Номер провадження: 11-сс/785/1443/16
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17.10.2016 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області в складі:

головуючого ОСОБА_3 ,

суддів: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

за участю:

секретаря ОСОБА_6

прокурора ОСОБА_7

захисника - адвоката ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_9 , на ухвалу слідчого судді Суворовського районного суду м. Одеси від 03.10.2016 року,-

встановив:
Оскаржуваною ухвалою слідчого судді задоволено клопотання слідчого СВ Суворовського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_10 , погоджене з прокурором Одеської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_7 , по кримінальному провадженню №0006375 від 23.09.2016 року, з правовою кваліфікацією за ст.290 КК України, та накладено арешт на автомобіль марки «БМВ» держаний реєстраційний номер НОМЕР_1 , вилучений в ході огляду 22.09.2016 року.
Мотивуючи прийняте рішення, слідчий суддя послався на те, що необхідність арешту майна зумовлюється підозрою вважати, що не застосування цього заходу викликає ризики того, що це майно може бути приховане, відчужене чи пошкоджене, воно може зберігати на собі сліди кримінального правопорушення і не застосування такого заходу забезпечення кримінального провадженняможе в подальшому перешкодити кримінальному провадженню.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням слідчого судді, адвокат ОСОБА_8 , який діє в інтересах ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову, якою в задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту на автомобіль відмовити.Адвокат зазначає, що арешт було накладено на майно особи, яка не має процесуального статусу по кримінальномупровадженню.Вказує, що згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 від 25.12.2004 року автомобіль марки «БМВ-320», 1992 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , зареєстрований як без номерний, про що у свідоцтві мається особлива відмітка «Панель Б/Н вварена кустарно». За таких підстав адвокат стверджує, що зазначений автомобіль не може бути предметом кримінального правопорушення.

Заслухавши суддю-доповідача; доводи ОСОБА_11 , який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити; думку прокурора, який не заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника, пославшись при цьому, що кримінальне провадження вже закрито; вивчивши матеріали провадження за клопотанням слідчого та надані матеріали кримінального провадження; обговоривши доводи апеляційної скарги; апеляційний суд приходить до висновку про таке.

Вирішуючи питання про можливість розгляду апеляційної скарги особи, процесуальний статус якої не визначений в даному кримінальному проваджені, апеляційний суд виходить з наступного.

З урахуванням положень ст.ст. 2, 7 КПК України, якими визначені завдання кримінального судочинства, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться: верховенство права, недоторканність права власності, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя, забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності.

Відповідно до положень ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 власником автомобіля «BMW» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 - є ОСОБА_12 (а.с. 4).

Відповідно до протоколу огляду та тимчасового затримання автомобілю від 22.09.2016 року, автомобілем на час затримання, у відповідності до Правил Дорожнього руху України, володів ОСОБА_9 (а.с.5,6).

Таким чином, з урахуванням аналізу норм закону, закріплених в ч.1 ст.174, п.10 ч.1 ст. 393 КПК України, ОСОБА_9 є особою, яка може звернутися з апеляційною скаргою на ухвалу слідчого судді про накладення арешту на майно, оскільки, як свідчать матеріали провадження, він на законних підставах володів зазначеним майном.

Що стосується доводів апеляційної скарги захисника про невмотивованість клопотання слідчого та незаконність оскаржуваної ухвали слідчого судді, апеляційний суд виходить з наступного.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, в провадженні слідчого відділу Суворовського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області перебувають матеріали кримінального провадження№0006375 від 23.09.2016 року, з правовою кваліфікацією за ст. 290 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 22.09.2016 року до ЧЧ Суворовського ВП в м. Одесі надійшли матеріали відносно того, що за адресою: м. Одеса, вул. Лиманна, буд. 19/1 інспектором УПП при перевірці документів у водія автомобіля марки «БМВ» 320і, д/з НОМЕР_1 ОСОБА_9 , виявлено, що VINномер не відповідає номеру зазначеному в базі даних.В ході огляду автомобіля марки «БМВ», д/з НОМЕР_1 слідчим Суворовського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_13 встановлено, що під капотом вищезазначеного автомобіля маєтьсяVINномер WBACC11090FF40873, а в базі УПП Київської області зазначений VINномер НОМЕР_3 .

23.09.2016 року слідчий СВ Суворовського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_10 звернувся до слідчого судді Суворовського районного суду м. Одеси з клопотанням про накладення арешту на автомобіля марки «БМВ» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 ,VINномер НОМЕР_4 . Клопотання слідчого мотивоване тим, що зазначений автомобіль є предметом кримінального правопорушення та визнаний речовим доказом, на даний час не встановлена особа причетна до скоєння кримінального правопорушення, якою автомобіль був набутий в результаті вчинення кримінального правопорушення (а.с.1-2).

Розглянувши клопотання слідчого, слідчий суддя районного суду, не звернувши уваги на необґрунтованість та невідповідність клопотання вимогам ст. 171 КПК України,прийшов до помилкового висновку, що вказане майно відповідає критеріям визначеним в ч. 2 ст. 167 КПК України, а саме про те, що автомобіль є предметом кримінального правопорушення, передбаченого ст.290 КК України, в результаті чого безпідставно задовольнив клопотання слідчого та наклав арешт на автомобіль. Дане рішення слідчого судді суду першої інстанції не може бути визнано законним та обґрунтованим, а тому підлягає скасуванню, з огляду на наступне.

При розгляді клопотання про накладення арешту на майно в порядку ст.ст. 170-173 КПК України, для прийняття законного, обґрунтованого та справедливого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати правову підставу для арешту майна, яка має бути викладена у клопотанні слідчого та відповідати вимогам закону.

Вказана норма узгоджується з ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

Згідно ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове позбавлення підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно-небезпечне діяння, можливості відчужувати певне його майно за ухвалою слідчого судді або суду до скасування арешту майна у встановленому КПК порядку.

У відповідності до п. 3 ч. 2 ст. 167 КПК України, тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей, тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом.

Приймаючи рішення про задоволення клопотання слідчого, слідчий суддя погодився з доводами слідчого та зазначив в оскаржуваній ухвалі, що автомобіль є предметом кримінального правопорушення, в рамках якого подане клопотання.

Апеляційний суд не погоджується з таким висновком слідчого судді, з наступних підстав.

Аналіз клопотання слідчого про накладення арешту на майно та долучені до нього матеріали кримінального провадження дають підстави для висновку, що клопотання не відповідає вимогам закону. Зокрема, в ньому зазначені підстави, якими слідчий обґрунтовує необхідність арешту майна, які,в свою чергу,не відповідають матеріалам кримінального провадження.

Так, мотивуючи клопотання про накладення арешту на майно, слідчий послався на те, що вказаний автомобіль є речовим доказом, ймовірно належить особі, яка скоїла кримінальне правопорушення та може зберігати на собі сліди вчинення злочину.

Разом з цим, вказані доводи слідчого спростовуються матеріалами кримінального провадження.

Як вбачається з матеріалів провадження, арешт на автомобіль було накладено у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0006375 від 23.09.2016 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 290 КК України (а.с.3).

Згідно положень ст. 290 КК України, предметом цього кримінального правопорушення є: 1) ідентифікаційний номер; 2) номери двигуна, шасі або кузова; 3) номерна панель з ідентифікаційним номером транспортного засобу.

Як було встановлено під час апеляційного перегляду ухвали слідчого судді, заявник ОСОБА_9 не є підозрюваним, або особою, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільне небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження.

Як повідомив апеляційному суду прокурор, відповідно до реєстраційний документів на автомобіль -свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , власником автомобіля «BMW» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 - є ОСОБА_12 (а.с. 4).

Крім того, прокурор повідомив апеляційному суду, що на час апеляційного перегляду ухвали слідчого суддікримінальне провадження №0006375 від 23.09.2016 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 290 КК України, закрито постановою слідчого від 13.10.2016 року на підставі положень п.2 ч.1 ст.284 КПК України.

Разом з цим, прокурор ненадавапеляційному суду процесуального документу, який свідчив би про те, що прокурор, закриваючи провадження, виконав вимоги ч.3 ст.174 КПК України, тобто скасував арешт майна, або про те, що таке рішення вже прийняте на день розгляду апеляційної скарги.

З урахуванням встановлених в судовому засіданні фактівапеляційний суд вважає, що такий підхід органу досудового розслідування щодо ініціювання питання про накладення арешту на майно, яке не є предметом кримінального правопорушення та перебуває на законних підставах у володінні особи, яка не є підозрюваним у даному кримінальному провадженні, та невиконання вимог ч.3 ст.174 КПК України, не відповідає положенням Конституції України, кримінального процесуального закону та практиці Європейського суду з прав людини.

Згідно з Конституцією України та Законом України «Про міжнародні договори і угоди», чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України і підлягає застосуванню поряд з національним законодавством України.

До основних стандартів у сфері правового регулювання відносин власності належить Загальна декларація прав людини (1948р.) та Європейська конвенція про захист прав людини та основних свобод (1950р.), учасником яких є Україна. Стаття 17 Загальної декларації прав людини проголошує право приватної власності як основне і невідчужуване право людини. Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод є міжнародним договіром, який закріплює певний перелік найбільш важливих для людини суб`єктивних прав. Складовою цієї Конвенції є окремі протоколи, які доповнюють та розвивають її положення.

Статтею 1 Протоколу №1 (1952р.) до Конвенції встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Як свідчить практика Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), найчастіше втручання в право власності фізичних та юридичних осіб відбувається з боку державних органів, зокрема, органів виконавчої влади, іноді органів законодавчої й судової влади, шляхом прийняття законодавчих актів чи при винесенні незаконного рішення суду, тоді як ст.1 Першого Протоколу до Європейської конвенції з прав людини забороняє будь-яке невиправдане втручання державних органів.

Практика ЄСПЛ визначає, що стаття 1 Протоколу 1, яка спрямована на захист особи (юридичної особи) від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу вживати необхідні заходи, спрямовані на захист права власності (рішення по справі «Броньовський (Broniowski) проти Польші» від 22.06.2004р.).

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що під час розгляду клопотання слідчого про арешт автомобіля марки «БМВ» 320і державний реєстраційний номер НОМЕР_1 та при винесенні ухвали про задоволення зазначеного клопотання, слідчим суддею була допущена неповнота розгляду та невідповідність вискоків суду фактичним обставинам кримінального провадження, яка потягла за собою необґрунтоване рішення слідчого судді щодо обмеження права ОСОБА_9 у володінні автомобілем, який, відповідно до реєстраційних документів, на законних підставах використовувався на території України.

З огляду на зазначене, ухвала слідчого судді підлягає скасуванню з прийняттям нової ухвали, у відповідності до вимог ч.1 ст.173 КПК України, про відмову в задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту на майно.

Керуючись ст.ст. 131, 132, 170-173, 309, 376, 404, 405, 407, 419, 422 КПК України, апеляційний суд, -

постановив:
Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_9 - задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Суворовського районного суду м. Одеси від 03.10.2016 року по кримінальному провадженню №0006375 від 23.09.2016 року,якою задоволено клопотання слідчого СВ Суворовського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_10 , погоджене з прокурором Одеської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_7 та накладено арешт на автомобіль марки «БМВ» держаний номер НОМЕР_1 , вилучений в ході огляду 22.09.2016 року - скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою у задоволенні клопотання слідчого СВ Суворовського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_10 , погоджене з прокурором Одеської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_7 про накладення арешту на автомобіль марки «БМВ» держаний номер НОМЕР_1 , вилучений в ході огляду 22.09.2016 року - відмовити.

Ухвала апеляційного суду оскарженню не підлягає.

Суддіапеляційного суду Одеської області:
ОСОБА_2 ОСОБА_5 ОСОБА_4