Справа № 344/7664/16-к
Провадження № 1-кс/344/2769/16
У Х В А Л А

21 червня 2016 р. м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого слідчого судді ОСОБА_1

за участі секретаря ОСОБА_2

представника Бондаренко представника ОСОБА_3

слідчого ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду скаргу ОСОБА_6 на постанову про закриття кримінального провадження № 0001987 від 31/05/2016 р., -

ВСТАНОВИВ:
в скарзі вказано, що слідчим закрито кримінальне провадження щодо заяви скаржника про підроблення договору від імені скаржника та шахрайства за обставин видачі кредиту під майно, що було предметом спірного договору.

В судовому засіданні представник скаржника підтримала заяву з підстав, що в ній зазначені та надала пояснення про те, що заявник не підписував спірний договір, не проживає за адресою, яка вказана в договорі, нотаріусом складено примірники договорів з різними номерами; висновок експерта не визнає, а тому на даний час розглядається цивільний спір щодо спірного договору.

В судовому засіданні слідчий надав пояснення про те, що було об`єднано два провадження за заявою скаржника про підроблення договору за його участі та про шахрайство на підставі вказаного договору. В кримінальному провадженні було призначено експертизу, і висновком експерта встановлено, що підпис заявника виконано безпосередньо заявником, а тому саме його показання про не підписання спірного договору є неправдивими. Так само відсутнє шахрайство на підставі спірного договору. Не відповідають дійсності пояснення скаржника про посвідчення спірного договору під різними номерами, оскільки нотаріусом було виготовлено договір в кількох примірниках на різних бланках, як це передбачено законодавством; невідповідність нумерації є наслідком описки. Вказані обставини встановлені досудовим слідством та позаплановою перевіркою Міністерства юстиції. Скаржник не подав слідчому клопотань, не просив про проведення слідчих дій. Будь-які інші слідчі дії не встановлять обставину підроблення договору.

В судовому засіданні прокурор підтримав пояснення слідчого.

Так само в судовому засіданні представник скаржника неодноразово надавала пояснення, які повторювали одне одне, надавала пояснення щодо обставин які не стосуються предмету та підстав звернення.

Судом встановлено наступні обставини.

31/05/2016 р. слідчим закрито кримінальне провадження № 0001987 за заявою скаржника щодо незаконного посвідчення спірного договору 17/05/2007 р. Допитаний в якості потерпілого скаржник надав показання про не підписання спірного договору. Однак відповідно до висновку експерта на договорі від 17/05/2007 р. та в журналі реєстрації нотаріальних дій підписи виконано безпосередньо скаржником.

20/04/2016 р. від скаржника надійшло клопотання про надання для ознайомлення матеріалів провадження.

Відповідно до довідки від 22/04/2010 р. скаржник зареєстрований в м. Одеса.

17/05/2007 р. посвідчено спірний договір та виготовлено його текст на спеціальному бланку та на аркуші, який не відноситься до спеціальних бланків.

18/05/2007 р. укладено договір іпотеки.

Відповідно до ст. 7 КПК України в якості загальної засади кримінального провадження проголошено змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до п. 3 ст. 110 КПК України рішення слідчого, прокурора приймається у формі постанови.

Відповідно до п. 5 ст. 110 КПК України постанова слідчого, прокурора складається з мотивувальної частини, яка повинна містити відомості про зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови; мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення цього Кодексу.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Згідно ч. 5 ст. 110 КПК України, постанова слідчого повинна складатися з вступної, мотивувальної та резолютивної частини.

Мотивувальна частина постанови містить відомості про зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови, мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення КПК України.

Висновки слідчого про необхідність закриття даного кримінального провадження умотивовані на основі аналізу зібраних по справі матеріалів і доказів.

Питання закриття кримінального провадження або внесення і його підтримання в суді є виключною компетенцією представника державного обвинувачення. Тому не погодження скаржника із висновками державного обвинувачення не є підставою для скасування постанови про закриття кримінального провадження, оскільки усі дії, які необхідно було вчинити для перевірки та спростування припущень скаржника досудовим слідством здійснено.

Відповідно до ст. 8 КПК України принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до п. 52 рішення від 26/07/2011 р. Європейського суду з прав людини в справі «Георгел и Георгета Стоіческу (Georgel and Georgeta Stoicescu) проти Румунії» (скарга № 9718/03), якщо не встановлено безпосереднього заподіяння тілесного ушкодження то позитивне зобов`язання держави щодо «ефективності судової системи» не вимагає порушення кримінальної справи, достатнім є дисциплінарний, цивільний чи адміністративний спосіб правового захисту потерпілому (наприклад, постанова Великої Палати Європейського суду з прав людини в справі «Во проти Франції" (Vo v. France), скарга № 53924/00, § 90, ECHR 2004-VIII, і постанова Великої Палати в справі «Мастроматтео проти Італії" (Mastromatteo v. Italy), скарга № 37703/97, §§ 90 и 94-95, ECHR 2002-VIII).

Так само відповідно до п. 29 рішення Європейського суду з прав людини в справі Павлюлінець проти України (Заява N 70767/01) від 6 вересня 2005 року вказано, що Суд повторює, що право на порушення кримінальної справи проти третьої особи як таке не гарантується Конвенцією (Kubiszyn v. Poland, ухвала від 21 вересня 1999 року, заява №37437/97).

Тому національним законодавством та міжнародно-правовими зобов`язаннями України скаржнику не гарантується право на кримінально-правове переслідування за невиконання цивільно-правових зобов`язань.

При цьому відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі "Іванов проти України" (Ivanov v. Ukraine), № 15007/02, пп. 74-75, рішення від 7 грудня 2006 року) сумлінність за ініціювання слідчих дій або відмову у кримінально-правовому переслідуванні особи повністю покладається на державу.

Отже рішення про закриття кримінального провадження в частині цивільно-правових спорів ухвалено уповноваженою посадовою особою досудового слідства, яка діяла в порядку і з підстав, що встановлені законом.

Так само в постанові Верховного Суду України від 23 червня 2015 року №802/3531/14-а вказано, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 12.10.78 у справі «Zand v. Austria» вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод людини передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з… питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Отже даному суду не належить компетенція щодо оцінки доказів для встановлення складу злочину чи наявності правових підстав для вирішення цивільно-правового спору сторін. Досудовим слідством однозначно доведено правові підстави для ухвалення оскаржуваного рішення, воно є обґрунтованим відповідними доказами, засоби доказування, що передбачені законом для встановлення спірних фактичних обставин досудовим слідством вичерпані.

В справі "Пономарьов проти України" (Заява № 3236/03) від 3 квітня 2008 року вказано, що сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Право на справедливий розгляд судом, яке гарантовано пунктом 1 статті 6 Конвенції, має розумітися у світлі преамбули Конвенції, у відповідній частині якої зазначено, що верховенство права є спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду. Цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення.

Так в судовому засіданні представник скаржника надала пояснення про те, що на даний час триває судовий розгляд спору щодо оскарження спірних договорів.

Разом з цим відповідно до ст. 95 КПК України суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них.

Отже будь-які показання фізичних осіб, в якості доказів в кримінальному провадженні, можуть бути надані тільки перед судом.

Тому скаржник не вправі посилатися на неповноту досудового слідства з підстав, пояснень, які надали фізичні особи, або які нададуть фізичні особи або щодо не проведення між ними одночасного допиту, оскільки для надання таким поясненням статусу доказу законом встановлено вимогу щодо подання пояснення виключно перед судом, який розглядає криінальне провадження по суті обвинувачення.

За умов встановлення слідчим на підставі висновку експерта неправдивості пояснень заявника та доведення підписання ним договору, який він надав пояснення, що не підписував, в судовому засіданні представник заявника надала пояснення щодо цивільно-правового спору за участі скаржника. Однак законом не гарантовано право скаржнику на розслідування цивільно-правових спорів в порядку, що встановлений для розслідування злочинів.

Так, відповідно рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ашинґдейн проти Сполученого Королівства» (Ashingdane v. the United Kingdom) від 28 травня 1985 року, п. 57, Series A, № 93 право на суд не є абсолютним і може підлягати легітимним обмеженням.

За вказаних обставин досудовим слідством вжито усі необхідні дії для спростування обставин із заяви про вчинення злочину. Зазначена скарга позбавлена будь-яких правових підстав, а тому є формою зловживання правом на звернення до суду.

Так само не підлягає задоволенню заява про зобов`язання слідчого ознайомити з матеріалами кримінального провадження, оскільки в судовому засіданні слідчий надав пояснення про те, що він не перешкоджав в ознайомленні з матеріалами провадження скаржнику, однак останній не прибув до слідчого для ознайомлення, не було перешкод в ознайомленні з матеріалами справи і уповноваженому представнику; у разі з`явлення до слідчого представника скаржника матеріали провадження будуть йому надані.

Відповідно до зазначеного та на підставі ст. 7 КПК України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

в задоволенні скарги про скасування постанови про закриття кримінального провадження № 0001987 та про зобов`язання ознайомити з матеріалами, відмовити.

Ухвалу може бути оскаржено до Апеляційного суду Івано-Франківської області протягом 5 днів з моменту проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1