АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 серпня 2016 року м. Миколаїв
Апеляційний суд Миколаївської області у складі
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою скаржника ОСОБА_4 на ухвалу слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 19 серпня 2016 року, якою
скаржника ОСОБА_4
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст вимог апеляційної скарги.
В апеляційній скарзі скаржник ОСОБА_4 просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою скасувати постанову слідчого про закриття кримінального провадження.
Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.
Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, ОСОБА_4 , посилається на те, що слідчим суддею не враховано, що кримінальне провадження закрито безпідставно, без проведення всебічного та неупередженого досудового розслідування. Зазначає, що постанова про
Провадження № 11-сс/784/330/16 Слідчий суддя: ОСОБА_8
Категорія: закриття крим. провадження Доповідач: ОСОБА_1
закриття кримінального провадження ґрунтується на поясненнях її брата ОСОБА_9 , який вчинив кримінальне правопорушення та його родичів. Вказує, що декілька разів давала автомобіль братові поїздити і ніяких фінансових зобов`язань між нею та ОСОБА_9 стосовно цього автомобіля не було. Наголошує на тому, що ОСОБА_9 , передаючи автомобіль у якості залогу ОСОБА_10 , приховав той факт, що машина є предметом договору лізингу й її власником є банк, а володільцем ОСОБА_11 . На думку скаржника, ОСОБА_9 незаконно заволодів автомобілем, розукомплектував його та заклав за гроші іншій особі, а тому в його діях є склад кримінального правопорушення.

Встановлені судом першої інстанції обставини.
Відмовляючи в задоволенні скарги, слідчий суддя послався на те, що в діях ОСОБА_9 , відсутній склад кримінального правопорушення, оскільки ОСОБА_11 добровільно передала автомобіль «Opel Frontena» р/н НОМЕР_1 , який перебував у її користуванні та є предметом договору лізингу, своєму братові ОСОБА_9 всупереч заборони його передання, як предмету лізингу у користування третім особам. ОСОБА_9 під час користування автомобілем передав його ОСОБА_10 в якості застави та в письмовій розписці повідомив про перебування зазначеного автомобіля у власності банківської установи, що свідчить про відсутність в його діях прямого умислу на розпорядження автомобілем. Таким чином, слідчий суддя вважає, що відносини, які склалися між ОСОБА_11 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та лізингодавцем є предметом цивільно-правових відносин.
Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.
Заслухавши доповідь судді, доводи скаржника ОСОБА_4 на підтримку апеляційної скарги, думку прокурора, яка заперечувала проти задоволення скарги, вивчивши надані матеріали та матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає її такою, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
З матеріалів кримінального провадження слідує, що предметом досудового розслідування є обставини заволодіння ОСОБА_9 із використанням довірливих відносин, заснованих на родинних стосунках, автомобілем, який перебував у платному володінні та користуванні ОСОБА_11 згідно договору лізингу від 07.03.2012 року, що був укладений нею із ТОВ «Автоприват».
В ході досудового розслідування встановлено, що 07.03.2012 року після подання ОСОБА_11 заяви про приєднання до публічного договору про надання фінансового лізингу № NKNOA 40300253 вона отримала у платне володіння та користування автомобіль «Opel Frontena» р/н НОМЕР_1 . Згідно даної заяви та умов публічного договору про надання фінансового лізингу ОСОБА_11 зобов`язана була здійснювати відповідні платежі протягом 36 місяців та по закінченню строку лізингу (за дотриманням умов договору) автомобіль перейшов би у власність лізиногоодержувача, тобто ОСОБА_11 .
Через деякий час ОСОБА_11 добровільно передала вказаний автомобіль у користування своєму брату ОСОБА_9 , оскільки останній зобов`язувався перед нею здійснювати лізингові платежі відповідно до вищевказаного договору. Однак, ОСОБА_9 порушив свої зобов`язання, не здійснив в повному обсязі платежі згідно договору лізингу та передав автомобіль іншій особі ( ОСОБА_10 ), як гарантію виконання перед ним своїх боргових зобов`язань.
Відповідно до п.2 ч.1 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається в разі якщо встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення.
Згідно вимог ч.4 ст. 284 КПК України про закриття кримінального провадження слідчий приймає постанову з підстав, передбачених пунктами 1,2,4, 9 частини першої цієї статті , якщо в цьому кримінальному проваджені жодній особі не повідомлялося про підозру.
Слідчим винесена постанова про закриття кримінального провадження за відсутністю в діях ОСОБА_9 ознак кримінального правопорушення, передбаченого ст. 190 ч.1 КК України, як заволодіння чужим майном шляхом обману чи зловживання довірою.
Розглядаючи скаргу, слідчий суддя вірно зазначив, що в ході досудового розслідування не були встановлені обставини, які б вказували на наявність умислу ОСОБА_9 на заволодіння автомобілем «Opel Frontena» р/н НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_11 , оскільки він розпоряджався автомобілем отриманим у останньої на час укладання з нею усної угоди про користування.
Згідно пояснень ОСОБА_9 , 07.03.2012 року ОСОБА_11 уклала договір лізингу на автомобіль «Opel Frontena» р/н НОМЕР_1 з ТОВ «Автоприват» на його прохання. Він обіцяв користуватися автомобілем та робити щомісячні виплати за укладеним договором. Після оформлення договору ОСОБА_11 передала автомобіль йому разом з технічним паспортом та ключами.
Також з показань ОСОБА_9 слідує, що він виконував свої зобов`язання перед ОСОБА_4 до січня 2013 року та щомісячно перерахував на її банківську карту грошові суми необхідні для здійснення лізингових платежів по договору.
На підтвердження зазначених обставин ОСОБА_9 надані частково збережені у нього чеки від 31.01.2013 року на суму 600 грн. та від 20.12.2012 року на суму 1400 грн., які він сплачував на картку банку «Приват Банк» на ім`я ОСОБА_11 .
Показання свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 узгоджуються між собою та з показаннями ОСОБА_9 й підтверджують факт добровільної передачі ОСОБА_11 останньому у користування автомобіля «Opel Frontena» р/н НОМЕР_1 на підставі усної домовленості між ними.
Відповідно до п.6.2.19 договору про надання лізингу від 07.03.2012 року, лізноодержувач не мав права без згоди лізиногодавця передати предмет лізингу третім особам та укладати будь-які (навіть усні) правочини щодо нього. Також, відповідно до договору про надання фінансового лізингу, укладеного між ОСОБА_11 та ПАТ КБ «Приват Банк», автомобіль «Opel Frontena» р/н НОМЕР_1 перебував у власності вказаного банку та відповідно до вимог договору переданий у власність ОСОБА_11 тільки у липні 2014 року у зв`язку з виконанням зобов`язань сторін по фінансовому лізингу.
Таким чином, ОСОБА_11 на момент передачі транспортного засобу своєму двоюрідному брату ОСОБА_9 була його користувачем, якому, відповідно до договору, було заборонено передання предмету лізингу у користування третім особам, тобто вона порушила умови укладеного з нею лізингового договору, добровільно передавши зазначений автомобіль у користування ОСОБА_9 .
Тому, твердження ОСОБА_11 про те, що постанова про закриття кримінального провадження ґрунтується лише на поясненнях ОСОБА_9 , який незаконно забрав у неї автомобіль та передав його іншій особі, та показаннях родичів останнього, є необгрунтованими.
Доводи апелянта про те, що ОСОБА_9 , передаючи автомобіль у якості залогу ОСОБА_10 , приховав той факт, що машина є предметом договору лізингу й її власником є банк, а володільцем ОСОБА_11 , є безпідставними.
Відповідно до боргової розписки ОСОБА_9 від 18.06.2012 року та показань свідка ОСОБА_10 , передаючи автомобіль останньому у користування, ОСОБА_9 повідомив йому про те, що автомобіль перебуває у власності ПАТ КБ «Приват Банку», що унеможливило його реалізацію та перехід автомобіля у власність ОСОБА_9 . Крім того, між часом отримання вказаного автомобіля ОСОБА_9 та часом передання його ОСОБА_10 наявний істотний проміжок часу, що також свідчить про відсутність умислу ОСОБА_9 на протиправне заволодіння автомобілем.
Проаналізувавши матеріали кримінального провадження, слідчим суддею вірно зазначено, що органом досудового розслідування, яке тривало протягом трьох років, належним чином виконано вичерпний перелік слідчих (розшукових) дій, в повному обсязі та об`єктивно зроблено висновок про те, що в діях ОСОБА_9 не виявлено складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 190 ч.1 КК України.
Слідчим під час проведення досудового розслідування були повністю виконані вказівки прокурорів, що здійснювали процесуальне керівництво у даному кримінальному провадженні, здійснені такі слідчі дії, як обшук, застосовані заходи забезпечення у вигляді тимчасового доступу до відомостей, що становлять банківську таємницю, внаслідок чого встановлені правовідносини, що виникли між сторонами та автомобіль повернуто у законне володіння ОСОБА_11 .
Відносини, які виникли між ОСОБА_11 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та лізингодавцем носять цивільно - правовий характер та можуть бути предметом цивільного судочинства, оскільки пов`язані із порушенням права на володіння (користування) автомобіля, який був предметом договору лізингу, про що зазначено в ухвалі слідчого судді.
Крім того, як зазначено скаржницею в суді апеляційної інстанції, на даний час вказаний автомобіль вона продала, але в тому стані, який був після його часткового розукомплектування, тобто вона здійснила розпорядження майном, яке перейшло у її власність за договором.
Отже, апеляційний суд вважає, що органи досудового слідства провели всебічне, повне й об`єктивне розслідування обставин справи, яким надали належну правову оцінку. Слідчий суддя, перевіривши матеріали провадження, обґрунтовано не знайшов підстав для скасування постанови слідчого про закриття кримінальної справи.
Апеляційний суд також не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування ухвали слідчого судді, про що просить апелянт.
Керуючись ст.ст. 376, 405, 407, 422 КПК України, апеляційний суд, -
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3