АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 1-114/10 Номер провадження 11-кп/786/376/16Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 червня 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого суддіОСОБА_2 ,
суддів з секретаремОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
з участю прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Полтава кримінальне провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Ленінського районного суду м. Полтава від 29 лютого 2016 року,

ВСТАНОВИЛА:
Цією ухвалою ОСОБА_7 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю та мешканцю АДРЕСА_1 , громадянину України, з середньою освітою, одруженому, судимому,

відмовлено в задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, призначеного вироком Ленінського районного суду м. Полтава від 12 серпня 2010 року.

В обґрунтування прийнятого рішення суд послався на відсутність підстав вважати, що ОСОБА_7 поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення, так як він за період відбування покарання з 22 листопада 2009 року має лише чотири заохочення, останнє з яких застосоване до нього 5 жовтня 2014 року. Працював не постійно, перебуває на оперативно-профілактичному обліку як схильний до втечі, що свідчить про нестабільність його поведінки.

За змістом апеляційної скарги засуджений не погоджується з рішенням суду та зазначає, що згідно з характеристикою довів своє виправлення, а тому вважає за можливе звільнити його умовно-достроково від відбування покарання.

Заслухавши доповідь судді, міркування прокурора про законність судового рішення та відсутність підстав для звільнення засудженого від відбування покарання умовно-достроково, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з такого.

Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і
заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише
після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого.
При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення (ч. 2 ст. 81 КК України).
Висновок суду про виправлення засудженого повинен ґрунтуватися на всебічному врахуванні даних про його поведінку і ставлення до праці за весь час відбування покарання, а не за час, який безпосередньо передує настанню строку, після відбування якого можливе умовно-дострокове звільнення.
Верховний Суд України в п.17 постанови Пленуму №2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» наголошує, що при розгляді питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання слід
ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, який безпосередньо дослідив та оцінив в сукупності всі обставини, що враховуються при розгляді клопотання про умовно-дострокове звільнення.
Як вбачається з наданих суду матеріалів, ОСОБА_7 вироком Ленінського районного суду м. Полтава від 12 серпня 2010 року засуджений за ч.1 ст.115, ч.2 ст.185, ч.1 та ч.4 ст.70, ст.71 КК України на 9 років 6 місяців позбавлення волі та знаходиться в місцях позбавлення волі з 22 листопада 2009 року.

За цей час має лише чотири заохочення, останнє з яких застосоване ще 5 жовтня 2014 року.

При цьому засуджений хоча і залучався до праці, проте працював нетривалі проміжки часу, до праці ставився неоднозначно, безвідповідально відносився до робіт по благоустрою установи виконання покарань, не вбачав суспільної необхідності у їх виконанні, що підтверджується характеристикою, затвердженою начальником виправної колонії 30 квітня 2015 року.

В період з травня 2015 року по січень 2016 року ОСОБА_7 взагалі не бажав працевлаштовуватися і лише після подання до суду клопотання про умовно-дострокове звільнення змінив на краще своє ставлення до праці.

Крім того, відповідно до довідки начальника оперативного відділу випраної колонії, ОСОБА_7 за час відбування покарання перебуває на оперативно-профілактичному обліку як схильний до втечі.

Також, як зазначає начальник установи в характеристиці, засуджений вину у вчиненому злочині не визнає та характеризується нестабільною поведінкою.

Наведені обставини свідчать про недоведеність того, що засуджений ОСОБА_7 сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення, а тому висновок суду по відмову в умовно-достроковому звільненні його від відбування покарання є обґрунтованим.

Отже, апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Керуючись ст.404, ст.405, ст.407 та ст.418 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:
Ухвалу Ленінського районного суду м. Полтава від 29 лютого 2016 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін, а його апеляційну скаргу, - без задоволення.

Судове рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення.

СУДДІ:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4