Справа №472/1122/15-к 10.03.2016
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/784/118/16 Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ч.1 ст.185 КК України Доповідач апеляційного суду: ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
10 березня 2016 року м. Миколаїв
Апеляційний суд Миколаївської області у складі:
головуючої судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря ОСОБА_5
- за ч.1 ст. 185 КК України
Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_8
обвинувачений ОСОБА_7

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.
Прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок Веселинівського районного суду Миколаївської області від 30 листопада 2015 року, ухвалений на підставі угоди про примирення між потерпілою ОСОБА_9 та обвинуваченим ОСОБА_7 скасувати, кримінальне провадження направити на новий судовий розгляд у суд першої інстанції.
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.
Вироком суду, затверджено угоду про примирення від 05.11.2015 року, укладену між потерпілою ОСОБА_9 та обвинуваченим ОСОБА_7 і останнього визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185 КК України та призначено узгоджену сторонами міру покарання у виді штрафу в розмірі 850 гривень. При цьому вирок Веселинівського районного суду від 11.11.2014 стосовно ОСОБА_7 ухвалено виконувати самостійно.

Узагальнені доводи апелянта.
В апеляційній скарзі прокурор посилається на те, що вирок суду є незаконним у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.
Вважає, що судом першої інстанції, при затвердженні угоди про примирення між обвинуваченим та потерпілою відповідно до ст.475 КПК України, проігноровано вимоги кримінального процесуального закону, які ставляться перед судом під час перевірки угод на відповідність їх вимогам закону та допущено неправильність при її затвердженні.
Вважає, що судом, при затвердженні вказаної угоди не достатньо враховано, що крадіжку мобільного телефону, який належав ОСОБА_9 . ОСОБА_7 вчинено 18 серпня 2015 року, тобто в період іспитового строку за вироком Веселинівського районного суду від 11.11.2014р.яким ОСОБА_7 засуджений за вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України до 1 року обмеження волі та, на підставі ст.75 КК України від відбування покарання звільнений з випробуванням з іспитовим строком 1 рік.
Зазначає, що ОСОБА_7 , не працевлаштований та не має законного джерела доходу, схильний до скоєння злочинів, інкримінований злочин вчинив на ґрунті пияцтва, вини у вчиненому не визнав, що свідчить про його не бажання стати на шлях виправлення.
Тому, узгодження сторонами основного покарання ОСОБА_7 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, у виді штрафу, за своїм видом не відповідає інтересам суспільства, а також тяжкості скоєного злочину та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.
Встановлені судом першої інстанції обставини.
Судом першої інстанції встановлено, що 18 серпня 2015 року, перебуваючи у магазині « ІНФОРМАЦІЯ_2 » ПП ОСОБА_10 , шляхом вільного доступу викрав мобільний телефон, який належав ОСОБА_9 , завдавши потерпілій збитків на суму 285 грн.
Встановлені судом апеляційної інстанції обставини та мотиви, з яких суд виходив при постановленні ухвали.
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду; прокурора, який підтримав апеляційну скаргу прокурора Веселинівського відділу Вознесенської місцевої прокуратури Миколаївської області ОСОБА_6 та просив її задовольнити; обвинуваченого ОСОБА_7 , який вважав вирок суду законним та обґрунтованим, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, суд вважає, що апеляція задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.
Згідно вимог п. 1 ч.7 ст. 474 КПК України, суд перевіряє угоду на відповідність цього Кодексу та/або закону. Суд відмовляє в затвердженні угоди, якщо умови угоди суперечать вимогам цього Кодексу та/або закону.

Відповідно роз`яснень, викладених у п.п.11,12,20 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11.12.2015 № 13 «Про практику здійснення судами кримінального провадження на підставі угод», укладення угоди про примирення або про визнання винуватості може ініціюватися у будь-який момент після повідомлення особі про підозру і до виходу суду до нарадчої кімнати для ухвалення вироку.

Сторони угоди (незалежно від її виду) зобов`язані, крім іншого, узгоджувати міру покарання та звільнення від його відбування з випробуванням (якщо домовленості щодо такого звільнення мали місце та сторони дійшли згоди).

Домовленості сторін угоди при узгодженні покарання не мають виходити за межі загальних та спеціальних засад призначення покарання, встановлених законом України про кримінальну відповідальність. Зокрема, сторони мають узгоджувати покарання, враховуючи:

- положення пунктів 1-2 ч. 1 ст. 65 КК, тобто: 1) у межах, встановлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених ч. 2 ст. 53 КК; 2) відповідно до положень Загальної частини КК. Зокрема, у випадку, коли в санкції статті (санкції частини статті), що передбачає відповідальність за вчинений злочин, не встановлено мінімальної межі покарання, сторони мають виходити із положень розділу X Загальної частини КК;

- ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного і обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання (п. 3 ч. 1 ст. 65 КК). За наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного сторони угоди з огляду на положення статей 65, 75 КК мають право, використовуючи положення ст. 69 КК, узгоджувати: а) основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК, або б) інше основне покарання, більш м`який його вид, не зазначений у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК за цей злочин; в) не визначати додаткове покарання, передбачене у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК як обов`язкове, за винятком випадків, встановлених ч. 2 ст. 69 КК.

Врахування означених вимог кримінального закону має бути відображено у змісті угоди, а узгоджена міра покарання повинна мати конкретний вираз.

Якщо ж підозрюваний чи обвинувачений у період відбування покарання за вчинене кримінальне правопорушення вчинив інше кримінальне правопорушення, у провадженні щодо якого у подальшому було укладено угоду, суд, переконавшись, що угода може бути затверджена, ухвалює вирок, яким затверджує угоду, призначає узгоджену сторонами міру покарання, а остаточне покарання визначає, керуючись правилами статей 71, 72 КК.

Як вбачається із змісту угоди, такі вимоги закону сторонами виконано.

Так, відповідно угоди, при визначенні міри покарання ураховано тяжкість вчиненого ОСОБА_7 злочину, добровільне відшкодування ним матеріальної та моральної шкоди потерпілій ОСОБА_9 і відсутність у останньої жодних претензій. Покарання визначене в межах, установлених ч.1ст.185 КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, та у відповідності до вимог ч.1 ст.65 КК України.

Тому підстави вважати угоду такою, яка суперечить інтересам суспільства з огляду на узгоджене сторонами покарання, про що вказує апелянт, відсутні.

Відповідно вимог ч.3 ст.72 КК України, основне покарання у виді штрафу при призначенні за сукупністю злочинів і за сукупністю вироків складанню з іншими видами покарань не підлягають і виконуються самостійно.

Матеріали кримінального провадження свідчать, що ОСОБА_7 засуджений Веселинівським районним судом від 11.11.2014р.за вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України до 1 року обмеження волі та, на підставі ст.75 КК України від відбування покарання звільнений з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік.
Оскільки, угодою про примирення затверджено покарання у виді штрафу, то, відповідно положень ч.3 ст.72 КК України, воно складанню з іншими видами покарань не підлягає і виконується самостійно.

Відповідно вироку, ці положення закону суд застосував, обґрунтувавши правила застосування положень ст.71, 72 КК України у мотивувальній частині вироку, а в резолютивній частині зазначивши порядок виконання покарань за кожним вироком окремо, що відповідає наведеним вище вимогам закону. За такого, відсутність посилання на статтю кримінального закону у резолютивній частині, якою керувався суд при призначенні остаточного покарання не має суттєвого значення і не впливає на законність судового рішення у цій частині

Вирок про затвердження угоди про примирення є законним, обґрунтованим і вмотивованим, тому скасуванню із підстав, зазначених у апеляції прокурора не вбачається.

Керуючись ст.ст. 405, 407 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу прокурора Веселинівського відділу Вознесенської місцевої прокуратури Миколаївської області ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Веселинівського районного суду Миколаївської області від 30.11.2015 року відносно ОСОБА_7 , ухвалений на підставі угоди про примирення між потерпілою ОСОБА_9 та обвинуваченим ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Головуюча

Судді: