УХВАЛА

05 жовтня 2016 року місто Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_4
ОСОБА_5 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина
України, зареєстрованого та проживаючого за адресою:
АДРЕСА_1 ,

за клопотанням про застосування примусових заходів виховного характеру у зв`язку з вчиненням суспільно-небезпечного діяння, передбаченого ч. 1 ст. 279 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,
неповнолітнього ОСОБА_5 ,
законного представника ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 .
В апеляційній скарзі та доповненнях до неї неповнолітній ОСОБА_5 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, та закрити кримінальне провадження щодо нього на підставі ст. 284 КПК України у зв`язку з недоведеністю вчинення ним суспільно-небезпечного діяння.
За доводами апеляційної скарги неповнолітнього ОСОБА_5 ухвала суду є необґрунтованою, оскільки під час розгляді справи було допущено неповноту судового розгляду, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам провадження, що є підставою для скасування судового рішення.
Апелянт звертає увагу на те, що станом на 19 травня 2015 року йому виповнилося повних чотирнадцять років, таким чином він не може бути суб`єктом злочину, передбаченого ч. 1 ст. 279 КК України, а відтак не може бути притягнутий до кримінальної відповідальності.
ОСОБА_5 зазначає, що ані прокурор, ані суд не роз`яснили йому право на звернення із клопотанням про закриття кримінального провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України.
Крім того, апелянт звертає увагу на те, що судом першої інстанції не був застосований закріплений законом особливий підхід до розгляду проваджень щодо неповнолітніх, зокрема до матеріалів кримінального провадження не додано копію або витяг із протоколу зборів суддів, де визначено кількісний та персональний склад суддів, уповноважених здійснювати кримінальне провадження щодо неповнолітніх. Також ОСОБА_5 зазначає, що матеріали провадження не містять документів, що підтверджують законність проведення досудового розслідування щодо неповнолітнього спеціально уповноваженим на це слідчим.
Апелянт зазначає, що слідчий не роз`яснив йому про можливість його звільнення від кримінальної відповідальності, а тому він погодився на розгляд провадження в суді першої інстанції в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України.
Неповнолітній ОСОБА_5 звертає увагу на необґрунтований висновок суду в ухвалі підготовчого судового засідання про те, що підстав для закриття кримінального провадження немає та що клопотання прокурора відповідає вимогам КПК України, оскільки ніхто не роз`яснив йому право на звернення до суду із клопотанням про закриття кримінального провадження.
Крім того, апелянт зазначає, що суд першої інстанції не з`ясовував, чи розуміє він суть пред`явленої йому підозри, чи здатний він усвідомлювати значення своїх дій, та не перевірив, чи було йому оголошено про підозру в кримінальному провадженні.
Так, судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_5 у невстановлені судом час та місці із мережі Інтернет отримав повідомлення про те, що 19 травня 2015 року приблизно в 18 год. 00 хв., збирається група агресивно налаштованих осіб для проведення несанкціонованого мітингу за адресою: м. Київ, проспект М.Бажана, поряд зі станцією Київського метрополітену «Осокорки» в м. Києві, з метою здійснення перешкоджання будівництву об`єкту ТОВ «СКАЙ-БУД ЛТД».
19 травня 2015 року в вечірній час ОСОБА_5 прибув до зазначеного будівельного майданчику разом з невстановленими судом особами, в приблизній кількості чотириста чоловік. В цей час група невстановлених судом осіб своїми умисними діями вчиняли хуліганство, що супроводжувалось особливою зухвалістю, зокрема ламали паркан на будівництві, кидали каміння та піротехнічні засоби в працівників міліції.
В цей час ОСОБА_5 , продовжуючи знаходитись за вищевказаною адресою, користуючись ситуацією, що виникла на території будівництва, вирішив, діючи за попередньою змовою групою осіб разом з невстановленими судом особами, вчинити блокування дорожнього руху по проспекту М.Бажана в м. Києві біля станції метро «Осокорки».
Реалізуючи свій злочинний умисел направлений на блокування транспортних комунікацій шляхом влаштування перешкод, яке порушило нормальну роботу транспорту, ОСОБА_5 разом з невстановленими судом особами, приблизно в 21 год. 30 хв. цього ж дня вийшов на проїжджу частину проспекту М.Бажана в м. Києві, де в цей час відбувався інтенсивний рух транспорту, створив перешкоду у вигляді натовпу в невстановленій судом кількості осіб, внаслідок чого в період часу з 21 год. 30 хв. до 23 год. 30 хв. був заблокований рух по проспекту М.Бажана в м. Києві, в результаті чого була порушена нормальна робота транспорту.
Під час апеляційного розгляду неповнолітній ОСОБА_5 підтримав свою апеляційну скаргу, просив її задовольнити, думку якого також підтримали законний представник ОСОБА_7 , захисник ОСОБА_8 , прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинне бути законним, обґрунтованим, вмотивованим.
Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
В своїй апеляційній скарзі ОСОБА_5 звертає увагу на те, що судом першої інстанції не було роз`яснено йому наслідків розгляду провадження щодо нього в порядку ст. 349 ч. 3 КПК України, ніхто не роз`яснив йому право на звернення до суду із клопотанням про закриття кримінального провадження.
Згідно з вимогами ч. 1 ст. 348 КПК України, після оголошення обвинувачення головуючий роз`яснює обвинуваченому його суть і запитує, чи зрозуміле воно йому, чи визнає він себе винним і чи бажає давати показання.
Відповідно до ч. 1 ст. 349 КПК України після виконання дій, передбачених ст. 348 цього Кодексу, головуючий з`ясовує думку учасників судового провадження про те, які докази потрібно дослідити та про порядок їх дослідження.
Частиною третьою ст.349 КПК України передбачено право суду, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини у апеляційному порядку.
Разом із тим, як випливає із журналу судового засідання (а.с.37 42) та технічного носія інформації, на якому зафіксований судовий розгляд, 22 січня 2016 року прокурор заявив клопотання про проведення судового розгляду в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, суд, з`ясувавши думку неповнолітнього ОСОБА_5 , його законного представника ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_9 , які не заперечували проти задоволення клопотання прокурора, прийняв рішення про проведення судового розгляду в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, обмежившись допитом неповнолітнього ОСОБА_5 та дослідженням матеріалів, що характеризують особу неповнолітнього.
Проте суд не з`ясував, чи правильно розуміє неповнолітній ОСОБА_5 зміст обставин, які він не оспорює, чи не має сумнівів у добровільності його позиції та не роз`яснив останньому, що у випадку, коли суд прийме рішення про не дослідження всіх доказів, він буде позбавлений права оскаржити визнані ним фактичні обставини.
Отже, суд першої інстанції, не виконавши вимог ст. 349 КПК України, порушив права ОСОБА_5 , що з огляду на положення ст. 412 цього ж Кодексу є підставою для скасування ухвали суду.
Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що cуд, розглядаючи провадження щодо неповнолітнього, повинен керуватися принципом як найкращого забезпечення інтересів дитини, встановленого у ст. 3 Конвенції ООН про права дитини.
З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що ухвала суду про застосування до ОСОБА_5 примусових заходів виховного характеру підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.
При новому розгляді суд, з урахуванням положень Глави 38 КПК України, постанов Пленуму Верховного суду України № 5 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про злочини неповнолітніх»16 квітня 2004 року, № 2 «Про практику розгляду судами справ про застосування примусових заходів виховного характеру» від 15 травня 2006 року», та викладених в ухвалі суду апеляційної інстанції мотивів, повинен прийняти законне та обгрунтоване рішення.
Крім того, при новому розгляді необхідно перевірити доводи, викладені в апеляційній скарзі неповнолітнього ОСОБА_5 .
Керуючись ст.ст.376 ч. 2, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-
У Х В А Л И Л А :
Апеляційну скаргу неповнолітнього ОСОБА_5 задовольнити частково.
Ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 15 лютого 2016 року, якою задоволено клопотання прокурора та засновано до неповнолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за вчинення ним суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч. 1 ст. 279 КК України, примусових заходів виховного характеру скасувати та направити на новий судовий розгляд в суд першої інстанції.
Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її оголошення.
Судді:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3