Справа № 525/1073/15-к
Провадження № 1-кп/525/29/2016

В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
22.08.2016 року Великобагачанський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

з участю прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

потерпілого ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Велика Багачка Полтавської області кримінальне провадження №0000289 про обвинувачення

ОСОБА_8 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя

АДРЕСА_1 , українця, громадянина

України, з повною загальною середньою освітою,

одруженого, має на утриманні одну малолітню дитину,

не працюючого, в силу ст.89 КК України не судимого

у вчиненні кримінального правопорушення (злочину),

передбаченого ч.1 ст.122 КК України, -

в с т а н о в и в:

24 серпня 2015 року близько 17 години в с. Попове Великобагачанського району Полтавської області обвинувачений ОСОБА_7 , перебуваючи біля кафе «Візит» за адресою вулиця 1-го Травня, 3 вищевказаного села, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин з потерпілим ОСОБА_5 , умисно наніс один удар рукою, зжатою в кулак в голову потерпілого ОСОБА_5 , від чого той упав, а також наніс декілька ударів правою ногою взутою у взуття в область правої сторони тулуба на рівні ребер та декілька ударів правою ногою взутою у взуття в область вискової та тім`яної частини голови потерпілого ОСОБА_5 , чим спричинив останньому тілесне ушкодження у вигляді перелому 6-го ребра зправа по середньо-підпахвовій лінії, синці, що розташовані в тім`яній ділянці в середній частині, в ділянці проекції правої навколо вушної залози, в лобній ділянці зправа, садна, що розташовані в ділянці правого ліктьового суглобу, в ділянці проекції правої навколо вушної залози (на фоні синця), які могли утворитися не менше, ніж від п`яти точок прикладання сили твердих тупих предметів, якими також могли бути удари руками, зжатими в кулак та ногами, взутими у взуття та по ступеню тяжкості, у своїй сукупності, відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров`я.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 винним себе у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.1 ст.122 КК України при зазначених вище обставинах не визнав і суду пояснив, що близько 16 год. 30 хв. 24.08.2015 року він приїхав до кафе «Візит» в с. Попове Великобагачанського району Полтавської області. Перебуваючи біля даного кафе між ним та його двоюрідним братом ОСОБА_5 виникла словесна перепалка, після чого він побачив, що останній, який перебував у стані сп`яніння, почав сердитись, схватив свій велосипед і кинув його на землю, а також образив присутню біля кафе ОСОБА_9 , потім сів на велосипед і хотів їхати, однак упав з нього, ударившись також і об стоячий поряд автомобіль. Вказав, що він не допомагав піднятися ОСОБА_5 , однак після цього він вирішив поїхати від кафе додому. Зазначив, що в день він спиртного не вживав та тілесних ушкоджень потерпілому не наносив. Пояснив, що в листопаді 2015 року він перераховував на ім`я ОСОБА_5 3000 грн. як відшкодування з наміром залагодити інцидент, що мав місце 24.08.2015 року, однак останній відмовився отримувати дані кошти без будь-яких пояснень.

Не дивлячись на невизнання своєї вини, вина обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.1 ст.122 КК України при зазначених вище обставинах доведена такими доказами, дослідженими в судовому засіданні:

- показаннями потерпілого ОСОБА_5 про те, що 24.08.2015 року він відпочивав біля кафе «Візит» в с. Попове Великобагачанського району Полтавської області. Близько 16 год. 30 хв. до кафе приїхав ОСОБА_7 , який був у стані алкогольного сп`яніння і через деякий час між ними виникла словесна сварка, в ході якої останній почав кричати на нього. В ході суперечки між ними, ОСОБА_7 підійшов до нього та раптово наніс один удар у область голови, від якого він упав і втратив свідомість. Відчував, що той йому наносив ще декілька ударів, але куди саме та чим не пам`ятає, оскільки лежав на асфальті. Коли його підняли і він почав приходити до тями то побачив, як ОСОБА_7 просили інші присутні поїхати додому. Йому люди надали допомогу і він відчув, що в нього болить голова та в області ребер зправа, після чого він поїхав додому. На наступний день зранку він поїхав до Великобагачанської ЦРЛ, де зробив рентгензмінок ребер зправа, звернувся до Великобагачанського відділу міліції з заявою про побиття та поїхав в м. Миргород для проведення судово-медичної експертизи, де його оглядав експерт. Не заперечив, що в цей день він вживав у незначній кількості спиртне біля кафе «Візит». Також вказав, що особисто бачив, що ОСОБА_7 , як прийшов до кафе, замовляв спиртне і вживав його. Цивільний позов у справі до обвинуваченого не заявляв.

- показаннями свідка ОСОБА_10 про те, що 24.08.2015 року близько 17 год. вона зайшла в кафе «Візит», а коли вийшла з приміщення на двір то побачила, що на землі біля навісів коло кафе на боку за стоячим автомобілем лежав ОСОБА_5 , поряд з ним були чоловіки. Вона побачила, що на його обличчі була кров, вона допомогла посадити його і почала надавати йому допомогу. Вона бачила, що в нього була побита голова і він постійно тримався за бік, весь трусився. Вказала, що поряд з ОСОБА_5 велосипеда не було, від когось із людей почула, що була бійка, однак вона її не бачила.

- показаннями свідка ОСОБА_9 в частині того, що близько 17 год. 24.08.2015 року біля кафе «Візит» між ОСОБА_7 та ОСОБА_5 дійсно виникла словесна сварка; також вона бачила, що ОСОБА_5 лежав на землі і кричав, однак за яких обставин він там опинився вона не бачила.

- показаннями свідка ОСОБА_11 , який суду показав, що 24.08.2015 року близько 17 год. він знаходився у себе вдома в бесідці. Його домоволодіння розташоване неподалік кафе «Візит» в с. Попове Великобагачанського району. Бесідка знаходиться на відстані близько 70 м від даного кафе. Близько 17 год. він почув сварку біля приміщення вищевказаного кафе і побачив, що відбувається словесна сварка між ОСОБА_7 та ОСОБА_5 , яка тривала близько 10-15 хвилин. В ході сварки ОСОБА_5 тривав у руках велосипед, який то ставив, то брав до рук, однак він на ньому не їхав, а лише тримав його. В ході сварки, коли учасники сварки стояли один до одного обличчям, він бачив, як ОСОБА_7 наніс удар рукою в область голови ОСОБА_5 , який, падаючи від цього удару, тілом зачепив його автомобіль (була вм`ятина над лівим заднім колесом) і впав на землю та більше не піднімався. Від нанесеного удару під час падіння ОСОБА_5 , велосипед, який він тримав, упав набік. Автомобіль частково перекривав огляд і тому він бачив чітко лише нанесення вищевказаного удару ОСОБА_7 . Люди почали розбороняти учасників інциденту, підбігали до лежачого ОСОБА_5 . Про іншу кількість ударів, нанесених ОСОБА_5 даний свідок не пам`ятає.

- показаннями свідка ОСОБА_12 про те, що близько 17 год. 24.08.2015 року він перебував у кафе «Візит» і чув на подвір`ї біля кафе розмову між чоловіками на підвищених тонах, яка переросла у сварку, чув крики та шум. Коли він вийшов з приміщення кафе то побачив біля кафе ОСОБА_5 , обличчя якого було в крові, а за два кроки від ОСОБА_5 стояв ОСОБА_7 . Він сказав останньому, щоб той залишив територію кафе «Візит» і їхав додому, після чого той взяв велосипед і поїхав від кафе.

- показаннями свідка ОСОБА_13 про те, що близько 17 год. 24.08.2015 року він сидів біля кафе «Дніпро» і побачив, що біля приміщення кафе «Візит» відбувається бійка між ОСОБА_7 та ОСОБА_5 і він побіг до них, щоб розборонити. Коли він прибіг до них то побачив, що ОСОБА_5 лежав на землі біля заднього бамперу стоячого поряд автомобіля, а ОСОБА_7 стояв біля нього. Він допоміг піднятися ОСОБА_5 , в якого на голові була кров і потім йому було надано допомогу.

- письмовою заявою потерпілого ОСОБА_5 від 25.08.2015 року про те, що близько 17 год. 24.08.2015 року біля кафе «Візит» ОСОБА_7 наніс йому тілесні ушкодження (а.с.п.43) та заявою ОСОБА_5 від 25.08.2015 року про залучення його до провадження у якості потерпілого (т.1 а.с.п.44);

- висновком експерта (судово-медичної експертизи) №246 від 28.08.2015 року про те, що при судово-медичному обстеженні ОСОБА_5 у нього були виявлені слідуючі тілесні ушкодження: перелом 6-го ребра зправа по середньо-підпахвовій лінії; синці, що розташовані в тім`яній ділянці в середній частині, в ділянці проекції правої навколо вушної залози, в лобній ділянці зправа, садна, що розташовані в ділянці правого ліктьового суглобу, в ділянці проекції правої навколо вушної залози (на фоні синця), які могли утворитися не менше, ніж від п`яти точок прикладання сили твердих тупих предметів, якими також могли бути удари руками, зжатими в кулак та ногами, взутими у взуття, по давності утворення можуть відповідати даті та обставинам, вказаним в описовій частині постанови та по ступеню тяжкості, у своїй сукупності, відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров`я. Враховуючи кількість, характер та локалізацію виявлених у ОСОБА_5 тілесних ушкоджень, експерт вважає, що вони, у свій сукупності, не могли утворитися, при його падінні з висоти власного зросту. Також, експерт вказав, що з урахуванням кількості, характеру та локалізації тілесних ушкоджень, виявлених на тілі ОСОБА_5 , показання потерпілого про обставини і характер нанесення йому тілесних ушкоджень, загалом, не суперечать об`єктивним судово-медичним даним щодо механізму нанесення тілесних ушкоджень (т.1 а.с.п.48-49);

- показаннями судового експерта ОСОБА_14 , отриманими в порядку ст.356 КПК України, про те, що даний експерт підтвердив свої висновки по проведеній ним судово-медичній експертизі щодо кількості, характеру та локалізації наявних у потерпілого ОСОБА_5 тілесних ушкоджень та про механізм їх утворення, які викладені в дослідницькій та резолютивній частинах проведеної ним у кримінальному провадженні судово-медичної експертизи; вказав, що виявлені у потерпілого тілесні ушкодження у своїй сукупності відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров`я; також даний експерт зазначив, що при проведенні експертизи він особисто оглядав підекспертного ОСОБА_5 25.08.2015 року, а також використовував рентгенологічний опис ребер зправа потерпілого ОСОБА_5 від 25.08.2015 року, фотокопію якого надав суду (т.1 а.с.п.249) (оригінал якого був оглянутий в судовому засіданні 26.07.2016 року);

- даними протоколу проведення слідчого експерименту від 29.08.2015 року з фототаблицею до нього, де в присутності понятих ОСОБА_7 на місці (біля кафе «Візит» в с. Попове Великобагачанського району) показав, як 24.08.2015 року близько 17 год. він наносив лежачому ОСОБА_5 тілесні ушкодження, показав механізм нанесення потерпілому ударів ногою в праву частину тулубу та в область голови (т.1 а.с.п.50-55).

Дослідивши та проаналізувавши докази по даному кримінальному провадженню, що надані на засадах змагальності та диспозитивності, і давши їм належну оцінку, суд приходить до висновку, що своїми умисними діями, які виразилися у спричиненні умисного середньої тяжкості тілесного ушкодження, тобто умисного ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я, обвинувачений ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення (злочин), передбачений ч.1 ст.122 КК України.

Враховуючи обстановку та обставини вчинення кримінального правопорушення, виходячи з сукупності досліджених доказів у справі, зокрема, і висновки судово-медичної експертизи та показання допитаного в судовому засіданні судового експерта ОСОБА_14 щодо характеру, кількості та локалізації тілесного ушкодження, виявленого у потерпілого ОСОБА_5 у вигляді перелому 6-го ребра зправа по середньо-підпахвовій лінії, синці, що розташовані в тім`яній ділянці в середній частині, в ділянці проекції правої навколо вушної залози, в лобній ділянці зправа, садна, що розташовані в ділянці правого ліктьового суглобу, в ділянці проекції правої навколо вушної залози (на фоні синця), які у своїй сукупності відноситься до ушкоджень середньої ступені тяжкості, не визнання обвинуваченим ОСОБА_7 своєї вини у вчиненні інкримінованого йому злочину в межах пред`явленого обвинувачення (ч.1 ст.122 КК України) та його показання в судовому засіданні щодо отримання потерпілим ОСОБА_5 тілесних ушкоджень, суд розцінює як спосіб захисту від висунутого обвинувачення, що випливає з положень ст.63 Конституції України та процесуальних прав обвинуваченого.

Суд приймає до уваги висновок судово-медичної експертизи №246 від 28.08.2015 року щодо кількості, характеру та локалізації тілесного ушкодження у потерпілого ОСОБА_5 у вигляді перелому 6-го ребра зправа по середньо-підпахвовій лінії, синці, що розташовані в тім`яній ділянці в середній частині, в ділянці проекції правої навколо вушної залози, в лобній ділянці зправа, садна, що розташовані в ділянці правого ліктьового суглобу, в ділянці проекції правої навколо вушної залози (на фоні синця), які у своїй сукупності відноситься до ушкоджень середньої ступені тяжкості, оскільки у висновках даної експертизи (що також підтверджено при допиті експертом ОСОБА_14 ) ця сукупність тілесних ушкоджень оцінюється лише в сукупності, що відноситься, відповідно, до тілесних ушкоджень саме середнього ступеня тяжкості; при цьому, ці обставини узгоджуються з показаннями потерпілого саме щодо механізму отримання ним тілесних ушкоджень 24.08.2015 року і їм не суперечить.

З урахуванням висновків судово-медичної експертизи №246 від 28.08.2015 року щодо кількості, характеру та локалізації тілесного ушкодження у потерпілого ОСОБА_5 та висновків експерта щодо показань потерпілого про механізм отримання ним тілесних ушкоджень саме 24.08.2015 року, а також виходячи з даних, які були використані судовим експертом при обстеженні потерпілого і які описані у вищевказаній експертизі (потерпілий оглядався експертом та експертом було використано також рентгенологічний опис ребер зправа Великобагачанської ЦРЛ від 25.08.2016 року (т.1 а.с.п.214), з урахуванням дати огляду експертом потерпілого ОСОБА_5 (25.08.2015 року, тобто на наступний день після отримання тілесних ушкоджень), а також з врахуванням показань допитаного в судовому засіданні судового експерта ОСОБА_14 , суд приймає до уваги показання потерпілого ОСОБА_5 , що дані ним в судовому засіданні щодо механізму заподіяння йому тілесного ушкодження ОСОБА_7 , оскільки, в своїй сукупності, показання потерпілого повністю узгоджуються з висновками відповідної судово-медичної експертизи і їм не протирічать.

Суд приймає до уваги показання свідка ОСОБА_11 , оскільки він особисто бачив, як ОСОБА_7 під час сварки наніс удар в область голови ОСОБА_5 , після чого останній впав і більше не піднімався. При цьому, як вказав даний свідок, ОСОБА_5 не їхав на велосипеді, а лише тримав його в руках. Показання цього свідка про нанесення удару в область голови повністю узгоджуються з показаннями потерпілого ОСОБА_5 , який в судовому засіданні надавав стабільні та послідовні показання про те, що він в ході сварки не їхав на велосипеді, і що саме ОСОБА_7 в ході сварки наніс йому удар в область голови, від якого він упав. Відповідно, ці показання як потерпілого, так і даного свідка, в сукупності з висновками судово-медичної експертизи, зокрема, і про те, що з урахуванням кількості, характеру та локалізації тілесних ушкоджень, виявлених на тілі ОСОБА_5 , показання потерпілого, загалом, не суперечать об`єктивним судово-медичним даним щодо механізму нанесення тілесних ушкоджень, об`єктивно спростовують посилання обвинуваченого ОСОБА_7 на те, що 24.08.2015 року близько 17 год. він тілесних ушкоджень ОСОБА_5 не наносив і нібито ОСОБА_5 сам упав з велосипеда та міг отримати тілесні ушкодження. Крім цього, аналіз показань свідка ОСОБА_13 , в своїй сукупності, вказує на те, що даний свідок бачив бійку між ОСОБА_7 та ОСОБА_5 , при цьому, коли він підбіг до них, то ОСОБА_5 вже лежав на землі і на його голові була кров, а біля лежачого ОСОБА_5 стояв поруч ОСОБА_7 . Посилання обвинуваченого ОСОБА_7 на те, що ОСОБА_15 впав з велосипеда, крім вищевказаного, спростовуються і показаннями свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_12 , які також (рівно як і потерпілий, а також свідки ОСОБА_11 та ОСОБА_13 ), не вказували про те, що ОСОБА_5 під час сварки з ОСОБА_7 сідав на велосипед та намагався на ньому їхати, будь-яких об`єктивних доказів про це в досліджених матеріалах кримінального провадження не має і вони об`єктивно з них не вбачаються. Тобто, виходячи з вищевикладеного, у своїй сукупності, такі показання обвинуваченого ОСОБА_7 є надуманими та такими, що не відповідають об`єктивним судово-медичним даним щодо механізму отримання тілесних ушкоджень потерпілим, відповідно, повинні оцінюватися судом як спосіб захисту обвинуваченого, що є його конституційним правом.

Положення ст.87 КПК України визначають випадки, коли докази у справі є недопустимими. З витягу з кримінального провадження №0000289 вбачається, що за підписом реєстратора старшого слідчого Великобагачанського ВП ОСОБА_16 до ЄРДР 25.08.2015 року було внесено відомості за заявою потерпілого ОСОБА_5 про заподіяння останньому громадянином ОСОБА_7 близько 17 год. 24.08.2015 року тілесних ушкоджень; при цьому, часу внесення даних відомостей до ЄРДР в ході судового розгляду встановлено не було (т.1 а.с.п.41; а.с.п.243,244). Як встановлено в ході судового розгляду, 25.08.2015 року старшим слідчим ОСОБА_16 було прийнято заяву потерпілого ОСОБА_5 про нанесення йому тілесних ушкоджень (т.1 а.с.п.43) та заяву про залучення ОСОБА_5 як потерпілого (т.1 а.с.п.44), отримано доручення від начальника СВ про проведення досудового розслідування та о 09 год. 30 хв. 25.08.2015 року старший слідчий Великобагачанського ВП ОСОБА_16 допитав в якості потерпілого ОСОБА_5 . Також, 25.08.2015 року було призначено судово-медичну експертизу потерпілого ОСОБА_5 . З дослідницької частини висновку судово-медичної експертизи №246 від 28.08.2015 року вбачається, що дана експертиза розпочата о 12 год. 25.08.2015 року. Виявлені під час судового розгляду відомості про рух заяви ОСОБА_5 (щодо часу), що містяться у Витягу з Журналу Єдиного обліку заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події Великобагачанського РВ УМВС України в Полтавській області №2995 т.4, свідчать про те, що вказаний час надходження заяви ОСОБА_5 та послідуючі дії щодо її руху (згідно вищевказаного Журналу) не відповідають часу, вказаному у п.3 розділу 1 Реєстру матеріалів досудового розслідування по даному кримінальному провадженню (при цьому, у пунктах 1 та 2 розділу 1 Реєстру слідчим взагалі не вказаний час проведенні процесуальних дій), що вказує на неналежну увагу посадових осіб органу досудового розслідування на ці обставини, однак, виходячи з аналізу положень ст.87 КПК України, вищевказані розбіжності не є такими, що повинні породжувати визнання недійсним як протоколу допиту потерпілого ОСОБА_5 , так і постанови про призначення судово-медичної експертизи та безпосередньо висновків такої експертизи, оскільки вказані обставини не породили, самі по собі, порушення прав обвинуваченого на захист або інших його процесуальних прав, а також будь-яких порушень прав і потерпілого. При цьому, суд в ході судового розгляду обвинувального акту із зміненим обвинуваченням безпосередньо досліджував всі наявні докази у справі (положення ст.23 КПК України), зокрема, допитував потерпілого ОСОБА_5 по обставинах кримінального правопорушення та досліджував висновок судово-медичної експертизи №246, яка була закінчена виконанням 28.08.2015 року.

Та обставина, що в даний час як у потерпілого, так і в органу досудового розслідування відсутній рентгенологічний знімок ребер зправа потерпілого ОСОБА_5 , не змінює висновків судово-медичної експертизи №246 від 28.08.2015 року про кількість, характер та локалізацію виявлених тілесних ушкоджень у потерпілого, які у своїй сукупності, відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров`я. При цьому, даний висновок був підтверджений судовим експертом ОСОБА_14 під час його допиту в порядку ст.356 КПК України.

Суд не може погодитися з посиланням захисника про те, що рентгенологічний опис ребер зправа потерпілого ОСОБА_5 повинен був відкриватися органом досудового розслідування та прокурором стороні захисту, оскільки в ході судового розгляду справи було встановлено, що оригінал рентгенологічного опису ребер зправа потерпілого ОСОБА_5 від 25.08.2015 року був використаний судово-медичним експертом ОСОБА_14 при проведенні судово-медичної експертизи потерпілого ОСОБА_5 і про це стало відомо учасникам процесу лише після 12.05.2016 року, коли на запит суду було отримано відповідну інформацію від судово-медичного експерта ОСОБА_14 (т.1 а.с.п.214); вищевказаний опис ребер зправа потерпілого не знаходився ні в органі досудового розслідування, ні у прокурора, а зберігався разом з другим екземпляром судово-медичної експертизи в Миргородському міжрайонному відділенні судово-медичної експертизи, що підтверджено відповідним листом експерта та його показаннями в судовому засіданні під час допиту даного експерта.

Разом з цим, сама по собі відсутність на рентгенологічному описі ребер зправа потерпілого ОСОБА_5 прізвища лікаря, який здійснював опис та не вказання назви лікарняного закладу (мається штапм «Рентгенкабінет» та вказана дата 25/VІІІ 2015 року) (т.1 а.с.п.249) не змінює змісту самого описання про те, що у ОСОБА_5 станом на 25.08.2015 року було виявлено перелом шостого ребра зправа по середньо-підпахвовій лінії. При цьому, в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_5 детально та послідовно зазначив про те, що рентгенологічний знімок ребер зправа від робив у Великобагачанській ЦРЛ зранку 25.08.2015 року, в подальшому цього ж дня від надавав судово-медичному експерту при проведенні експертизи як сам рентгенологічний знімок його ребер зправа, так і сам рентгенологічний опис його ребер зправа. Сумнівів у показаннях потерпілого про ці обставини у суду не виникає.

При цьому, вказання у даному рентгенологічному описі та у дослідницькій частині висновку судово-медичної експертизи №246 від 28.08.2015 року про виявлення консолідованого перелому 7-го ребра по середньо-лопатковій лінії у ОСОБА_5 не стосується подій 24.08.2015 року щодо отримання ним тілесних ушкоджень, що також було підтверджено як потерпілим ОСОБА_5 так і судовим експертом ОСОБА_14 , а також ця обставина не входить і в обсяг обвинувачення по даному кримінальному провадженню.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_7 згідно ст.66 КК України суд вважає вжиття заходів щодо добровільного відшкодування завданого збитку, оскільки він у добровільному порядку перераховував на користь потерпілого ОСОБА_5 09.11.2015 року в рахунок відшкодування завданої шкоди кошти в сумі 3000 грн. (т.1 а.с.п.230), однак потерпілий добровільно відмовився від отримання даних коштів, про що підтвердив в судовому засіданні. Інших пом`якшуючих покарання ОСОБА_7 обставин в ході судового розгляду не встановлено.
Згідно вимог п.4 ч.1 ст.91 КПК України, однією з обставин, що підлягає доказуванню у кримінальному провадженні, є обставини, що обтяжують або пом`якшують покарання. Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження. Згідно ст.92 КПК України, обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається, зокрема, на прокурора.

З обвинувального акту із зміненим обвинуваченням від 06.10.2015 року вбачається, що органом досудового розслідування як обтяжуючі покарання ОСОБА_7 вказані такі обставини: вчинення злочину особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння та вчинення злочину щодо особи похилого віку.

З показань потерпілого ОСОБА_5 вбачається, що останній вказує про те, що після 16 год. 30 хв. 24.08.2015 року, тобто після того, як ОСОБА_7 приїхав до кафе «Візит», він бачив, як той замовляв спиртне і його вживав. Між тим, з сукупності допитаних в судовому засіданні показань свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , ОСОБА_12 , ОСОБА_10 та ОСОБА_9 вбачається, що дані свідки не повідомляли суду про те, що їм було відомо або вони бачили особисто те, що під час перебування обвинуваченого біля кафе «Візит» 24.08.2015 року він вживав спиртні напої. Не вказували дані свідки і про те, що ОСОБА_7 знаходився в стані сп`яніння за зовнішніми ознаками. В досліджених матеріалах судового провадження також відсутній медичний висновок щодо стану сп`яніння обвинуваченого ОСОБА_7 . В судовому засіданні під час допиту обвинуваченого останній категорично заперечував вживання ним спиртного під час його перебування біля кафе «Візит» 24.08.2015 року. З урахуванням процесуального статусу ОСОБА_5 , який в межах кримінального провадження є потерпілим, його усні показання про стан сп`яніння обвинуваченого не підтверджуються як показаннями всіх допитаних свідків сторони обвинувачення, так і будь-якими іншими доказами у справі в їх сукупності. Отже, виходячи з положень ст.ст.91,92 КПК України, прокурором в судовому засіданні не доведено будь-якими доказами наявність такої обтяжуючої покарання ОСОБА_7 обставини як вчинення злочину особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння, відповідно, вона підлягає виключенню з обвинувачення як обставина, що обтяжує його покарання. Поряд з цим, з урахуванням того, що потерпілий ОСОБА_5 та обвинувачений ОСОБА_7 є двоюрідними братами, постійно проживають в с. Попове Великобагачанського району Полтавської області і до події 24.08.2015 року спілкувалися між собою, не маючи будь-яких неприязних відносин, відповідно, обвинувачений об`єктивно був обізнаний про вік потерпілого, якому на час вчинення злочину було повних 63 роки, тобто, в ході судового розгляду знайшла своє об`єктивне підтвердження така обтяжуюча покарання ОСОБА_7 обставина згідно ст.67 КК України, як вчинення злочину щодо особи похилого віку.

Відповідно до ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави і має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів.

Відповідно до вимог ст.65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених в санкції статті Основної частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

У п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» (із змінами) звернуто увагу судів на те, що вони при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення
покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. При цьому, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.
У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і у справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значним, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п.38 Рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський суд з прав людини вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Отже, виходячи з викладеного, при призначенні виду та міри покарання суд враховує положення ст.65 КК України щодо загальних засад призначення покарання, те, що відповідно до ст.12 КК України цей злочин відноситься злочинів середньої тяжкості, обстановку та обставини вчинення даного кримінального правопорушення (злочину), наслідки, що настали, те, що перед заподіянням потерпілому тілесних ушкоджень між обвинуваченим та потерпілим біля кафе виникла сварка, в якій брав участь і потерпілий, особу обвинуваченого ОСОБА_7 , який в силу ст.89 КК України не судимий, за місцем проживання виконкомом Корнієнківської сільської ради характеризується як такий, що має земельний пай, який обробляє самостійно та отримує дохід від продажу сільськогосподарської продукції, веде підсобне господарство, де утримує корів та молодняк ВРХ, проживає разом з матір`ю ОСОБА_17 , якій виповнилося 79 років, яка має ряд захворювань опорно-рухового апарату, його сімейний стан про те, що він є одруженим з ОСОБА_18 , яка є інвалідом третьої групи з дитинства та має на утриманні малолітню дитину ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яку зобов`язаний утримувати, його стан здоров`я, який є здоровим і працездатним, на обліках у нарколога та психіатра не перебуває,наявність обставин, що пом`якшують та обтяжують його покарання, і з урахуванням сукупності цих обставин суд приходить до висновку, що обвинуваченому ОСОБА_7 необхідно призначити покарання, що передбачене санкцією ч.1 ст.122 КК України у виді обмеження волі із застосуванням положень ст.75 КК України, яке буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Цивільний позов потерпілим ОСОБА_5 не заявлявся. З урахуванням цього суд вважає за необхідне роз`яснити потерпілому положення ч.7 ст.128 КПК України про те, що особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_7 не обирався.

З обвинувального акту вбачається, що процесуальні витрати у справі відсутні.

Речових доказів у справі не має.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 368,370,374 КПК України, суд, -
з а с у д и в:

ОСОБА_20 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.1 ст.122 КК України і призначити йому покарання у виді 3 (трьох) років обмеження волі.
На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_20 від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком 2 (два) роки.

У відповідності до ст.76 КК України зобов`язати ОСОБА_20 не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; періодично з`являтись для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію; повідомляти органи кримінально-виконавчої інспекції про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Полтавської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Великобагачанський районний суд.

Обвинуваченому та прокурору копію вироку вручити негайно після проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя