Справа № 551/103/16-к
ВИРОК
іменем України
12 березня 2016 року Шишацький районний суд Полтавської області в складі

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

секретаря ОСОБА_2 ,

за участю прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

захисника адвоката ОСОБА_6 ,

потерпілих: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

законного представника малолітнього цивільного позивача ОСОБА_9 - ОСОБА_10 ,

представника потерпілих та цивільного позивача - адвоката ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду селища Шишаки Полтавської області матеріали кримінального провадження № 0000669 від 02 серпня 2015 року по обвинуваченню

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився та зареєстрований в АДРЕСА_1 , фактично проживає по АДРЕСА_2 , українця, громадянина України, освіта середня спеціальна, не одруженого, працюючого слюсарем Шишацької виробничої дільниці ТОВ «Гадячсир», невійськовозобов`язаного, раніше не судимого,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

ВСТАНОВИВ:

02 серпня 2015 року близько 00 годин 50 хвилин, в темний час доби, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння та керуючи технічно справним автомобілем ВАЗ 219010 д.н.з. НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_12 , ОСОБА_5 рухався по вулиці Леніна в смт. Шишаки Полтавської області від центра селища в напрямку вул. Павлика. Під час руху в районі електроопори № 23 Л-5 водій ОСОБА_5 , в супереч вимогам п.п. 2.9(а), 13.3. Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, не зміг правильно оцінити зміни у дорожній обстановці, не дотримався безпечного інтервалу під час об`їзду виниклої перешкоди у вигляді іншого автомобіля «DAEWOO Nubira» під керуванням водія ОСОБА_13 , який рухався в попутному напрямку, та допустив зіткнення з вказаним автомобілем, в наслідок чого втратив контроль за рухом власного автомобіля, не впорався з його керуванням, здійснивши виїзд на праве по ходу руху узбіччя, укріплене бордюрним каменем та скоївши наїзд на бетонний стовп з дорожнім знаком 5.35.1 ПДР. Після цього, продовжуючи рух у некерованому стані, скоїв наїзд автомобілем на пішоходів ОСОБА_14 та ОСОБА_7 , що знаходились поза межами проїзної частини на перехресті вулиць Леніна та Павлика.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди потерпіла ОСОБА_7 отримала ряд тілесних ушкоджень, які згідно висновку судово-медичної експертизи № 301 від 23.10.2015 року могли утворитися від дії тупих твердих предметів, по давності утворення можуть відповідати даті та обставинам події та по ступеню тяжкості, у своїй сукупності, відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, за ознакою небезпеки для життя в момент спричинення.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди потерпіла ОСОБА_14 загинула. Отримані нею тілесні ушкодження згідно висновку судово-медичної експертизи № 178 від 21.09.2015 року могли утворитися від дії тупих твердих предметів, по давності утворення можуть відповідати даті та обставинам події та по ступеню тяжкості, у своїй сукупності, відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, що спричинили смерть.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину в інкримінованому йому злочині визнав повністю, щиро розкаявся та пояснив, що 02 серпня 2015 року близько 00-30 год. після вживання незначної кількості алкогольних напоїв (0,5 л. пива), маючи на меті підвезти свого товариша ОСОБА_15 , керував автомобілем ВАЗ 219010 «Гранта» д.н.з. НОМЕР_1 , який належить його батьку ОСОБА_12 , рухаючись зі швидкістю близько 60 км. на годину по вул. Леніна в смт. Шишаки від центру селища в напрямку вул. Павлика.

Попереду по вул. Леніна в попутному напрямку, але на зустрічній смузі руху ближче до середини проїзної частини, рухався автомобіль «DAEWOO Nubira» червоного кольору, як від дізнався пізніше під керуванням ОСОБА_13 . Перед перехрестям з вул. Павлика, побачивши, що вказаний автомобіль змінює напрямок руху та скоріш за все має намір повернути направо на вказану вулицю, він розгубився та не зміг уникнути зіткнення з правою боковою частиною вказаного автомобіля. Під час вказаних подій гальмування не застосовував. Після зіткнення його автомобіль опинився у некерованому стані в якому спочатку збив придорожній бетонний стовп, а потім двох пішоходів, які стояли на проїзній частині вул. Павлика. В подальшому він дізнався, що внаслідок ДТП пішохід ОСОБА_14 загинула, а ОСОБА_7 отримала тілесні ушкодження та у важкому стані госпіталізована до медичного закладу.

Розуміючи свою провину у скоєному, обвинувачений, за фінансової підтримки батьків, відшкодував потерпілій ОСОБА_7 всі витрати на лікування, а потерпілій ОСОБА_8 , всі витрати на поховання її загиблої доньки ОСОБА_14 . Крім того доньці загиблої ОСОБА_9 ним було відшкодовано 5000 грн. в зв`язку зі зміною нею місця проживання та переїздом до батька.

Заявлені до нього цивільні позови визнав частково, в частині матеріальної шкоди на спорудження надгробного пам`ятника загиблої ОСОБА_14 та витрат потерпілих на оплату послуг представника. Визнав, що його діями спричинена моральна шкода потерпілим та цивільному позивачу неповнолітній доньці загиблої ОСОБА_14 , але при визначенні розміру такої шкоди поклався на розсуд суду. Зазначив, що сприйме прийняте судом в цій частині рішення, яким би воно не було, та відшкодує завдану шкоду.

Заслухавши думку обвинуваченого, його захисника, потерпілих, їх представника та прокурора, які не заперечували проти розгляду справи в порядку, визначеному ч. 3 ст. 349 КПК України, переконавшись, що обвинувачений та інші учасники судового розгляду вірно розуміють зміст обставин кримінального провадження, зібрані на підтвердження вини обвинуваченого докази та їх не оспорюють, а їх позиція є добровільною, роз`яснивши їм те, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржувати ці обставини в апеляційному порядку, суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які не оспорюються сторонами та прийняв рішення про проведення судового розгляду відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, обмежившись допитом обвинуваченого та потерпілих, а також дослідженням письмових доказів, які характеризують особу обвинуваченого та обґрунтовують цивільні позови.

Допитана в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_8 повідомила, що близько 04-30 год. 02 серпня 2015 року з Шишацької ЦРЛ їй надійшло повідомлення про загибель в наслідок ДТП її доньки ОСОБА_14 . Обвинуваченим та його батьками були відшкодовані всі витрати на поховання доньки в сумі близько 11000 грн. та куплено новий велосипед замість пошкодженого в ДТП. На даний час залишились не відшкодованими лише витрати по встановленню надгробного пам`ятника на могилі загиблої на суму 8500 грн. Також обвинувачений виплатив неповнолітній доньці загиблої ОСОБА_16 5000 грн. на відшкодування витрат пов`язаних з її переїздом до батька та зміною місця проживання.

Заявлений нею цивільний позов про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_5 моральної шкоди в сумі 100000 грн. та 8500 грн. матеріальної шкоди на встановлення пам`ятника, а також витрат на залучення представника підтримала в повному обсязі.

Зазначила, що пережила та продовжує переживати сильні моральні страждання в зв`язку з загибеллю доньки, з якою вони разом проживали та саме на підтримку якої вона розраховувала в старості.

Допитана в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_7 повідомила, що 02 серпня 2015 року близько 01-00 год. ночі стояла разом з іншою потерпілою ОСОБА_17 на тротуарі по вул. Леніна в смт. Шишаки навпроти магазину «Рушничок», маючи намір попрощатися та розійтися по домівках. В руках у ОСОБА_18 знаходився велосипед. В цей час потерпіла раптово втратила свідомість та прийшла до тями вже в лікарні. Будь-яких автомобілів безпосередньо перед подією не бачила та не чула.

Після ДТП тривалий час лікувалась стаціонарно в Полтавській обласній клінічній лікарні та у Шишацькій ЦРЛ, внаслідок отриманих травм їй встановлено другу групу інвалідності. Всі витрати на лікування, які склали близько 50000 грн. були відшкодовані їй обвинуваченим та з цього приводу будь-яких претензій до нього вона не має.

Заявлений нею цивільний позов про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_5 моральної шкоди у сумі 75000 грн. підтримала в повному обсязі. Свої вимоги обґрунтувала тим, що внаслідок протиправних дій обвинуваченого вона втратила здоров`я, позбавлена можливості працювати, постійно відчуває біль та недомагання, при цьому прогнози лікарів щодо її здоров`я на подальше є «невтішними».

Враховуючи наявність суперечностей у свідченнях потерпілої ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_5 щодо місця знаходження потерпілих в момент ДТП (на дорозі чи на тротуарі), суд бере до уваги свідчення потерпілої з огляду на те, що вона являлась безпосереднім учасником події та у неї відсутні об`єктивні підстави для спотворення її обставин та обмовлення ОСОБА_5 , оскільки це жодним чином на кваліфікацію його дій не впливає. В той же час обвинувачений міг по іншому сприймати обставини події в силу перебування в стані алкогольного сп`яніння, незначного досвіду керування транспортними засобами (посвідчення водія отримав лише 25.11.2014 року), а також через швидкоплинність подій та знаходження його автомобіля в некерованому стані після зіткнення з іншим автомобілем та бетонним стовпом (а.с.73).

Зазначення в обвинувальному акті тієї обставини, що потерпілі в момент ДТП знаходились на перехресті не спростовують пояснень потерпілої ОСОБА_7 . Так, згідно п. 1.10 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 перехрестя - місце перехрещення, прилягання або розгалуження доріг на одному рівні, межею якого є уявні лінії між початком заокруглень країв проїзної частини кожної з доріг. Цим же пунктом визначено, що тротуар це елемент дороги, призначений для руху пішоходів, який прилягає до проїзної частини або відокремлений від неї газоном.

Таким чином поняття перехрестя охоплює собою й територію поза проїзною частиною, яка знаходиться в районі заокруглень країв проїзної частини кожної з доріг в межах перехрещення відповідних уявних ліній та до складу якої може входити тротуар, який безпосередньо прилягає до проїзної частини.

Крім того пунктом 4.7. Правил дорожнього руху прямо передбачений обов`язок пішоходів переходити проїзну частину по пішохідних переходах, у тому числі підземних і надземних, а у разі їх відсутності - на перехрестях по лініях тротуарів або узбіч.

Незначним водійським досвідом ОСОБА_5 , на думку суду, також обумовлені особливості сприйняття ним дорожньої обстановки та обставин, що безпосередньо передували дорожньо-транспортній пригоді у вигляді характеру і манери руху іншого транспортного засобу та подальше вчинення обвинуваченим дій, що не відповідали дорожній обстановці та вимогам ПДР і в кінцевому результаті призвели до зіткнення з іншим транспортним засобом та спричинили тяжкі наслідки.

За вищевказаних обставин, суд погоджується з кваліфікацією дій обвинуваченого ОСОБА_5 органами досудового слідства за ч. 2 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть одного потерпілого та заподіяння тяжких тілесних ушкоджень іншому потерпілому.

При призначенні покарання обвинуваченому суд керується загальними засадами призначення покарання, передбаченими ст. 65 КК України та призначає покарання відповідно до положень Загальної частини КК України, у межах санкції ч. 2 ст. 286 КК України, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання.

До кримінальної відповідальності обвинувачений притягуються вперше, за місцем проживання характеризується задовільно, за місцем роботи - позитивно, здоровий, працездатний, займається суспільно-корисною працею, показань для лікування від наркоманії чи алкоголізму не має (а.с. 74-77).

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого, суд вважає його щире каяття та добровільне відшкодування на стадії досудового розслідування завданої злочином матеріальної шкоди, про наявність якої йому було відомо.

Так, зовнішня поведінка обвинуваченого та надані ним в судовому засіданні пояснення дають суду достатні підстави вважати, що обвинувачений відчуває глибокі внутрішні переживання того, що сталося, моральне засуджую свою поведінку, в повному обсязі усвідомлює свою вину, відчуває почуття сорому та докори сумління.

Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого, суд вважає вчинення ним злочину в стані алкогольного сп`яніння.

Зазначена захисником обставина, як активне сприяння обвинуваченого органам досудового розслідування, в судовому засіданні свого підтвердження не знайшла, зокрема з позиції прокурора, висловленої ним під час визначення обсягу доказів, які підлягають дослідженню в судовому засіданні, судом було встановлено, що на стадії досудового розслідування обвинувачений визнавав свою вину лише частково.

З огляду на все вищевикладене, врахувавши конкретні обставини вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, зокрема його молодий вік (19 років), те, що він займається суспільно-корисною працею, задовільно характеризується за місцем проживання та позитивно характеризується за місцем роботи, повністю визнає себе винним, частково відшкодував завдану моральну шкоду, за наявності однієї обставини, яка обтяжує покарання та кількох обставин, що його пом`якшують, а також з огляду на позицію потерпілих та їх представника, які вважали недоцільним позбавляти обвинуваченого волі, суд приходить до висновку, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_5 можливе без ізоляції від суспільства, а тому призначивши покарання у вигляді позбавлення волі в межах санкції ч. 2 ст. 286 КК України, обвинуваченого можливо звільнити від його відбування з випробуванням з застосуванням статті 75 КК України та покладенням обов`язків, передбачених ст.76 КК України, надавши йому шанс для виправлення.

В той же час врахувавши обставини вчиненого кримінального правопорушення, його тяжкі наслідки та ступінь вини обвинуваченого, зокрема вчинення ним злочину в стані алкогольного сп`яніння, а також те, що професійна діяльність обвинуваченого не пов`язана з керуванням транспортними засобами, суд вважає необхідним призначити йому додаткове покарання у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами на максимальний строк, передбачений санкцією ч.2 ст. 286 КК України.

На думку суду застосування саме таких видів та міри основного та додаткового покарання відповідатиме меті кримінального покарання, сприятиме виправленню обвинуваченого та запобігатиме вчиненню нових злочинів, як обвинуваченим, так і іншими особами.

З метою забезпечення виконання обвинуваченим його процесуальних обов`язків, уникнення, передбачених ст. 177 КПК України процесуальних ризиків, як-то ухилення або переховування обвинуваченого від суду або органів, на які покладається виконання вироку, суд вважає необхідним, до набрання вироком законної сили, залишити без змін застосований відносно обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.

Питання, заявлених потерпілими ОСОБА_8 , ОСОБА_7 та представником неповнолітнього цивільного позивача ОСОБА_9 ОСОБА_10 до обвинуваченого ОСОБА_5 цивільних позовів про відшкодування матеріальних збитків, моральної шкоди, а також витрат на залучення представника, суд вирішує у відповідності з вимогами ст. 129 КПК України та правилами цивільного судочинства, вважаючи, що всі позови підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Як слідує із змісту п.1 ч.2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки;

Згідно ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів (п.п. 1-2 ч. 2 ст. 23 ЦК України).

Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування (ч.4 ст. 23 ЦК).

На підставі досліджених в судовому засіданні доказів, зокрема особистих пояснень потерпілої ОСОБА_8 , її представника ОСОБА_11 , який є одночасно представником неповнолітнього цивільного позивача ОСОБА_9 , судом встановлено, що потерпіла та цивільний позивач пережили та продовжують переживати глибокі страждання з приводу передчасної загибелі їх доньки та матері ОСОБА_14 , вони позбавлені підтримки та любові загиблої, після смерті ОСОБА_14 значною мірою змінився режим їх життя, зокрема неповнолітня ОСОБА_19 вимушена була переїхати проживати до батька, змінивши місце свого постійного проживання, в наслідок чого вимушена адаптуватись у новому для неї середовищі.

На думку суду, в силу неповнолітнього віку та незміцнілої психіки донька загиблої ОСОБА_9 пережила більш сильні моральні страждання, ніж мати загиблої ОСОБА_8 .

Таким чином вищевказані особи вірно оцінили характер та обсяг перенесених ними моральних страждань в грошовому еквіваленті, а отже виходячи з характеру кримінального правопорушення, ступеню вини обвинуваченого ОСОБА_5 , керуючись принципами справедливості, розумності та співрозмірності, суд вважає, що цивільні позови ОСОБА_8 та ОСОБА_10 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_9 в частині сум моральної шкоди підлягають задоволенню.

Сплачені обвинуваченим ОСОБА_5 на користь ОСОБА_20 5000 грн., суд вважає відшкодуванням матеріальної шкоди, оскільки необхідність сплати вказаної суми була обумовлена виникненням додаткових витрат на зміну неповнолітньою місця свого постійного проживання та переїздом до батька, а отже на розмір моральної шкоди вказана сума не впливає.

Також на думку суду підлягає задоволенню вимога ОСОБА_8 про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_5 8500 грн. на відшкодування вартості надгробного пам`ятника загиблій ОСОБА_14 , оскільки вказана вимога визнана обвинуваченим та підтверджується належними доказами, зокрема копією накладної № 43 від 05 лютого 2015 року ПП ОСОБА_21 (а.с.48).

З матеріалів справи, зокрема пояснень потерпілої ОСОБА_7 , довідки МСЕК серії АВ № 050137 від 26.11.2015 встановлено та не заперечується стороною захисту, що в наслідок шкоди завданої протиправними діями ОСОБА_5 потерпіла пережила та продовжує переживати сильні душевні страждання обумовлені тривалим стаціонарним та амбулаторним лікуванням, встановленням їй другої групи інвалідності, втратою можливості працювати, що обумовлено медичними протипоказаннями. Крім того потерпіла за її словами до теперішнього часу іспитує болісні відчуття, що пов`язані з отриманими в ДТП травмами, а неблагонадійні прогнози лікарів щодо подальшого стану її здоров`я позбавляють її планів на майбутнє та створюють атмосферу подальшої невизначеності.

За таких обставин, суд вважає, що потерпіла ОСОБА_7 вірно оцінили в грошовому еквіваленті характер та обсяг перенесених нею моральних страждань, а отже виходячи з характеру кримінального правопорушення, ступеню вини обвинуваченого ОСОБА_5 , керуючись принципами справедливості, розумності та співрозмірності суд вважає, що цивільний позов ОСОБА_7 в частині суми моральної шкоди підлягає задоволенню.

Зважаючи на те, що під час судового розгляду обвинуваченим сплачено обом потерпілим та неповнолітньому цивільному позивачу по 1 тисячі гривень на відшкодування частини моральної шкоди, завданої його діями, що підтверджується відповідними розписками (а.с. 88-90), суд зменшує розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню з обвинуваченого по кожному з трьох позовів на вищевказані суми.

Враховуючи вимоги ч.5 ст. 23 ЦК України про те, що моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення моральної шкоди щомісячними платежами задоволенню не підлягають та така шкода повинна бути стягнута за вироком суду одноразово. В той же час подальший характер розподілу стягнутих з боржника (обвинуваченого) коштів за цивільними позовами та черговість задоволення вимог стягувачів (потерпілих, цивільного позивача) визначатиметься вже державним виконавцем на стадії виконання рішення суду у відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження».

За правилами ч. 2 ст. 120 КПК України, витрати пов`язані з оплатою допомоги представника потерпілого, цивільного позивача чи цивільного відповідача, які надають правову допомогу за договором, несе відповідно потерпілий, цивільний позивач, цивільний відповідач, а від так у задоволенні позовних вимог потерпілих в частині стягнення з обвинуваченого витрат в загальній сумі 2200 грн. на залучення представника необхідно відмовити (а.с. 49,58).

Суд керуючись, вимогами ч. 2 ст. 124 КПК України вважає необхідним стягнути з обвинуваченого ОСОБА_5 на користь держави процесуальні витрати у розмірі 12257,52 грн. на залучення експерта для проведення дактилоскопічної, комплексної судової транспортно-трасологічної та автотехнічної експертиз, а також експертиз технічного стану автомобілів учасників ДТП.

Відомості про речові докази у матеріалах обвинувального акту відсутні та прокурором в судовому засіданні не оголошувались. В той же час захисником заявлено клопотання про повернення речового доказу - автомобіля ВАЗ 219010 д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_12 , як йому належного. Керуючись вимогами ст. 100 КПК України, суд вважає необхідним задовольнити дане клопотання.

З урахуванням наведеного та керуючись ст. ст. 373, 374 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_5 - визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у вигляді 5 (п`яти) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 (три) роки.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 (три) роки.

Відповідно до вимог ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_5 наступні обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію;

- не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції;

- повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання.

До набрання вироком законної сили залишити без змін застосований відносно ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.

Цивільний позов потерплої ОСОБА_8 до обвинуваченого ОСОБА_5 - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 8500 (вісім тисяч п`ятсот) грн. на відшкодування матеріальної шкоди, завданої злочином та 99000 (дев`яносто дев`ять тисяч) грн. на відшкодування моральної шкоди, завданої злочином, а всього стягнути 107500 (сто сім тисяч п`ятсот) грн.

У задоволенні решти позовних вимог потерпілої відмовити.

Цивільний позов потерплої ОСОБА_7 до обвинуваченого ОСОБА_5 - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 74000 (сімдесят чотири тисячі) грн. на відшкодування моральної шкоди, завданої злочином.

У задоволенні решти позовних вимог потерпілої відмовити.

Цивільний позов ОСОБА_10 , в інтересах неповнолітньої ОСОБА_9 до обвинуваченого ОСОБА_5 - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 124000 (сто двадцять чотири тисячі) грн. на відшкодування моральної шкоди, завданої злочином.

У задоволенні решти позовних вимог цивільного позивача відмовити.

Стягнути ОСОБА_5 на користь держави 12257 (дванадцять тисяч двісті п`ятдесят сім) грн. 52 коп. процесуальних витрат, пов`язаних з залученням експерта в кримінальному провадженні.

Автомобіль марки ВАЗ 219010 д.н.з. НОМЕР_1 повернути власнику - ОСОБА_12 .

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Полтавської області через Шишацький районний суд Полтавської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення з підстав, передбачених ст.394 КПК України.

Обвинуваченому та прокурору копію вироку вручити негайно після його проголошення.

Інші учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Головуючий - суддя ОСОБА_1