Справа № 185/4258/16-к
провадження 1-кп/185/274/16
В И Р О К
іменем України
24 травня 2016 року м. Павлоград
Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань № 0000970 за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Павлограда Дніпропетровської області, громадянина України, маючого середню освіту, не працюючого, мешкаючого без реєстрації за адресою АДРЕСА_1 , раніше судимого:

23.11.2012 року Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області ч. 2 за ст. 185 КК України до 2 років позбавлення волі. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України дане покарання поглинуто покаранням по вироку від 28.05.2012 року до відбуття 4 роки та 2 місяці позбавлення волі. На підставі ст. 71 КК України частково приєднано невідбутий строк 2 роки 3 місяці по вироку від 28.05.2012 року і до відбуття 4 роки 3 місяці позбавлення волі. На підставі ухвали Синельніківського міськрайонного суду Дніпропетрвоської області від 02.03.2016 звільнений з місць позбавлення волі, як такий, що відбув покарання

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України -

за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_3

встановив:
ОСОБА_3 , будучи раніше судимим Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 185 КК України до позбавлення волі на строк 4 роки 3 місяці, на підставі Ухвали Синельніківського міськрайонного суду Дніпропетрвоської області від 02.03.2016 звільнений з місць позбавлення волі, як такий, що відбув покарання, маючи непогашену та не зняту судимість, на шлях виправлення не став та вчинив новий умисний злочин проти власності за наступних обставин:

22 березня 2016 року приблизно о 19.00 годині ОСОБА_3 разом із ОСОБА_5 знаходячись за продуктовим магазином «АТБ», який розташований по вул. Карла Маркса, 39, м. Павлограда Дніпропетровської області. У цей момент у ОСОБА_3 виник злочинний умисел на відкрите, повторне, заволодіння мобільним телефоном, який знаходився у ОСОБА_5 .

Реалізуючи свій злочинний намір, ОСОБА_3 , діючи умисно, передбачаючи можливість настання суспільно-небезпечних наслідків у вигляді спричинення матеріальних збитків потерпілій стороні та бажаючи настання таких наслідків, з корисливою метою попросив у ОСОБА_5 , який перебував поруч із ним, під приводом здійснити дзвінок мобільний телефон «Nokia 305» іmеі 1: НОМЕР_1 , іmеі 2: НОМЕР_2 . Після того, як вищевказаний мобільний телефон був в нього в руках, останній з метою залишити місце скоєння злочину з мобільним телефоном, який йому надав ОСОБА_5 , почав бігти в іншу сторону від потерпілого та зник з місця злочину, таким чином відкрито викрав мобільний телефон «Nokia 305» іmеі 1: НОМЕР_1 , іmеі 2: НОМЕР_2 , вартістю 1068 гривень 60 копійок (відповідно до висновку судово - товарознавчої експертизи № 2141-16 від 22.04.2016 року).

В подальшому ОСОБА_3 мобільним телефоном розпорядився на власний розсуд, чим спричинив потерпілому ОСОБА_5 матеріальний збиток на суму 1068 грн 60 коп.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 повністю згоден з пред`явленим обвинуваченням, беззаперечно визнає його, а наведені в обвинуваченні час, місце, спосіб та всі обставини вчинення ним злочину - встановлені та наведені у обвинувальному акті вірно. Пояснив, що 22.03.2016 року приблизно о 19.00 годині знаходячись за продуктовим магазином «АТБ», який розташований по вул. Карла Маркса, 39, м. Павлограда Дніпропетровської області попросив подзвонити, після того, як мобільний телефон був в руках почав бігти.

Показання ОСОБА_3 , є послідовними, логічними, а тому не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

Потерпілий до судового засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином, надав суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, матеріальний збиток йому відшкодовано, при призначенні покарання покладається на розсуд суду.

Прокурор підтримуючи державне обвинувачення, заявив клопотання про недоцільність дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються та дослідити матеріали кримінального провадження в частині, що характеризують особу обвинуваченого, просив призначити покарання в виді позбавлення волі, із застосуванням ст. 75 КК України.

Приймаючи до уваги, що обвинувачений повністю визнав свою вину в інкримінованому злочині, його показання повністю відповідають фактичним обставинам справи, наслідки застосування ч.3 ст.349 КПК України обвинуваченому та іншим учасникам судового розгляду роз`яснені та вони вважать недоцільним дослідження доказів щодо обставин, викладених в обвинувальному акті, при цьому у суду нема сумнівів у добровільності їх позиції, суд приходить до висновку про недоцільність дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують Європейську конвенцію з прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. У своїх рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978 року, «Коробов проти України» від 21.10.2011 року Європейський суд з прав людини повторює, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків. Оцінюючи зібрані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що винність обвинуваченого ОСОБА_3 «поза розумним сумнівом» знайшла своє повне підтвердження в ході судового розгляду кримінального провадження та кваліфікує його дії за ч.2 ст.186 КК України як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений повторно.

В якості пом`якшувальних обставин суд враховує, що обвинувачений повністю визнав свою провину, щиро розкаявся у вчиненому відшкодував матеріальну шкоду та сприяв органам досудового розслідування та суду у встановлені істини у справі.

Обставин, що обтяжують покарання, судом не встановлено.

З урахуванням вивчених даних про особу обвинуваченого ОСОБА_3 встановлено, що він раніше судимий, в тому числі за вчинення умисних корисливих злочинів, має середню освіту, відсутні стійки соціальні зв`язки, не працює, неодружений, не має місця реєстрації, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується формально позитивно, підлягає покаранню за вчинення тяжкого кримінального правопорушення.

При призначенні покарання суд враховує фактичні обставини справи, наявність обставин, що обтяжують та пом`якшують покарання, враховує позицію потерпілого, який надав заяву про відсутність претензій до обвинуваченого через повернення йому викраденого майна, та враховує особу обвинуваченого і його відношення до вчиненого, суд дійшов висновку, що поведінка обвинуваченого свідчить про схильність до скоєння умисних злочинів та не бажання останнього ставити на шлях виправлення, попередження скоєння ним нових злочинів, та досягнення цілей покарання щодо ОСОБА_3 неможливе без ізоляції від суспільства, тому призначає йому покарання у виді позбавлення волі в межах санкцій ч.2 ст. 186 КК України.

Підстав для застосування ст. 75 КК України, як проте просив прокурор, суд не знаходить, оскільки враховує тяжкість та суспільну небезпеку вчиненого кримінального правопорушення, яке є тяжкими злочином, наявність у ОСОБА_3 незнятих і непогашених у встановленому законом порядку судимостей за умисні злочини проти власності.

У зв`язку із засудженням ОСОБА_3 до реальної міри покарання, обрати йому міру запобіжного заходу у виді тримання під вартою у Дніпропетровському слідчому ізоляторі, взявши його під варту в залі суду.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_3 обчислювати з моменту фактичного взяття його під варту.

Питання щодо речових доказів суд вирішує відповідно до вимог ст.100 КПК України.

Витрати пов`язані із проведенням судової товарознавчої експертизи № 21410-16 від 22 квітня 2016 року в розмірі 176,20 гривень, відповідно до вимог ч. 2 ст.124 КПК України, суд стягує з обвинуваченого на користь держави.

Цивільний позов по кримінальному провадженню не заявлено.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 373, 374 КПК України, суд

ухвалив:
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у пред`явленому обвинуваченні за ч.2 ст. 186 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки.

Обрати відносно ОСОБА_3 , запобіжний захід у виді тримання під вартою, взявши його під варту в залі суду.

Строк відбування покарання ОСОБА_3 рахувати з 24 травня 2016 року.

Речові докази:

- мобільний телефон «Nokia 305», який знаходиться на відповідальному зберіганні у потерпілого ОСОБА_5 , вважати повернутим власникові;

-мультимедійний диск з матеріалами відеозапису територіїї біля магазину "АТБ", расташованої по вул. Карла Маркса м.Павлограда - зберігати при матеріалах кримінального провадження.

Стягнути з ОСОБА_3 , на користь держави процесуальні витрати, пов`язані із проведенням судово-товарознавчих експертиз в розмірі 176 (сто сімдесят шість) гривень 20 копійок.

Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Копія вироку підлягає негайному врученню прокурору та обвинуваченому. Інші учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді, подавши відповідну заяву.

Суддя Павлоградського
міськрайонного суду
Дніпропетровської області ОСОБА_1