Провадження № 11-кп/779/4/2016
Категорія ч.4 ст.296 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 березня 2016 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

ОСОБА_2

ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

зучастю секретаря с/з ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Івано-Франківського міського суду від 20 квітня 2015 року відносно ОСОБА_8 , з участю прокурора ОСОБА_9 , захисника ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_8 ,

в с т а н о в и л а :
Захисник ОСОБА_7 просить змінити вирок Івано-Франківського міського суду відносно ОСОБА_8 , змінивши правову кваліфікацію кримінального правопорушення на ст. 125 КК України.

Оскарженим вироком ОСОБА_8 визнано винуватим за те, що він вчинив грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, із застосуванням предмета, заздалегідь заготовленого для нанесення тілесних ушкоджень. Його дії кваліфіковано за ч. 4 ст. 296 КК України та призначено покарання у виді трьох років позбавлення волі.

обвинувачено у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст. 296 КК України і призначено йому покарання три роки позбавлення волі.

До вступу вироку в законну силу щодо ОСОБА_8 обрано запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання та покладено на нього певні обов`язки.

Долю речових доказів вирішено у відповідності до ст. 100 КПК України.

Постановлено стягнути з ОСОБА_8 на користь держави судові витрати в сумі 8047 грн. 60 коп. за проведення судових експертиз.

В поданій апеляційній скарзі захисник категорично не погоджується з таким рішенням суду першої інстанції, вважає його помилковим, постановленим внаслідок неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, неповноти судового розгляду, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи і не підтверджуються доказами, які досліджені в судовому засіданні, судом не взято до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки, не зазначено чому суд взяв до уваги одні докази і відкинув інші, а тому його не можна вважати законним.

Згідно вироку суду першої інстанції, 22.06.2013 року біля 20:00 год. ОСОБА_8 перебуваючи неподалік річки «Бистриця Солотвинська », що в м. Івано-Франківську по вул..Набережна, розпочав конфлікт і із заздалегідь заготовленого для цієї мети газового пістолета калібру 9 мм., Р.А. Knall «ПГШ-10» здійснив один постріл у повітря, після чого висловлювався нецензурними словами до потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_11 .

Коли потерпілий ОСОБА_11 направився до Крив`яка щоб припинити хуліганські дії останнього , а потерпілий ОСОБА_10 в цей час намагався втекти, ОСОБА_8 здійснив два постріли в їхню сторону, чим спричинив їм легкі тілесні ушкодження у вигляді вогнепальних ран.

Під час апеляційного розгляду :

- захисник ОСОБА_7 підтримала доводи своєї апеляційної скарги у повному обсязі, просила задовольнити її, змінивши правову кваліфікацію кримінального правопорушення:

- прокурор заперечив доводи апеляційної скарги, просив залишити її без задоволення як необгрунтовану та безпідставну;

- обвинувачений ОСОБА_8 підтримав апеляційну скаргу свого захисника, в той же час просячи, що у разі якщо суд дійде висновку про те, що немає підстав для перекваліфікації його дій, то звільнити його від відбування призначеного йому судом першої інстанції покарання з випробуванням.

-

Заслухавши сторін, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.ї

Ст. 370 КПК України передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, в тому числі і в частині призначення покарання.

Апеляційні вимоги захисника ОСОБА_7 в інтересах її підзахисного ОСОБА_8 щодо перекваліфікації дій останнього є необгрунтованими, оскільки колегія суддів вважає , що кваліфікація його дій за ч. 4 ст. 296 КК є правильною і це підтверджується як показаннями потерпілого ОСОБА_10 , який пояснив, що 22.06.2013 року він разом із своїми друзями відпочивали на березі річки, де до них підійшов обвинувачений ОСОБА_8 і затіяв сварку із своєю нареченою ОСОБА_12 під час якої вдарив її рукою по обличчю. Він заступився за неї та відштовхнув обвинуваченого від ОСОБА_12 і той впав на землю. Встаючи із землі обвинувачений намагався кинути в нього каменем і тоді між ними виникла бійка, яку припинили його знайомі з якими він там тоді був. Через нетривалий проміжок часу, коли вони йшли по дамбі річки їм назустріч підійшов обвинувачений в групі з незнайомими йому молодими людьми, тримаючи в руці пістолет. Побачивши це він намагався втекти, однак вони його наздогнали, повалили на землю, а обвинувачений в цей час виражаючись нецензурною лайкою здійснив кілька пострілів. Пізніше він побачив кров у себе на лівому бедрі і вже разом із потерпілим ОСОБА_13 звернулись в лікарню за допомогою. Аналогічні показання суду дав потерпілий ОСОБА_11 , доповнивши тим, що тоді він там від пострілу з пістолета обвинуваченого отримав травму лівої ноги і звернувся за медичною допомогою в лікарню, так і показаннями свідків ОСОБА_14 , який працював слідчим СВ Івано-Франківського МВ УМВС і йому стало відомо про те, що 22.06.2013 року двоє осіб звернулися за допомогою до міську клінічну лікарню № 1 м. Івано-Франківськ з вогнепальними пораненнями, а також свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 та ОСОБА_20 , які ствердили, що були очевидцями конфліку між потерпілими та обвинуваченим, який мав місце на березі річки Бистриця-Солотвинська, що в межах м. Івано-Франківськ, а далі на дамбі річки.

Крім цього винуватість ОСОБА_8 підтверджується догоспітальними клінічними протоколами №3682 та 3683 про те, що ОСОБА_11 та ОСОБА_10 прибули до МКЛ №1 з пораненнями з травматичної зброї (Т.2 а.с.1,4), протоколом огляду місця події, де було виявлено гільзу від пістолета ( Т.2 а.с.32), заявою обвинуваченого ОСОБА_8 про добровільне з`явлення та зізнання у вчиненні злочину, про добровільну видачу речей ( Т. 2 а.с. 33,34), протоколом слідчого експерименту ( Т.2 а.с.77-84), висновками експертів від 27.06.2013 року, 25.07.2013 року, 27.06.2013 року, 18.07.2013 року, 23.06.2013 року, які підтверджують винуватість ОСОБА_8 в інкримінованому йому злочині.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що клопотання захисника ОСОБА_7 про перекваліфікацію дій обвинуваченого з ч. 4 ст. 296 КК України на ст. 125 КК України є необгрунтованим, оскільки в даному випадку подія мала місце на березі річки Бистриця-Солотвинська в м. Івано-Франківськ, де крім обвинуваченого та потерпілих знаходились інші люди, які там відпочивали, де обвинувачений затіяв сварку, яка переросла у бійку. Після цього ОСОБА_8 пішовши додому повернувся туди в групі із своїми знайомими молодими людьми та пістолетом, який стріляє травматичними кулями, в руці з якого стріляючи спричинив тілесні ушкодження потерпілим ОСОБА_10 та ОСОБА_11 ..

Згідно з п.п.1,2 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 24.10.220 «Про практику призначення судами кримінального покарання», суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК стосовно загальних засад призначення покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненного злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів. Висновки з усіх питань, пов`язаних із призначенням покарання, необхідно належним чином мотивувати у вироку.

Покликання обвинуваченого ОСОБА_8 під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції про суворість призначеного покарання і у разі неперекваліфікації його дій з ч.4 ст. 296 КК України про необхідність застосування до нього ст. 75 КК України підлягають до задоволення з наступних підстав.

Згідно ст. 75 КК України, якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення його від відбування покарання з випробуванням.

Враховуючи як пом`якшуючі покарання ОСОБА_8 обставини, що судиться він вперше, частково визнав свою вину у скоєному і в цьому розкаявся, позитивно характеризується як по місцю своєї попереньої так і теперішньої роботи, що на його утриманні знаходиться батько пенсійного віку, що він є особою, яка хворіє, що потерпілі до нього будь-яких претензій не мають, тяжкість скоєного ним злочину та його особу, колегія суддів приходить до висновку, що його виправлення можливе без відбування призначеного йому покарання.

Відповідно до вимог ст. 76 КК України на ОСОБА_8 слід покласти певні обов`язки.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Івано-Франківського міського суду від 20 квітня 2015 року відносно ОСОБА_8 в частині призначеного йому покарання змінити.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_8 від відбування призначеного йому покарання у виді трьох років позбавлення волі звільнити з випробуванням з іспитовим строком 1 рік.

Відповідно до вимог ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_8 обов`язки : не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання та роботи.

В решті вирок залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з часу її проголошення.

Судді ОСОБА_2
ОСОБА_3
ОСОБА_4