Справа №463/3356/15-к
Провадження №1-в/463/3/16
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 листопада 2016 р. Личаківський районний суд м.Львова

в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі судових засідань ОСОБА_2

з участю прокурора ОСОБА_3

в м. Львові

у відкритому судовому засіданні

розглянувши заяви засудженого ОСОБА_4 та засудженого ОСОБА_5 про повернення майна, суд

в с т а н о в и в :
вироком Личаківського районного суду м. Львова від 06.06.2014 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5 засуджено за скоєння злочину, передбаченого ч.1 ст.14 - ч.2 ст.146 КК України до покарання у виді 1 року обмеження волі, згідно ст.75 КК України звільнено засуджених від відбуття покарання з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк тривалістю 1 рік.

Вироком Личаківського районного суду м. Львова від 01.10.2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 04.06.2015 року, ОСОБА_4 засуджено за скоєння злочину передбаченого ч.1 ст.263 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі з відбуття покарання у кримінально-виконавчій установі. З врахуванням положень ч.4 ст.70 КК України, у строк визначеного покарання повністю зараховано не відбуте покарання шляхом поглинання менш суворого покарання визначеного за вироком Личаківського районного суду м. Львова від 06.06.2014 року більш суворим та остаточно засуджено ОСОБА_4 до покарання у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі з відбуттям покарання у кримінально-виконавчій установі. ОСОБА_5 визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.1 ст.263 КК України та його виправдано.

Засуджений ОСОБА_5 звернувся до суду із заявою про повернення його особистого майна: планшету марки Supra-1 та грошових коштів в сумі 15000 російських рублів, 1200 грн., що були вилучені у нього в ході здійснення кримінального провадження.

Окрім цього, засуджений ОСОБА_4 звернувся до суду із заявою про повернення його особистого майна автомобіля марки ВАЗ 21140, д.н.з. НОМЕР_1 , планшету марки Supra-1 та грошових коштів в сумі 15000 російських рублів, 1372 грн., що були вилучені у нього в ході здійснення кримінального провадження.

Відповідно до положень п.14 ч.1 ст.537 КПК України, під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 КПК України, має право вирішувати питання про всякого роду сумніви і протиріччя, що виникають при виконанні вироку.

Вивчивши матеріали провадження та матеріали провадження №1-кп/463/177/16, заслухавши позицыю прокурора, який не заперечує проти повернення речових доказів, окрім автомобіля, який на його думку не може бути повернутий, т.я. остаточно розгляд провадження не завершено і ухвала апеляційного суду буде оскаржуватися, суд приходить до висновку про наступне.
Як вбачається із матеріалів кримінального провадження №0000195, зокрема постанови про визнання речей речовими доказами від 03.04.2016 року (а.с. 132-134 том 2 провадження №1-кп/463/177/16) планшет торгової марки «SUPRA» у корпусі білого кольору, автомобіль марки ВАЗ 21140, 2013 року випуску чорного кольору, реєстраційний номер НОМЕР_2 -10 Рус та три ключі до автомобіля марки ВАЗ 21140 на одному металевому кільці було визнано речовими доказами та після проведення експертизи передано до камери зберігання речових доказів, а автомобіль помістити на спецмайданчик УСБУ у Львівській області.
Вироком Личаківського районного суду м. Львова від 06.06.2014 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5 засуджено за скоєння злочину, передбаченого ч.1 ст.14 - ч.2 ст.146 КК України до покарання у виді 1 року обмеження волі, згідно ст.75 КК України звільнено засуджених від відбуття покарання з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк тривалістю 1 рік.

Вироком Личаківського районного суду м. Львова від 01.10.2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 04.06.2015 року, ОСОБА_4 засуджено за скоєння злочину передбаченого ч.1 ст.263 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі з відбуття покарання у кримінально-виконавчій установі. З врахуванням положень ч.4 ст.70 КК України, у строк визначеного покарання повністю зараховано не відбуте покарання шляхом поглинання менш суворого покарання визначеного за вироком Личаківського районного суду м. Львова від 06.06.2014 року більш суворим та остаточно засуджено ОСОБА_4 до покарання у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі з відбуттям покарання у кримінально-виконавчій установі. ОСОБА_5 визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.1 ст.263 КК України та його виправдано.

Вказані вироки на даний час набрали законної сили. Разом з тим, як вбачається із вказаних вироків, судом не вирішено питання зазначених вище речових доказів: планшет торгової марки «SUPRA» у корпусі білого кольору, автомобіль марки ВАЗ 21140, 2013 року випуску чорного кольору, реєстраційний номер НОМЕР_2 -10 Рус та три ключі до автомобіля марки ВАЗ 21140 на одному металевому кільці.
Як вбачається із свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (а.с.7 том 2 провадження №1-кп/463/177/16), автомобіль марки Lada Samara 21140, 2013 року випуску чорного кольору, реєстраційний номер НОМЕР_2 -10 Рус належить ОСОБА_4 .
Таким чином, суд приходить до висновку, що слід вказаний автомобіль та ключі від нього повернути власнику - ОСОБА_4 .
При цьому доводи прокурора про те, що даний речовий доказ не може бути повернутий т.я. розгляд провадження не завершений не приймаються до уваги, оскільки вирок вступив у законну силу.
Щодо планшету торгової марки «SUPRA» у корпусі білого кольору, суд приходить до висновку, що вказаний речовий доказ слід також повернути ОСОБА_4 , оскільки такий було вилучено при огляді автомобіля марки ВАЗ 21140, 2013 року випуску чорного кольору, реєстраційний номер НОМЕР_2 -10 Рус, який належить ОСОБА_4 , жодних даних про належність такого ОСОБА_5 в справі немає.
Разом з тим, як вбачається із постанови про відмову у визнанні речей речовими доказами від 03.04.2014 року (а.с.135-139 том 2 провадження №1-кп/463/177/16), грошові кошти в сумі 15 000 російських рублів, номіналом по 5000 кожна, ВЭ 8826455, БК 0090022, АС 4362187, гривневі купюри номіналом по 50 грн. в кількості 23 штуки, одна купюра номіналом 200 грн., 2 купюри номіналом по 1 грн. та одна купюра 20 грн. не були визнані речовими доказами.
Як вбачається із розписки ОСОБА_6 від 17.04.2014 року (а.с.165-167 том 2 провадження №1-кп/463/177/16), остання отримала на зберігання особисті речі сина ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , зокрема грошові кошти в сумі 15 000 російських рублів, номіналом по 5000 кожна, ВЭ 8826455, БК 0090022, АС 4362187, гривневі купюри номіналом по 50 грн. в кількості 23 штуки. Одна купюра номіналом 200 грн., 2 купюри номіналом по 1 грн. та одна купюра 20 грн.
Таким чином в цій частині в задоволенні клопотань засуджених слід відмовити, оскільки такі речовими доказам не визнавались, суд не вправі вирішувати питання щодо таких, оскільки вказані питання належать до компетенції слідчих органів. Окрім цього, як вбачається із матеріалів справи, такі були повернуті матері ОСОБА_4 ОСОБА_6 .
На підставі викладеного, керуючись ст.100, 537, 539 КПК України, суд -
у х в а л и в :
заяву ОСОБА_4 задоволити частково.

Речові докази у кримінальному провадженні №0000195 від 02.04.2014 року, а саме: планшет торгової марки «SUPRA» у корпусі білого кольору; автомобіль марки ВАЗ 21140, 2013 року випуску чорного кольору, реєстраційний номер НОМЕР_2 -10 Рус та три ключі до автомобіля марки ВАЗ 21140 на одному металевому кільці - повернути засудженому ОСОБА_4 .
В решті в задовленні заяви ОСОБА_4 відмовити за безпідставністю.

В задоволенні заяви засудженого ОСОБА_5 відмовити за безпідставністю.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Львівської області через місцевий суд протягом семи днів з моменту її оголошення.

Суддя: ОСОБА_1