№1-кс/760/9617/16
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2016 року слідчий суддя Солом`янського районного суду міста Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , слідчого ОСОБА_3 , представника ВАТ «Експериментальний завод залізобетонних шпал» ОСОБА_4 , розглянувши клопотання старшого слідчого Солом`янського УП ГУ Національнї поліції у м. Києві старшого лейтенанта поліції ОСОБА_3 , погоджене прокурором Київської місцевої прокуратури №9 ОСОБА_5 про накладення арешту в рамках кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0008393 від 04.07.2013 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Старший слідчий звернувся з клопотанням, в якому просив накласти арешт на цілісний майновий комплекс, що належить ВАТ «ЕЗЗШ» (код 01056296), загальною площею 10249,00 кв. м., що складається з: бетонозмішувального цеху (літ. Л) пл. 420,20 кв. м., головного корпусу цеху №1 (літ. Б, Б`) пл. 4150,40 кв. м., головного корпусу цеху №2 (літ. В) пл. 1713,70 кв. м., складу арматури (літ. Г) пл. 439,70 кв. м., котельні (літ. Д) пл. 452,10 кв. м., компресорної (літ. Е) пл. 306,30 кв. м., складу матеріалів (лі. Ж), пл. 144,50 кв. м., складу балонів зрідженого газу (літ. З) пл. 9,40 кв. м., газорозподільної станції (літ. И) пл. 10,10 кв. м., прохідної заводу (літ. К) пл. 7,30 кв. м., санітарно-побутового корпусу (літ. А) пл. 2387,50 кв. м., гаражу (літ. М) пл. 207,80 кв. м., адреса: м. Київ, проспект Відрадний, буд. 52, встановивши заборону на розпорядження (в. ч. відчуження, продаж з прилюдних торгів) вказаного майна.

Клопотання обґрунтовував тим, що в провадженні Солом`янського УП ГУ Національної поліції у м. Києві перебувають матеріали досудового розслідування, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0008393 від 04.07.2013 р. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.

Також слідчий зазначає, що цілісний майновий комплекс за адресою: м. Київ, пр. Відрадний, 52 відповідає критеріям ч. 1 ст. 98 КПК України, оскільки поряд із заволодінням грошовими коштами був об`єктом вчинення протиправних дій.

В судовому засіданні слідчий підтримав клопотання та просив його задовольнити.

Представник ВАТ «ЕЗЗШ» ОСОБА_4 в судовому засіданні не заперечував проти задоволення клопотання.

Дослідивши матеріали, додані до клопотання, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч.1 ст.131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.
Згідно ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Разом з тим, другий абзац зазначеної норми передбачає можливість накладення арешту у вигляді заборони для іншої особи, у володінні якої перебуває майно, розпоряджатися будь-яким чином таким майном та використовувати його.
Судом встановлено, що в провадженні Солом`янського УП ГУ Національної поліції у м. Києві перебувають матеріали досудового розслідування, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0008393 від 04.07.2013 р. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.

Як вбачається з викладеної в ЄРДР слідчим фабули та правової кваліфікації кримінального провадження №0008393 від 04.07.2013 р. вбачається, 01.09.2006 р. між ВАТ «ЕЗЗШ» та ВАТ АБ «Укргазбанк» було укладено кредитний договір №90/2006 на підставі якого Банком було відрито АТ «ЕЗЗШ» не відновлювальну відкриту кредитну лінію для ведення поточної діяльності товариства в сумі 18 мільйонів гривень зі строком повернення до 31.08.2011 р. 04.09.2006 р. посадові особи ВАТ «ЕЗЗШ» в порушення умов кредитного договору №90-2006, який укладений з метою отримання кредитних коштів на розвиток виробничої бази підприємства, статуту підприємства та положення про спостережну раду підприємства, на підставі договору безвідсоткової позики грошових коштів від 04.09.2006 р., перерахували отриманні кредитні кошти в сумі 16049889,89 грн. на розрахунковий номер № НОМЕР_1 відкритий у ВАТ АБ «Укргазбанк», якими в подальшому шахрайським шляхом заволоділи, в результаті чого ВАТ «Експериментальний завод залізобетонних шпал» була завдана матеріальна шкода, яка в шістсот і більше разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян і є особливо великим розміром.

Так, фабулою є фактична частина обвинувачення, його зміст, юридична форма якого обумовлюється конкретною нормою КК України. Вона завжди індивідуальна, бо стосується конкретної особи, яка вчинила злочин. Встановлення фактів, що визначають фабулу обвинувачення, і виявлення їх юридичних ознак є передумовою для прав, кваліфікації злочину, діяльності, а отже, і правильного застосування кримінальної відповідальності за конкретний злочин.

Наведене визначення обвинувачення вперше формулюється у внесених до ЄРДР відомостей, які мають містити три складові: фабулу обвинувачення, тобто реальний зміст інкримінованого обвинувачуваному діяння, та встановлені у справі факти, у яких передбачені ознаки відповідного складу злочину; юридичне формулювання, тобто ті правові ознаки, що притаманні типовому поняттю будь-якого виду злочину; правову кваліфікацію за відповідною статтею (частиною, пунктом) особливої частини КК України. Саме ці обставини, які утворюють фабулу обвинувачення, і складають предмет доказування під час досудового розслідування.

Згідно фабули, цілісний майновий комплекс, на який слідчий просить накласти арешт, не є об`єктом кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Частиною 2 ст. 171 КПК України передбачено, що у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; перелік і види майна, що належить арештувати; документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу.
Згідно з ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Відповідно до ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Документи є речовими доказами, якщо вони містять ознаки, зазначені в частині першій цієї статті.
Згідно ч. 1 ст. 173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 170 КПК України, завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.
Слідчий зазначає, що ВАТ «ЕЗЗШ» у справі подано цивільний позов до ОСОБА_6 та Публічного акціонерного товариства «Укргазбанк».
Згідно ст. 128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.
Як вбачається з матеріалів цивільного позову, відповідачі не є підозрюваними у даному кримінальному провадженні, арешт позивач просить накласти на майно цілісного майнового комплексу, що належить ВАТ «ЕЗЗШ» (код 01056296).

Беручи до уваги вищевикладене, перевіривши надані матеріали клопотання, дослідивши докази по даним матеріалам, прихожу до висновку про відмову в задоволенні клопотання слідчого про арешт майна, оскільки слідчим не доведено можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні, не доведено правову підставу для арешту майна, а також слідчим не доведено наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.
Таким чином, клопотання про накладення арешту не підлягає задоволенню.
На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 98, 131, 132, 170, 172, 173, 372 КПК України,-
УХВАЛИВ:

В задоволенні клопотання старшого слідчого Солом`янського УП ГУ Національнї поліції у м. Києві старшого лейтенанта поліції ОСОБА_3 , погоджене прокурором Київської місцевої прокуратури №9 ОСОБА_5 про накладення арешту в рамках кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0008393 від 04.07.2013 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, відмовити.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Апеляційного суду міста Києва протягом 5 (п`яти) днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1