АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження №11-кп/778/503/16 Головуючий в 1-й інстанції
Категорія: ст.185 ч.3 КК України Доповідач у 2-й інстанції
ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2016 року м.Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області в складі:

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участю:
прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

розглянула в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0005521, за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні на вирок Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 24 грудня 2015 року відносно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Аркалик Тургайської області Республіка Казахстан, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, який знаходиться у цивільному шлюбі та має на утриманні чотирьох малолітніх дітей - 2005, 2012, 2014 та 2015 років народження, працюючого неофіційно, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого без реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

1) 31.07.2002р. Приморським районним судом Запорізької області за ст.ст.185 ч.3, 304 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням строком на 1 рік;

2) 19.05.2003р. Приморським районним судом Запорізької області за ч.3 ст.185, ст.71 КК України до 3 років 2 місяців позбавлення волі; звільнений 18.04.2005р. умовно-достроково на невідбутий строк 11 місяців 26 днів;

3) 29.10.2007р. Бердянським міськрайонним судом Запорізької області за ч.2 ст.190 КК України до 1 року 6 місяців позбавлення волі; звільнений 23.01.2009р. по відбуттю покарання;

4) 24.02.2010р. Бердянським міськрайонним судом Запорізької області за ст.ст.190 ч.2, 185 ч.2, ст.70 КК України до 1 року 6 місяців обмеження волі; звільнений 23.09.2010р. умовно-достроково на невідбутий строк 2 місяці;

5) 26.04.2011р. Бердянським міськрайонним судом Запорізької області за ч.2 ст.190 КК України до 2 років позбавлення волі; звільнений 26.04.2013р. по відбуттю покарання;

6) 06.10.2014р. Токмацьким районним судом Запорізької області за ст.395 КК України до 1 місяця арешту; звільнений 26.12.2014р. по відбуттю покарання,

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України;

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с.Новоукраїнка Куйбишевського району Запорізької області, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, одруженого, маючого на утриманні двох малолітніх дітей - 2012 та 2015 років народження, працюючого неофіційно, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_4 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України.

В апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні просить вирок відносно ОСОБА_8 в частині звільнення його від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України скасувати, ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 за ч.3 ст.185 КК України 3 роки позбавлення волі, мотивуючи тим, що суд не врахував те, що ОСОБА_8 раніше неодноразово судимий за вчинення корисливих злочинів, негативно характеризується за місцем проживання, вчинив тяжкий злочин, виступав ініціатором вчинення злочину та залучив до цього раніше не судимого ОСОБА_9 , а остання судимість за ст.395 КК України характеризує ОСОБА_8 як особу антисоціальної спрямованості, яка не бажає ставати на шлях виправлення. Крім цього, суд врахував наявність у ОСОБА_8 на утриманні малолітніх дітей, однак ця обставина спростовується відсутністю у обвинуваченого постійного місця роботи.
Вироком Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 24 грудня 2015 року визнано винуватими та засуджено:
ОСОБА_8 за ч.3 ст.185 КК України до 3 років позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням строком на 3 роки з покладенням на нього обов`язків, передбачених п.п.2-4 ч.1 ст.76 КК України;

ОСОБА_9 за ч.3 ст.185 КК України до 3 років позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням строком на 2 роки з покладенням на нього обов`язків, передбачених п.п.2-4 ч.1 ст.76 КК України.

Заходи забезпечення кримінального провадження щодо ОСОБА_8 та ОСОБА_9 не застосовувались.

Вирок відносно ОСОБА_9 в апеляційному порядку не оскаржено.
В запереченнях на апеляційну скаргу обвинувачений ОСОБА_8 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, оскільки наведені в ній доводи є безпідставними, а вирок суду залишити без змін, так як він вину визнав, щиро розкаявся у вчиненому, активно сприяв розкриттю злочину, відшкодував матеріальну шкоду, має на утриманні 4 малолітніх дітей.

В судовому засіданні апеляційної інстанції:

прокурор підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити;

обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник адвокат ОСОБА_7 заперечували проти апеляційної скарги та просили відмовити в її задоволенні.

Вислухавши доповідача, учасників провадження, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно вироку ОСОБА_8 та ОСОБА_9 визнані винуватими у тому, що вони 17.11.2015р., приблизно о 20 год. 30 хв., знаходячись біля приміщення нежитлового будинку АДРЕСА_5 , за попередньою змовою між собою, діючи умисно, з корисливих мотивів, незаконно, з метою таємного викрадення чужого майна, а ОСОБА_8 , крім того, діючи повторно, шляхом пошкодження покрівлі нежитлового будинку, проникли в приміщення вищевказаного будинку, звідки шляхом насипання в мішки, таємно викрали 910кг соняшникового насіння, вартістю 8 грн. за кілограм, на загальну суму 7280 грн., яке належить ОСОБА_10 .

Далі, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 вказані мішки з насінням завантажили в салон та причіп автомобіля «Москвич 2140», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , після чого з викраденим майном залишили місце скоєння злочину, розпорядившись ним на власний розсуд, чим завдали потерпілому ОСОБА_11 майнову шкоду на загальну суму 7280 грн.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні злочину за обставин, викладених у вироку, відповідають фактичним обставинам справи та не оскаржуються в апеляційній скарзі.

Дії ОСОБА_8 правильно кваліфіковані за ст.185 ч.3 КК України, що також не оскаржується в апеляційній скарзі.

Оскільки зазначені вище обставини в апеляційній скарзі не оскаржуються, то відповідно до положень ч.1 ст.404 КПК України не підлягають перегляду.

Доводи прокурора про невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину, передбаченого ст.185 ч.3 КК України, та особі обвинуваченого є необґрунтованими.

Відповідно до ст.65 КК України, суд призначає покарання в межах, установлених у санкції статті Особливої частини Кримінального кодексу України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, враховуючи його ступінь тяжкості, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. При цьому особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

З матеріалів провадження вбачається, що при призначенні обвинуваченому ОСОБА_8 покарання за ст.185 ч.3 КК України, суд, відповідно до положень ст.65 КК України, врахував його тяжкість; дані про особу винного, а також обставини, що впливають на покарання, та призначив ОСОБА_8 покарання у виді трьох років позбавлення волі.
Незважаючи на це, прокурор, ставлячи в своїй апеляції питання про скасування вироку у частині призначеного покарання та винесення нового вироку, просить призначити обвинуваченому ОСОБА_8 за ч.3 ст.185 КК України покарання у виді трьох років позбавлення волі, тобто такого ж самого покарання (за видом і строком), яке призначив суд.

За таких обставин вимога прокурора про скасування вироку і ухвалення нового в частині призначення покарання за ч.3 ст.185 КК України є безпідставною та необґрунтованою.

Також доводи прокурора про безпідставне звільнення обвинуваченого ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України, також є необґрунтованими.

Так, з матеріалів провадження вбачається, що обвинувачений повністю визнав свою вину, щиро розкаявся та активно сприяв розкриттю злочину, повністю відшкодував матеріальну шкоду потерпілому у добровільному порядку, працює на сезонних роботах, має постійне місце проживання, утримує чотирьох неповнолітніх дітей. За місцем проживання обвинувачений, відповідно до характеристики долученої до письмових заперечень на апеляційну скаргу прокурора та дослідженої під час судового розгляду, характеризується позитивно.

Приймаючи рішення про звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України, суд, застосувавши принцип індивідуалізації призначення покарання, обґрунтовано дійшов висновку про можливість його виправлення без ізоляції від суспільства, при цьому навів у вироку переконливі мотиви та підстави такого рішення.

Крім того, з матеріалів провадження (технічного носія інформації) вбачається, що прокурор, з огляду на обставини, які були з`ясовані та перевірені доказами під час судового розгляду, у судових дебатах просив звільнити обвинуваченого ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України, посилаючись при цьому на те, що його виправлення можливе без ізоляції від суспільства. Крім того, обґрунтовуючи свою позицію, прокурор у судових дебатах не заперечував, а навпаки посилався на те, що обвинувачений ОСОБА_8 утримує неповнолітніх дітей.

Також необґрунтованими є доводи прокурора про те, що суд не врахував наявність непогашених судимостей у обвинуваченого, оскільки з тексту вироку вбачається, що при призначенні покарання суд в повній мірі врахував те, що ОСОБА_8 раніше неодноразово судимий та визнав рецидив злочинів обставиною, яка обтяжує покарання.

Підстав для скасування оскаржуваного судового рішення у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі винного, неправильного застосування ст.75 КК України, як про це йдеться у апеляційній скарзі прокурора, колегія суддів не вбачає.

Враховуючи зазначене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора є безпідставною та необґрунтованою, а тому не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.404, 407 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні залишити без задоволення.

Вирок Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 24 грудня 2015 року відносно ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала Апеляційного суду Запорізької області набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4