Справа № 363/332/15-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/345/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія Розділ 2 17.03.2016

УХВАЛА
Іменем України
« 17 » березня 2016 року Апеляційний суд Київської області в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

адвоката ОСОБА_7

потерпілого ОСОБА_8

законного представника потерпілого ОСОБА_9

обвинуваченого ОСОБА_10

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження за апеляційними скаргами старшого прокурора прокуратури Вишгородського району Київської області ОСОБА_11 та законного представника неповнолітнього потерпілого ОСОБА_8 ОСОБА_9 на вирок Вишгородського районного суду Київської області від 28 квітня 2015 року, яким

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Демидів Вишгородського р-ну Київської обл., гр.України, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , проживаючого: АДРЕСА_2 , учня 10 класу Димерської гімназії, раніше не судимого,-

визнано невинуватим та виправдано за недоведеністю у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України.

Органом досудового розслідування ОСОБА_10 обвинувачувався у заподіянні умисного легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я потерпілому ОСОБА_8 за наступних обставин.

7.11.2014р. близько 11год.30хв. під час знаходження на території Димерської гімназії, розташованої в смт.Димер, по вул.Леніна,21, між учнями 10 класу ОСОБА_8 та ОСОБА_10 , на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин, виник конфлікт, який переріс в штовханину, під час якої неповнолітній ОСОБА_10 , з метою нанесення тілесних ушкоджень, обхопив руками голову ОСОБА_8 та нагнувши її донизу, умисно наніс два удари коліном правої ноги в область обличчя ОСОБА_8 , в результаті чого ОСОБА_8 отримав легкі тілесні ушкодження, що потягли за собою короткочасний розлад здоров`я.

Дії ОСОБА_10 досудовим розслідуванням кваліфіковані за ч.2 ст. 125 КК України, як заподіяння умисного легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Визнавши ОСОБА_10 невинуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України та виправдавши його, суд 1 інстанції послався на недоведеність винності обвинуваченого у вчиненні вказаного злочину у зв`язку з відсутністю об`єктивних, конкретних та неоспорюваних доказів.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок скасувати, ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_10 винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.125 КК України та призначити йому покарання у виді 120 годин громадських робіт.

Обгрунтовуючи апеляційну скаргу, прокурор послався на неповноту судового розгляду та невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, оскільки залишився невстановленим механізм утворення тілесних ушкоджень у потерпілого, при ухваленні виправдувального вироку суд 1 інстанції поклав в основу вироку лише показання обвинуваченого та свідка, залишивши поза увагою інші докази, а саме: протоколи проведення слідчого експерименту від 24.12.2014р., висновок судово-медичного експерта №92/Д/№87/Д-2014 від 24.12.2014р., яким не надав оцінки та, при наявності суперечливих доказів, не мотивував своє рішення чому взяв до уваги одні докази і відхилив інші.

В апеляційній скарзі законний представник неповнолітнього потерпілого ОСОБА_8 - ОСОБА_9 просить вирок суду скасувати, ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_10 винним у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України та призначити йому покарання в межах санкції інкримінованої статті.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послалася на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неповноту судового розгляду та невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального правопорушення, оскільки суд І інстанції проігнорував всі матеріали кримінального провадження, якими підтверджується вина обвинуваченого ОСОБА_10 , вважає, що вина ОСОБА_12 доведена наявними в справі доказами, зокрема, висновками судово-медичних експертиз №114 осв.-2014 від 17.12.2014 та №92/д/№87/д-2014 від 24.12.2014р., вказує на те, що суд у вироку не зазначив чому взяв до уваги показання обвинуваченого ОСОБА_10 і свідка ОСОБА_13 та відхилив її показання та показання потерпілого ОСОБА_8 і свідка ОСОБА_14 , а також матеріали слідчих експериментів з потерпілим та висновки двох судово-медичних експертиз.

В запереченнях на апеляційні скарги прокурора і законного представника потерпілого захисник ОСОБА_7 просив залишити їх без задоволення, а вирок без зміни посилаючись на відсутність відповідно до ч.3 ст. 404 КПК України, підстав для скасування вироку та дослідження зазначених в апеляційних скаргах доказів.

Заслухавши доповідача, думку прокурора ОСОБА_6 , пояснення потерпілого ОСОБА_8 , його законного представника ОСОБА_9 , які підтримали апеляційні скарги, пояснення обвинуваченого ОСОБА_10 та його захисника ОСОБА_7 , які заперечили проти задоволення апеляційних скарг і просили вирок залишити без зміни, обговоривши доводи апеляційних скарг, дослідивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст.370 КПК України вирок суду повинен бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Суд обґрунтовує своє рішення на підставі доказів досліджених під час судового розгляду та оцінених судом відповідно до вимог ст. 94 КПК України з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення.

Згідно ст.94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, при цьому, жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Згідно ч.3 ст. 374 КПК України у мотивувальній частині вироку у разі визнання особи виправданою зазначаються: формулювання обвинувачення, яке пред`явлено особі і визнане судом недоведеним, підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів з яких суд відкидає докази обвинувачення.

З вироку суду вбачається, що при постановленні вироку щодо ОСОБА_10 судом дані вимоги закону в повній мірі виконані не були.

Підставами для скасування або зміни судового рішення відповідно до п.п.1,2 ст. 409 КПК України є : неповнота судового розгляду; невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження.

Згідно ст. 410 КПК України неповним визнається судовий розгляд, під час якого залишилися недослідженими обставини, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення.

Згідно ч.1 ст. 411 КПК України судове рішення вважається таким, що не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, якщо : висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду; суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки; за наявності суперечливих доказів, які мають істотне значення для висновків суду, у судовому рішенні не зазначено, чому суд взяв до уваги одні докази і відкинув інші; висновки суду, викладені у судовому рішенні, містять істотні суперечності.

Колегія суддів вважає, що доводи апеляційних скарг прокурора та законного представника потерпілого про незаконність вироку є обґрунтованими.

З вироку вбачається, що, визнавши ОСОБА_10 невинуватим у вчиненні вказаного кримінального правопорушення, суд 1 інстанції, при наявності суперечливих доказів( показань потерпілого ОСОБА_15 , обвинуваченого ОСОБА_16 , свідка ОСОБА_17 ) в частині механізму отримання тілесних ушкоджень потерпілим, не дав їм належної оцінки і не зазначив чому взяв до уваги одні докази і відкинув інші.

Пославшись у вироку на п.2 висновку судово-медичної експертизи № 114 осв.-2014 від 17.12.2014р. щодо можливості отримання тілесних ушкоджень ОСОБА_15 внаслідок падіння з вертикального положення тіла, суд не врахував того, що жоден з учасників судового розгляду не посилався на те, що потерпілий отримав травми внаслідок падіння з вертикального положення та не дав оцінки висновку вказаної експертизи, викладеному в п.1 згідно якого потерпілий міг отримати тілесні ушкодження за обставин вказаних в постанові про призначення експертизи.

Таким чином, не погодившись з встановленими органом досудового розслідування обставинами заподіяння тілесних ушкоджень потерпілому, викладеними у обвинувальному акті, суд не встановив механізм отримання тілесних ушкоджень потерпілим, що свідчить про неповноту судового розгляду.

Крім того, відповідно до вимог ч.1 ст. 349 КПК України після виконання дій, передбачених ст.348 КПК, головуючий з`ясовує думку учасників судового провадження про те, які докази потрібно дослідити, та про порядок їх дослідження.

В порушення вказаних вимог закону, суд під час розгляду кримінального провадження, не з`ясував думку потерпілого та його законного представника щодо обсягу дослідження доказів, що підтверджується журналом судового засідання ( т.1 а.с. 216) та диском із записом судового засідання, чим порушив процесуальні права потерпілої сторони.

Враховуючи допущену судом неповноту судового розгляду та невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, вирок не може вважатися законним і обґрунтованим, висновки суду про недоведеність винності ОСОБА_16 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення є передчасними, а тому вирок підлягає скасуванню з призначенням нового судового розгляду під час якого слід розглянути дане кримінальне провадження з дотриманням вимог кримінального процесуального закону, і, в залежності від встановленого, прийняти законне і обґрунтоване рішення.

Керуючись ст. ст.404, 405, 407, 419 КПК України колегія суддів,-

у х в а л и л а:
Апеляційні скарги прокурора прокуратури Вишгородського району ОСОБА_11 , законного представника неповнолітнього потерпілого ОСОБА_8 ОСОБА_9 -задовольнити частково.

Вирок Вишгородського районного суду Київської області від 28 квітня 2015 року щодо ОСОБА_10 скасувати.

Призначити новий судовий розгляд в суді 1 інстанції.

Судді