Єдиний унікальний номер № 201/3635/13-к
Номер провадження 1-кп/201/333/2016
УХВАЛА

04 липня 2016 року м. Дніпропетровськ

вул. Паторжинського, 18а

Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4 ,

за участю прокурора ОСОБА_5

захисника обвинуваченого ОСОБА_6 ,

представника потерпілої ОСОБА_7 ,

розглянувши у підготовчому відкритому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному 25 січня 2013 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000229 за обвинуваченням :

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 ,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 121, ч. 3 ст. 152, ч. 2 ст. 153 КК України,

ВСТАНОВИВ:

22 червня 2016 року до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з Апеляційного суду Дніпропетровської області надійшов обвинувальний акт з матеріалами кримінального провадження, внесеного 25 січня 2013 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000229 за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 121, ч. 3 ст. 152, ч. 2 ст. 153 КК України.

Ухвалою Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 23 червня 2016 року призначено підготовче судове засідання за зазначеним обвинувальним актом.

Під час підготовчого судового засідання на обговорення учасникам судового провадження поставлено питання щодо повернення обвинувального акту прокурору з підстав його невідповідності вимогам Кримінального процесуального кодексу України.

Прокурор ОСОБА_5 вважав, що наданий суду обвинувальний акт відповідає вимогам КПК України і підстав для його повернення прокурору не має, а тому просив суд призначити судовий розгляд. При цьому, додав, що неявка потерпілого ОСОБА_9 не перешкоджає проведенню підготовчого судового засідання та прийняттю рішення про призначення судового розгляду за цим обвинувальним актом. Також зазначив, що місце знаходження потерпілого ОСОБА_10 на даний час встановлено, останній проживає за адресою, зазначеною в обвинувальному акті і цей факт, на його думку, підтверджується наявним у нього рапортом працівника поліції, який відвідував потерпілого за цією адресою і відібрав від останнього заяву про проведення розгляду даного кримінального провадження за його відсутністю. Також просив суд продовжити обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, посилаючись на відсутність будь-яких даних, які б свідчили про зменшення ризиків, що враховувалися судом при обранні та подальшому продовженню обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Представник потерпілої ОСОБА_11 ОСОБА_7 висловила думку про недоцільність повернення обвинувального акту прокурору і в повному обсязі підтримала позицію прокурора щодо продовження запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_8 у вигляді триманні під вартою.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_6 зазначив, що він спілкувався із своїм підзахисним ОСОБА_8 з цих підстав, а тому висловив узгоджену із останнім позицію про можливість призначення судового розгляду на підставі даного обвинувального акту. При цьому, заперечував проти продовження відносно його підзахисного ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, вважаючи, що підстави для цього відсутні, звернув увагу колегії суддів на дуже важкий стан здоров`я останнього та просив звільнити ОСОБА_8 з під варти.

Потерпіла ОСОБА_11 до підготовчого судового засідання не з`явилася, про дату, час та місце його проведення була повідомлена належним чином, що підтверджується наявними у матеріалах кримінального провадження довідками про доставку останній смс-повідомлень, а тому колегія суддів вважає за можливе провести підготовче судове засідання за її відсутності за участю її представника ОСОБА_7 .

Потерпілий ОСОБА_10 до підготовчого судового засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце його проведення повідомлявся судом шляхом направлення судового виклику на адресу, зазначену в обвинувальному акті, смс-повідомлення та передачі телефонограми.

При цьому, відповідно до акту від 30 червня 2016 року складеного секретарем судового засідання ОСОБА_4 , при неодноразовому здійсненні останньою телефонограми потерпілому ОСОБА_10 зі слів його матері з`ясовано, що останній за місцем свого проживання відсутній і місце його знаходження їй невідомо.

Обвинувачений ОСОБА_8 у підготовче судове засідання не доставлений з причин неможливості етапування останнього до приміщення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська для прийняття участі у судовому засіданні на підставі рішення судово-медичної експертизи, що підтверджується лікарським висновком медико-санітарної частини Дніпропетровського слідчого ізолятора Державного Департаменту України з питань виконання покарань від 27 червня 2016 року.

За таких обставин, колегією суддів прийнято рішення про проведення підготовчого судового засідання в режимі відеоконференції під час трансляції з приміщення Дніпропетровської установи виконання покарань Управління державної пенітенціарної служби України в Дніпропетровській області № 4, про що обвинувачений ОСОБА_8 був двічі повідомлений належним чином, що підтверджується відповідними актами з слідчого ізолятора.

Проте, як вбачається із актів, які надійшли з Дніпропетровського слідчого ізолятора, обвинувачений ОСОБА_8 двічі відмовився приймати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, при цьому, відмовився написати таку відмову у письмовій формі.

Приймаючи до уваги, що судом були прийняті всі необхідні міри, передбачені кримінальним процесуальним законом для забезпечення участі ОСОБА_8 у підготовчому судовому засіданні, а дії останнього свідчать фактично про небажання бути присутнім в судовому засіданні, колегія суддів приходить до висновку про можливість за таких обставин, провести підготовче судове засідання та вирішити питання щодо повернення обвинувального акту прокурору за відсутністю обвинуваченого.

Заслухавши думку учасників судового провадження, дослідивши зміст наданого суду обвинувального акту та матеріали додані до нього, колегія суддів приходить до висновку про неможливість призначення судового розгляду за цим обвинувальним актом, з підстав його невідповідності вимогам Кримінального процесуального кодексу України, зокрема, ст. 291 цього кодексу, з наступних підстав.

Відповідно до вимог п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про повернення обвинувального акту прокурору, якщо він не відповідає вимогам Кримінального процесуального кодексу України.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт має містити наступні відомості, зокрема, прізвище, ім`я, по-батькові та займана посада слідчого прокурора.

Проте, в порушення зазначених вимог кримінального процесуального закону у наданому суду обвинувальному акті не вказані ім`я і по-батькові слідчого, який склав обвинувальний акт і прокурора, який його затвердив.

Згідно до п. 3 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт має містити наступні відомості, зокрема, анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство), перелік яких є вичерпним згідно із законом.

Відповідно до наданого суду обвинувального акту, одним із потерпілих у даному кримінальному провадженні, є ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець м. Дніпропетровська, громадянин України, проживаючий за адресою: АДРЕСА_3 , який за викликом суду, направленому за вказаною в обвинувальному акті адресою, жодного разу не з`явився.

Більш того, відповідно до акту від 30 червня 2016 року складеного секретарем судового засідання ОСОБА_4 , при неодноразовому здійсненні останньою телефонограми потерпілому ОСОБА_10 зі слів його матері з`ясовано, що останній за місцем свого проживання відсутній і його місце знаходження їй невідомо.

Таким чином, органом досудового розслідування в порушення вимог п. 3 ч. 2 ст. 291 КПК України, в обвинувальному акті зазначено місце проживання потерпілого ОСОБА_10 , яке не відповідає дійсності, оскільки, як встановлено колегією суддів і це підтверджується актом від 30 червня 2016 року, складеним секретарем судового засідання ОСОБА_4 , потерпілий ОСОБА_10 не проживає за адресою, зазначеною в обвинувальному акті.

При цьому, місце знаходження потерпілого ОСОБА_10 не було достеменно встановлено і на момент первісного направлення даного обвинувального акту до суду в 2013 році, оскільки з матеріалів кримінального провадження вбачається, що вже на той час місце знаходження останнього було невідомо, з цих підстав потерпілий не був належним чином повідомлений про дату, час та місце проведення судового розгляду даного кримінального провадження, не приймав участі при його розгляді і не був допитаний судом першої інстанції, що і стало однією з підстав скасування апеляційною інстанцією вироку Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 17 грудня 2013 року відносно ОСОБА_8 .

Так, відповідно до позиції колегії суддів апеляційної інстанції, викладеної в ухвалі Апеляційного суду Дніпропетровської області від 03 червня 2016 року, під час судового розгляду даного кримінального провадження, судом першої інстанції не дотримано основного принципу змагальності сторін та диспозитивності, зокрема, допущено порушення права обвинуваченого ОСОБА_8 задавати питання потерпілому ОСОБА_10 , через відсутність останнього у суді.

Невиконання органом досудового розслідування належним чином вимог п. 3 ч. 2 ст. 291 КПК України в частині зазначення в обвинувальному акті відомостей щодо потерпілого ОСОБА_9 , зокрема, його місця проживання, які не відповідають дійсності, позбавляє суд можливості належним чином повідомити потерпілого ОСОБА_10 про дату, час та місце проведення підготовчого судового засідання, здійснити судовий виклик останнього та провести підготовче судове засідання з дотриманням вимог ст. 314 КПК України, які передбачають обов`язкову участь потерпілого на цій стадії, у розумні строки.

Отже, колегією суддів вичерпані всі передбачені нормами діючого Кримінального процесуального кодексу України можливості виклику потерпілого ОСОБА_10 до суду. Більш того, до повноважень суду не відноситься встановлення місця знаходження потерпілого, оскільки це не передбачено діючим кримінально-процесуальним законодавством.

При цьому, доводи прокурора ОСОБА_5 про прийняття до уваги наявної у нього заяви нібито від потерпілого ОСОБА_10 про проведення розгляду справи за його відсутністю, яку, як повідомив прокурор, він отримав від працівника поліції, не зазначивши, при цьому, на яких законних підставах він доручив органу досудового розслідування відбирати від потерпілого таку заяву, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки, по-перше, виникають об`єктивні сумніви щодо факту написання цієї заяви особисто потерпілим ОСОБА_10 , так як останній з 2013 року жодного разу за судовим викликом не з`явився ані до суду першої інстанції, ані до суду апеляційної інстанції та зі слів його матері з 2013 року за місцем проживання не мешкає і місце його знаходження їй невідомо, по-друге, суд не має можливості перевірити та засвідчити той факт, що заява, на яку посилається сторона обвинувачення, написана саме потерпілим ОСОБА_10 через відсутність останнього, більш того, така заява не пройшла обов`язкову реєстрацію в автоматизованій системі документообігу суду відповідно до ч. 2 ст. 35 КПК України з причин відсутності потерпілого ОСОБА_10 від якого ця заява могла бути прийнята канцелярією суду.

Отже, наведені вище порушення вимог кримінального процесуального закону позбавляють суд можливості призначити судовий розгляд за наданим суду обвинувальним актом, оскільки є суттєвими і не можуть бути усунені під час судового розгляду.

За таких обставин, колегія суддів позбавлена можливості проведення підготовчого провадження, а тому з метою недопущення порушень вимог ст. 28 КПК України щодо забезпечення проведення судового провадження у розумні строки, вважає за необхідне повернути прокурору обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному 25 січня 2013 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000229 за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 121, ч. 3 ст. 152, ч. 2 ст. 153 КК України, з підстав його не відповідності вимогам Кримінально-процесуального кодексу України, зокрема п. п. 3, 4 ч. 2 ст. 291 цього кодексу.

Відповідно до ухвали Апеляційного суду Дніпропетровської області від 03 червня 2016 року запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_8 продовжений до 05 липня 2016 року.

Вирішуючи питання доцільності продовження запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_8 у вигляді тримання під вартою, колегія суддів, заслухавши думку учасників судового провадження з цього приводу, враховує, що на даний час продовжують існувати ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які враховувалися при обранні та подальшому продовженні останньому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, зокрема, можливість останнього переховуватися від суду і вчинити інші кримінальні правопорушення, а також приймає до уваги відсутність постійного місця проживання обвинуваченого, дані про його особу і спосіб життя.

Крім того, при встановленні наведених ризиків, суд виходить з таких обставин, як вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінальних правопорушень, ступінь тяжкості кримінальних правопорушень, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_8 , та покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим за вчинення інкримінованих злочинів.

Разом з цим, колегія суддів не може не враховувати підвищену суспільну небезпеку інкримінованих обвинуваченому кримінальних правопорушень умисне спричинення тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент заподіяння, а також зґвалтування та задоволення статевої пристрасті неприродним способом, поєднані із застосуванням фізичного насильства та погрозою його застосування, вчинені відносно неповнолітньої потерпілої.
А тому, зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним в рішенні Європейського Суду у справі «Летельє проти Франції», колегія суддів приходить до висновку про доведеність обставин, які виправдовують подальше тримання обвинуваченого ОСОБА_8 під вартою.

Отже, виходячи з положень ст. ст. 176, 178 КПК України, ст. ст. 5, 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, враховуючи наявність наведених вище ризиків та обставин, які свідчать, що інші запобіжні заходи не забезпечать належної поведінки обвинуваченого ОСОБА_8 під час судового провадження, колегія суддів приходить до висновку про необхідність продовження строку тримання під вартою обвинуваченому на строк, що не перевищує 60 днів, тобто до 01 вересня 2016 року.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 177, 178, 194, 291, 314, 369-372 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному 25 січня 2013 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000229 за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 121, ч. 3 ст. 152, ч. 2 ст. 153 КК України, повернути прокурору Дніпропетровської місцевої прокуратури № 1 Дніпропетровської області, з підстав його невідповідності вимогам Кримінального процесуального кодексу України.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вигляді тримання під вартою продовжити на строк, що не перевищує 60 днів, тобто до 01 вересня 2016 року.

Встановити, що датою закінчення дії цієї ухвали щодо тримання обвинуваченого ОСОБА_8 під вартою, є 01 вересня 2016 року.

Повний текст ухвали буде проголошено учасникам судового провадження об 11 годині 00 хвилин 08 липня 2016 року.

Ухвала в частині повернення обвинувального акту прокурору може бути оскаржена в порядку ст. 395 КПК України. Апеляційну скаргу на ухвалу суду може бути подано до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд міста Дніпропетровська протягом семи днів з дня її проголошення.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Суддя: ОСОБА_2

Суддя: ОСОБА_3