Номер провадження: 11-сс/785/965/16
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13.07.2016 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області у складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

секретар судового засідання ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6

та адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 10.06.2016 року,

встановив:
Старший слідчий з ОВС слідчого відділу УСБУ в Одеській області ОСОБА_9 , на підставі кримінального провадження №0000162, внесеного до ЄРДР 02.09.2014 року за ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 205, ч. 3 ст. 209 КК України, звернувся до слідчого судді з клопотанням, погодженим з прокурором відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_6 , про накладення арешту на тимчасово вилучене під час проведення обшуку у автомобілі «BMW 520i» сірого кольору, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_8 , майно, а саме: мобільний телефон «IPhone 4» чорного кольору FCC ID:BCG-E2422B та чотири поліетиленових пакети з бухгалтерськими документами.

Слідчий мотивував своє клопотання тим, що вилучені документи та речі мають значення речових доказів у кримінальному провадженні, тому є необхідність у забезпеченні їх збереження.

Ухвалою слідчого судді, клопотання слідчого задоволено.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 зазначив, що вважає ухвалу слідчого судді незаконною та необґрунтованою, оскільки вона постановлена з грубими порушеннями норм матеріального та процесуального права.

Так, мобільний телефон був перевірений слідчим на місці проведення обшуку і встановлено, що у ньому відсутні дані, щодо діяльності підприємств, які зазначені в ухвалі слідчого судді.

Він вважає, що речі та документи вилучені неправомірно, оскільки вони не є предметом злочину, а ОСОБА_8 не оголошено про підозру, тому просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого.

Заслухавши суддю-доповідача, захисника ОСОБА_7 , який підтримав доводи своєї апеляційної скарги і просив її задовольнити, прокурора ОСОБА_6 , який заперечував проти апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновків про таке.

Згідно с вимогами ч. 1 та 2 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого або особи, щодо якої вирішувалося питання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру. Якщо розгляд апеляційної скарги дає підстави для прийняття рішення на користь осіб, в інтересах яких апеляційні скарги не надійшли, суд апеляційної інстанції зобов`язаний прийняти таке рішення.

Відповідно до приписів ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Аналіз змісту ухвали слідчого судді свідчить проте, що судове рішення не відповідає приписам зазначеної норми кримінального процесуального закону.

Так, відповідно до приписів ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

У випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або третьої особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України.

Арешт накладається на майно третьої особи, якщо вона набула його безоплатно або за вищу або нижчу ринкової вартості і знала чи повинна була знати, що таке майно відповідає будь-якій із ознак, зазначених у пунктах 1-4 частини першої статті 96-2 Кримінального кодексу України.

У випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

У випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.

У разі задоволення цивільного позову або стягнення з юридичної особи розміру отриманої неправомірної вигоди суд за клопотанням прокурора, цивільного позивача може вирішити питання про арешт майна для забезпечення цивільного позову або стягнення з юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, доведеного розміру отриманої неправомірної вигоди до набрання судовим рішенням законної сили, якщо таких заходів не було вжито раніше.

Арешт може бути накладений на майно, на яке раніше накладено арешт відповідно до інших актів законодавства. У такому разі виконанню підлягає ухвала слідчого судді, суду про накладення арешту на майно відповідно до правил цього Кодексу.

Арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

У клопотанні слідчого та в ухвалі слідчого судді зазначено, що вилучені документи та мобільний телефон мають значення речових доказів.

Разом з тим, клопотання слідчого не відповідає вимогам ч. 2 ст. 171 КПК України, яка передбачає, що у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу.

До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Перевірка змісту клопотання слідчого (а.с. 1-2) свідчить про те, що у ньому, на порушення приписів п. 2 ч. 2 ст. 171 КПК України, не наведений перелік і види майна, що належить арештувати, а лише зазначено (не враховуючи мобільний телефон) прохання накласти арешт на чотири поліетиленових пакети з бухгалтерськими документами.

Отже, у клопотанні слідчого не зазначено, які саме документи вилучені і на які саме документи необхідно накласти арешт, а також не обґрунтовано підстави, за якими ці документи мають значення до кримінального провадження.

Зі змісту протоколу обшуку (а.с. 6-8), який долучений до клопотання, також видно, що у ньому не наведений перелік вилучених документів, що є порушенням приписів п. 3 ч. 3 ст. 104 КПК України, згідно з якими, протокол складається з … заключної частини, яка повинна містити відомості про вилучені речі та спосіб їх ідентифікації.

Відсутність у протоколі обшуку, у клопотанні слідчого та в ухвалі слідчого судді вичерпного переліку вилучених під час обшуку документів, унеможливлює постановлення законного та обґрунтованого судового рішення по суті клопотання та перевірку доводів, як сторони обвинувачення, так і сторони захисту в апеляційному порядку.

Окрім того, у клопотанні слідчого та в ухвалі слідчого судді не зазначено, якими доказами підтверджуються доводи слідчого про те, що вилучені речі та документи відповідають критеріям, передбаченим ч. 1 ст. 98 КПК України, а саме: які саме з вилучених речей були об`єктом кримінально протиправних дій, а які з них набуті в результаті вчинення кримінального правопорушення.

Перевірити ці обставини не виявилось можливим також і в суді апеляційної інстанції, оскільки слідчий та прокурор не надали протокол огляду вилучених документів, у якому б були зазначені ознаки, на підставі яких, можлива їх ідентифікація.

Порушення зазначених вимог кримінального процесуального закону може потягнути за собою, у майбутньому, визнання недопустимими на підставі п. 1 ч. 2 ст. 87 КПК України, отриманих у такий спосіб доказів.

Аналіз змісту ухвали слідчого судді свідчить про те, що ухвала є необґрунтованою, невмотивованою, а отже незаконною, тому підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали.

Разом з тим, нова ухвала суду апеляційної інстанції не може бути постановлена по суті клопотання слідчого, оскільки воно, як зазначено вище, не відповідає вимогам ч. 2 ст. 171 КПК України.

Частиною третьою статті 172 КПК України передбачено, що слідчий суддя, суд, встановивши, що клопотання про арешт майна подано без додержання вимог статті 171 цього Кодексу, повертає його прокурору, цивільному позивачу та встановлює строк в сімдесят дві години для усунення недоліків, про що постановляє ухвалу. У такому разі тимчасово вилучене в особи майно підлягає негайному поверненню після спливу встановленого суддею строку, а у разі звернення в межах встановленого суддею строку з клопотанням після усунення недоліків - після розгляду клопотання та відмови в його задоволенні.

Отже, суд апеляційної інстанції вважає, що клопотання старшого слідчого з ОВС слідчого відділу УСБУ в Одеській області ОСОБА_9 у кримінальному провадженні №0000162, внесеному до ЄРДР 02.09.2014 року за ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 205, ч. 3 ст. 209 КК України, погодженим з прокурором відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_6 , про накладення арешту на мобільний телефон «IPhone 4» чорного кольору FCC ID:BCG-E2422B та чотири поліетиленових пакети з бухгалтерськими документами, підлягає поверненню прокурору для усунення недоліків протягом сімдесяти двох годин з моменту його отримання.

Доводи прокурора про обгрунтованість накладення арешту на вилучене майно, а також доводи сторони захисту про необхідність скасування ухвали слідчого судді та постановлення нової ухвали про відмову у задоволенні клопотання слідчого, викладені у апеляційній скарзі та пояснення захисника у судовому засіданні суду апеляційної інстанції, колегія суддів не сприймає з підстав, наведених вище у мотивувальній частині ухвали.

Відповідно до ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити ухвалу без змін; 2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.
Керуючись ст.ст. 171, 172, 173, 376, 404, 405, 407, 409, 419, 422 КПК України, Апеляційний суд Одеської області, -

ухвалив:
Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_8 задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 10.06.2016 року про накладення арешту на майно, вилучене під час проведення обшуку автомобілю «BMW 520i» сірого кольору, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_8 , - скасувати і постановити нову ухвалу, якою:

Клопотання старшого слідчого з ОВС слідчого відділу УСБУ в Одеській області ОСОБА_9 у кримінальному провадженні №0000162, внесеного до ЄРДР 02.09.2014 року за ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 205, ч. 3 ст. 209 КК України, повернути прокурору-процесуальному керівнику у кримінальному провадженні для усунення недоліків протягом сімдесяти двох годин з моменту отримання копії цієї ухвали.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді Апеляційного суду Одеської області:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4