Ухвала іменем україни 31 березня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоОСОБА_1 ,
суддівОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі за участю прокурора ОСОБА_4 , ОСОБА_5
розглянула в судовому засіданні провадження за касаційною скаргою прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, на ухвалу Апеляційного суду Рівненської області

від 31 липня 2015 року про повернення апеляційної скарги на вирок Рівненського міського суду Рівненської області від 09 червня 2015 року щодо ОСОБА_6 .

За вказаним вироком ОСОБА_6 засуджено за ч. 1 ст. 190 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 850 грн; за ч. 1 ст. 364 КК України його визнано невинуватим та виправдано.
На зазначений вирок прокурор подав апеляційну скаргу, яку ухвалою Апеляційного суду Рівненської області від 17 липня 2015 року було залишено без руху, а ухвалою цього ж суду від 31 липня 2015 року повернуто особі, яка її подала.
У касаційній скарзі прокурор просить скасувати ухвалу

про повернення його апеляційної скарги, стверджуючи, що у визначений строк подав до суду апеляційну скаргу з усунутими недоліками, яка усупереч висновкам апеляційного суду відповідала вимогам, встановленим процесуальним законом щодо апеляційних скарг на судові рішення.
Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора, яка підтримала скаргу і просила її задовольнити, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи, наведені у скарзі, колегія суддів дійшла висновку, що касаційну скаргу слід задовольнити.

Згідно з вимогами ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та мотивованим, тобто його має бути ухвалено компетентним судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, підтверджених доказами, які було досліджено під час судового розгляду й оцінено відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Також суд у своєму рішенні повинен навести належні, достатні мотиви та підстави для його ухвалення.

Як убачається з оскаржуваної ухвали апеляційного суду, рішення

про повернення апеляційної скарги було прийнято на підставі ч. 3 ст. 399 зазначеного Кодексу, п. 1 якої передбачає, що апеляційна скарга повертається особі, котра її подала, у випадку, якщо особа в установлений строк не усунула недоліків апеляційної скарги, яку залишено без руху.

Суд, приймаючи таке рішення, зазначив, що прокурор не усунув недоліків апеляційної скарги, а саме: порушуючи питання у апеляційній скарзі про повторне дослідження доказів у справі судом апеляційної інстанції, на навів належних правових підстав, на яких цей суд уповноважений повторно дослідити докази. При цьому, апеляційний суд зазначив, що у резолютивній частині апеляційної скарги прокурор взагалі не висловив клопотання про дослідження будь-яких доказів.

Також, як видно зі змісту оскаржуваної ухвали, суддя апеляційного суду зазначив, що прокурор, ставлячи питання про незаконність оскаржуваного вироку через невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неправильність застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, належним чином не обґрунтував свого прохання про постановлення нового вироку саме на цих підставах і не зазначив, які порушення мають бути усунені при цьому.

Крім того, суддя апеляційного суду в оскаржуваній ухвалі вказав, як на підстави повернення апеляційної скарги прокурора на те, що: прокурор не виконав вказівки, наведеної в ухвалі про залишення без руху його апеляційної скарги у тій частині, де цій особі пропонувалося зазначити, які докази підтверджують вину обвинуваченого у вчиненні ним кожного кримінального правопорушення відповідно до пред`явленого обвинувачення; прохання, викладене в апеляційній скарзі, не відповідало вимогам статей 417, 284 КПК України.

Однак з урахуванням вказівок апеляційного суду, про які було зазначено в ухвалі від 17 липня 2015 року, та змісту апеляційної скарги прокурора з усунутими недоліками, оскаржуване рішення апеляційного суду є незаконним та необгрунтованим.

Як убачається з ухвали судді Апеляційного суду Рівненської області від 17 липня 2015 року, апеляційну скаргу прокурора на вирок від 09 червня 2015 року щодо ОСОБА_6 було повернуто у зв`язку з тим, що вона містила такі недоліки, як відсутність клопотання про повторне дослідження матеріалів провадження та неточність резолютивної частини щодо необхідності при постановленні вироку та засудженні особи за певними статями визнати її винуватою за тими ж нормами закону України про кримінальну відповідальність.

При цьому прокурор у повторній апеляційній скарзі, надісланій після усунення недоліків, зазначених в ухвалі від 17 липня 2015 року, усунув порушення, на які звертав увагу апеляційний суд, як видно зі змісту скарги.

Усупереч твердженням апеляційного суду, наведеним в оскаржуваній ухвалі від 31 липня 2015 року, як у мотивувальній частині повторної апеляційної скарги, так і в резолютивній прокурор клопотав про повторне дослідження матеріалів провадження. При цьому в мотивувальній частині він навів детальний перелік доказів, які, на його думку, потрібно повторно дослідити, а також належним чином обґрунтував на яких підставах ці докази підлягають повторному дослідженню.

Необхідно відзначити, що всупереч вимогам апеляційного суду процесуальний закон не містить конкретних вимог щодо необхідності наведення в апеляційній скарзі конкретних норм закону, якими має керуватися суд апеляційної інстанції під час апеляційного розгляду кримінального провадження.

Голослівними виявилися вказівки апеляційного суду і про те, що прокурору в ухвалі від 17 липня 2015 року пропонувалося навести конкретний перелік доказів, які, на його думку, підтверджували винуватість обвинуваченого у пред`явленому йому обвинуваченні, а також про те, що такий перелік доказів відсутній у повторній апеляційній скарзі прокурора, оскільки в ухвалі про залишення без руху не було відповідної вказівки, а повторна апеляційна скарга прокурора містить перелік доказів, які на переконання прокурора підтверджують винуватість ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 364 КК України.

Що стосується тверджень апеляційного суду про відсутність в апеляційній скарзі належного обґрунтування того, які порушення мають бути усунені при постановленні вироку судом апеляційної інстанції, то такі твердження суперечать змісту цієї скарги, в якій викладено підстави, на яких прокурор вважав оскаржуваний вирок незаконним, та належне обґрунтування цих позицій.

Таким чином, з огляду на наведені факти й положення процесуального закону рішення апеляційного суду про повернення апеляційної скарги на підставі ч. 3 ст. 399 КПК України є незаконним, необґрунтованим та передчасним, крім того, воно обмежує право сторін кримінального провадження на оскарження судових рішень, тому цю ухвалу необхідно скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції для вирішення питання про прийняття апеляційної скарги, до розгляду.

Керуючись статтями 404, 434, 436, 438 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, задовольнити.

Скасувати ухвалу Апеляційного суду Рівненької області від 31 липня 2015 року про повернення апеляційної скарги на вирок Рівненського міського суду Рівненської області від 09 червня 2015 року щодо ОСОБА_6 та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції для вирішення питання про прийняття апеляційної скарги

до розгляду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.

Судді:

_______________ ОСОБА_1 _________________ ОСОБА_2 ______________ ОСОБА_3