Провадження по справі 1-в/3249/16
У Х В А Л А
07 вересня 2016 року м. Одеса
Малиновський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

засудженого - ОСОБА_4 ,

представника колонії - ОСОБА_5 ,

у відкритому судовому засіданні, проведеному в режимі відеоконференцзв`язку з установою виконання покарань, розглянувши заяву про застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який народився у с. Яськи Біляївського району Одеської області, судимого:

1)18.02.2003 року за ст.ст. 185 ч. 3, 75 КК України до 3 років позбавлення волі з випробуванням тривалістю в 1 рік;

2)21.08.2003 року за ст.ст. 185 ч. 3, 70, 71 КК України до 4 років позбавлення волі, звільнений умовно-достроково 30.11.2005 року;

3)06.11.2009 року Біляївським районним судом Одеської області за ст.ст. 296 ч. 3, 122 ч. 1, 121 ч. 2, 70 КК України до 9 років позбавлення волі,-

У С Т А Н О В И В :
ОСОБА_4 звернувся до суду з клопотанням про застосування до нього умовно-дострокового звільнення від покарання, призначеного вироком Біляївського районного суду Одеської області від 06.11.2009 року.

В судовому засіданні засуджений підтримав своє клопотання. Прокурор вважав клопотання таким, що не підлягає задоволенню, оскільки ОСОБА_4 , на його думку, не довів своє виправлення.

Суд, заслухавши доводи сторін, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного висновку.

ОСОБА_4 відбуває покарання у виді позбавлення волі строком 9 років за вироком Біляївського районного суду Одеської області від 06.11.2009 року, яким засуджений за ст.ст. 296 ч. 3, 122 ч. 1, 121 ч. 2, 70 КК України. Початок строку покарання 14.05.2009 року, кінець строку покарання 16.07.2017 року. Відповідно до ст. 72 ч. 5 КК України ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 10.03.2016 року зараховано строк попереднього ув`язнення за період з 14.05.2009 року по 11.03.2010 року.

Раніше ОСОБА_4 двічі був засуджений за скоєння умисних тяжких, злочинів. До нього застосовувалось призначення покарання з випробуванням із застосуванням ст. 75 КК України.

Засуджений ОСОБА_4 відбув 2/3 строку призначеного судом покарання, що дає йому підставу звернутися до суду з клопотанням про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Частиною ч. 1 ст. 81 КК України визначено: до осіб, що відбувають покарання у виді позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Частиною 2 статті визначено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Єдиною і достатньою підставою умовно-дострокового звільнення є досягнення однієї з цілей покарання виправлення засудженого, що підтверджується його сумлінною поведінкою і ставленням до праці.

Становлення особи на шлях виправлення розцінюється як прагнення засудженого до такого виправлення, позитивні зрушення в його поведінці і ставлення до праці, які свідчать про успішне здійснення процесу виправлення. При цьому висновок про становлення особи на шлях виправлення повинен ґрунтуватись не на характеристиці особи за період, що безпосередньо передує настанню строку, після відбування якого можливе застосування умовно-дострокового звільнення, а на даних за весь час відбування покарання або принаймні протягом значної частини цього строку.

Разом з цим під сумлінною поведінкою необхідно розуміти дотримання режиму відбування покарання, виконання покладених на засудженого законних обов`язків, виконання законних вимог представників адміністрації органу, що виконує покарання, поведінкою в побуті, стримуванням від порушень режиму відбування покарання, від порушень правил внутрішнього трудового розпорядку. Під сумлінним ставленням до праці необхідно розуміти постійну, свідому участь у суспільно корисній праці, систематичне виконання трудових обов`язків, виробничих завдань і дорученої роботи, відсутність відмов від роботи, невиходів на роботу без поважних причин, порушень трудової дисципліни, відсутність трудових порушень.

Пунктом 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 26.04.2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» встановлено, що судовий розгляд питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання справляє великий виховний вплив як на самого засудженого, так і на інших осіб, а тому суди під час судового засідання у справах цієї категорії повинні приділяти особливу увагу поясненням засудженого, представників органу, який відає виконанням покарання, спостережної комісії або служби у справах неповнолітніх по суті внесеного подання. Зокрема, слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

Як вбачається з наданих суду матеріалів, ОСОБА_4 під час тримання у слідчому ізоляторі Одеській УВП (№ 21) характеризувався задовільно, заохочень не мав, до дисциплінарної відповідальності притягувався 1 раз. За період відбування покарання в Одеській виправній колонії № 14 зарекомендував себе посередньо, має 3 подяки та 1 заохочення, яким знято раніше накладене стягнення. На засудженого 8 разів накладалися стягнення у виді оголошення догани.

Твердження ОСОБА_4 про те, що він став на шлях виправлення, зокрема, під час розгляду клопотання, є такими, що не відповідають дійсним обставинам.

За змістом ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання є правом, а не обов`язком суду, і повинно сприяти досягненню мети, передбаченої ст. 50 КК України, - виправленню засудженого і запобіганню вчинення нових злочинів.

Той факт, що за весь час відбування покарання засуджений ОСОБА_4 був працевлаштований, мав 3 подяки та 1 заохочення, на думку суду не може бути безумовною підставою для застосування до нього умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

До того ж в характеристиці засудженого від 08.08.2016 року зазначено, що він не завжди дотримується правомірних взаємовідносин та ввічливого ставлення з персоналом установи. Не приділяє уваги до необхідності дбайливого ставлення до майна установи. До виконання робіт по благоустрою установи відноситься безвідповідально. Не приймає участі у реалізації програм диференційованого виховного впливу та у організації виховних заходів, не прагне до підвищення наявного загальноосвітнього рівня, не приймає участі у роботі самодіяльних організацій.

03.06.2015 року комісією Одеської виправної колонії управління ДПтСУ в Одеській області (№ 14) розглядались матеріали щодо засудженого ОСОБА_4 і було вирішено не направляти матеріали до суду з приводу умовно-дострокового звільнення його від відбування покарання, оскільки він не довів свого виправлення.

За даних обставин, а також враховуючи суспільну небезпеку вчинених ОСОБА_4 умисних тяжких і середньої тяжкості злочинів, пов`язаних із застосуванням насильства і спричиненням тілесних ушкоджень, суд приходить до висновку, що відсутні будь-які переконливі докази сумлінної поведінки і ставлення до праці засудженого ОСОБА_4 , які б свідчили про його виправлення.

Таким чином, судом встановлено, що відсутні підстави для звільнення ОСОБА_4 від відбування призначеного судом покарання умовно-достроково.

Керуючись ст.ст. 537, 539 КПК України, ст. 81 КК України, суд,-

У Х В А Л И В :
Відмовити у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_4 про застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, призначеного вироком Біляївського районного суду Одеської області від 06.11.2009 року.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції протягом 7 днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1