У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.11.2016 місто Ужгород

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , з участю прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , розглянувши клопотання слідчого в особливо важливих справах СВ СУ прокуратури Закарпатської області радника юстиції ОСОБА_6 , погоджене прокурором прокурором відділу СУ прокуратури Закарпатської області юриста 1 класу ОСОБА_3 , про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, українця, уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , не одруженого, з вищою освітою, не працюючого, раніше не судимого, підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України,

В С Т А Н О В И В :
Згідно з витягом з кримінального провадження № 0000185, сформованим станом на 24.11.2016 року, органом досудового розслідування прокуратурою Закарпатської області розпочато досудове розслідування кримінального провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 07.09.2016 року за ознаками вчинення злочину, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України; особа, яку повідомлено про підозру: ОСОБА_4 .

Стороною кримінального провадження з боку обвинувачення ініційовано клопотання про обрання підозрюваному запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з посиланням на наступні обставини.

ОСОБА_4 , перебуваючи на посаді оперуповноваженого Виноградівського відділення поліції Берегівського відділу поліції ГУНП в Закарпатській області згідно з наказом Головного управління Національної поліції в Закарпатській області №28 о/с від 07.11.2015 року та маючи спеціальне звання лейтенанта поліції, 29.08.2016 року близько 22 години, знаходячись поза службою, поблизу приміщення селищної ради по вул. Центральній, 50 в смт. Королево, Виноградівського району, біля припаркованого ним автомобіля марки ВАЗ 21099, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , зустрівши мешканців селища ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та неповнолітніх ОСОБА_13 09.07.2003 року, ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_2 і ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , які поверталися додому з місця відпочинку, безпричинно почав провокувати конфлікт з ними, а саме грубо висловлюючись на їх адресу, при цьому в руках тримаючи пістолет, який згідно з висновком судово-криміналістичної експертизи №1/344 від 26.09.2016 року є пневматичним газово-балонним пістолетом марки «ТТ NBB» калібру 4,5 мм, призначений для стрільби металевими кульками, який не відноситься до категорії вогнепальної зброї.

На прохання ОСОБА_8 не чіпати їх та відпустити додому, ОСОБА_4 умисно, з хуліганських мотивів, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та їх караність, без будь-яких підстав, грубо порушив громадський порядок, з мотивів явної неповаги до суспільства, протиставляючи себе іншим громадянам, суспільству, діючи з особливою зухвалістю, що виразилось у нахабно виявленому зневажливому ставленні до громадського порядку та існуючих у суспільстві загальновизнаних правил поведінки, моральності та добропристойності, а також в насильстві, яке знайшло свій вираз в тому, що останній застосував предмети, заздалегідь заготовлені для нанесення тілесних ушкоджень пневматичний газово-балонний пістолет та спеціальний засіб - гумовий кийок, внаслідок чого спричинив потерпілим тілесні ушкодження, а також порушення тиші в нічний час.

Так ОСОБА_4 , тримаючи в руці пістолет, з метою залякування став погрожувати вищевказаним особам про його застосування, показуючи при цьому явну зверхність над ними і нехтуванням загально прийнятими нормами моралі.

Продовжуючи свої хуліганські дії, ОСОБА_4 закинув вказаний пістолет в салон автомобіля марки ВАЗ-21099 та витягнувши із нього спеціальний засіб - гумовий кийок, безпричинно демонстративно наніс удар в область тулуба ОСОБА_7 та в область голови ОСОБА_9 , спричинивши останнім тілесні ушкодження.

За висновком судово-медичної експертизи №441 від 21.11.2016 року, у ОСОБА_7 виявлені тілесні ушкодження у вигляді саден шкірних покровів правого передпліччя та грудної клітки зліва, які згідно з п.2.3.2 «б» Правил судово-медичного визначення степені тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених наказом МОЗ України від 17.01.1995№ 6, кваліфікуються як легкі тілесні пошкодження, що не спричинили короткочасного розладу здоров`я.

Згідно з висновком судово-медичної експертизи №442 від 21.11.2016 року, у ОСОБА_9 виявлені тілесні ушкодження у вигляді саден шкірних покровів лівого вуха та забою правого вуха, які відповідно до п.2.3.2 «б» Правил судово-медичного визначення степені тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених Наказом МОЗ України від 17.01.1995 року № 6 кваліфікуються як легкі тілесні пошкодження, що не спричинили короткочасного розладу здоров`я.

Крім того, вказаними хуліганськими діями ОСОБА_4 потерпілій ОСОБА_16 спричинено моральні страждання, а саме втрата свідомості на місці події та надання медичної допомоги в травпункті Виноградівської районної лікарні, де її було транспортовано каретою швидкої допомоги, з діагнозом: ситуаційний невроз, психоемоційна травма, гіпертонічний криз.

23.11.2016 року ОСОБА_4 вручено письмове повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 296 КК України.

За твердженнями органу досудового розслідування вина ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України, підтверджується зібраними матеріалами досудового розслідування, - допитами потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , неповнолітніх ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та іншими матеріалами в їх сукупності.

Також у клопотанні зазначено, що ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачене покарання у вигляді позбавлення волі строком до 7 років. а іншого виду покарання у санкції вказаної статті не передбачено, усвідомлення чого підтверджує ризик можливості переховування від органів досудового розслідування та/або суду. У клопотання також вказано, що ОСОБА_4 працював в органах внутрішніх справ на посаді оперуповноваженого, має міцні соціальні зв`язки на території району, де вчинено злочин, останній знайомий із навичками оперативної роботи, які може використати з метою вчинення вищевказаних дій для уникнення відповідальності за вчинений злочин, вплинувши на свідків, знищивши, сховавши або спотворивши річ, який має значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, а саме гумовий кийок, який на даний час слідством не встановлений та інші речі, та об`єктивно може іншим чином перешкоджати проведенню досудового розслідування.
Слідчий наголошує, що підозрюваний ОСОБА_4 не одружений, на даний час не працює, має посередню характеристику з попереднього місця роботи, по місцю проживання характеризується позитивно, а тому, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою належним чином забезпечить виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків.

З огляду на викладене, в сторони обвинувачення є достатні підстави вважати, що ОСОБА_4 буде переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілих, свідків у цьому кримінальному провадженні, які ще не встановлені та допитані, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

На підставі вищевикладеного до слідчого судді заявлено клопотання щодо обрання ОСОБА_4 , підозрюваному у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

У даному судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 клопотання підтримав та просив його задовольнити, посилаючись на наявність достатніх підстав вважати, що існують ризики, передбачені ст. 177 КПК України.

Захисник підозрюваного у судовому засіданні просив відмовити в задоволенні клопотання, посилаючись на недоведеність вказаних ризиків, а також з метою забезпечення кримінального провадження просив обрати до підозрюваного особисте зобов`язання. Захисник при цьому зауважив, що підозрюваний не був затриманий в порядку ст. 208 КПК України, неодноразово з`являвся на виклики сторони обвинувачення, якою не подано докази впливу підозрюваним на потерпілих чи свідків, не зазначено прізвища останніх, вказав, що відсутні відомості щодо наявності заяв потерпілих про чинення на них тиску з боку підозрюваного.

З посиланням на рішення Європейського суду з прав людини «Харченко проти України», «Бойченко проти Молдови», «Белевитський проти Росії» зауважив на посиланні стороною обвинувачення на перелік законодавчих підстав для застосування тримання під вартою, вважаючи необґрунтованими твердження щодо ризику перешкодити судовому розгляду.

Підозрюваний заперечив проти задоволення клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Заслухавши думки прокурора з приводу внесеного клопотання, підозрюваного та його захисника, приходжу до наступного висновку.

У судовому засіданні встановлено, що прокуратурою Закарпатської області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000185за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України, підозру про вчинення якого оголошено ОСОБА_4 23 листопада 2016 року.

За ст. 131 КПК України запобіжний захід є одним із заходів забезпечення кримінального провадження, який застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження.

У відповідності до ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Крім того, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 цього Кодексу, враховуються обставини, передбачені ст.178 КПК України: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного, обвинуваченого; майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Пунктом 4 частини 2 ст. 183 КПК України визначено, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою застосовується до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

З матеріалів внесеного клопотання слідчим суддею встановлено відсутність судимостей у ОСОБА_4 .

ОСОБА_4 наразі підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України, а саме хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, вчинене із застосуванням предмета, заздалегідь заготовленого для нанесення тілесних ушкоджень, що відповідно до ст. 12 КК України належить до тяжких злочинів, за яким законом України про кримінальну відповідальність передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до семи років.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України, підтверджується письмовими доказами: протоколом допиту потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , допиту свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та неповнолітніх ОСОБА_13 , ОСОБА_14 .

При розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу підозрюваному слідчий суддя враховує наявність обґрунтованої підозри у вчиненні інкримінованого йому злочину, також враховує тяжкість покарання, що загрожує останньому у разі визнання його винуватим, який відноситься до категорії тяжких і за який йому може бути призначено покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до семи років, те, що підозрюваний працював в органах внутрішніх справ на посаді оперуповноваженого, та констатує наявність ризику знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, а саме, гумового кийка, на який вказують у показах потерпілі, однак, який станом на день розгляду вказаного клопотання не розшуканий органом досудового розслідування.

Водночас, ризики щодо незаконного впливу на свідків та потерпілих, які ще не встановлені та не допитані у цьому кримінальному провадженні, здійснення спроб переховуватись від органів досудового розслідування та суду, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, прокурором належними та допустимими доказами не доведено.

За положеннями постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами запобіжного заходу у вигляді взяття під варту та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання і досудового слідства» від 25.04.2003 року №4 запобіжні заходи застосовується за наявності підстав вважати, що підозрюваний, обвинувачений буде намагатись ухилятися від слідства або суду, перешкоджати встановленню істини по кримінальній справі або продовжити злочинну діяльність, а також для забезпечення виконання процесуальних рішень. Разом з тим взяття під варту є найбільш суворим запобіжним заходом, у зв`язку з чим такий обирається лише за наявності підстав вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи можуть не забезпечити виконання підозрюваним процесуальних обов`язків, що випливають норм КПК України, і його належної поведінки.

При цьому, Верховним Судом України роз`яснено, що обов`язковою умовою взяття під варту (виходячи з його правової природи) має бути обґрунтована впевненість судді в тому, що більш м`які запобіжні заходи можуть не забезпечити належної поведінки підозрюваного внаслідок відсутності у останнього постійного місця проживання, зловживання спиртними напоями чи вживання наркотичних засобів, продовження вчинення злочинів, підтримання соціальних зв`язків негативного характеру, порушення умов запобіжного характеру, не пов`язаного з позбавленням волі.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 8 липня 2003 року №14-рп/2003 за своєю правовою природою запобіжний захід не є кримінальним покаранням.

За приписами ч. 3 ст. 176 КПК України слідчий суддя слідчий суддя відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини є достатніми для переконання, що жоден із більш мяких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам. При цьому найбільш м`яким запобіжним заходом є особисте зобов`язання, а найбільш суворим - тримання під вартою.

Частиною 1 ст. 194 КПК України регламентовано, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобовязаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш мяких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до ч. 4 ст. 194 КПК України якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обовязки, передбачені частиною пятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

У судовому засіданні встановлено, що громадянин ОСОБА_4 затриманим в порядку статей 208, 209 КПК України не був, має постійне місце проживання, зареєстрований та проживає за адресою АДРЕСА_1 , за місцем проживання характеризується позитивно, раніше не судимий.

Згідно з п. «с» ч.1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: законний арешт або затримання особи, здійснене з метою до провадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Враховуючи вищенаведене, слідчий суддя дійшов до переконання про відсутність підстав для обрання найбільш суворого запобіжного заходу у виді взяття під варту внаслідок відсутності фактичних даних, які б свідчили про те, що інші більш м`які запобіжні заходи можуть не забезпечити належну поведінку підозрюваного та виконання ним процесуальних обов`язків, передбачених КПК України.

Отже, оскільки прокурором доведено обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої ст. 194 КПК України, але не доведено обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, у задоволенні клопотання про обрання відносно підозрюваного ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою слід відмовити.

Разом з тим, враховуючи, що підозрюваному інкримінується вчинення злочину, поєднаного з насильством, наявний ризик можливості знищення речового доказу, не відшуканого органом досудового розслідування, клопотання захисника про обрання особистого зобов`язання до підозрюваного теж не підлягає до задоволення.

Згідно зі ст. 181 КПК України домашній арешт полягає у забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби.

Домашній арешт може бути застосований до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчинені злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі.

При обранні вказаного запобіжного заходу, слідчий суддя враховує обставини, зазначені у ст. 178 КПК України, а саме: тяжкість скоєного правопорушення, наявність постійного місця проживання та реєстрації, відсутність офіційного місця роботи.

Приймаючи до уваги вищенаведене та фактичні обставини справи, слідчий суддя вважає, що відносно підозрюваного ОСОБА_4 слід обрати запобіжний захід у виді домашнього арешту цілодобово.

Разом з тим, слідчий суддя вважає, що з врахуванням особи підозрюваного, наявна достатність підстав для покладення на ОСОБА_4 обов`язків, визначених ст. 194 КПК України, а саме:

1) прибувати до слідчого, прокурора або суду на їх першу вимогу;

2) цілодобово не залишати місце постійного проживання АДРЕСА_1 .

3) здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти, якщо їх декілька) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.
Керуючись ст. ст. 177, 178, 181, 186, 193, 194, 196, 197, 205, 309, 392, 395 КПК України, слідчий суддя
У Х В А Л И В:
У задоволенні клопотання слідчого в особливо важливих справах СВ СУ прокуратури Закарпатської області радника юстиції ОСОБА_6 , погоджене прокурором прокурором відділу СУ прокуратури Закарпатської області юриста 1 класу ОСОБА_3 , про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно відмовити.

Обрати відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, українця, уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , не одруженого, з вищою освітою, не працюючого, раніше не судимого, підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України, запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту без застосування засобу електронного контролю.

2. Покласти на підозрюваного ОСОБА_4 такі обов`язки:

1) прибувати до слідчого, прокурора або суду на їх першу вимогу;

2) цілодобово не залишати місце постійного проживання АДРЕСА_1 .

3) здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти, якщо їх декілька) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Ухвалу про обрання запобіжного заходу у виді домашнього арешту передати для виконання органу Національної поліції за місцем проживання підозрюваного ОСОБА_4 .

Роз`яснити підозрюваному ОСОБА_4 , що відповідно до частини 5статті 181 КПК України, працівники органу Національної поліції з метою контролю за його поведінкою, мають право з`являтися в житло, під арештом в якому він перебуває, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього обов`язків, використовувати електронні засоби контролю. В разі невиконання вищевказаних зобов`язань може бути застосований більш жорстокий запобіжний захід.

Строк дії ухвали не може перевищувати двох місяців.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Закарпатської області протягом пяти днів з дня її проголошення. Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1