Справа № 307/488/16-к
Провадження №1-м/307/3/16
12 квітня 2016 року м. Тячів
Тячівський районний суд Закарпатської області в особі головуючого судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , з участю прокурора ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Тячів клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку суду Російської Федерації у відповідність із законодавством України,
ВСТАНОВИВ:
Відповідно до клопотання Міністерства юстиції України та доданих матеріалів, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 вироком Істринського міського суду Московської області від 18 вересня 2014 року засуджений до покарання у вигляді 6 років 7 місяців позбавлення волі за вчинення злочину, передбаченого частиною 1 статті 30 та частиною п`ятою статті 228.1( готування до незаконного збуту наркотичних засобів в особливо великому розмірі) Кримінального кодексу Російської Федерації. 16 січня 2016 року на підставі Конвенції про передачу засуджених осіб 1983 року, відповідно до ст.. 606 КПК України , Міністерством юстиції України прийнято рішення про прийняття в Україну засудженого ОСОБА_4 для подальшого відбування покарання. ОСОБА_4 є громадянином України, останнє відоме його місце проживання в Україні: АДРЕСА_1 , він висловив письмове бажання бути переданим в Україну для відбування покарання, його засуджено за вчинення злочину, передбаченого частиною 1 статті 30 та частиною п`ятою статті 228.1( готування до незаконного збуту наркотичних засобів в особливо великому розмірі) Кримінального кодексу Російської Федерації, що також є караним діянням відповідно до законодавства України про кримінальну відповідальність. ОСОБА_4 відбуває покарання в ФКУ «Виправна колонія №6 УФСВП Росії по Володимирській області. Кінець строку покарання 22.08.2020 року.
Суд, вислухавши думку прокурора, який не заперечив проти подання, вивчивши та перевіривши матеріали справи у їх сукупності, вважає за необхідне привести вирок суду Російської Федерації стосовно ОСОБА_4 у відповідність з законодавством України з наступних підстав.
Відповідно до вимог ч.1 ст. 602 КПК України вирок суду іноземної держави може бути визнаний і виконаний та території України у випадках і в обсязі, передбачених міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.
Статтею 9 Конвенції про передачу засуджених осіб (Страсбург, 21 березня 1983 року), до якої Україна була приєднана на підставі Закону України «Про приєднання України до Європейської конвенції про передачу засуджених осіб, 1983 рік» встановлено, що компетентні власті держави виконання вироку: а) продовжують виконання вироку одразу або на основі судової чи адміністративної постанови згідно із положеннями статті 10; b) визнають вирок з використанням судової або адміністративної процедури своєї держави і таким чином замінюють міру покарання, призначену в державі винесення вироку, мірою покарання, передбаченою законодавством держави виконання вироку за такий самий злочин, згідно з положеннями ст.11 Конвенції.
Статтею 11 цієї Конвенції зазначено, що у випадку заміни вироку застосовуються процедури, передбачені законодавством держави виконання вироку. Замінюючи вирок, компетентний орган: а)повинен врахувати зроблені щодо фактів висновки, які ясно викладені або припускаються в рішенні, ухваленому державою винесення вироку; b) не може замінювати міру покарання, що передбачає позбавлення волі, грошовим штрафом; с) повинен зараховувати у строк покарання весь період, впродовж якого засуджена особа була позбавлена волі; d) не повинен посилювати кримінальне покарання засудженої особи і не повинен вважати обов`язковими жодні мінімальні строки позбавлення волі, які законодавство держави виконання вироку може передбачати за вчинення злочину або злочинів. Якщо процедура заміни вироку здійснюється після передачі засудженої особи, держава виконання вироку тримає цю особу під вартою або іншим чином забезпечує її присутність у державі виконання вироку за закінчення цієї процедури.
Виходячи з положень ст. 10 Конвенції «Про передачу засуджених осіб» від 21 березня 1983 року, в разі продовження виконання вироку держава виконання вироку дотримується характеру і тривалості покарання, призначеного державою винесення вироку. Однак, якщо це покарання за своєю природою або тривалістю є несумісним із законодавством держави виконання вироку або якщо її законодавство цього вимагає, ця держава може на основі судової або адміністративної постанови співвіднести призначену міру покарання з покаранням чи заходом, передбаченим її власним законодавством за вчинення аналогічного злочину. За своїм характером таке покарання або такий захід повинні у міру можливості відповідати покаранню або заходу, призначеному у вироку для виконання. Покарання чи захід за своїм характером або своєю тривалістю не може бути більш суворим, ніж міра покарання, призначена в державі винесення вироку, і не може перевищувати максимальні строки позбавлення волі, передбачені законодавством держави виконання вироку.
Крім того, умови передачі засуджених осіб і їх прийняття для відбування покарання визначені у ст. 606 КПК України, а порядок розгляду судом питання про приведення вироку суду іноземної держави у відповідність із законодавством України регламентований положеннями ст. 610 КПК України, відповідно до яких під час розгляду клопотання Міністерства юстиції України суд визначає статті (частини статей) закону України про кримінальну відповідальність, якими передбачена відповідальність за кримінальне правопорушення, вчинене засудженим громадянином України, і строк позбавлення волі, визначений на підставі вироку суду іноземної держави. При призначенні строку покарання у виді позбавлення волі, що підлягає відбуванню на підставі вироку суду іноземної держави, суд дотримується тривалості призначеного таким вироком покарання, крім випадків, визначених у ч.4 ст. 610 КПК України.
Відповідно до п.2 ч.4 ст.610 КПК України, якщо строк покарання, призначений вироком суду іноземної держави, є меншим, ніж мінімальний строк, передбачений санкцією статті КК України за відповідне кримінальне правопорушення, суд дотримується строку, визначеного вироком суду іноземної держави.
При цьому суд, як це зазначено у ч.3 ст. 603 КПК України, не перевіряє фактичні обставини, встановлені вироком суду іноземної держави, та не вирішує питання щодо винуватості особи.
Як встановлено в судовому засіданні ОСОБА_4 є громадянином України, останнє відоме місце проживання в Україні: АДРЕСА_1 .
ОСОБА_4 висловив бажання бути переведеним в Україну, що підтверджується його письмовою заявою від 25.05.2015 року.
З наданого вироку Істринського міського суду Московської області від 18 вересня 2014 року встановлено, що дії засудженого ОСОБА_4 за цим вироком кваліфіковано за частиною 1 статті 30 та частиною п`ятою статті 228.1 Кримінального кодексу Російської Федерації та йому призначено покарання в виді 6 років 7 місяців позбавлення волі, з відбуванням покарання в колонії суворого режиму.
Вирішуючи питання про приведення вироку суду Російської Федерації у відповідність із законодавством України суд враховує наступні положення законодавства України.
Визначаючи статтю закону України про кримінальну відповідальність, якою передбачена відповідальність за кримінальний злочин, вчинений засудженим, суд виходить з того, що ОСОБА_4 , як встановлено вироком суду РФ, вчинив готування до незаконного збуту наркотичних засобів в особливо великому розмірі.
Частина перша статті 14 та частина третя статті 307 КК України передбачає кримінальну відповідальність за готування до незаконного збуту наркотичних засобів в особливо великому розмірі.
Таким чином, на момент вчинення інкримінованого злочину, відповідно до Кримінального кодексу України, дії ОСОБА_4 належать кваліфікації за ст.ст. 14 ч.1, 307 ч.3 КК України, де передбачено покарання від дев`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна.
Засудженому призначено покарання за ст.ст. 30 ч.1, 228.1 ч.5 КК РФ у виді 6 років 7 місяців позбавлення волі, яке згідно ст. 9-11 Конвенції «Про передачу засуджених осіб» від 21 березня 1983 року, з урахуванням п.2 ч.4 ст. 610 КПК України зміні не підлягає.
Строк відбуття покарання слід рахувати з 23 січня 2014 року.
При цьому визначення режиму відбування покарання не є компетенцією суду України і належить до повноважень регіональних комісій з питань розподілу, направлення та переведення для відбування покарання осіб, засуджених до позбавлення волі.
На підставі вищезазначеного та керуючись ст. 9-11 Конвенції «Про передачу засуджених осіб» від 21 березня 1983 року, ст.ст. 602,606,609,610 КПК України, суд,
Привести вирок Істринського міського суду Московської області від 18 вересня 2014 року , яким ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, засуджений за ст.ст. 30 ч.1, 228.1 ч.5 КК РФ у вигляді 6 років і 7 місяців позбавлення волі, з відбуванням покарання в колонії суворого режиму у відповідність із законодавством України.
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, вважати засудженим за ст.ст. 14 ч.1, 307 ч.3 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на шість років і сім місяців позбавлення волі.
Строк відбуття покарання ОСОБА_4 при приведенні його у відповідність із законодавством України, рахувати з 23 січня 2014 року.
Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Закарпатської області через Тячівський районний суд протягом семи днів з дня її оголошення.

Копію ухвали надіслати Міністерству юстиції України та центральному органу виконавчої влади у сфері виконання покарань в Україні.

Головуючий: ОСОБА_1