Апеляційний суд Кіровоградської області
Провадження № 11-кп/781/753/16 Головуючий у суді І інстанції ОСОБА_1
Категорія ст. 307 КК України Доповідач у суді ІІ інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18.10.2016 року. м. Кропивницький
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

Головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

захисника адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Кропивницькому кримінальне провадження № 0000001 за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному проваджені ОСОБА_9 та захисника ОСОБА_7 на вирок Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 04.09.2015 року.
Цим вироком:
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Мар`ївка Олександрійського району Кіровоградської області, українця, громадянина України, із середньою освітою, не одруженого, не працюючого, проживаючого АДРЕСА_1 , такого, що не має судимості,
визнано винуватим, засуджено та призначено покарання:
-за ч. 2 ст. 307 КК України у виді 6 років позбавлення волі з конфіскацією майна;

-за ч. 1 ст. 317 КК України у виді 2 років позбавлення волі;

-за ч. 2 ст. 263 КК України у виді 1 року позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначено ОСОБА_8 покарання у виді 6 років позбавлення волі з конфіскацією майна.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави процесуальні витрати за залучення експертів в розмірі 1683 грн. 66 коп.
Доля речових доказів вирішена відповідно ст.100 КПК України.
В С Т А Н О В И Л А:

Вироком суду першої інстанції ОСОБА_8 визнано винуватим у тому, що він, вчинив незаконне виготовлення, придбання та зберігання особливо небезпечного наркотичного засобу з метою збуту, а також незаконний збут особливо небезпечного наркотичного засобу, надання приміщення для незаконного вживання наркотичного засобу, виготовлення, носіння холодної зброї без передбаченого законом дозволу.
Так, у кінці грудня 2014 року, в денний час, ОСОБА_8 прийшов на околицю с. Василівка Онуфріївського району Кіровоградської області, до лісопосадки, де росли кущі рослини коноплі. Виявивши кущі рослини коноплі, реалізуючи умисел на незаконне придбання наркотичного засобу з метою збуту, ОСОБА_8 зірвав з кущів коноплі гілки з листям та переніс до свого домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .
Зірвані з рослин коноплі гілки з листям, ОСОБА_8 щоб їх просушити залишив зберігати на території вказаного домоволодіння.
Через деякий час, знаходячись в господарчій споруді зазначеного домоволодіння, із гілок з листям кущів рослини коноплі, придбаних за вищевказаних обставинах, ОСОБА_8 руками відокремив та перетер листя, чим вчинив незаконне виготовлення особливо небезпечного наркотичного засобу - канабіс (марихуана), який помістив в шість паперових згортків та залишив зберігати з метою збуту.
18.02.2015 року, під час обшуку домоволодіння АДРЕСА_1 , працівники міліції виявили та вилучили особливо небезпечний наркотичний засіб - канабіс (марихуана), масою в перерахунку на суху речовину 93,367 г, який ОСОБА_8 незаконно придбав, виготовив та зберігав з метою збуту.
14.02.2015 року приблизно о 12 год. 30 хв. на вул. Щорса с. Василівка Онуфріївського району Кіровоградської області, ОСОБА_8 незаконно збув ОСОБА_10 за 1500 грн. два паперові згортки з особливо небезпечним наркотичним засобом - канабіс (марихуана), загальною масою в перерахунку на суху речовину 79,840 г.
Крім того, на початку лютого 2015 року, в денний час, ОСОБА_8 надав дозвіл ОСОБА_11 в приміщенні господарчої споруди домоволодіння АДРЕСА_1 , шляхом паління вжити наркотичний засіб - канабіс, який ОСОБА_8 незаконно зберігав у приміщенні господарчої споруди.
Для цього, ОСОБА_8 дістав з шафи саморобний пристрій для вживання наркотичного засобу шляхом паління «бульбулятор» і дав його ОСОБА_11 .
В приміщенні господарчої споруди домоволодіння АДРЕСА_1 , ОСОБА_11 за допомогою вказаного саморобного пристрою вжив приблизно 1 г наркотичного засобу - канабіс.
Також на початку січня 2015 року, за місцем свого проживання по АДРЕСА_1 , ОСОБА_8 шляхом переплавлення брухту металу - свинець, незаконно виготовив холодку зброю - кастет.
З початку січня 2015 року до 18.02.2015 року ОСОБА_8 носив при собі вищевказаний кастет, який є холодною зброєю без передбаченого законом дозволу.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 просив вирок суду першої інстанції скасувати та закрити кримінальне провадження у зв`язку із відсутністю події кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307 та ч. 1 ст. 317 КК України. Стосовно визнання ОСОБА_8 винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 263 КК України, вирок суду першої інстанції залишити без зміни. Посилаючись на те, що у кримінальному проваджені має місце підбурювання (провокація) з боку правоохоронних органів до вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, а саме до збуту наркотичних засобів.
Так, захисник вказав, що ОСОБА_12 , який є заявником та понятим при оперативній закупівлі у даному кримінальному провадженні не зміг пояснити суду свої показання дані під час досудового розслідування і назвати ім`я, прізвище та по-батькові товариша, до якого приїздив у гості в с. Василівка. Хоча, в цих показаннях вказано, що товариш попросив ОСОБА_12 подати заяву до міліції про вчинення ОСОБА_8 злочину.
Крім того, показання свідків, які вказували на те, що обвинувачений систематично збуває наркотичні засоби, є непрямими доказами, а тому не можуть бути підтвердженням вчинення ОСОБА_8 конкретного кримінального правопорушення.
Крім того, обвинувачений не вчиняв би кримінального правопорушення, якби до цього його не спонукала особа, що негласно співпрацює із правоохоронними органами. Так, свідок ОСОБА_11 показав, що ОСОБА_8 просив його знайти покупця для збуту наркотичних засобів і він звернувся до ОСОБА_10 , який негласно співпрацює з правоохоронними органами. Такі дії за своїм змістом є провокацією злочину, які здійснили органи досудового розслідування. Виходячи з практики Європейського суду з прав людини, як джерела права, наведені порушення, допущенні під час проведення оперативних закупок наркотичних засобів у ОСОБА_8 є несумісними з положеннями п. 1 ст. 6 Конвенції з прав людини і основоположних свобод. Апелянт вважає, що матеріали оперативних закупок не можуть визнаватись допустимими доказами та бути покладеними в основу обвинувального вироку.
До того ж докази, отримані під час проведення оперативної закупки наркотичних засобів не можуть бути визнані допустимими, так як згідно матеріалів досудового розслідування заявником і понятим при проведенні вказаної слідчої дії є одна і та сама заінтересована особа - ОСОБА_12 , чим грубо порушені вимоги ч. 7 ст. 223 КПК України на, що не звернув уваги суд першої інстанції та ухвалив вирок.
Також, вказав, що не може бути допустимим доказом відомості, що містяться на оптичному диску, на якому зафіксовано проведення оперативної закупки наркотичних засобів, оскільки стороною кримінального провадження при відкритті матеріалів справи, стороні захисту не надано доступу до зазначеного диску тобто вказаний диск у порушення вимог кримінального процесуального кодексу на відкритий стороні захисту.
Крім того зазначив, що суд при постановленні вироку допустив істотні порушення вимог кримінального процесуального закону у вироку взагалі не мотивував та не вказав якими доказами підтверджується вина обвинуваченого у вчиненні зберігання наркотичних засобів з метою збуту та збут, а тільки перерахував зібрані докази, чим допустив невмотивованість вироку.
Крім того, суд у вироку взагалі неправильно зазначив показання свідка ОСОБА_12 .
Крім того, висновки суду першої інстанції щодо винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 317 КК України не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду. Показання свідка ОСОБА_11 є суперечливими, а у вироку, суд не обґрунтував чому взяв до уваги показання ОСОБА_11 і відкинув показання обвинуваченого ОСОБА_8 , а тому відсутня подія кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 317 КК України, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_8 .
В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження та правову кваліфікацію дій обвинуваченого, просив вирок суду першої інстанції скасувати через невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, а також у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.
Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_8 призначити покарання: - за ч. 2 ст. 307 КК України у виді 7 років позбавлення волі з конфіскацією майна; - за ч. 1 ст. 317 КК України у виді 3 років позбавлення волі; - за ч. 2 ст. 263 КК України у виді 1 року позбавлення волі. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно до відбування призначити ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років з конфіскацією майна.
Своє доводи обґрунтував тим, що при призначені ОСОБА_8 покарання судом не враховано суспільну небезпеку вчинених ним кримінальних правопорушень, які відносяться до категорії умисних злочинів середньої тяжкості і тяжких, внаслідок злочинного діяння обвинуваченого могли наступити суспільно-небезпечні наслідки.
Крім того, судом не в повній мірі врахована особа обвинуваченого і, зокрема, що останній , частково визнав свою винуватість, проявив нещирість в своїх показаннях, у той час, коли вина ОСОБА_8 доказана повністю, характеризується посередньо, що в сукупності свідчить про його готовність до вчинення нових кримінальних правопорушень.
Судом при призначенні ОСОБА_8 покарання не дотримано вимог кримінального закону та п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24.10.2003 року, а також закону України про кримінальну відповідальність, так як за ч. 1 ст. 317 КК України призначено покарання у виді 2 років позбавлення волі, що взагалі не передбачено санкцією вказаної статті.

Заслухавши доповідача, захисника-адвоката ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_8 які просили задовольнити апеляцію захисника, а у задоволенні апеляції прокурора просили відмовити, прокурора який підтримав подану апеляційну скаргу та заперечив проти задоволення апеляції захисника - адвоката ОСОБА_7 , дослідивши доводи апеляційних скарг та перевіривши матеріали кримінального провадження, дотримуючись меж перегляду судових рішень, визначених ст. 404 КПК України, колегія суддів доходить висновку, що апеляційні скарги прокурора та захисника підлягають частковому задоволенню, а вирок суду першої інстанції скасуванню з таких підстав.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 409 КПК України, підставою для скасування судового рішення при розгляді справи у суді апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, зокрема, ними є невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, також - істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.
Відповідно до вимог ст.412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Згідно вимог ст.370 КПК України, рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. При цьому висновки суду, зазначені у рішенні, мають прямо випливати із аргументації, а також бути чіткими, тобто такими, що не допускають неоднозначного трактування. Крім того суду необхідно послідовно поєднувати закон і з фактами у справі і наводити чіткі аргументи. Не дотримання зазначених вимог під час розгляду справи кримінального провадження є порушенням права на справедливий суд, гарантований ст.6 Європейської конвенції з прав людини.
Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку належним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Згідно ст.374 КПК України, в мотивувальній частині вироку зазначається: у разі визнання особи винуватою: формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення; Статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений; докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів, мотиви змінення обвинувачення, підстави визнання частини обвинувачення необґрунтованою, якщо судом приймалося таке рішення, обставини які пом`якшують та обтяжують покарання. Також у мотивувальній частині суд повинен описати результати оцінки доказів навести докази для підтвердження встановлених судом обставини, а також мотиви неврахування окремих доказів. Викладаючи підстави для прийняття рішення, суд повинен дати відповідь на аргументи сторін. Таким чином кожний доречний важливий і вирішальний аргумент учасників судового засідання має бути проаналізований і одержана відповідь. Висновки у судовому рішенні повинні прямо впливати з аргументації, а також бути чіткими, тобто не допускати неоднозначного трактування. При цьому недостатньо лише цитувати законодавчі положення, а потім приймати рішення.
Суддя повинен послідовно поєднувати закон із фактами у справі і наводити чіткі аргументи, яким чином було вирішено справу у конкретному випадку.
Якщо цього не робити, це буде очевидне порушення права на справедливий суд, яке гарантує стаття 6 Європейської конвенції з прав людини.
Про дотримання судами вказаних вимог кримінального процесуального закону при розгляді кримінальних проваджень також зазначено в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ України від 02 грудня 2014 року та у п.40 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 3 червня 2016 року №6 «Про правові позиції Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ».
Відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України від 29 червня 1990 року №5 «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку» із наступними змінами, суду належить оцінити усі зібрані у справі докази, які містяться у показаннях свідків, потерпілих, підсудних та інших джерелах, з точки зору їх стосовності, допустимості, достовірності і достатності.

Разом із тим, суд першої інстанції не дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону, допустив істотні порушення вимог закону, що перешкодило суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Так, судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.307, ч.1 ст.317, ч.1 ст.263 КК України, незаконному виготовленні, придбанні та зберіганні особливо небезпечного наркотичного засобу з метою збуту, а також незаконного збуту особливо небезпечного наркотичного засобу, надання приміщення для незаконного вживання наркотичного засобу, виготовлення, носіння холодної зброї без передбаченого законом дозволу.
І зокрема, у тому, що у кінці грудня 2014 року, в денний час, ОСОБА_8 прийшов на околицю с. Василівка Онуфріївського району Кіровоградської області, до лісопосадки, де росли кущі рослини коноплі. Виявивши кущі рослини коноплі, реалізуючи умисел на незаконне придбання наркотичного засобу з метою збуту, ОСОБА_8 зірвав з кущів коноплі гілки з листям та переніс до свого домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .
Зірвані з рослин коноплі гілки з листям, ОСОБА_8 щоб їх просушити залишив зберігати на території вказаного домоволодіння.
Через деякий час, знаходячись в господарчій споруді зазначеного домоволодіння, із гілок з листям кущів рослини коноплі, придбаних за вищевказаних обставинах, ОСОБА_8 руками відокремив та перетер листя, чим вчинив незаконне виготовлення особливо небезпечного наркотичного засобу - канабіс (марихуана), який помістив в шість паперових згортків та залишив зберігати з метою збуту.
18.02.2015 року, під час обшуку домоволодіння АДРЕСА_1 , працівники міліції виявили та вилучили особливо небезпечний наркотичний засіб - канабіс (марихуана), масою в перерахунку на суху речовину 93,367 г, який ОСОБА_8 незаконно придбав, виготовив та зберігав з метою збуту.
14.02.2015 року приблизно о 12 год. 30 хв. на вул. Щорса с. Василівка Онуфріївського району Кіровоградської області, ОСОБА_8 незаконно збув ОСОБА_10 за 1500 грн. два паперові згортки з особливо небезпечним наркотичним засобом - канабіс (марихуана), загальною масою в перерахунку на суху речовину 79,840 г.
Крім того, на початку лютого 2015 року, в денний час, ОСОБА_8 надав дозвіл ОСОБА_11 в приміщенні господарчої споруди домоволодіння АДРЕСА_1 , шляхом паління вжити наркотичний засіб - канабіс, який ОСОБА_8 незаконно зберігав у приміщенні господарчої споруди.
Для цього, ОСОБА_8 дістав з шафи саморобний пристрій для вживання наркотичного засобу шляхом паління «бульбулятор» і дав його ОСОБА_11 .
В приміщенні господарчої споруди домоволодіння АДРЕСА_1 , ОСОБА_11 за допомогою вказаного саморобного пристрою вжив приблизно 1 г наркотичного засобу - канабіс.
Також на початку січня 2015 року, за місцем свого проживання по АДРЕСА_1 , ОСОБА_8 шляхом переплавлення брухту металу - свинець, незаконно виготовив холодку зброю - кастет.
З початку січня 2015 року до 18.02.2015 року ОСОБА_8 носив при собі вищевказаний кастет, який є холодною зброєю без передбаченого законом дозволу.
Разом із тим, суд при розгляді кримінального провадження та ухваленні вироку допустив істотні порушення вимог кримінального процесуального закону і, зокрема, у мотивувальній частині взагалі не мотивував та не вказав якими саме доказами підтверджується вина обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні зберігання наркотичних засобів з метою збуту. З вироку суду взагалі не вбачається якими саме доказами підтверджуються висновки суду про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні вказаних незаконних дій з наркотичними засобами з метою збуту, оскільки сам обвинувачений вчинення цих дій заперечував із цього приводу надав пояснення які суд першої інстанції у вироку не спростував, тоді як сам факт виявлення наркотичного засобу за місцем проживання останнього не свідчить про вчинення ним кримінального правопорушення, кваліфікованого судом за ч.2 ст.307 КК України, чим допустив невмотивованість вироку.
Крім того, судом встановлено та визнано доведеною вина обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні незаконного збуту наркотичних засобів.
Проте, при цьому суд першої інстанції взагалі не звернув уваги та не надав належної оцінки у вироку тому, що докази, отримані під час проведення оперативної закупівлі наркотичних засобів отримані із істотним порушенням кримінального процесуального закону і, зокрема, ч. 7 ст. 223 КПК України, якою передбачено, що понятими при проведенні слідчих розшукових дій не можуть бути потерпілий, родичі підозрюваного, обвинуваченого і потерпілого, працівники правоохоронних органів, а також особи заінтересовані в результатах кримінального провадження.
Так суд першої інстанції не звернув уваги та не надав належної оцінки тому у вироку тому, що згідно матеріалів досудового розслідування заявником по кримінальному провадженню стосовно того, що ОСОБА_8 займався збутом наркотичних засобів та понятим при проведенні оперативної закупівлі наркотичних засобів за участю легендованої особи ОСОБА_10 є одна і та сама особа ОСОБА_12 (т.1 а.с.47, 59-76), проте поклав в основу вироку як доказ вини ОСОБА_8 у вчиненні збуту наркотичних засобів матеріали оперативної закупівлі.
Крім того, суд першої інстанції не мотивував та не надав у вироку ніякої оцінки тому, що стороною обвинувачення не відкрито стороні захисту відомості, які містяться на оптичному диску, на якому зафіксовано проведення оперативної закупки наркотичних засобів, тобто вказаний диск у порушення вимог кримінального процесуального кодексу на відкритий стороні захисту.
При цьому суд в порушення вимог кримінального процесуального закону не надав оцінки вказаним доказам з точки зору належності, допустимості, достовірності і достатності.
Крім того, визнання ОСОБА_8 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.317 КК України, обґрунтовані судом показаннями свідка ОСОБА_11 який причетний до обвинувачення ОСОБА_8 у вчинені кримінальних правопорушень, проте доводи сторони захисту з приводу того, що по даному кримінальному провадженню органи досудового розслідування спровокували його на вчинення вказаних незаконних дій з наркотичними засобами та ОСОБА_11 і легендована особа ОСОБА_10 співпрацюють із ними судом першої інстанції у вироку взагалі не спростовані, ці доводи районним судом взагалі не досліджувалися та їм не надано ніякої оцінки.
Зазначене вище, вочевидь не може свідчити про об`єктивне та повне з`ясування судом першої інстанції усіх обставин провадження на підставі належного дослідження доказів по цьому провадженню.

Тобто, районним судом допущено таку неконкретність та невмотивованість вироку, яка порушує право обвинуваченого на захист від конкретного обвинувачення та на справедливий суд і яку із урахуванням вимог заявлених в апеляціях неможливо усунути під час розгляду кримінального провадження у суді апеляційної інстанції.

Крім того, обґрунтованими є і доводи апеляційної скарги прокурора щодо неправильного застосування судом першої інстанції положень кримінального закону.

Так, судом першої інстанції допущені порушення вимог кримінального закону і, зокрема, санкція ч.1 ст.317 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі від 3 до 5 років позбавлення волі. Проте суд визнав винним ОСОБА_13 за ч.1 ст.317 КК України та призначив покарання у виді 2 років позбавлення волі, яке взагалі не передбачено санкцією даної статті, чим допустив неправильне застосування кримінального закону.

Про вищевказані істотні порушення кримінального процесуального та кримінального закону допущені Онуфріївським районним судом також зазначено в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06 липня 2016 року якою скасовано вирок Апеляційного суду Кіровоградської області від 24 грудня 2015 року. (Т.2 а. с. 113-118).

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів доходить висновку, що дане кримінальне провадження розглянуто у суді першої інстанції із істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення, що є безумовною підставою для скасування вироку та призначення нового судового розгляду кримінального провадження.

Наведені порушення вимог кримінального процесуального закону апеляційний суд визнає як істотні порушення, передбачені ч.1 ст.412 КПК України, що перешкодили ухвалити законне судове рішення, і які ніяким чином не можуть бути усунені судом апеляційної інстанції, оскільки апеляційний суд не має права перебирати на себе функції суду першої інстанції, тобто заміняти суд першої інстанції, адже таким чином, фактично з процесуальної точки зору нівелюється поняття інстанційності судового розгляду. За таких підстав не можуть бути усунені апеляційним судом такі порушення, як невмотивованість судового рішення та його необґрунтованість. (вимоги ст.370, 374).

На підставі вищевикладених обставин, колегія суддів дійшла висновку, що вирок суду першої інстанції стосовно ОСОБА_8 не може вважатися законним та обґрунтованим, а тому підлягає безумовному скасуванню з призначенням нового судового розгляду у суді першої інстанції.

А тому, апеляційні скарги захисника-адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 та прокурора підлягають задоволенню частково, вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню із призначенням нового судового розгляду кримінального провадження у суді першої інстанції.
Оскільки вирок скасовується у зв`язку з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону з призначенням нового розгляду у суді першої інстанції, тому колегія суддів, згідно положень ч. 2 ст. 415 КПК України, не має права вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання.

Під час нового судового розгляду, суду першої інстанції необхідно усунути порушення вимог кримінального процесуального закону, які стали підставами для скасування вироку та призначення нового судового розгляду, повно, всебічно і об`єктивно дослідити та проаналізувати всі зібрані докази по кримінальному провадженню, дати їм належну оцінку з огляду на належність, допустимість та достовірність та ретельно перевірити усі доводи апеляційних скарг захисника та прокурора та надати цим доводам належну правову оцінку та за результатами розгляду ухвалити мотивоване, законне та обґрунтоване рішення, відповідно вимог ст.370, 374 КПК України.

При цьому, колегія суддів, враховуючи тяжкість пред`явленого обвинувачення та обставини кримінального провадження, вважає за необхідне запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_8 залишити тримання під вартою, продовживши його на 60 днів.

У зв`язку із відсутністю суддів в Онуфріївському районному суді Кіровоградської області, які можуть розглядати вказане кримінальне провадження, колегія суддів призначає новий судовий розгляд кримінального провадження у Світловодському міськрайонному суді Кіровоградської області.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 414, 419 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційні скарги прокурора у кримінальному проваджені ОСОБА_9 та захисника - адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 - задовольнити частково.
Вирок Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 04.09.2015 року стосовно ОСОБА_8 скасувати, призначити новий судовий розгляд кримінального провадження у Світловодському міськрайонному суді Кіровоградської області.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_8 - залишити без зміни, тримання під вартою, продовживши його на 60 днів до 17 грудня 2016 року.

Ухвала набирає законної сили з дня проголошення та оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4