Провадження № 1-кп/317/141/2016
Справа № 317/1632/16-к
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 травня 2016 року м. Запоріжжя
Запорізький районний суд Запорізької області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2
за участі:
прокурора ОСОБА_3
потерпілого ОСОБА_4

обвинуваченої ОСОБА_5

захисника обвинуваченої ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000071 від 14.01.2016 року, відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Запоріжжя, українки, громадянки Російської Федерації з правом постійного проживання на території України з 1990 року, не одруженої, не працюючої, зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,
за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України,-
ВСТАНОВИВ:
14.01.2016 р., приблизно о 05 год. 00 хв., ОСОБА_5 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, маючи умисел на спричинення тяжких тілесних ушкоджень, знаходячись за адресою: АДРЕСА_2 , на ґрунті неприязних відносин, під час сумісного вживання спиртних напоїв, під час сварки зі своїм знайомим ОСОБА_4 , нанесла останньому удар ножем в ділянку грудей зліва, чим спричинила наступні тілесні ушкодження: поранення грудної клітини зліва в 2-му міжреберні по середній ключичній лінії з проникненням в ліву плевральну порожнину, з розвитком гемоторакса зліва (накопичення крові і згустків в лівій плевральній порожнині), з пошкодженням верхньої долі лівої легені, з перетинанням міжреберних судин, які згідно висновку експерта № 456 від 26.02.2016 р. кваліфікуються як тяжкі тілесні ушкодження за ознакою небезпеки для життя.

Допитана у судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_5 свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, визнала повністю, підтвердила усі фактичні обставини, які містяться в обвинувальному акті. У вчиненому обвинувачена ОСОБА_5 розкаялась, просила суворо не карати, зазначила, що 14 січня 2016 року після опівночі вона разом з ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 розпивали спиртні напої за місцем її мешкання за адресою: АДРЕСА_1 . Потім пішли до ОСОБА_7 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_2 , де продовжили розпивати спиртні напої. До них також приєднався ОСОБА_10 . З ОСОБА_4 вона знайома з 2013 року, з ним жили разом близько місяця у неї вдома. Розійшлись через те, що він вживав наркотичні речовини. Після того як вони розійшлись він побив їй вікна. Дитині після шоку пов`язаного з цим, знадобились операція на серці.

Сваритись 14.01.2016 р. з ОСОБА_4 почали саме із-за минулих подій, які вона йому згадала. Обидва були у стані алкогольного сп`яніння. Під час сварки вона дала обвинуваченому ляпаса, він намагався схопити декілька разів ніж зі столу, а вона його відштовхувала. До рук ОСОБА_4 ніж так і не взяв, але погрожував їй. Мала можливість вільно піти, чому не пішла не знає. В цей час вона хотіла схопити що-небудь зі столу, щоб його вдарити, вийшло так, що то був ніж. Думала що вдарила його в плече, але виявилось, що в інше місце. Злякавшись кинула ніж і почала тримати рану потерпілому. ОСОБА_11 викликала в цей час швидку. Потерпілий сказав, що йому швидка не потрібна і пішов до матері. Коли він йшов, то вона спитала у нього чи дійде він. Він відповів, що так. Після цього вони зібрались з ОСОБА_12 та пішли до неї додому.

Зараз вона приживає зі співмешканцем ОСОБА_13 , який не є батьком її дітей. Батько її першої дитини ОСОБА_14 має іншу сім`ю, однак допомагає дитині. У другої дитини ОСОБА_15 батька немає, вона є матір`ю одиначкою. Зараз перебуває у відпустці по догляду за дитиною у зв`язку з її хворобою. Фінансово участі у лікуванні потерпілого не брала, оскільки немає грошей, щоб допомогти.

Оскільки обвинувачена дала показання в яких повністю визнала свою вину і не оспорює фактичні обставини, враховуючи думку прокурора, та потерпілого, які вважали, що можливо розглянути кримінальне провадження відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, вислухавши думку обвинуваченої та її захисника, які також не заперечували проти вказаного порядку розгляду провадження, а також з`ясувавши, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, немає сумнівів у добровільності їх позиції, роз`яснивши, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, суд вважає за можливе розглянути кримінальне провадження на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України, та визнати недоцільним дослідження доказів щодо фактичних обставин, які ніким не оспорюються.

Суд вважає, що вина обвинуваченої ОСОБА_5 повністю доведена і її дії слід кваліфікувати за ч. 1 ст. 121 КК України як умисне тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.

Призначаючи вид та розмір покарання обвинуваченій, суд, у відповідності до ст. 65 КК України, враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України належить до тяжких злочинів, особу обвинуваченої, яка раніше не судима, на обліку у нарколога чи психіатра не перебуває, має постійне місце проживання, за місцем проживання характеризується позитивно. Також суд враховує, що ОСОБА_5 має на утриманні двох дітей 2000 р.н. та 2012 р.н., які як видно з довідки № 01-19/22 від 25.03.2016 р. перебувають на диспансерному обліку. Так, малолітня ОСОБА_15 знаходиться на диспансерному обліку з народження з діагнозом вроджена вада серця та потребує постійного нагляду педіатра та кардіолога, а неповнолітня ОСОБА_14 перебуває на диспансерному обліку з 2012 р. з діагнозом хронічний пієлонефрит та потребує періодичного профілактичного лікування.

Як обставину, що пом`якшує покарання обвинуваченій, суд враховує щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину.

При цьому, щире каяття ОСОБА_5 засновано на належній критичній оцінці обвинуваченої своєї протиправної поведінки через визнання вини і готовність нести кримінальну відповідальність, що встановлено безпосередньо у судовому засіданні.

Обставиною, що обтяжує покарання, є вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння.

За таких обставин, враховуючи особу ОСОБА_5 , думку прокурора, потерпілого, захисника, зважаючи на наслідки злочину, для досягнення цілей покарання, встановлених статтею 50 КК України, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_5 покарання у вигляді позбавлення волі в мінімальних межах санкції статті.

Враховуючи, що виправлення ОСОБА_5 можливе без ізоляції від суспільства, приймаючи при цьому до уваги те, що вона не несе небезпеки соціуму, має тісні суспільні зв`язки, її діти потребують постійного догляду та лікування з приводу чого находяться на диспансерному обліку, не працює через необхідність постійного догляду на хворою малолітньою дитиною ОСОБА_15 , враховуючи ставлення обвинуваченої до вчиненого та його наслідків, суд дійшов висновку про необхідність звільнення її від відбування покарання у вигляді позбавлення волі з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, з покладенням обов`язків, передбачених п.п. 2, 3, 4 ч. 1 ст.76 КК України.

Суд вважає, що призначення ОСОБА_5 покарання у вигляді позбавлення волі із застосуванням ст.ст. 75-76 КК України, буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченої, та попередження вчинення нею нових злочинів, випливає з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Цивільний позов не заявлений. Процесуальні витрати відсутні.

Питання про речові докази суд вирішуєвідповідно до ст. 100 КПК України.

Ухвалою Запорізького районного суду Запорізької області від 15.03.2016 р. відносно ОСОБА_5 було обрано запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання до 13.05.2016 р., термін якого у зазначену дату сплинув і не був продовжений.

Керуючись ст.ст. 370, 374 КПК України, суд,-

ЗАСУДИВ:
ОСОБА_5 визнати винною у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, та призначити ї й покарання у вигляді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

На підставі ст. 75 КК України звільнити засуджену ОСОБА_5 від відбування покарання у вигляді позбавлення волі, якщо вона протягом іспитового строку 3 (три) роки не скоїть нового злочину.

На підставі п.п. 2, 3, 4 ч. 1 ст. 76 КК України зобов`язати засуджену ОСОБА_5 не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу органів кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи, періодично з`являтись для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_5 до набрання вироком законної сили не обрати.

Речові докази предмети одягу ОСОБА_4 : куртку шерстяну сірого кольору з капюшоном, зі слідами речовини бурого кольору; брюки спортивні білого кольору зі слідами речовини бурого кольору; брюки спортивні чорного кольору зі слідами речовини бурого кольору; футболку з коротким рукавом темно-синього кольору зі слідами речовини бурого кольору; футболку з довгим рукавом чорного кольору зі слідами речовини бурого кольору; труси сірого кольору зі слідами речовини бурого кольору знищити.

Вирок може бути оскаржений шляхом подання апеляційної скарги до апеляційного суду Запорізької області протягом 30 днів з дня його проголошення через Запорізький районний суд Запорізької області, при цьому відповідно ч. 2 ст. 394 КПК України вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1