпілого, немає підстав. Обране покарання і рішення суду слід визнати таким, яке є необхідним для виправлення засуджених та попередження нових злочинів.

Як вбачається з вироку суду, розмір відшкодування моральної шкоди потерпілому було визначено із засад розумності, виваженості та справедливості, вона відповідає розміру завданих потерпілому фізичних та моральних страждань. Вказані позови судом правильно вирішено у відповідності до вимог ст. 23, 1167, 1168, 1172 ЦК Україні та Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди».

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода може полягати у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Відповідно до п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди» та ч. 3 ст. 23 ЦК України розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат та з урахуванням інших обставин.
Розмір стягнення моральної шкоди на користь потерпілого ОСОБА_7 з ОСОБА_5 7000 грн. та з ОСОБА_6 3000 грн., визначений апеляційним судом з урахуванням фізичних та моральних страждань потерпілого та конкретних обставин справи і вважати його необґрунтованим, як про це зазначає потерпілий у касаційній скарзі, на думку колегії суддів, підстав не має. Крім того, суд апеляційної інстанції при прийнятті цього рішення також врахував неправомірну поведінку самого потерпілого.

Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 377 КПК України в редакції 1960 року.

Істотних порушень вимог кримінально-процесуального закону, які б тягли за собою скасування чи зміну судових рішень, у справі не допущено, а тому підстав для задоволення касаційної скарги потерпілого не вбачається.

Керуючись статтями 394 - 396 КПК України в редакції 1960 року та розділом ХІ Перехідних положень КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу потерпілого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 26 березня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 4 червня 2015 року щодо ОСОБА_5 та ОСОБА_6 залишити без зміни.

Судді:

________________ ________________ _________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3