Ухвала
іменем україни
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних
і кримінальних справ у складі:

головуючогоОСОБА_1 ,
суддів:ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянула в судовому засіданні 08 серпня 2016 року у м. Києві касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на ухвалу Апеляційного суду Тернопільської області від 27 квітня 2016 року.
Вироком Кременецького районного суду Тернопільської області від 28 грудня 2015 року
ОСОБА_5 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
громадянина України,
такого, що судимості не мав,
засуджено за ч. 2 ст. 190 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік 6 місяців.
Ухвалою Апеляційного суду Тернопільської області від 27 квітня 2016 року зазначений вирок щодо ОСОБА_5 змінено в частині призначеного йому покарання. Постановлено вважати ОСОБА_5 засудженим за ч. 2 ст. 190 КК до покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік 6 місяців. В решті вирок суду залишено без зміни.
За вироком суду, ОСОБА_5 31 травня 2014 року, використовуючи невстановлених слідством найманих працівників, яким не було відомо про його протиправні наміри, перебуваючи у будинку по АДРЕСА_1 , представившись керівником неіснуючої фірми «Фаворит», уклав з ОСОБА_6 договір купівлі-продажу, запевнивши її, що фірмою будуть виконані умови договору та надано товар, а саме два металопластикових вікна, хоча ОСОБА_5 не мав наміру та можливості виконати покладені на себе обов`язки, а отримавши від ОСОБА_6 авансовий платіж у сумі 500 грн, заволодів ним, завдавши таким чином останній матеріальної шкоди на вказану суму.
Крім того, ОСОБА_5 , в період з 17 жовтня по 20 листопада 2014 року, діючи повторно, представляючись керівником неіснуючої фірми «Фаворит», на підставі усної домовленості або шляхом укладення з клієнтами договорів купівлі-продажу металопластикових дверей та вікон, запевнив їх, що фірмою будуть виконані умови договору та надано товар, хоча не мав наміру та можливості виконати покладені на себе обов`язки, а отримавши від клієнтів авансові платежі, а саме від: ОСОБА_7 2000 грн, ОСОБА_8 500 грн, ОСОБА_9 500 грн, ОСОБА_10 1860 грн, ОСОБА_11 8000 грн, ОСОБА_12 1500 грн, ОСОБА_13 1300 грн, ОСОБА_14 600 грн, ОСОБА_15 1300 грн, ОСОБА_16 1000 грн, ОСОБА_17 2100 грн, ОСОБА_18 1300 грн, ОСОБА_19 2000 грн, ОСОБА_20 1600 грн, ОСОБА_21 2500 грн, ОСОБА_22 1300 грн, ОСОБА_23 1000 грн, ОСОБА_24 1200 грн, ОСОБА_25 300 грн, ОСОБА_26 1000 грн, ОСОБА_27 800 грн, заволодів ними, завдавши їм таким чином матеріальної шкоди на вказані суми відповідно.
У касаційній скарзі захисник ставить вимогу про зміну оскаржуваної ухвали апеляційного суду шляхом застосування до ОСОБА_5 положень ст. 75 КК. Вказує на невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінальногоправопорушення та особі засудженоговнаслідок суворості та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що з огляду на зміст оскаржуваної ухвали, на його думку, залишилось поза увагою суду апеляційної інстанції.
Заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи касаційної скарги та додані до неї копії судових рішень, колегія суддів не вбачає підстав для її задоволення.
Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні зазначеного у вироку кримінального правопорушення та правильність кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 190 КК у касаційній скарзі не оспорюються.
Доводи захисника про безпідставне незастосування до ОСОБА_5 положень ст. 75 КК, а також щодо невідповідності призначеного покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок суворості, на думку колегії суддів, є необґрунтованими.

При призначенні ОСОБА_5 покарання суд першої інстанції послався у вироку на характер та ступінь тяжкості вчиненогокримінального правопорушення, яке є злочином середньої тяжкості, кількість вчинених епізодів, а саме 22, дані про особу ОСОБА_5 , який вперше притягується до кримінальної відповідальності, частково відшкодував завдану шкоду, відсутність обтяжуючих покарання обставин та пом`якшуючі покарання обставини, до яких відніс думку потерпілих, які не наполягали на суворій мірі покарання, молодий вік ОСОБА_5 , наявність у нього на утриманні малолітньої дитини, а також те, що він визнав свою вину та розкаявся у вчиненому, позитивно характеризується за місцем проживання.
На підставі цих даних районний суд дійшов висновку, що покарання, яке буде необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_5 та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, потрібно призначити у виді позбавлення волі, однак з урахуванням пом`якшуючих покарання обставин у мінімальному розмірі, передбаченому санкцією ч. 2 ст. 190 КК.
Апеляційний суд, змінюючи вказане судове рішення, зазначив про те, що суд першої інстанції не дав належної оцінки тим обставинам, що ОСОБА_5 одружений, впродовж судового провадження не оспорював фактичних обставин та визнав свою вину у вчиненому, що дало суду підстави розглядати провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК, чим сприяв здійсненню правосуддя. Крім того, на час розгляду кримінального провадження в суді апеляційної інстанції ОСОБА_5 відшкодував завдану шкоду 17 потерпілим із 22, 1 відшкодував частково, а 4 ще не відшкодував, що після вчинення кримінального правопорушення свідчить про усвідомлення засудженим протиправності своїх дій та критичного ставлення до них.
Врахувавши зазначені обставини, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку, що призначене районним судом покарання є надто суворим та обґрунтовано пом`якшив його до обмеження волі на строк 1 рік 6 місяців.
Як убачається зі змісту ухвали апеляційного суду, аналогічні доводи щодо суворості призначеного покарання та необхідності звільнення від його відбування з випробуванням на підставі ст. 75 КК були наведені в апеляційній скарзі захисника та перевірялися судом апеляційної інстанції, який обґрунтовано визнав їх безпідставними.
Свій висновок апеляційний суд переконливо мотивував в ухвалі і вважати його необґрунтованим чи сумнівним підстав немає.
Таким чином, ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК і з наведеними в ній висновками щодо законності та обґрунтованості вироку суду першої інстанції в частині призначеного ОСОБА_5 покарання погоджується і колегія суддів.
Покарання, призначене ОСОБА_5 , відповідає загальним засадам призначення покарання, є достатнім і справедливим, а тому підстави для зміни оскаржуваних судових рішень з мотивів, наведених у касаційній скарзі захисника, відсутні.
Отже, обґрунтування касаційної скарги не містить доводів, які викликають необхідність перевірки їх матеріалами кримінального провадження, а із касаційної скарги та наданих до неї копій судових рішень вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Враховуючи викладене та керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, колегія суддів,
п о с т а н о в и л а:
Відмовити захиснику ОСОБА_4 у відкритті касаційного провадження за його касаційною скаргою на ухвалу Апеляційного суду Тернопільської області від 27 квітня 2016 року щодо засудженого ОСОБА_5 .
Ухвала касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.
С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3