ПОСТАНОВА 25 жовтня 2016 року м. Київ Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ОСОБА_1 , розглянувши касаційну скаргу прокурора Лисичанської місцевої прокуратури Луганської області на постанову Апеляційного суду Луганської області від 13 червня 2016 року про відмову у прийнятті до розгляду апеляційної скарги прокурора, ВСТАНОВИВ: Прокурор звернувся з касаційною скаргою, в якій порушує питання про перевірку вказаного судового рішення у касаційному порядку. Як вбачається з матеріалів провадження, на підставі ч. 1 ст. 1 Закону України «Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв`язку з проведенням антитерористичної операції», відповідно до розпорядження Голови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 27/0-38-14 від 02.09.2014 року підсудність справ Брянківського міського суду Луганської області змінено та визначено за Лисичанським міським судом Луганської області. Разом з тим, як вбачається з матеріалів провадження, кримінальна справа щодо ОСОБА_2 до Лисичанського міського суду Луганської області так і не надійшла. Постановою Лисичанського міського суду Луганської області від 27 травня 2016 року на підставі ст.ст. 9, 29 Конституції України, ст. 5 Конвенції «Про захист прав людини та основоположних свобод», п. 9 розділу ХІ «Перехідних положень» КПК України 2012 року, ст.ст. 148, 149-1, 151 КПК України 1960 року ОСОБА_2 змінено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на підписку про невиїзд. Суд прийшов до висновку про можливість застосування до ОСОБА_2 зазначеного альтернативного запобіжного заходу, враховуючи судову практику ЄСПЛ, тривалий час тримання під вартою ОСОБА_2 з 27 квітня 2012 року, що фактично становив 4 роки 1 місяць, стосовно якого відсутній обвинувальний вирок по справі. Зазначена постанова суду про зміну запобіжного заходу стосовно ОСОБА_2 постановлена під час судового провадження та відповідно до положень п.9 розділу ХІ «Перехідні положення» КПК України 2012 року, ст.ст.148, 149-1,151 КПК України 1960 року. Апеляційний суд відмовив в прийнятті апеляції прокурора на цю постанову, мотивуючи своє рішення тим, що скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню згідно п.2 ч.4 ст.357 КПК України 1960 року, а також зважаючи на те, що кримінальна справа стосовно ОСОБА_2 з Брянківського міського суду Луганської області, розташованого в районі проведення АТО (а саме у м. Брянці Луганської області на непідконтрольній Україні території), до Лисичанського міського суду Луганської області не надходила. Відповідно до статті 383 КПК України 1960 року у касаційному порядку можуть бути перевірені вироки і постанови апеляційного суду, постановлені ним в апеляційному порядку. У касаційному порядку також можуть бути перевірені вироки місцевих судів, постанови (ухвали) цих судів у справах про застосування примусових заходів виховного чи медичного характеру, інші постанови (ухвали), які перешкоджають подальшому провадженню у справі, ухвали апеляційного суду, постановлені щодо цих вироків, постанов (ухвал), крім випадків, коли апеляційною інстанцією зазначені рішення скасовано, а справу направлено на нове розслідування чи новий судовий розгляд, а також ухвали апеляційного суду, постановлені ним в апеляційному порядку щодо видачі особи (екстрадиції). Статтею 388 КПК України 1960 року передбачено, що справа не витребовується, якщо скарга відповідно до положень ст. 350, ч. 2 ст. 383, ст. 384, ч. 2 ст. 386, ч. 1 ст. 398 цього Закону не може бути предметом розгляду суду касаційної інстанції. Керуючись ст. 388 КПК України 1960 року, пунктами 11, 15 розділу XI «Перехідні положення» КПК України, - ПОСТАНОВИВ: Відмовити прокурору Лисичанської місцевої прокуратури Луганської області у витребуванні кримінальної справи щодо ОСОБА_2 для перевірки в касаційному порядку. Постанова оскарженню не підлягає. Суддя ОСОБА_1