Єдиний унікальний номер 243/1152/16-к
Номер провадження 1-кп/243/239/2016
У Х В А Л А
«12» березня 2016 року м. Слов`янськ

Слов`янський міськрайонний суд Донецької області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2
за участю:
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України, -
В С Т А Н О В И В:

Орган досудового розслідування встановлено, що наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 20 березня 2014 року №60 солдат запасу ОСОБА_4 , який прибув із ІНФОРМАЦІЯ_2 , відповідно до мобілізаційного плану, зарахований до списків особового складу військової частини, поставлений на всі види забезпечення та призначений сапером інженерно-саперного взводу інженерно-саперної роти.

Проходячи військову службу солдат ОСОБА_4 відповідно до вимог ст.ст. 9, 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України повинен був свято і беззаперечно дотримуватися Конституції України і законів України, Військової присяги, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, дорожити честю і гідністю військовослужбовця, берегти військову честь і поважати гідність інших людей, не допускати негідних вчинків, виконувати свої службові обов`язки, які визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою та дотримуватися вимог статутів Збройних Сил України.

Діючи в супереч встановлених вимог, 29 січня 2015 року солдат ОСОБА_4 вчинив злочин за наступних обставин.

29 січня 2015 року військовослужбовець військової частини - ПП НОМЕР_2 сапер інженерно-саперного взводу інженерно-саперної роти солдат ОСОБА_4 , перебуваючи у базовому таборі військової частини - ПП НОМЕР_2 у АДРЕСА_1 , діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з метою тимчасово ухилитися від військової служби та відпочити від обов`язків по військовій службі, самовільно без поважних причин залишив місце служби - базовий табір вказаної військової частини у АДРЕСА_1 , свої службові обов`язки не виконав, з`явившимся часом розпорядився на власний розсуд, не приймаючи мір для повернення до військової частини - ПП НОМЕР_2 , та про своє місце знаходження до органів військового чи цивільного управління не заявляв.

5 лютого 2016 року ОСОБА_4 самостійно з`явився до військової частини - ПП НОМЕР_2 у АДРЕСА_1 із щирим каяттям у скоєному злочину та приступив до виконання своїх службових обов`язків.

Тобто, військовослужбовець військової частини ПП НОМЕР_2 сапер інженерно-саперного взводу інженерно-саперної роти солдат ОСОБА_4 , в період з 29 січня 2015 року по 5 лютого 2016 року, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи умисно, з метою тимчасово ухилитися від військової служби та відпочити від обов`язків по військовій службі, самовільно без поважних причин залишив місце служби - базовий табір вказаної військової частини у АДРЕСА_1 , свої службові обов`язки не виконав, з`явившимся часом розпорядився на власний розсуд, не приймаючи мір для повернення до військової частини - ПП НОМЕР_2 , та про своє місце знаходження до органів військового чи цивільного управління не заявляв.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою провину у висунутому обвинуваченні визнав повністю, і суду пояснив, що дійсно, при обставинах, зазначених в обвинувальному акті, скоїв інкриміноване діяння. Так, 27 січня 2015 року, під час несення ним служби у військовій частині ПП НОМЕР_2 , йому зателефонувала дружина, та повідомила, що в них серйозно захворіла дитина, з нею потрібно перебувати в лікарні, а з іншими дітьми вдома залишитись нікому. Так, в нього з дружиною, окрім їх двох спільних дітей, перебувають на утриманні також четверо малолітніх дітей його сестри, батько яких помер. Про виниклі обставини він одразу доповів своєму командирові та просив підписати йому рапорт, однак отримав усну відмову. Не зважаючи на відсутність дозволу, 29 січня 2015 року він залишив військову частину, оскільки сімейні обставини цього вимагали. 09 лютого 2015 року він прийшов до військової частини м. Житомир, куди був мобілізований, та поцікавився, чи потрібно йому повертатись у м. Слов`янськ. Вирішивши, що такої потреби немає, до військової частини у АДРЕСА_1 він повернувся лише 17 березня 2015 року, коли почали демобілізовувати його знайомих. Розкаюється у вчиненому.
В ході судового розгляду захисником ОСОБА_5 було заявлене клопотання про звільнення обвинуваченого ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності у зв`язку із зміною обстановки на підставі ст. 48 КК України. Оскільки обвинувачений дійсно є винним у інкримінованому йому правопорушенні, але на теперішній час він має бути демобілізованим і не може більше вчинити аналогічний злочин.

Прокурор в судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання, за відсутністю підстав для задоволення.

Обвинувачений ОСОБА_4 просив клопотання задовольнити.
Суд, заслухавши думку у часників процесу, прийшов до наступного.
Відповідно до статті 48 Кримінального кодексу України, особу, яка вперше вчинила злочин невеликої або середньої тяжкості, крім корупційних злочинів, може бути звільнено від кримінальної відповідальності, якщо буде визнано, що на час кримінального провадження внаслідок зміни обстановки вчинене нею діяння втратило суспільну небезпечність або ця особа перестала бути суспільно небезпечною.

Я зазначено у пункті 7 постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» від 23.12.2005р. N 1, звільнення від кримінальної відповідальності за ст. 48 КК можливе у разі, коли особа вперше вчинила злочин невеликої або середньої тяжкості.

Судам слід мати на увазі, що в зазначеній статті передбачено дві самостійні підстави звільнення особи від кримінальної відповідальності - втрата суспільної небезпечності внаслідок зміни обстановки на час розслідування чи розгляду справи в суді або діянням, або особою, яка його вчинила.

При цьому треба розрізняти зміну обстановки в широкому розумінні, тобто соціальних, економічних, політичних, духовних, міжнаціональних, воєнних, міжнародних, природних, організаційних, виробничих та інших процесів у масштабах країни, регіону, області, міста, району, підприємства, установи, організації, та у вузькому, - тобто об`єктивних (зовнішніх) умов життя, в яких перебувала особа на час вчинення злочину та які значною мірою позначались на її суспільній небезпечності.

Для застосування ст. 48 КК необхідно встановити, що після вчинення певного злочину обстановка змінилася таким чином, що вчинене діяння вже не є суспільно небезпечним. Особу можна визнати такою, що перестала бути суспільно небезпечною, у разі, коли вона сама або обстановка навколо неї зазнала таких змін, що унеможливлюють вчинення нею нового злочину.

Звільнення від кримінальної відповідальності на підставі ст. 48 КК - право, а не обов`язок суду, який вирішує це питання в порядку, передбаченому КПК.

Зміна обстановки внаслідок якої вчинене особою діяння втратило суспільну небезпечність, означає передусім істотну зміну соціально-економічних. політичних або духовних засад життєдіяльності суспільства, яка відбувається незалежно від волі винної особи внаслідок чого втрачається суспільна небезпечність не лише конкретного злочину, а й подібних йому діянь (наприклад, скасування надзвичайного стану, перехід країни від військового часу до мирного).

Під зміною обстановки, внаслідок якої особа, яка вчинила злочин, перестає бути суспільна небезпечною, слід розуміти об`єктивні зміни умов життєдіяльності такої особи, які позитивно і суттєво впливають на неї і свідчать про те, що вона не вчинятиме кримінальне караних діянь у майбутньому. Фактами об`єктивної зміни зовнішньої обстановки, яка оточує винного, можуть визнаватися зокрема: призов на строкову військову службу; зміна постійного місця проживання і розірвання зв`язків з "кримінальним" оточенням; працевлаштування раніше не працюючого; тяжка хвороба або нещасний випадок, внаслідок чого особа стала інвалідом; залучення особи до конфіденційної співпраці з правоохоронними органами; закінчення терміну строкової служби військовослужбовця, який вчинив самовільне залишення частини або місця служби; створення сім`ї з жертвою злочину.

Приходячи до висновку, що на теперішній час підстави для звільнення ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності відсутні, суд виходив з наступного.

Статтею 1 Закону України «Про оборону України» визначено, що особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Аналогічне зазначено і у ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», а саме особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Відповідно до п. 1 Указу Президента України №15/2015 від 14.01.2015 року «Про часткову мобілізацію» було постановлено оголосити та провести протягом 2015 року часткову мобілізацію у три черги протягом 210 діб із дня набрання чинності цим Указом, та у п. 9 визначено, що цей Указ набирає чинності після його затвердження Верховною Радою України.

Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 15.01.2015 року було затверджено Указ Президента України №15/2015 від 14.01.2015 року «Про часткову мобілізацію». У п. 2 цього Закону визначено, що цей Закон набирає чинності з дня його опублікування.

20 січня 2015 року Закон України «Про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 15.01.2015 року було опубліковано в газетах «Урядовий кур`єр» №9 та «Голос України» №8.

Таким чином, в України дія особливого періоду обмежується строками встановленими для проведення мобілізації, або часом, протягом якого діє воєнний стан і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. В умовах відсутності рішення про оголошення війни або мобілізації, чи закінчення строків, встановлених для проведення мобілізації, особливий період не діє. А отже, особливий період в Україні діяв з 18.03.2014 по 02.05.2014, з 07.05.2014 по 21.06.2014, з 24.07.2014 по 07.09.2014, 20.01.2015 по 22.08.2015.

Указом Президента України від 14.04.2014 року № 405/2014 «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» введено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України».

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», період проведення антитерористичної операції час між датою набрання чинності Указом Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України.

З огляду на викладене, слід дійти висновку, що на теперішній час в України триває період проведення антитерористичної операції, має місце введення в дію особливих періодів, перехід країни від військового часу до мирного не відбувся, об`єктивні зміни, які б могли слугувати передумовою звільнення ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності - відсутні.

Крім того, приймаючи до уваги, що на теперішній час ОСОБА_4 є військовозобов`язаним, до цього часу не демобілізований, суд вважає, що відсутні підстави вважати, що обвинувачений перестав бути суспільно небезпечним.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 291, 293, 314, 392 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

В задоволенні клопотання захисника ОСОБА_5 про звільнення обвинуваченого ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності, на підставі ст.48 КК України, у зв`язку із зміною обстановки в кримінальному провадженні відносно ОСОБА_4 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Повний текст ухвали проголошено «15» березня 2016 року об 08 годині 45 хвилин.

Головуючий суддя ОСОБА_1 .