Справа № 161/6908/15-к
Провадження № 1-кп/161/23/16
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
м. Луцьк 08 липня 2016 року Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі головуючого:

судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

обвинуваченого - ОСОБА_4 ,

захисника - ОСОБА_5 ,

потерпілих - ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

представників потерпілих - ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000393, що надійшов з прокуратури Луцького району 06.05.2015 відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Коноша Архангельської області, Російської Федерації, українця, гр.України, з вищою освітою, одруженого, приватного підприємця, мешканця АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

-у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. 185 ч.3, 125 ч.1, 185 ч.2 КК України,

В С Т А Н О В И В :

Обвинувачений ОСОБА_4 20.07.2014 близько 02.00 год., перебуваючи поблизу воріт зернотоку ТзОВ «Україна-Баїв», що в с. Городище-1 Луцького району Волинської області, під час словесного конфлікту з потерпілим ОСОБА_7 , що виник внаслідок неприязних відносин, умисно наніс останньому один удар кулаком правої руки у його ліве плече в нижній третині, спричинивши тілесних ушкоджень та фізичного болю.

Згідно висновку судово-медичної експертизи №28 від 14.01.2015 потерпілому ОСОБА_7 було спричинено тілесне ушкодження у вигляді підшкірного крововиливу лівого плеча в нижній третині, що за ступенем тяжкості відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень.

Таким чином, ОСОБА_4 скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.125 КК України, тобто умисно наніс потерпілому легке тілесне ушкодження.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину в умисному нанесенні потерпілому ОСОБА_7 легкого тілесного ушкодження не визнав. Цивільний позов потерпілого ОСОБА_7 про відшкодування моральної шкоди не визнав. Суду дав показання, що 20.07.2014 близько 02.00 год. разом з громадськими активістами та працівниками міліції перебував на території ТзОВ «Україна-Баїв», що в с. Городище-1 Луцького району Волинської області. З метою виїзду з даної території намагався відчинити металеві ворота, які з іншого боку стримував ОСОБА_7 . Під час штовханини міг випадково нанести ушкодження останньому, тому ствердив, що умисно ОСОБА_7 будь-яких ударів не наносив. Просив його виправдати у пред`явленому обвинуваченні, а в задоволенні цивільного позову відмовити.

Незважаючи на невизнання своєї вини обвинуваченим ОСОБА_4 , його винність у спричиненні умисного легкого тілесного ушкодження потерпілому ОСОБА_7 підтверджується зібраними на досудовому слідстві та дослідженими за клопотанням учасників судового провадження доказами.

Так, допитаний в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_7 дав показання про те, що 20.07.2014 близько 02.00 год. на територію ТзОВ «Україна-Баїв» с. Городище-1 Луцького району Волинської області прибули обвинувачений ОСОБА_4 разом з працівниками міліції та громадськими активістами, про що йому по телефону повідомив охоронець. Зірвавши замок з воріт, вони заїхали на територію вказаного товариства. Приїхавши разом з дружиною та сусідом на місце події, помітив ОСОБА_4 , з яким у нього виникла словесна перепалка, внаслідок неприязних відносин, що були між ними. В подальшому, при закритті ним / ОСОБА_7 / воріт на підприємство, обвинувачений ОСОБА_4 наніс йому один удар рукою в ліве плече, чим спричинив тілесних ушкоджень та фізичного болю. Під час вказаних подій на території підприємства перебували працівники товариства. Після вказаних подій у нього погіршилось самопочуття, в зв`язку з чим було викликано швидку допомогу та доставлено в медичний заклад. При обстеженні на його лівому плечі виявлено синець. Просив задовольнити поданий цивільний позов про відшкодування завданої моральної шкоди.

З протоколу проведення слідчого експерименту з доданими фототаблицями від 15.10.2014 за участю потерпілого ОСОБА_7 вбачається, що останній вказав на місце, спосіб та механізм нанесення йому тілесних ушкоджень обвинуваченим ОСОБА_4 .

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні дав показання про те, що з 2013 року працює охоронцем ТзОВ «Україна-Баїв». Зазначив, що 20.07.2014 близько 02.00 години на територію вказаного підприємства приїхав обвинувачений ОСОБА_4 з працівниками міліції та іншими особами. Про дану подію він відразу повідомив ОСОБА_7 та ОСОБА_6 . По приїзду ОСОБА_7 , між ним та ОСОБА_4 поблизу воріт, які знаходяться перед в`їздом на територію бригади, виник словесний конфлікт, в результаті якого останній наніс ОСОБА_7 один удар кулаком правої руки в область лівого плеча. Категорично ствердив, що чітко бачив момент нанесення удару ОСОБА_4 , оскільки перебував на відстані 4-5 метрів від них.

Аналогічні показання в судовому дали свідки ОСОБА_11 та ОСОБА_12 (дружина потерпілого ОСОБА_13 ), які підтвердили факт нанесення ОСОБА_4 одного удару кулаком правої руки в область лівого плеча потерпілого ОСОБА_7 .

В ході проведення слідчих експериментів, свідки ОСОБА_10 , ОСОБА_14 та ОСОБА_12 , кожний зокрема, вказали на місце, спосіб та механізм нанесення тілесних ушкоджень обвинуваченим ОСОБА_4 потерпілому ОСОБА_7 , що стверджується протоколами проведення слідчих експериментів з доданими фототаблицями від 15.10.2014, за участю вказаних свідків.

Висновком судово-медичної експерта №28 від 14.01.2015 стверджується, що потерпілому ОСОБА_7 було спричинено тілесні ушкодження у вигляді підшкірного крововиливу лівого плеча в нижній третині, що за ступенем тяжкості відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень.

Враховуючи, що показання потерпілого ОСОБА_7 дані ним безпосередньо в судовому засіданні є послідовними, відповідають іншим обставинам справи та підтверджуються дослідженими в судовому засіданні доказами, зокрема показаннями свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , кожним зокрема, висновком судово-медичної експерта №28 від 14.01.2015, протоколами проведення слідчих експериментів, не викликають сумнівів у їх достовірності, оскільки підстав ставити їх під сумнів у суду немає, тому суд бере їх за основу при постановленні даного вироку та приходить до висновку про винуватість ОСОБА_4 в спричиненні умисного легкого тілесного ушкодження потерпілому ОСОБА_7 , кваліфікуючи його дії за ст. 125 ч.1 КК України.

Окрім того, органами досудового розслідування ОСОБА_4 обвинувачується і у тому, що він 18.07.2014 близько 00.30 год., перебуваючи на в`їзді на територію ТзОВ «Волинь-зерно-продукт», що по вул. Мамсурова, 10 м. Луцька, умисно, з корисливих мотивів, керуючись метою таємного викрадення чужого майна, таємно заволодів 29140 кг зерна ріпаку, котре за вказівкою останнього гр. ОСОБА_15 автомобілем марки «ДАФ», р.н. НОМЕР_1 , не усвідомлюючи про злочинний намір ОСОБА_4 , перевіз на територію ТзОВ «Панхім», спричинивши ТзОВ «Україна-Баїв» значної майнової шкоди на загальну суму 136 958 грн.

Він же, 22.10.2014 в період з 10.00 по 12.00 год., перебуваючи на полі в с. Городище-1 Луцького району, що належить ТзОВ «Україна-Баїв», повторно, діючи умисно, з корисливих мотивів, керуючись метою таємного викрадення чужого майна, використовуючи техніку ТзОВ «Панхім», надаючи вказівки водіям транспортних засобів, які не усвідомлювали про їх злочинний характер, таємно заволодів цукровим буряком в кількості 20 т, який зберігався на полі в кагатах, спинивши ТзОВ «Україна-Баїв» матеріальних збитків на загальну суму 19 606 грн.

Дії обвинуваченого ОСОБА_4 органом досудового розслідування кваліфіковані, відповідно, за ст.ст. 185 ч.3, 185 ч.2 КК України, як таємне викрадення чужого майна, що завдало значної шкоди, а також таємне викрадення чужого майна, вчинено повторно.

На думку суду, обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. 185 ч.3, 185 ч.2 КК України, не знайшло свого підтвердження під час судового розгляду, оскільки стороною обвинувачення не доведено його винуватості поза розумним сумнівом, а можливість здобуття інших доказів вичерпана і не пропонується стороною обвинувачення.

Згідно ч.1 ст.337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею. Тому судовий розгляд здійснювався відповідно до вимог вказаної статті.
Згідно частини другої цієї ж статті, під час судового розгляду прокурор може змінити обвинувачення, висунути додаткове обвинувачення, відмовитися від підтримання державного обвинувачення, розпочати провадження щодо юридичної особи. Під час судового розгляду прокурор скористався гарантованим правом, визначеним цією нормою статті та неодноразово змінював обвинувачення, кваліфікувавши дії обвинуваченого ОСОБА_4 по епізоду 18.07.2014 за ч.3 ст.185 КК України, по епізоду 22.10.2014 за ч.2 ст.185 КК України.
Відповідно до ППВСУ «Про судову практику у справах про злочини проти власності» №10 від 06.11.2009 крадіжка це викрадення, здійснюючи яке, винна особа вважає, що робить це непомітно для потерпілого чи інших осіб. Викрадення належить кваліфікувати як крадіжку не лише тоді, коли воно здійснюється за відсутності потерпілого, але й у присутності сторонніх осіб, які не усвідомлюють факту викрадення майна і не можуть дати йому належної оцінки (психічно хворі, малолітні). Викрадення є таємним і в тому разі, коли воно відбувається у присутності потерпілої особи за умови, що винна особа не знає про це чи вважає, що робить це непомітно для неї, а також тоді, коли викрадення вчиняється у присутності особи, якій доручено майно, але вона перебуває в такому стані, що виключає можливість усвідомлювати значення того, що відбувається (сон, непритомність, стан сп`яніння).

Суб`єктивна сторона крадіжки характеризується лише прямим умислом на заволодіння чужим майном. Обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони крадіжки є корисливий мотив.
Встановлено, що 18.07.2014, перебуваючи на в`їзді на територію ТзОВ «Волинь-зерно-продукт», що по вул. Мамсурова, 10 м. Луцька, гр. ОСОБА_15 автомобілем марки «ДАФ», р.н. НОМЕР_1 , в присутності працівників правоохоронних органів та за їх безпосередньої участі, перевіз 29140 кг зерна ріпаку на територію ТзОВ «Панхім».

З товарно-транспортної накладної №19 від 17.07.2014 вбачається, що водій автомобіля «ДАФ», р.н. НОМЕР_1 , зобов`язувався доставити з ТзОВ «Україна-Баїв» на ТзОВ «Волинь-зерно-продукт» 29 140 кг зерна ріпаку.

Згідно розписки від 18.07.2014 р., наданої т.в.о. начальника Луцького РВ УМВС України у Волинській області ОСОБА_16 , ОСОБА_4 отримав на відповідальне зберігання автомобіль марки «ДАФ» з причепом НОМЕР_2 та зобов`язався зберігати до вирішення питання по суті. При цьому, у розписці не вказано, що у даному автомобілі знаходився ріпак, його кількість (вагу).

Постановою заступника начальника СВ Луцького РВ УМВС України ОСОБА_17 від 19.07.2014 автомобіль марки «ДАФ», р.н. НОМЕР_1 з причепом НОМЕР_2 визнано речовим доказом та повернуто власнику. Оглянутий урожай ріпаку, який знаходився у причепі (без посилання на точну кількість вагу), визнано речовим доказом та зобов`язано керівника ТОВ «Панхім» ОСОБА_4 забезпечити з відповідними умовами його зберігання з повідомленням про місце його зберігання та наданням підтверджуючих про це документів.

На виконання вказаної постанови генеральним директором ТзОВ «Панхім» урожай ріпаку передано на відповідальне зберігання ТзОВ «Агротехніка» елеватор с.Мар`янівка Горохівського району, згідно товарно-транспортних накладних ААК №1, ААК №2 від 19.07.2014.

Вказане вище стверджується письмовими документами, показаннями обвинуваченого, потерпілих та свідків, які, кожен зокрема, дали показання про те, що автомобіль марки «ДАФ» з урожаєм ріпаку передавався ОСОБА_4 на зберігання, а в подальшому, на виконання постанови слідчого, уповноваженою особою ТзОВ «Панхім», їх було передано на зберігання до елеватора с.Мар`янівка.

Обвинувачений ОСОБА_4 по даному епізоду, дав суду показання, що його теща ОСОБА_18 володіла 60% статутного капіталу СГ ТзОВ «Україна». В свою чергу, він мав довіреність на представництво її інтересів щодо діяльності вказаного товариства. Між засновниками ТзОВ «Україна-Баїв» та СГ ТзОВ «Україна» були майнові спори щодо орендованої землі, майна та врожаю. 18.07.2014 до нього зателефонувала ОСОБА_19 та повідомила, що ТзОВ «Україна-Баїв» намагається здати ріпак на ТзОВ «Волинь-зерно-продукт», що по вул. Мамсурова, 10 м. Луцька. В зв`язку з вказаними подіями вона викликала працівників міліції та порекомендувала йому прибути на місце події. Приїхавши на вказане товариство, виявив автомобіль марки «ДАФ» з наявним зерном ріпака, в салоні якого перебували водій з пасажиром / ОСОБА_15 та ОСОБА_20 /. В цей час приїхала слідчо-оперативна група, яким він, в зв`язку з наявністю спору щодо належності урожаю, запропонував перевезти вказаний автомобіль із зерном ріпака на територію ТзОВ «Панхім» (при цьому, вказані події відбувались вночі). За погодженням з усіма (в тому числі працівниками міліції), автомобіль з ріпаком був доставлений на територію його товариства та переданий йому на зберігання (згідно розписки). Постановою слідчого ОСОБА_17 автомобіль марки «ДАФ» з причепом визнано речовим доказом та повернуто власнику, а урожай ріпаку (без визначення кількості та ваги), який знаходився у причепі, його зобов`язано забезпечити його зберігання з відповідними умовами. На виконання постанови слідчого, представником ТзОВ «Панхім», зерно було передано на зберігання до ТзОВ «Агротехніка» елеватор с.Мар`янівка Горохівського району. Оскільки жодних неправомірних дій ним вчинено не було, тому по вказаному епізоду, просив його виправдати, в зв`язку з цим у задоволенні цивільного позову ТзОВ «Україна-Баїв» про відшкодування матеріальної шкоди відмовити.

Аналогічні показання щодо передачі зерна ріпака ТзОВ «Панхім» на відповідальне зберігання до ТзОВ «Агротехніка» в судовому засіданні надав свідок ОСОБА_21 /генеральний директор ТзОВ «Панхім»/.

Потерпілий ОСОБА_6 в судовому засіданні дав показання, що в 2013 році ним та ОСОБА_7 було створено ТзОВ «Україна-Баїв». З метою діяльності вказаного товариства з власниками земельних паїв укладались договори оренди землі, на яких вони вирощували сільськогосподарську продукцію, в тому числі зерно ріпаку та цукровий буряк. Крім того повідомив, що ТзОВ «Україна-Баїв» та СГ ТзОВ «Україна» неодноразово виникали конфлікти з приводу орендованої землі, майна та врожаю. 17.07.2014 диспетчер ТзОВ «Волинь-зерно-продукт» надав їм транспортний засіб для перевезення ріпаку. Після завантаження продукції на території ТзОВ «Україна-Баїв» в кількості 29140 т та отримання відповідних документів (товарно-транспортна накладна) водій мав доставити вантаж на ТзОВ «Волинь-зерно-продукт». Від заступника директора даного товариства ОСОБА_22 дізнався про те, що транспортний засіб перед в`їздом на підприємство був заблокований. Прибувши на місце події разом з ОСОБА_11 /начальник охорони ТзОВ «Україна-Баїв»/, вантажівки з урожаєм не було. Водій іншого транспортного засобу їм повідомив, що автомобіль «ДАФ» з зерном ріпака доставлений працівниками міліції на територію ТзОВ «Панхім». Однак на територію вказаного товариства їх не впустили. Просив задовольнити цивільний позов про відшкодування матеріальної шкоди.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_23 дала показання, що працює слідчим СВ Луцького ВП ГУНП у Волинській області. 18.07.2014 перебувала в складі слідчо-оперативної групи поблизу території ТзОВ «Волинь-зерно-продукт», що по вул. Мамсурова, 10 м. Луцька, де знаходився автомобіль «ДАФ» із зерном ріпаку. В зв`язку з нічним часом та майновим спором щодо належності урожаю ріпаку між товариствами, на пропозицію ОСОБА_4 , вказаний транспортний засіб з урожаєм у її присутності був доставлений на територію ТзОВ «Панхім» та переданий останньому на відповідальне зберігання, про що було надано відповідну розпису.

Аналогічні показання щодо обставин завантаження, перевезення та доставки автомобіля «ДАФ» з зерном ріпаку на ТзОВ «Панхім» безпосередньо в судовому засіданні надали свідки ОСОБА_11 , ОСОБА_14 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_20 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , кожен зокрема.

Протоколом огляду від 18.07.2014 стверджується перебування на території ТзОВ «Панхім» транспортного засобу марки «ДАФ», р.н. НОМЕР_1 , з напівпричепом р.н. НОМЕР_2 , в якому знаходиться урожай ріпаку (без зазначення точної кількості ваги) та передача його на відповідальне зберігання ОСОБА_4 .

Факт передачі на відповідальне зберігання вказаного вище майна стверджується розпискою від 18.07.2014 наданої ОСОБА_4 т.в.о. начальника Луцького РВ УМВС України у Волинській області ОСОБА_16 .

Показаннями свідка ОСОБА_28 (керівника СГПП «Широке поле») про надання ним на прохання менеджера ТзОВ «Панхім» (без посилання на ОСОБА_4 ) накладної на здачу 2 тон ріпаку (приблизно півтора року тому), не підтверджує поза розумним сумнівом того, що вказану кількість урожаю було викрадено саме ОСОБА_4 , оскільки останній з такою пропозицією безпосередньо до нього не звертався.

Таким чином, не здобуто жодних беззаперечних доказів того, що ОСОБА_4 умисно, з корисливих мотивів, таємно викрадав зерно ріпака 18.07.2014.

Окрім того, дії обвинуваченого ОСОБА_4 по вказаному епізоду кваліфіковані за кваліфікуючою ознакою завдання значної шкоди потерпілому.

Згідно ППВСУ «Про судову практику у справах про злочини проти власності» №10 від 06.11.2009, відповідно до пункту 2 примітки до статті 185 КК у статтях 185, 186, 189 та 190 КК значна шкода визначається за обов`язкової сукупності двох умов: врахування матеріального становища потерпілого та розміру заподіяних йому збитків. Під час з`ясування матеріального становища потерпілого суди мають у кожному конкретному випадку брати до уваги такі обставини, як соціальний стан потерпілого, його працездатність, розмір заробітної плати та інші доходи, кількість членів сім`ї, наявність на його утриманні малолітніх, хворих, непрацездатних тощо. При цьому слід мати на увазі, що значною шкодою визнається така, якою потерпілому спричинені збитки на суму від ста до двохсот п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до п.6 ч.2 ст.242 КПК України, слідчий або прокурор зобов`язаний звернутись до експерта для проведення експертиз щодо визначення розміру матеріальних збитків.

Всупереч вищевказаній нормі Закону, жодних експертних досліджень з метою встановлення дійсних реальних збитків органом досудового розслідування не проведено, як і не було клопотань від учасників про їх проведення під час судового розгляду.

Спричинення ТзОВ «Україна-Баїв» значної майнової шкоди - на загальну суму 136 958 грн., згідно матеріалів кримінального провадження, підтверджено лише довідкою №04/03-01 від 04.03.2015, підписаною директором ТзОВ «Україна-Баїв» ОСОБА_6 , який є потерпілим у даному кримінальному провадженні, а тому, на думку суду, є безумовно зацікавленою особою.

Таким чином, і завдання значної матеріальної шкоди потерпілому по вказаному епізоду взагалі не підтверджене.

Зважаючи на вищевикладене суд приходить до висновку про необхідність виправдування обвинуваченого ОСОБА_4 по даному епізоду, тобто за ст.185 ч.3 КК України, на підставі ч.1 п.1 ст.373 КПК України, оскільки не доведено, що вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа.

Що стосується обвинувачення ОСОБА_4 по епізоду 22.10.2014, зокрема того, що він на полі в с. Городище-1 Луцького району, повторно, з корисливих мотивів, таємно викрав цукровий буряк в кількості 20 т, спричинивши ТзОВ «Україна-Баїв» матеріальних збитків на загальну суму 19 606 грн., то вказане також не підтверджується жодними належними та допустимими доказами.

Встановлено, що 22.10.2014 в період з 10.00 по 12.00 год. на полі в с. Городище-1 Луцького району, за участю обвинуваченого, потерпілих та свідків, транспортом належному ТзОВ «Панхім», здійснювалась загрузка та перевезення цукрового буряка, який зберігався на полі в кагатах. Зокрема, автомобілем «ЗІЛ» під керуванням водія ОСОБА_29 було вивезено з поля певну кількість (не встановлену органом досудового розслідування) цукрового буряка, який в подальшому було повернуто на місце загрузки, в зв`язку з конфліктною ситуацією, що виникла при його завантаженні.

При вказаних подіях були присутні обвинувачений ОСОБА_4 , потерпілі ОСОБА_7 , ОСОБА_6 та свідки ОСОБА_30 , ОСОБА_31 , ОСОБА_32 , ОСОБА_33 , ОСОБА_34 , ОСОБА_35 , ОСОБА_36 , ОСОБА_37 , ОСОБА_29 , ОСОБА_38 , ОСОБА_39 .

Протоколом огляду місця події від 22.10.2014 стверджується наявність на полі, розташованому в с. Городище-1 Луцького району Волинської області, кагатів буряків, транспортних засобів, зокрема, трактору /навантажувач-фронтальний/.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 дав показання про те, що 22.10.2014 він перебував на полі в с. Городище-1 Луцького району, в зв`язку із зібранням пайовиків СГ «Україна». В цей час на полі, серед інших людей, перебували ОСОБА_7 та ОСОБА_6 . Під час завантаження цукрового буряка на транспортні засоби ТзОВ «Панхім» між ними виник словесний конфлікт з приводу належності вказаного урожаю. Ствердив, що вказівок про завантаження та вивезення цукрового буряка працівникам ТзОВ «Панхім» не надавав. Оскільки жодних неправомірних дій ним вчинено не було, тому по вказаному епізоду, просив його виправдати, в зв`язку з цим у задоволенні цивільного позову ТзОВ «Україна-Баїв» про відшкодування матеріальної шкоди відмовити.

Потерпілий ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , кожен зокрема, в судовому засіданні дали показання, що 22.10.2014 дізнались про те, що на полі, розташованому в с. Городище-1 Луцького району, здійснюється завантаження буряків. Приїхавши на місце події, побачили, що на автомобілі ТзОВ «Панхім» проводиться загрузка цукрового буряка. Вказаним процесом керував обвинувачений ОСОБА_4 , з якими у них були неодноразові конфлікти з приводу належності урожаю. З метою недопущення вивезення та збереження урожаю ними було викликано працівників ТзОВ «України-Баїв» та працівників правоохоронних органів. Цукровий буряк було вивезено у невідомому напрямку автомобілем «ЗІЛ» з причепом. Погрузку на автомобіль «Камаз» ними та працівниками ТзОВ «Україна-Баїв» було примусово припинено. Конкретну кількість вивезеного буряка, а також чи його було повернуто в подальшому, кожен зокрема, вказати не можуть. Потерпілий ОСОБА_6 просив задовольнити цивільний позов про відшкодування майнової шкоди.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_30 , ОСОБА_31 , ОСОБА_32 , ОСОБА_35 , ОСОБА_36 , ОСОБА_37 , ОСОБА_38 , ОСОБА_40 /мають відношення до ТзОВ «Україна-Баїв»/, кожен зокрема, дали показання про те, що 22.10.2014 з різних джерел дізнались про те, що на полі, розташованому в с. Городище-1 Луцького району, здійснюється завантаження буряків. Прибувши на місце події, побачили, що проводиться загрузка автомобіля «Камаз» цукровим буряком. Автомобіль «ЗІЛ» з причепом вже був завантажений раніше та поїхав у невідомому напрямку. Зазначили, що на полі перебувало багато людей, серед яких ОСОБА_4 , ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , між якими відбувалась словесний конфлікт з приводу належності вказаного урожаю. При вказаних подіях також були присутні працівники правоохоронних органів. Ствердити про кількість та вагу вивезеного урожаю буряка, кожен зокрема, не можуть.

Свідки ОСОБА_33 , ОСОБА_34 , ОСОБА_29 , ОСОБА_21 /мають відношення до ТзОВ «Панхім»/, кожен зокрема, в судовому засіданні дали аналогічні показання з приводу обставин завантаження та перевезення цукрового буряку з поля, розташованого в с. Городище-1 Луцького району. Вказали, що вказівку про завантаження буряка вони отримували від диспетчера ТзОВ «Панхім», а не особисто від ОСОБА_4 . Крім того, свідок ОСОБА_29 /водій автомобіля «ЗІЛ»/ ствердив, що весь наявний в автомобілі цукровий буряк (що був завантажений на полі 22.10.2014), за вказівкою генерального директора ТзОВ «Панхім» ОСОБА_21 , вранці наступного дня відвіз назад на поле в с. Городище-1, де його попередньо було завантажено, висипавши на загальний кагат. Вказане підтвердив і свідок ОСОБА_21 . Вага вивезеного, як і повернутого буряка їм не відома, оскільки його не важили.

Статтею 91 КПК України визначено обставини, що підлягають доказуванню у кримінальному провадження та, відповідно до ст.92 КПК України те, що обов`язок доказування цих обставин, покладений на слідчого, прокурора та, у встановлених КПК України випадках на потерпілого.

Оскільки по даному епізоду ні органом досудового розслідування, ні прокурором, ні потерпілими не доведено поза розумним сумнівом, події кримінального правопорушення, винуватості саме ОСОБА_4 у його вчиненні, виду та розміру шкоди, завданої внаслідок його вчинення, тому суд приходить до висновку про необхідність його виправдання і по даному епізоду, тобто за ст.185 ч.2 КК України, на підставі ч.1 п.1 ст.373 КПК України, оскільки не доведено, що вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа.

У відповідності до ч.2 ст. 9 КПК України, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального правопорушення, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

У відповідності до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, вмотивованим та обґрунтованим. Рішення відповідає цим критеріям, якщо воно ухвалено у відповідності із нормами матеріального та процесуального права на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду, належним чином оціненими в їх сукупності та з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення.

Згідно ч.2 ст.17 КПК України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

Аналізуючи докази, на підставі яких стороною обвинувачення обґрунтовується обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 185, ч.2 ст. 185 КК України, з точки зору їх належності, допустимості та достовірності, їх достатності та взаємозв`язку для прийняття рішення, суд вважає, що вони є недостатніми для прийняття відповідного судового рішення обвинувального вироку щодо ОСОБА_4 , в зв`язку з чим обвинувачений підлягає виправдуванню.

У відповідності до ст. 2 КПК України, завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

У відповідності до роз`яснень, що містяться в ч.2 п.19 Постанови Пленуму Верховного суду від 01.11.1996 №9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», визнання особи винуватою у вчиненні злочину може мати місце лише за умови доведеності її вини.

Згідно ст.17 КПК України, ст.62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться лише на її користь. Таким чином, докази сторони обвинувачення не є беззаперечними, не доводять винності ОСОБА_4 поза розумним сумнівом, а тому усі сумніви тлумачаться судом на користь обвинуваченого.

Приймаючи рішення про виправдування обвинуваченого ОСОБА_4 за ст.ст. 185 ч.3, 185 ч.2 КК України, на підставі ч.1 п.1 ст.373 КПК України, оскільки не доведено, що вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа, суд виходить із того, що докази сторони обвинувачення в цій частині є суперечливими, такими, що не підтверджуються належними, допустимими та достовірними доказами та документам, а тому, згідно Конституції України, Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, не можуть бути прийняті судом до уваги.

При обранні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення і дані про особу винного.

Обставин, що пом`якшують чи обтяжують покарання суд не вбачає.

Обвинувачений ОСОБА_4 не судимий, до кримінальної відповідальності не притягувався, має постійне місце реєстрації та проживання, де характеризується позитивно, вчинене ним правопорушення відноситься до категорії невеликої тяжкості, тому суд призначає покарання в межах санкції ст.125 ч.1 КК України, у виді штрафу.

На підставі ч.3 ст.129 КПК України цивільний позов ТзОВ «Україна-Баїв» в особі директора ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, залишити без розгляду, оскільки суд прийшов до висновку про виправдання обвинуваченого за ч.3 ст. 185, ч.2 ст. 185 КК України, на підставі ст. 373 ч.1 п.1 КПК України.

На підставі ст. 128, 129 КПК України, ст. 1167 ЦК України цивільний позов ОСОБА_7 про відшкодування моральної шкоди задовольнити частково, стягнути з обвинуваченого ОСОБА_4 в користь потерпілого ОСОБА_7 3000 (три тисячі) гривень спричиненої моральної шкоди.

В решті позовних вимог відмовити.

Визначаючи розмір моральної шкоди, суд виходив з засад розумності, виваженості, справедливості та вважає, що визначена сума моральної шкоди відповідає обсягу та характеру спричинених страждань потерпілого ОСОБА_7 , який заявив такий позов та характеру вимушених змін у його життєвих стосунках.

Речові докази, згідно ст.100 КПК України, відповідно, повернути та залишити за належністю законному володільцеві.
Керуючись ст.ст. 370, 373-374 КПК України, суд,

У Х В А Л И В:
ОСОБА_4 визнати невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ст.185 ч.3, 185 ч.2 КК України та виправдати, на підставі ч.1 п.1 ст.373 КПК України.

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст.125 ч.1 КК України, призначивши покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.

Цивільний позов ТзОВ «Україна-Баїв» в особі директора ОСОБА_6 про відшкодування матеріальної шкоди заподіяної злочином залишити без розгляду.

Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_4 в користь потерпілого ОСОБА_7 3000 (три тисячі) гривень спричиненої моральної шкоди.

Речові докази:

транспортний засіб «ДАФ», д.н.з. НОМЕР_1 , із причепом, д.н.з. НОМЕР_2 залишити за належністю законному володільцеві;

-урожай ріпаку, що переданий на зберігання ТзОВ «Агротехніка», згідно постанови

від 19.07.2014 повернути законному володільцеві.

На вирок суду може бути подана апеляція до апеляційного суду Волинської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

ГОЛОВУЮЧИЙ: