Справа №485/2203/15-к 11.05.2016
провадження № 11-кп/784/381/16 Головуючий у 1-й інстанції:
Категорія: ч.1 ст.122 КК України ОСОБА_1
Доповідач апеляційного суду:
ОСОБА_2

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2016 року м. Миколаїв

Апеляційний суд Миколаївської області у складі:
головуючого: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря: ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційними скаргами представника ОСОБА_6 в інтересах потерпілого ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Снігурівського районного суду Миколаївської області від 25.02.2016 року, яким
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Багдад, Ірак, не працюючого, не одруженого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого;

- визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України.

Учасники судового провадження:
прокурор: ОСОБА_9

обвинувачений: ОСОБА_8

захисник обвинуваченого: ОСОБА_10

представник потерпілого: ОСОБА_6

В С Т А Н О В И В:
Короткий зміст вимог апеляційних скарг:
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_6 , в інтересах потерпілого ОСОБА_7 , просить вирок суду скасувати та ухвалити новий, яким в повному обсязі задовольнити позовні вимоги потерпілого щодо відшкодування матеріальної та моральної шкоди та призначити обвинуваченому ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі.

В своїй апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 просить вирок суду скасувати та ухвалити новий, яким його виправдати у звязку із недоведеністю вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України.

Короткий зміст судового рішення суду 1-ї інстанції:
Згідно вироку суду ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України та призначено покарання у виді 3 (трьох) років обмеження волі.

Згідно ст.75 КК України ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання звільнено з випробуванням, встановлено термін іспитового строку на 2 (два) роки.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави, грошові кошти в сумі 492,14 гривень на лікування потерпілого ОСОБА_7 .

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь потерпілого ОСОБА_7 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 8 216,80 гривень та моральної шкоди 10 000 гривень.

Узагальненні доводи апеляційної скарги:
Не погоджуючись з рішенням суду, представник ОСОБА_6 , в інтересах потерпілого ОСОБА_7 , не оскаржуючи фактичних обставин кримінального провадження, вважає, що вирок суду є незаконним та необґрунтованим, оскільки суд не в повній мірі врахував ступінь суспільної небезпеки та наслідків вчиненого обвинуваченим злочину. Зазначає, що суд під час призначення покарання не надав належної оцінки протиправним діям обвинуваченого, який безпідставно наніс удар незнайомій особі в присутності багатьох свідків, що свідчить про те, що обвинувачений усвідомлював протиправність своїх дій та їх наслідки. Вказує, що обвинувачений не вжив жодних заходів щодо відшкодування завданих ним збитків, не розкаявся та навіть не вибачився перед потерпілим. Крім того зазначає, що виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства неможливе, оскільки на час вчинення злочину ОСОБА_8 не працював та на теперішній час не вжив заходів щодо працевлаштування, що свідчить про небажання обвинуваченого відшкодовувати завдані потерпілому збитки. Також зазначає, що суд під час призначення покарання послався на позитивну характеристику та наявність сім`ї, однак ці обставини жодним чином не зменшують суспільну небезпечність скоєного. За таких обставин, вважає, що обвинуваченому ОСОБА_8 необхідно призначити покарання у виді позбавлення волі.

Що стосується цивільного позову потерпілого, то ОСОБА_6 зазначає, що суд необґрунтовано задовольнив його не у повному обсязі, оскільки не врахував всіх обставин, які впливають на обсяг завданої потерпілому шкоди. Суд не в повній мірі врахував публічне приниження потерпілого в очах його товаришів та знайомих, а також нестерпний фізичний біль від зламаної щелепи, що також потребує матеріальної компенсації. Крім того, суд безпідставно відмовив у задоволенні позовних вимог потерпілого щодо відшкодування вартості проїзду до слідчого, чим порушив вимоги ст.122 КПК України.

За таких обставин представник потерпілого вважає, що вирок суду в частині призначеного покарання та в частині вирішення питання щодо відшкодування завданих злочином збитків підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення в цій частині.

В своїй апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 зазначає, що вирок суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, оскільки висновки суду не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження. Вважає, що суд першої інстанції під час розгляду кримінального провадження не надав належної оцінки показанням свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , які самого факту нанесення тілесного ушкодження потерпілому не бачили, крім того зазначені свідки є друзями потерпілого з самого дитинства, що вказує на їх зацікавленість у вирішенні кримінального провадження не на користь обвинуваченого. Зазначає, що суд помилково у вироку послався на наявність між ним та потерпілим конфлікту, оскільки він не наносив жодного тілесного ушкодження ОСОБА_7 , якому удари наносили інші особи. Однак суд першої інстанції це безпідставно визнав, як спосіб уникнення кримінальної відповідальності.

Визнаючи його винним у вчинені злочину суд першої інстанції безпідставно послався на протоколи слідчих експериментів проведених із свідками, які взагалі не бачили ким саме потерпілому було нанесено удар в область обличчя. Також вважає, що висновки судмедекспертів є недостатньо обґрунтованими та не дають жодних підстав для визнання його винним у вчинені кримінального правопорушення.

Узагальнена позиція інших учасників кримінального провадження:
В своїх запереченнях, прокурор просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_8 посилаючись на те, що вирок суду є законним та обґрунтованим, оскільки суд першої інстанції повно та всебічно дослідив всі обставини кримінального провадження та надав належної оцінки всім доказам в їх сукупності. Зазначає, що посилання обвинуваченого в апеляційній скарзі на відсутність доказів, які б підтверджували його винність спростовуються наявними письмовими доказами, що містяться в матеріалах провадження. Крім того вказує на те, що показання потерпілого та свідків повністю узгоджуються між собою, та підтверджують факт нанесення потерпілому ОСОБА_7 тілесного ушкодження саме обвинуваченим ОСОБА_8 . Також зазначає, що стороною захисту, як під час досудового так і судового розслідування, фактів заінтересованості свідків або обставин за яких вони могли б оговорювати обвинуваченого не надано. За таких обставин прокурор вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого є необґрунтованою та не підлягає задоволенню.

Обставини справи, встановлені судом 1-ї інстанції:
Судом першої інстанції встановлено, що 07.06.2015 року близько 01:30 години ОСОБА_8 , перебуваючи на дискотеці у ресторані «Інгулець» в м. Снігурівка, під час конфлікту з ОСОБА_7 , умисно наніс останньому один удар кулаком в область нижньої щелепи зліва, чим спричинив потерпілому ОСОБА_7 тілесне ушкодження у вигляді відкритого двостороннього перелому нижньої щелепи, яке відноситься до категорії середнього ступеня тяжкості.

Обставини справи встановленні апеляційним судом:
Заслухавши доповідь судді, пояснення представника потерпілого ОСОБА_6 , на підтримку вимог своєї апеляційної скарги, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення; доводи обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_10 , які підтримали вимоги апеляційної скарги обвинуваченого та просили відмовити в задоволенні апеляційної скарги представника ОСОБА_6 в інтересах потерпілого; думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційних скарг представника потерпілого і обвинуваченого та просив вирок суду залишити без змін; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, суд вважає, що вони не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Винність обвинуваченого ОСОБА_8 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України є повністю доведена та ґрунтується на доказах досліджених під час розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції.

Зокрема, показаннями потерпілого ОСОБА_7 , який пояснив, що 07.06.2015 року він разом із знайомими ОСОБА_12 та ОСОБА_11 вживали пиво, приблизно о 01:30 годині пішли на дискотеку до ресторану «Інгулець» в м. Снігурівка. Перебуваючи на балконі в ресторані він побачив як хлопець на ім`я ОСОБА_14 штовхає його знайомого ОСОБА_11 . Він пішов туди і коли наблизився до них, до нього зліва підійшов ОСОБА_8 , який вдарив його кулаком в щелепу зліва. Від отриманого удару він впав на коліна при цьому відчув різкий біль у щелепі та з роту потекла кров. Піднявшись з колін, він почав рухатись в сторону виходу, але біля виходу на нього знову напали обвинувачений з його компанією та почали бити. Від отриманих ударів він впав. Прийшов до тями, коли брати ОСОБА_15 виводили його з ресторану. Вийшовши з ресторану помітив, що у нього відсутній один кросівок, повернувшись за ним до ресторану його знову побили ОСОБА_8 та його друзі. Після цього він разом з ОСОБА_12 та ОСОБА_11 пішли до ОСОБА_12 додому, де він вмився від крові. Потім він звернувся до міліції де написав заяву про побиття, а після звернувся до лікарні в якій йому встановили діагноз перелом щелепи та призначили операцію та лікування.

Зазначені показання потерпілого повністю узгоджуються з показаннями свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , які повідомили, що вони разом з ОСОБА_7 перебували на дискотеці в ресторані «Інгулець» та бачили як ОСОБА_8 знаходячись зліва від ОСОБА_7 , вдарив останнього кулаком в обличчя, від якого він впав на коліна. У потерпілого з`явилась кров у нижній частині обличчя. Після того як ОСОБА_7 впав на коліна ОСОБА_8 наніс йому ще декілька ударів в область обличчя та тулуба та пішов. Через деякий час бійка перемістилась ближче до виходу з ресторану.

Свідок ОСОБА_13 повідомив, що бачив як ОСОБА_8 замахнувся на ОСОБА_7 та вдарив його в область обличчя. Потім він відволікся, після чого побачив як ОСОБА_8 йде до виходу, а ОСОБА_7 лежить на підлозі та помітив, що у останнього на обличчі кров.

В ході відтворення обставин події, під час слідчого експерименту, свідки ОСОБА_12 та ОСОБА_13 підтвердили свої показання і вказали місце події, під час якої ОСОБА_8 наніс удар кулаком в обличчя потерпілому, від чого у того пішла кров ( а. с. 141-152; 153-161).

Свідок ОСОБА_16 пояснив, що в ту ніч на дискотеці в ресторані відбувалось декілька бійок. Вранці він бачив в лікарні потерпілого ОСОБА_7 , який там перебував з приводу перелому щелепи, який з його пояснень він отримав від удару обвинуваченого ОСОБА_8 .

Показання потерпілого і вказаних свідків повністю відповідають даним протоколу огляду місця пригоди (а. с. 137-140), під час якого в приміщенні ресторану були виявлені плями крові, походження яких, згідно з висновком судово-імунологічної експертизи № 648, не виключається від потерпілого ОСОБА_7 ( а.с. 180-181).

Посилання обвинуваченого ОСОБА_8 на те, що свідки ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 є друзями потерпілого, тобто, зацікавленими особами, є безпідставними, оскільки пояснення вказаних свідків є логічними та послідовними, вони повністю узгоджуються між собою і з показаннями потерпілого та іншими доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Зокрема, відповідно до висновків судово-медичної експертизи № 791 у потерпілого ОСОБА_7 виявлені тілесні ушкодження у виді крововиливів та саден в області голови, тіла та кінцівок, відкритого двостороннього перелому нижньої щелепи, що відноситься до категорії середнього ступеню тяжкості за ознакою тривалості розладу здоров`я (а. с. 165-166).

Допитаний в судовому засіданні судово-медичний експерт ОСОБА_17 пояснив, що тілесне ушкодження, виявлене у потерпілого ОСОБА_7 у виді відкритого двостороннього перелому щелепи могло утворитись й від одного удару кулаком в область обличчя, крім того виключив можливість утворення перелому щелепи від падіння з положення стоячи. Відповідно до висновків додаткової експертизи № 1816/791 встановлено, що відкритий двосторонній перелом нижньої щелепи у потерпілого ОСОБА_7 утворився від удару тупим твердим предметом з обмеженою контактуючою поверхнею, не виключено, що предметом міг бути кулак чи інший подібний предмет. Для утворення перелому щелепи достатньо одного удару кулаком чи іншим подібним предметом в праву половину обличчя (а.п.174-175).

Отже, висновки експертів повністю узгоджуються з поясненнями свідків та самого потерпілого, щодо отримання ним тілесних ушкоджень, а також механізму їх утворення. Зазначене спростовує доводи обвинуваченого ОСОБА_8 про те, що він не наносив удари, а лише відштовхнув потерпілого.

Доводи обвинуваченого ОСОБА_8 щодо суперечливості висновків експертів та невірне їх викладення судом, не відповідають дійсності.

Що стосується призначеного покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , то суд першої інстанції призначив його у відповідності до вимог ст.ст. 65, 66, 67 КК України.

Призначаючи обвинуваченому покарання суд врахував всі обставини кримінального провадження: характер і ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відноситься до категорії середньої тяжкості; дані, що характеризують особу обвинуваченого, який за місцем свого проживання, в цілому, характеризується позитивно (а.п.190), молодий вік (а.п.37), те, що він раніше не судимий (а.п.186). Обставини, що пом`якшують чи обтяжують покарання судом не встановлено.

За таким обставин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_8 можливе без ізоляції від суспільства та призначив йому покарання у вигляді обмеження волі, яке буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів, а тому посилання представника ОСОБА_6 , в інтересах потерпілого ОСОБА_7 , щодо призначення обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі є безпідставними.

Що стосується відшкодування завданих злочином збитків, то суд першої інстанції вирішив цивільний позов відповідно до вимог ч.1 ст.129 КПК України, також врахувавши роз`яснення Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, і стягнення безпідставно нажитого майна» №3 від 31.03.1989 року, відповідно до яких, при розгляді кримінальної справи суд зобов`язаний на основі всебічного, повного й об`єктивного дослідження обставин справи з`ясувати характер і розмір матеріальної шкоди, заподіяної злочином, наявність причинного зв`язку між вчиненим і шкодою, що настала, роль і ступінь участі кожного з підсудних в її заподіянні, а також, чи відшкодовано її повністю або частково до судового розгляду справи, і у вироку дати належну оцінку зазначеним обставинам.
Суд першої інстанції задовольняючи частково цивільний позов потерпілого, дотримався вимог законодавства та в повному обсязі дослідив докази на підтвердження сум матеріальної шкоди, які витрачені потерпілим ОСОБА_7 на власне лікування та транспортування до лікарні. Зазначені витрати підтверджуються відповідними чеками, які містяться в матеріалах кримінального провадження.
Що стосується моральної шкоди, то враховуючи положення п.9 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди) №4 від 31.03.1995 року, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану та інш.
Суд першої інстанції врахував зазначені положення закону та на підставі ст.1167 ЦК України правильно задовольнив позовні вимоги потерпілого частково, виходячи з обставин вчиненого злочину, характеру страждань та тривалість лікування ОСОБА_7 від отриманих тілесних ушкоджень.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції приходить висновку, що підстав для скасування вироку суду не має.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 419, 424, 426, 532 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 , в інтересах потерпілого ОСОБА_7 , та апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Снігурівського районного суду Миколаївської області від 25 лютого 2016 року стосовно ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду Миколаївської області набирає законної сили з моменту її оголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 3-х місяців з дня її оголошення.

Головуючий:
Судді: