АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 536/1945/15-к Номер провадження 11-кп/786/164/16Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
Категорія: ч.1 ст.115 КК України О.Т.
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 березня 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5
з участю прокурора ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_7
захисника ОСОБА_8

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві кримінальне провадження за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 14 грудня 2015 року,-

ВСТАНОВИЛА:
Цим вироком

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Білецьківка, Кременчуцького району, Полтавської області, зареєстрований та проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , не судимий в силу ст. 89 КК України,-

визнаний винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років.

Стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_7 на користь потерпілої ОСОБА_9 завдану матеріальну шкоду у сумі 5200 грн. та моральну шкоду у сумі 200 000 грн., а всього в загальній сумі 205200 грн.

Стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_7 на користь держави витрати по залученню експерта для проведення дактилоскопічної експертизи у сумі 245 грн.52 коп.

Вирішено питання речових доказів.

Згідно вироку суду, обвинувачений ОСОБА_7 вчинив злочин проти життя та здоров`я особи за наступних обставин:

26 червня 2015 року, близько 20.00 години, за місцем проживання по АДРЕСА_1 , ОСОБА_7 виявив всередині будинку незнайомого чоловіка, яким був ОСОБА_10 . У ході встановлення причини перебування останнього в будинку, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, ОСОБА_7 умисно наніс ОСОБА_10 численні удари руками та ногами в обличчя, та по тулубу. Коли ОСОБА_10 упав на підлогу, ОСОБА_7 схопив сокиру і умисно наніс обухом не менше 4 ударів потерпілому в область голови.

Внаслідок зазначених умисних дій ОСОБА_7 , згідно висновку судово-медичної експертизи № 391 від 12.08.2015 року, при дослідженні трупу ОСОБА_10 виявлені наступні тілесні ушкодження :

Відкрита черепно-мозкова травма, закрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку, забійних ран голови з крововиливами в м`які тканини зі сторони їх внутрішньої поверхні, синців верхньої та нижньої повік правого і лівого ока та правої лобної ділянки обличчя - що носять характер прижиттєвих і утворилися від не однократної ударної дії тупих, твердих обмежено контактуючих предметів (в момент утворення синців обличчя), та тупого, твердого граничного, обмежено контактуючого предмету (в момент утворення забійних ран голови), можливо в результаті нанесення спрямованих ударів обухом сокири в ділянку голови, та кистями рук стиснутими в кулак, чи ногами, як босими так і взутими у взуття в ділянку обличчя, на що вказує їх характер і локалізація, та за ступенем тяжкості відносно живої людини мають ознаки тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості, за критерієм довготривалого розладу здоров`я.

Прямі переломи п`ятого і шостого ребра зліва по передньо- підпахвовій лінії, з крововиливом в оточуючі м`які тканини - що носять характер прижиттєвих і утворилися від однократної ударної дії тупого, твердого предмету, з обмеженою контактуючою поверхнею, можливо при спрямованому нанесенні удару кистю руки стиснутою в кулак, ногою, як босою так і взутою у взуття, чи подібним до них тупим, твердим предметом, на що вказує їх характер і локалізація, та за ступенем тяжкості, відносно живої людини мають ознаки тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості, за критерієм довготривалого розладу здоров`я.

Садна передньої поверхні правого і лівого колінних суглобів - що носять характер прижиттєвих і утворилися від однократної ударної, поєднаної з тертям дії тупого, твердого предмету, можливо в результаті спрямованого падіння тіла, з послідуючою опорою колінними суглобами об покриття підлоги оточуючого приміщення, на що вказує їх характер і локалізація, та за ступенем тяжкості відносно живої людини, мають ознаки легких тілесних ушкоджень.

Синці зовнішньої поверхні лівого плеча та зовнішньої, передньої і задньої поверхонь лівого передпліччя з поодиноким осадженням на його тлі, що носять характер прижиттєвих і утворилися від не однократної ударної дії тупих, твердих предметів, з обмеженою контактуючою поверхнею, можливо при закриванні своєю лівою рукою від травмуючого предмету в момент нанесення ударів по його тілу, на що вказує їх характер і локалізація, та за ступенем тяжкості відносно живої людини, мають ознаки легких тілесних ушкоджень.

Вдавленого, багато-скалкового перелому лівої скроневої кістки, лінія перелому якого продовжується по піраміді скроневої кістки до турецького сідла де закінчується, розриву твердої мозкової оболонки її лівої скроневої ділянки крововиливів під оболонки лівої гемісфери головного мозку з деструкцією його речовини відповідно перелому в скроневій ділянці, крововиливів в товщі тканини лівої підкіркової ділянки головного мозку, забійної рани лівої завушної та скроневої ділянок голови, багато-скалкового перелому лівої вилицевої кістки, забійної рани у козелка лівого вуха, крововиливів в м`які покрови голови зі сторони їх внутрішньої поверхні в проекції вищевказаних ран та переломів кісток, крововиливу в лівий скроневий м`яз, синця лівої вилицевої ділянки обличчя, що носять ознаки прижиттєвих і утворилися від однократної ударної дії тупого, твердого предмету, з обмеженою контактуючою, плоскою, поверхнею, яка має 4 грані, можливо в результаті спрямованого удару обухом та рукояткою сокири, в ліву частини голови і обличчя, на що вказує їх характер і локалізація та за ступенем тяжкості відносно живої людини, має ознаки тяжкого тілесного ушкодження, як небезпечного для життя в момент спричинення, що привели до його смерті на місці вчинення злочину.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 просить змінити вирок колегії суддів Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 14 грудня 2015 року відносно ОСОБА_7 засудженого за ч.1 ст.115 КК України до покарання у вигляді 10 років позбавлення волі та задоволено цивільний позов на користь потерпілого 5200 грн. матеріальної шкоди та 200 000 грн. моральної шкоди, всього 205 200 грн. у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам справи, що потягло за собою неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та кваліфікувати дії ОСОБА_7 за ст. 124 КК України. Призначити покарання ОСОБА_7 в межах санкції ст. 124 КК України, зменшити суми які підлягають стягненню з ОСОБА_7 як відшкодування завданими ним майнової шкоди та моральної шкоди.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить пом`якшити призначене судом покарання і застосувати ст.ст. 84, 75, 72 КК України.

В судове засідання апеляційної інстанції від потерпілої ОСОБА_9 надійшла заява, в якій вона просить розглядати справу відносно ОСОБА_7 без її участі.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді апеляційного суду, обвинуваченого ОСОБА_7 , які в режимі відеоконференції просив застосувати до нього при призначенні покарання ст. 69 КК України, в його інтересах захисника ОСОБА_8 , який просив апеляційну скаргу задовольнити з підстав у ній наведених, думку прокурора про законність і обгрунтованість вироку, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, не знайшла підстав для їх задоволення.

Вина обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, а саме вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті ОСОБА_10 , доведена матеріалами справи в їх сукупності.

Окрім часткового визнання обвинуваченим своєї вини у вчиненні інкримінованого йому злочину, винність ОСОБА_7 також підтверджується письмовими доказами:

-протоколом огляду місця події від 28.06.2015 року за місцем проживання обвинуваченого ОСОБА_7 , де виявлено тіло потерпілого ОСОБА_10 з ознаками насильницької смерті. Під час огляду виявлено, що вхідні двері без пошкоджень. На дверях та стінах в місці виявлення трупу потерпілого маються плями та нашарування бурого кольору;
-висновком судово-медичної експертизи № 391 від 12.08.2015 року за результатами дослідження трупу ОСОБА_10 , про виявлені у потерпілого тілесні ушкодження та причину смерті, що зазначено у вступній частині мотивувальної частини вироку;
-висновком судово-медичної експертизи №678 від 30.06.2015 року встановлено, що у ОСОБА_7 станом на 30.06.2015 року будь-яких тілесних ушкоджень не виявлено;
-висновком імунологічної експертизи №714 від 24.07.2015 року, згідно якої кров потерпілого ОСОБА_10 відноситься до АВ (IV) групи. На двох фрагментах марлі зі змивом з дверей та зразком речовини з бурого кольору з підлоги, знайдена кров людини, яка могла походити від потерпілого;
-висновком імунологічної експертизи №715 від 24.07.2015 року, згідно якої на правому сандалі, наданому на дослідження знайдена кров людини, яка могла походити від потерпілого ОСОБА_10 ;
-висновком імунологічної експертизи №716 від 29.07.2015 року, згідно якої на спортивній кофті, сорочці, брюках, спортивних штанях, наданих на дослідження знайдена кров людини, яка могла походити від потерпілого ОСОБА_10 ;
-висновком імунологічної експертизи №791 від 20.08.2015 року, згідно якої кров ОСОБА_7 належить до А (II) групи. На джинсовій куртці та сорочці потерпілого ОСОБА_10 виявлена кров людини, яка може походити від потерпілого. Походження цієї крові від ОСОБА_7 виключається;
-висновком імунологічної експертизи №792 від 20.08.2015 року, згідно якої на джинсових штанях потерпілого ОСОБА_10 виявлена кров людини, яка може походити від потерпілого. Походження цієї крові від ОСОБА_7 виключається;
-висновком цитологічної експертизи №278 від 28.07.2015 року, згідно якої на сокирі виявлена кров людини, та не виключається походження даної крові від потерпілого ОСОБА_10 ;
-висновком цитологічної експертизи №312 від 18.08.2015 року, згідно якої на зрізах нігтьових пластин знайдена кров людини, яка може походити від потерпілого ОСОБА_10 .. Походження цієї крові від ОСОБА_7 виключається;
-висновком медико-криміналістичної експертизи №МК-227 від 12.08.2015 року, згідно якої на дослідженому клаптику шкіри з тім`яної частини голови потерпілого та сокири виявлено: забиту рану, яка утворилась від дії тупого твердого предмету. По краях і на стінках ушкодження, на клаптику шкіри, виявлено поодинокі включення сполук заліза. Враховуючи механізм утворення забитої рани, виявлено ушкодження могло утворитись від дії обуху сокири, вилученої в будинку ОСОБА_7 ;
-згідно висновку хімічної експертизи №1118 від 20.07.2015 року в наданій рідині зі шприцу наркотичних засобів, психотропних речовин та прекурсорів не виявлено;
-згідно висновку комісійної судово-психіатричної експертизи №435 від 07.08.2015 року ОСОБА_7 будь-яким хронічним психічним захворюванням чи тимчасовим розладом психічної діяльності не страждає, виявляє ознаки синдрому залежності внаслідок вживання алкоголю (хронічний алкоголізм), в період часу, до якого відноситься інкриміноване йому протиправне діяння, не перебував в стані тимчасового розладу психічної діяльності і не хворів будь-яким хронічним психічним захворюванням. Наявні у ОСОБА_7 психічні розлади не позбавляли його здатності повною мірою усвідомлювати свої дії та керувати ними у вказаний період часу. На час інкримінованого йому діяння ОСОБА_7 не знаходився в стані фізіологічного афекту як психологічної підстави сильного душевного хвилювання. Під дію ст.19 ч.2,3 та ст.20 КК України не підпадає. Застосування примусових заходів медичного характеру не потребує, потребує лікування з приводу хронічного алкоголізму.

Крім того, за результатами судового провадження, колегія суддів приходить до висновку, що показання обвинуваченого щодо обставин вчинення злочину та кількості завданих тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_10 повністю спростовуються наданими та дослідженими судом доказами обвинувачення, є способом захисту та намаганням зменшити свою відповідальність за вчинений злочин.

Колегія суддів не знаходить підстав для перекваліфікації дій обвинуваченого на ст.124 КК України, як «умисне заподіяння тяжких тілесних ушкоджень у разі перевищення меж необхідної оборони або у разі перевищення заходів, необхідних для затримання злочинця».

Згідно ч. 1 ст. 36 КК України, необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони.

Згідно постанови Пленуму ВСУ №1 від 26.04.2002 року «Про судову практику у справах про необхідну оборону» стан необхідної оборони виникає не лише в момент вчинення суспільно небезпечного посягання, а й у разі створення реальної загрози заподіяння шкоди. При з`ясуванні наявності такої загрози необхідно враховувати поведінку нападника, зокрема спрямованість умислу, інтенсивність і характер його дій, що дають особі, яка захищається, підстави сприймати загрозу як реальну. Щоб установити наявність або відсутність ознак перевищення меж необхідної оборони, суди повинні враховувати не лише відповідність чи невідповідність знарядь захисту і нападу, а й характер небезпеки, що загрожувала особі, яка захищалася, та обставини, що могли вплинути на реальне співвідношення сил, зокрема: місце і час нападу, його раптовість, неготовність до його відбиття, кількість нападників і тих, хто захищався, їхні фізичні дані (вік, стать, стан здоров`я) та інші обставини.

Пунктом 24 постанови Пленуму ВСУ №2 від 07.02.2003 року «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи» визначено, що відповідальність за ст. 118 або ст.124 КК України за вбивство чи заподіяння тяжкого тілесного ушкодження в разі перевищення меж необхідної оборони або перевищення заходів, необхідних для затримання злочинця, настає лише за умови, що здійснений винним захист явно не відповідав небезпечності посягання чи обстановці, яка склалася.

Згідно показань самого обвинуваченого та показань свідка ОСОБА_11 , вхідні двері до будинку зазвичай ОСОБА_7 не зачиняв на запори, а тільки коли виходив надовго. Не зачинив він двері на замок і в день, коли виявив в будинку потерпілого. Тому, є очевидним, що при постійно незамкнених вхідних дверях, будь-хто, при необхідності побачити чи поговорити з господарем, при відвідинах домогосподарства ОСОБА_7 , вважав би за можливе пройти до будинку, щоб покликати господаря, коли він не відгукується на виклик з вулиці чи з двору.

Тому, перебування в будинку потерпілого ОСОБА_10 в той час коли його застав обвинувачений, категорично не свідчить про вчинення ним злочину чи небезпечного посягання на охоронювані законом права та інтереси ОСОБА_7 . Про відсутність такого посягання свідчить і сама обстановка коли обвинувачений виявив потерпілого в будинку, а саме, як зазначив в своїх показання обвинувачений, в руках потерпілого ніяких речей не було, наміру напасти, погроз здійснити напад чи образи, останній не виказував, тільки прохав його відпустити. При цьому, згідно протоколу огляду місця події, сліди злому та пошкоджень на вхідних дверях не виявлено.

Таким чином, встановлено про відсутність будь-яких незаконних дій направлених проти обвинуваченого, і як зазначив сам обвинувачений він затримував потерпілого, оскільки хотів встановити хто він такий, і що робить в його помешканні. Не зазначає обвинувачений і про те, що бійка розпочалась за ініціативою потерпілого. За вказаних обставин є сумнівним твердження ОСОБА_7 про те, що він перебував в стані необхідної оборони, однак в деякій мірі вийшов за межі такої оборони.

Що, в свою чергу підтверджується і висновком експерта про судово-медичне дослідження самого ОСОБА_7 №678 від 30.06.2015 року, згідно якого у останнього відсутні будь-які тілесні ушкодження, та висновком судово-медичної експертизи трупу ОСОБА_10 № 391 від 12.08.2015 року про те, що його тілу було спричинено не менше тринадцяти слідоутворюючих дій травмуючої сили, при цьому синці зовнішньої поверхні лівого плеча та зовнішньої, передньої і задньої поверхонь лівого передпліччя з поодиноким осадженням на його тілі, що носять характер прижиттєвих і утворилися від не однократної ударної дії тупих, твердих предметів, з обмеженою контактуючою поверхнею, можливо при закриванні своєю лівою рукою від травмуючого предмету в момент нанесення ударів по його тілу.

З огляду на висновки вказаних експертиз є сумнівними показання обвинуваченого щодо того, що між ним та потерпілим сталася саме бійка, у ході якої вони наносили один одному удари, падали, боролись, оскільки тілесні ушкодження виявлені тільки у потерпілого, в тому числі характерні для самооборони.

Таким чином, ні обставини при яких обвинувачений виявив потерпілого, ні подальші дії обвинуваченого, не давали підстав ОСОБА_7 для застосування сили відносно ОСОБА_10 , нанесення йому значної кількості тілесних ушкоджень, а тим більше нанесення йому ударів обухом по голові, (яких відповідно до висновку експерта було не менше чотирьох), в той час коли потерпілий вже впав, і за свідченням самого обвинуваченого «знаходячись на підлозі незнайомець йому не погрожував та не намагався якимось чином вчинити загрозу».

Що, в свою чергу, виключає підстави для перекваліфікації дій обвинуваченого на ст.124 КК України.

При цьому згідно з положеннями статті 24 КК України, якою визначено поняття умислу при вчиненні злочину за його видами, а саме «прямим є умисел, якщо особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала їх настання. Непрямим є умисел, якщо особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і хоча не бажала, але свідомо припускала їх настання».

У відповідності до ч.ч.2,3 статті 25 КК України визначено, що необережність є злочинною самовпевненістю, якщо особа передбачала можливість настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння (дії або бездіяльності), але легковажно розраховувала на їх відвернення. Необережність є також злочинна недбалість, якщо особа не передбачала можливості настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння (дії або бездіяльності), хоча повинна була і могла їх передбачити.

Пункт 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 7.02.2003 року "Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи" визначає, що закінчений замах на умисне вбивство особи вчиняється з прямим умислом, коли винна особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачала його суспільно-небезпечні наслідки і бажала їх настання.

Згідно з п.22 вказаної Постанови питання про наявність у діях особи умислу на вбивство суд повинен виходити із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема, враховуючи спосіб, знаряддя злочину, локалізацію поранень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного, що передувала події, їх стосунки.

Таким чином, з урахуванням кількості ударів сокирою, яких було не менше чотирьох, знаряддя злочину - важкий предмет (сокира), механізму спричинення цих тілесних ушкоджень, методичності та цілеспрямованості їх нанесення, локалізації смертельних тілесних ушкоджень на голові потерпілого, яка є життєво важливим органом, враховуючи що ОСОБА_10 перебував в горизонтальному положенні, у напівсвідомому стані, захищаючись від ударів рукою і не міг становити для ОСОБА_7 небезпеки, в якого не виявлено будь-яких тілесних ушкоджень, тому колегія суддів приходить до висновку, що обвинувачений в повній мірі усвідомлював небезпечність своїх дій та свідомо припускав наслідки, які настали в результаті таких дій. При цьому, про направленість його умислу на спричинення смерті потерпілому свідчить і той факт, що обвинувачений перестав наносити тілесні ушкодження потерпілому, тільки тоді, коли останній не подавав ознак життя, про що пересвідчився ОСОБА_7 та зазначив у своїх показаннях: «не дихав і не реагував на його поштовхи».

Що також підтверджується і висновком комісійної судово-психіатричної експертизи №435 від 07.08.2015 року, згідно якої стан ОСОБА_7 на час вчинення інкримінованого йому діяння не позбавляв його здатності повною мірою усвідомлювати свої дії та керувати ними, при цьому він не знаходився в стані фізіологічного афекту як психологічної підстави сильного душевного хвилювання.

За таких обставин колегія суддів вважає, що завдаючи численні удари потерпілому обухом сокири по голові, обвинувачений діяв з прямим умислом на вбивство, розуміючи, що заподіяння ударів значним травмуючим предметом у життєво важливий орган - голову неминуче приведе до настання смерті потерпілого, усвідомлюючи також при цьому, що останній вже не здійснює ніякого супротиву йому, перебуваючи на підлозі.

Оцінивши зазначені докази в сукупності, а також характер і спосіб злочинних дій щодо потерпілого, знаряддя злочину та його вражаючі властивості (значний розмір сокири з металевим обухом) механізм спричинення тілесних ушкоджень потерпілому та їх локалізацію, наслідки, які від цього настали, поведінку винуватої особи після вчиненого злочину, який медичну допомогу та працівників міліції не викликав і не мав наміру, продовжував пиячити, жити у помешканні при наявності трупу людини, колегія суддів дійшла висновку про спрямованість умислу обвинуваченого ОСОБА_7 саме на заподіяння смерті потерпілого.

Таким чином безпідставні посилання ОСОБА_7 та його захисника про відсутність наміру позбавляти життя потерпілого та вчинення ним дій в стані необхідної оборони спростовані вище наведеними доказами вини обвинуваченого у вчиненні умисного убивства.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , судом першої інстнції в повній мірі враховано ступінь тяжкості вчиненого злочину, а саме те, що злочин вчинений обвинуваченим, відповідно до ст. 12 КК України, класифікується як особливо тяжкий злочин, раніше він притягувався до кримінальної відповідальності за скоєння умисних злочинів, однак в силу ст..89 КК України вважається не судимим, те що обвинувачений за місцем проживання характеризується негативно, всі конкретні обставини по справі, дані про особу обвинуваченого, його вік та стан здоров`я, який за висновком контрольної лікарняної комісії хворіє на туберкульоз легень, у зв`язку з чим потребує лікування. За висновком амбулаторної судово-психіатричної експертизи №75 від 29.01.2010 року, в період часу, до якого відноситься інкриміноване йому протиправне діяння, яким-небудь психічним захворюванням та тимчасовим розладом психічної діяльності не страждав, як і не страждає ним в теперішній час, а виявляє ознаки синдрому залежності внаслідок вживання алкоголю (хронічного алкоголізму). Застосування примусових заходів медичного характеру не потребує, потребує лікування з приводу хронічного алкоголізму.

Розмір матеріальної шкоди завданий потерпілій у сумі 5200 грн. підтверджено наданими нею накладною №43 від 02.07.2015 року та квитанцією №83 від 02.07.2015 року. При визначенні розміру моральної шкоди завданої злочином потерпілій ОСОБА_9 суд першої інстнції виходив з положень ч.2 ст.23 ЦК України, приймаючи до уваги характер правопорушення, глибину душевних страждань потерпілої, як матері загиблого, а також, вимоги розумності і справедливості, визначив, що розмір відшкодування моральної шкоди зазначений потерпілою у сумі 200 000 грн. є таким, що відповідає завданій їй моральній шкоді.
На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що постановлений вирок є законним, обгрунтованим і справедливим, тому його необхідно залишити без змін.

Керуючись ч.2 ст.376, ст.ст. 405, 407 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:
Апеляційні скарги захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, вирок Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 14 грудня 2015 року відносно ОСОБА_7 без змін.

На підставі ч.5 ст.72 КК України зарахувати ОСОБА_7 строк попереднього ув`язнення з 29 червня 2015 року по 16 березня 2016 року, з розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за 2 дні позбавлення волі в строк відбуття покарання.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та може бути оскаржена учасниками судового провадження протягом трьох місяців з дня її оголошення шляхом подання касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ України, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

СУДДІ:

_______________ _____________ ____________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4