Провадження №1-кп/761/898/2016
В И Р О К
іменем України
07 червня 2016 року місто Київ

Шевченківський районний суд м. Києва в складі: головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , потерпілої ОСОБА_6 , у відкритому судовому засіданні в приміщенні Шевченківського районного суду м. Києва, розглянувши матеріали кримінального провадження (внесено в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0005338 від 26.04.2016) по обвинуваченню

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Києві, українця, громадянина України, з середньою освітою, який не працює, неодруженого, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого: 19 жовтня 1999 року - вироком Подільського районного суду м. Києва за вчинення злочинів, передбачених ст. 17 ч. 1 ст. 145, ч. 2 ст. 140, ч. 2 ст. 206 КК України, із застосуванням ст. 42 КК України, на два роки позбавлення волі; 17 грудня 2001 року - вироком Оболонського районного суду м. Києва за вчинення злочинів, передбачених ч. 2 ст. 140, ч. 2 ст. 185 КК України, із застосуванням ст. 42 КК України, на чотири роки позбавлення волі; 16 березня 2007 року - вироком Оболонського районного суду м. Києва за вчинення злочинів, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 185 КК України, із застосуванням ст. 70 КК України, на п`ять років позбавлення волі; 25 червня 2011 року - вироком Солом`янського районного суду м. Києва за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, на три роки позбавлення волі,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України,

У С Т А Н О В И В:

26 квітня 2016 року, приблизно о 9 годині 30 хвилин, обвинувачений ОСОБА_4 , будучи особою, раніше судимою за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, отже діючи повторно, перебуваючи в салоні тролейбуса №18, який прямував зі сторони станції метрополітену «Лук`янівська», що розташована за адресою: м. Київ, вул. Мельникова, 1, у напрямку Майдану Незалежності, помітивши потерпілу ОСОБА_6 , яка також перебувала в салоні згаданого тролейбусу, маючи умисел на таємне викрадення її майна, переслідуючи мету обернення чужого майна на свою користь і особистого збагачення, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, таємно викрав з кишені куртки потерпілої ОСОБА_6 її мобільний телефон «MEIZU M 2 note» вартістю 4299 грн., в силіконовому чохлі вартістю 399 грн., з карткою мобільного оператора «Київстар» вартістю 10 грн., на рахунку якої знаходилось 51,4 грн., а також з карткою мобільного оператора «Лайф» вартістю 25 грн., на рахунку якої знаходилось 32,56 грн., тобто всього майно на загальну суму 4816,96 грн., після чого залишив місце вчинення злочину.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у пред`явленому обвинуваченні визнав повністю, щиро розкаявся, підтвердив обставини вчинення злочину, викладені вище, та при цьому пояснив, що 26 квітня 2016 року, приблизно о 9 годині 30 хвилин, знаходячись в салоні тролейбуса №18, який прямував у напрямку Майдану Незалежності зі сторони станції метрополітену «Лук`янівська» в м. Києві, помітив потерпілу ОСОБА_6 , у якої в подальшому викрав телефон в чохлі із сім-картками, після чого залишив місце вчинення злочину.

Оскільки учасники судового провадження вважали недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорювалися, і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, немає сумнівів у добровільності їх позиції, судовий розгляд кримінального провадження було проведено у відповідності до вимог ч.3 ст.349 КПК України. При цьому судом їм було роз`яснено, що в цьому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Таким чином, оскільки обвинувачений ОСОБА_4 повторно таємно викрав чуже майно, то такі його дії суд кваліфікує за ч. 2 ст. 185 КК України.

При призначенні покарання ОСОБА_4 , суд бере до уваги і визнає обставинами, які пом`якшують покарання - його щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Також, призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд враховує те, що він перебуває під наркологічним наглядом, в судовому засіданні негативно оцінив власну протиправну поведінку, і просив вибачення у потерпілої сторони, а тому суд вважає можливим в даному конкретному випадку не визначати йому максимальний розмір обраного покарання.

Водночас, зважаючи на наявність систематичних проявів обвинуваченого ОСОБА_4 в частині порушення закону у минулих періодах, в тому числі і за умов перебування під адміністративним наглядом у період з 21.02.2014 по 21.02.2016, а також беручи до уваги думку потерпілої ОСОБА_6 в частині необхідності призначення йому найбільш суворого покарання, суд вважає при обранні відповідного виду покарання, передбаченого у санкції ч.2 ст. 185 КК України, обмежитись обвинуваченому ОСОБА_4 саме таким видом покарання (найбільш суворим), а саме позбавленням волі.

Речові докази по справі, які передані на зберігання потерпілій ОСОБА_6 , слід вважати повернутими законному володільцю.

На підставі викладеного, керуючись ст. 349, 368, 370, 374, 376 КПК України, суд

З А С У Д И В:

ОСОБА_7 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, за якою призначити йому покарання у виді двох років позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_8 рахувати з моменту затримання та перебування під вартою, а саме з 26 квітня 2016 року.

До набрання вироком законної сили, міру запобіжного заходу у вигляді „тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 - залишити без змін з утриманням його в Київському СІЗО №13.

Після набрання вироком законної сили, речові докази які передані на зберігання потерпілій ОСОБА_6 вважати повернутими законному володільцю.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Апеляційного суду м. Києва через Шевченківський районний суд м. Києва протягом 30 днів з дня його оголошення, а для особи, яка перебуває під вартою з моменту вручення їй копії судового рішення.

Суддя ОСОБА_1