Справа №480/1472/16-к 31.08.2016
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/784/682/16 Головуючий у 1-й інстанції : ОСОБА_1
Категорія: ч.1 ст.415 КК України Доповідач апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
31 серпня 2016 року м. Миколаїв
Апеляційний суд Миколаївської області у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:
головуючої ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участі секретаря ОСОБА_5
- за ч.1 ст. 415 КК України
Учасники судового провадження.
прокурор ОСОБА_8
захисник ОСОБА_9
обвинувачений ОСОБА_6
потерпілий ОСОБА_7 .
Короткий зміст вимог апеляційної скарги.
В апеляційних скаргах обвинувачений ОСОБА_6 та потерпілий Різник не оспорюючи кваліфікацію дій обвинуваченого, просять вирок скасувати в частині призначеного покарання, ухвалити новий вирок, яким призначити покарання з застосуванням ст. 75 КК України.
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.
ОСОБА_6 визнаний винним у вчиненні злочину, передбаченому ч.1 ст. 415 КК України та йому призначено покарання у виді 2 років позбавлення волі. На підставі ч.1 ст.62 КК України замінено покарання у вигляді 2 років позбавлення волі на покарання у вигляді 2 років тримання в дисциплінарному батальйоні.
Узагальнені доводи апелянтів.
Обвинувачений ОСОБА_6 зазначає, що суд, при призначенні покарання, не врахував дані про його особу, а саме що він має на утриманні малолітню дитину, бабусю-пенсіонерку, приймав участь в АТО, злочин вчинив вперше та з необережності, відшкодував моральну шкоду, щиро розкаявся та активно сприяв розкриттю злочину.
Апеляційна скарга потерпілого містить аналогічні доводи.
Позиції інших учасників процесу.
В запереченнях на апеляційні скарги прокурор ОСОБА_10 просить залишити апеляційні скарги без задоволення, а вирок без змін.
Вважає, що судом в повній мірі враховано дані щодо особи обвинуваченого та дотримано вимоги ст. 50 КК України.
Так, судом враховано щире каяття обвинуваченого, що він вперше притягується до кримінальної відповідальності, брав участь у бойових діях в Донецькій та Луганській областях, має на утриманні малолітню дитину та прохання потерпілого не призначати покарання пов`язане з позбавленням волі.
Крім того, судом призначено мінімальну міру покарання в межах санкції ч.1 ст.415 КК України.
Вказує, що обвинувачений не надав будь-яких документів які б засвідчували необхідність постійного догляду чи піклування за його бабусею - ОСОБА_11 , а така пом`якшуюча обставина як активне сприяння розкриттю злочину на яку посилається обвинувачений та потерпілий встановлена не була.
Щодо посилання в апеляційній скарзі на те, що злочин було вчинено з необережності, зазначає, що дане твердження також є невірним, оскільки в конкретному випадку має місце змішана форма вини. А саме, обвинувачений діяв із прямим умислом по відношенню до порушення правил водіння машини та із злочинною самовпевненістю щодо настання суспільно небезпечних наслідків.
Зазначає, що безпосереднім об`єктом злочину ст. 415 КК України є встановлений порядок несення військової служби, що забезпечує безпеку водіння та експлуатації бойової, спеціальної чи транспортної машини, а також боєготовність військ. Цей порядок ґрунтується на загальних принципах військової дисципліни і є її складовою частиною. Додатковим об`єктом виступає здоров`я, життя людей. Тому позиція потерпілого ОСОБА_7 щодо призначення покарання обвинуваченому із застосуванням ст. 75 КК України не може бути визначальною.
Крім того зазначає, що випадки вчинення військовослужбовцями злочинів проти встановленого порядку несення військової служби, а особливо - в стані алкогольного сп`яніння та що спричинило загибель потерпілого, набувають зухвалої форми і є неприпустимими. Можливе порушення принципу справедливості покарання за дані злочини може призвести до вчинення нових іншими військовослужбовцями.
Встановлені судом першої інстанції обставини.
ОСОБА_6 визнано винуватим у тому, що, являючись військовослужбовцем та проходячи військову службу командира 3-го відділення - командира бойової машини 1-го взводу 2-ої роти 3-ої механізованого батальйону військової частини пп НОМЕР_1 , яка дислокується в АДРЕСА_3 , будучи особою, яка керує бойовою машиною НОМЕР_2 , діючи із прямим умислом по відношенню до порушення правил водіння, передбачених ст. ст. 9, 11, 16, 28, 30 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 3, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, ст. ст. 14, 16 Закону України "Про дорожній рух", п. п. 1.3, 2.3 "а", 2.1, 2.3 "б" "Правил дорожнього руху", затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001 року, та інших нормативно правових актів, із злочинною самовпевненістю, тобто передбачаючи можливість настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння але легковажно розраховуючи на їх відвернення, 28 січня 2016 року приблизно о 18 годині 30 хвилин, знаходячись у стані алкогольного сп`яніння ступеню 0,61 проміле на станції "Ясна Зоря" Миколаївського району Миколаївської області, вчинив порушення вищезазначених правил водіння бойовою машиною, яке виразилося в тому, що ОСОБА_6 усунув від керування бойовою машиною БМП№323 механіка-водія, після чого діючи умисно по відношенню до порушення правил безаварійної експлуатації бойової машини, умисно здійснив зіткнення передньою частиною БМП 323 в задню частину БМП №327, що призвело до стиснення солдата ОСОБА_12 між БМП №327 та БМП №321 та спричинення йому тяжких тілесних ушкоджень від яких настала смерть потерпілого, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченому ч. 1 ст. 415 КК України, порушенні правил водіння бойової машини, що причинило загибель потерпілого.
Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.
Суд заслухавши доповідача, обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_9 , потерпілого ОСОБА_7 на підтримку апеляційних скарг, прокурора, який вважав вирок суду законним та обґрунтованим і просив залишити його без зміни, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, прийшов до таких висновків.
Фактичні обставини злочину, які викладені у вироку, кваліфікація дій ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 415 КК України апелянтом не оспорюються. Тому, на підставі ч.1 ст.404 КПК України, апеляційною інстанцією не перевірялись.
Щодо правильності призначеного судом покарання, апеляційний суд дійшов наступного.
Згідно ч.2 ст.65 КК України та роз`ясненнями, наведеними у п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24 жовтня 2003р. «Про практику призначення судами кримінального покарання призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.
Вказаних вимог закону при призначенні ОСОБА_6 покарання судом 1-ї інстанції дотримано не належно.
Так, призначаючи засудженому покарання суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відноситься до категорії середньої тяжкості, дані про особу винного, який до кримінальної відповідальності притягується вперше, приймав участь у бойових діях в Луганській та Донецькій областях, має на утриманні малолітню дитину, а також думку потерпілого, який просив призначити покарання, не пов`язане з позбавленням волі, наявність пом`якшуючої покарання обставини - щирого каяття, та обтяжуючої - вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння.
З урахуванням наведеного, суд районний суд дійшов висновку про необхідність призначення ОСОБА_6 основного покарання у виді позбавлення волі та, на підставі положень ст.62 КК України, змінив призначене основне покарання на менш тяжкий вид - тримання у дисциплінарному батальйоні.
З цим висновком про необхідність ізоляції обвинуваченого від суспільства апеляційний суд погоджується.
Разом з тим, за результатами апеляційного перегляду визнає, що районним судом недостатньо враховані наявні у справі пом`якшуючі обставини, поведінку обвинуваченого після вчинення злочину, його ставлення до вчиненого, а також обставини провадження і ступінь вини.
Так, суд взагалі не врахував, що злочин за ст.415 КК України у відношенні настання наслідків, тобто смерті потерпілого, є вчиненим з необережності.
Крім того, при постановленні вироку, суд полишив поза увагою характеристику ОСОБА_6 , за якою він характеризується виключно позитивно. За цією характеристикою та акту про фактичне проживання (а.с.85, 86,81) ОСОБА_6 живе разом із дружиною та неповнолітньою дитиною, бабусею похилого віку, яка за станом здоров`я нездатна до самообслуговування, потребує стороннього догляду, що підтверджено відповідною довідкою міської лікарні (а.с.84).
З пояснень потерпілого у апеляційному суді вбачається, що ОСОБА_6 на даний час повністю відшкодував заподіяну злочином моральну шкоду у розмірі 20 000 грн., внаслідок чого у нього до обвинуваченого відсутні будь які вимоги майнового характеру.
Зважає апеляційний суд і на думку потерпілого - суворо не карати ОСОБА_6 , викладену ним, у тому числі, у його апеляційній скарзі.
Істотною обставиною, яка позитивно характеризує обвинуваченого є й те, що він раніше приймав участь у бойових діях в межах антитерористичної операції на території Луганської та Донецької області, виконуючи свій громадський та військовий обов`язок. і продовжує його виконувати проходячи службу у Збройних Силах України.
Вказані обставини, на переконання апеляційного суду, є достатніми для застосування положень ст.69 КК України, оскільки, пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, а тому, апеляційний суд визнає за можливе перейти до іншого більш м`якого виду покарання, не зазначеного у санкції статті Особливої частини Кодексу за цей злочин, а саме - арешту, відповідно до ст.60 КК України, яке відповідно до частини 2-ї цієї статті, як військовослужбовцю, ОСОБА_6 належить відбувати на гауптвахті.
За такого, вирок суду першої інстанції у частині призначеного покарання, на підставі п.1 ч.1ст.408 КК України, підлягає зміні, а апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та потерпілого Різника - частковому задоволенню.
Підстав для звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання, відповідно до ст.75 КК України, про що також йдеться в апеляційних скаргах, не вбачається.
Керуючись ст.ст.405, 407,408,424,532 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та потерпілого ОСОБА_7 задовольнити частково.
Вирок Миколаївського районного суду Миколаївської області від 15 червня 2016 року у відношенні ОСОБА_6 в частині призначеного покарання змінити.
ОСОБА_6 за ч.1 ст.415 КК України, із застосуванням ст.69 КК України, пом`якшити покарання до 6 місяців арешту.
Строк відбування покарання обчислювати з моменту приведення вироку до виконання.
В іншій частині вказаний вирок районного суду залишити без зміни.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 3-х місяців з дня проголошення.
Головуюча Судді :