Дата документу Справа № 333/7452/15-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/778/155/16
Єдиний унікальний № 333/7452/15-к Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія ч. 2 ст. 286 КК України Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 квітня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0001320, за апеляційною скаргою заступника прокурора Запорізької області на вирок Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 28 жовтня 2015 року відносно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, українця, з середньою освітою, розлученого, який є приватним підприємцем, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , в силу ст. 89 КК України не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

в с т а н о в и л а:
в апеляційній скарзі заступник прокурора Запорізької області ОСОБА_9 просить вирок Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 28.10.2015 року щодо ОСОБА_8 скасувати, у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок його м`якості, після чого ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_8 визнати винним та призначити йому покарання за ч. 2 ст. 286 КК України у вигляді 5 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки, а також виключити із мотивувальної частини вироку посилання на щире каяття та висновки суду про підтвердження вини обвинуваченого сукупністю зібраних на досудовому розслідуванні доказів та про їх достатність і допустимість.

В обґрунтування скарги апелянт послався на наступні обставини:

- при призначенні покарання з випробуванням судом недостатньо враховано суспільну небезпеку та обставини вчиненого правопорушення, яке відноситься до категорії тяжких, а також кількість потерпілих, яким завдано тілесних ушкоджень, - 5 осіб, у тому числі малолітня ОСОБА_10 ;

- суд, призначаючи покарання з випробуванням, взяв до уваги дані про особу обвинуваченого, а саме, що він в силу ст. 89 КК України не судимий та позитивно характеризується, проте ці обставини не є тими заслугами перед суспільством та державою, що можуть стати підставою для призначення покарання з випробуванням, до того ж ці обставини не завадили обвинуваченому вчинити кримінальне правопорушення, хоч й необережне;

- судом недостатньо враховано, що ОСОБА_8 неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності за керування автомобілем у стані алкогольного сп`яніння, однак на шлях виправлення не став та знов, перебуваючи у такому самому стані, вчинив вже кримінальне правопорушення;

- при призначенні покарання суд помилково дійшов висновку про наявність в обвинуваченого такої обставини, що пом`якшує покарання, як щире каяття, оскільки матеріалами провадження підтверджується, що кримінальне правопорушення за ч. 2 ст. 286 КК України вчинено саме ОСОБА_8 , а тому обвинувачений не міг не визнавати вину, оскільки така позиція лише б погіршила його становище та дала б суду підстави для призначення більш суворого покарання, тому щире каяття в обвинуваченого має бути виключене з вироку суду.

Крім того, прокурор вважає, що висновки суду про те, що вина обвинуваченого знайшла своє підтвердження в сукупності зібраних на досудовому розслідуванні доказів та про їх достатність і допустимість (абзац 5 та 7 сторінки 3) підлягають виключенню, оскільки провадження було розглянуто у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України.

Вироком Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 28 жовтня 2015 року ОСОБА_8 визнано винним та засуджено за ч. 2 ст. 286 КК України до 5 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортним засобом строком на 3 роки.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_8 звільнений від відбування основного покарання у вигляді позбавлення волі з іспитовим строком на 3 роки, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України: не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально виконавчої системи; повідомляти кримінально-виконавчу систему про зміну місця проживання, з`являтись на реєстрацію до кримінально-виконавчої інспекції.

Цивільний позов ОСОБА_11 до ОСОБА_8 залишений без розгляду.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_8 у виді застави з покладеними обов`язками, передбаченими ст. 194 КПК України: прибувати до суду за викликом, у провадженні якого знаходиться кримінальне провадження; не відлучатися з м. Запоріжжя без дозволу суду, який проводе судовий розгляд; повідомляти суд, який проводить судовий розгляд, про зміну свого місця проживання та роботи; утримуватися від спілкування зі свідками - залишений до набрання вироком законної сили.

Постановлено після набрання вироком законної сили повернути ОСОБА_8 заставу у розмірі 60 900 грн., сплачену за квитанцією № 14 від 10.09.2015 року.

Доля речових доказів вирішена відповідно до ст.100 КПК України.

Як зазначено у вироку, 26.08.2015 року, приблизно о 20 годині 20 хвилин, водій ОСОБА_8 , керуючи автомобілем «ВАЗ 21114», реєстраційний номер НОМЕР_1 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, здійснював рух по проїжджій частині вул. Чумаченка, рухаючись від вул. Ситова в напрямку вул. Північнокільцевої м. Запоріжжя.

У цей же час, ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , малолітня ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_14 , діючи в якості пішоходів, в району будинку № 30 по вул. Чумаченка в м. Запоріжжі стояли на тротуарі перед проїжджою частиною вул. Чумаченка, готуючись до перетину дороги по регульованому пішохідному переходу.

26.08.2015 року, приблизно о 20 годині 20 хвилин, водій ОСОБА_8 під час руху в районі будинку АДРЕСА_3 , де проїжджа частина має заокруглення вліво за ходом його руху, діючи в порушення вимог п. 10.1 Правил дорожнього руху України, безпричинно змінив напрямок руху вправо, не впевнившись при цьому, що маневр буде безпечним та не створить небезпеки та перешкод іншим учасникам дорожнього руху, в результаті чого допустив контакт правим переднім колесом з бордюрним каменем, виїзд за межі проїжджої частини вправо за ходом свого руху, наїзд на пішоходів ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , малолітню ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_14 та наступний наїзд на електроопору міського освітлення.

У результаті ДТП пішоходи отримали:

- ОСОБА_11 , згідно з висновком судової медичної експертизи № 3894М від 17.09.2015 року тяжкі тілесні ушкодження за ознакою небезпеки для життя у момент спричинення та легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткостроковий розлад здоров`я;

- ОСОБА_14 , згідно з висновком судової медичної експертизи № 3895М від 17.09.2015 року, тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості, що не є небезпечними для життя, але є такими, що спричинили тривалий розлад здоров`я, більше 21 дня;

- ОСОБА_13 , згідно з висновком судової медичної експертизи № 3898М, тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості, що не є небезпечними для життя, але є такими, що спричинили тривалий розлад здоров`я, більше 21 дня, а також легке тілесне ушкодження;

ОСОБА_12 , згідно з висновком судової медичної експертизи № 3898М від 17.09.2015 року, тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості, що не є небезпечними для життя, але такими, що спричинили тривалий розлад здоров`я, більше 21 дня, а також легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткостроковий розлад здоров`я;

Малолітня ОСОБА_10 , згідно з висновком судової медичної експертизи № 3878 від 17.09.2015 року, легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткостроковий розлад здоров`я.

Згідно з висновком судової автотехнічної експертизи № 496/15 від 24.09.2015 року в діях водія ОСОБА_8 наявна невідповідність п. 10.1 Правил дорожнього руху України, що знаходиться в причинному зв`язку з подією дорожньо-транспортної пригоди та наслідками, що настали. Технічна можливість водія ОСОБА_8 уникнути даного ДТП залежала від виконання ним вимоги п. 10.1 ПДР України.

Відповідно до висновку судової автотехнічної експертизи технічного стану транспортного засобу № 488/15 від 23.09.2015 року, на момент проведення дослідження робоча гальмівна система автомобіля «ВАЗ 21114» реєстраційний номер НОМЕР_2 ВI знаходиться в працездатному стані. Рульове керування та ходова частина даного автомобіля в непрацездатному стані. При цьому відмова рульового керування та ходової частини автомобіля «ВАЗ 21114» реєстраційний номер НОМЕР_2 ВI виникли в момент ДТП.

Заслухавши доповідь судді доповідача про сутність судового рішення та аргументи скарги; в судових дебатах: прокурора, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, обвинуваченого, зокрема і у останньому слові та його захисника, які заперечували проти скарги та просили відмовити в її задоволенні, перевіривши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне.

Згідно ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим. щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Стаття 8 КПК України встановлює принцип верховенства права, згідно якого кримінальне провадження здійснюється з додержанням цього принципу, відповідно до якого людина. її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права та з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду, та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України.

Однак ці вимоги закону судом першої інстанції дотримано не було.

Так, суд першої інстанції розглянув справу у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України визнавши недоцільним дослідження доказів щодо фактичних обставин провадження, які ніким не заперечувалися, у тому числі і обвинуваченим.

Разом з тим, районний суд, для вирішення питання про недоцільність дослідження доказів щодо фактичних обставин, повинен був вирішити про такий порядок лише при наявності залучених прокурором до матеріалів провадження доказів.

Ухвалюючи ж вирок, районний суд, вирішуючи питання передбачені ч. 1 ст. 368 КПК України, зобов`язаний доходити висновку про винність особи виключно при наявності доказів та їх оцінці у нарадчій кімнаті незалежно від їх не дослідження під час судового розгляду, оскільки у відповідності до ст. 94 КПК України суд зобов`язаний оцінити кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Однак, як вбачається з матеріалів кримінального провадження суд зробив висновок про винуватість обвинуваченого ОСОБА_8 , при відсутності будь яких доданих доказів у провадженні, стосовно фактичних обставин провадження, лише на підставі обвинувального акту, що на думку колегії суддів є неприпустимим.

Виходячи із положень ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення в межах апеляційної скарги і зобов`язаний повторно дослідити лише ті обставини, які досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями.

У даному випадку суд апеляційної інстанції позбавлений можливостей щодо перегляду вироку суду в межах доводів апеляційних скарг через не дослідження доказів, а отже і подальшої оцінки таких доказів з точки зору належності, допустимості та достовірності, оскільки з огляду на зміст мотивувальної частини вироку, ці обставини під час кримінального провадження в суді першої інстанції не досліджувались, що призвело в свою чергу і до порушення права обвинуваченого на захист від пред`явленого обвинувачення.

Таким чином, виходячи із передбачених ч. 6 ст. 9, п. 13 ч. 1 ст. 7 КПК України загальних засад кримінального провадження, з метою реалізації обвинуваченому права на захист, ухвалений вирок підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.

Крім того, оскільки прокурором подана скарга щодо неправильного застосування закону про кримінальну відповідальність до обвинуваченого ОСОБА_8 через м`якість, колегія суддів звертає увагу про недостатню мотивацію та відсутність у вироку переконливих мотивів для прийняття рішення про звільнення обвинуваченого від покарання з випробуванням.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 404, 407, 412, 415 КПК України колегія суддів

ухвалила:

апеляційну скаргу заступника прокурора Запорізької області ОСОБА_9 - задовольнити частково.

Вирок Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 28 жовтня 2015 року щодо обвинуваченого ОСОБА_8 скасувати і призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Матеріали провадження направити до Комунарського районного суду м. Запоріжжя.

Ухвала Апеляційного суду Запорізької області набирає законної сили з моменту його проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4