Справа № 640/3167/16-к
н/п 1-кс/640/1871/16
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"04" квітня 2016 р. м. Харків
Київський районний суд м. Харкова у складі:
слідчого судді - ОСОБА_1 ,
при секретарі - ОСОБА_2 ,
за участю представника заявника - ОСОБА_3 ,
встановив:
До Київського районного суду м. Харкова надійшло вказане клопотання, в якому заявник просить скасувати арешт на кошти ТОВ «ТОП ІТЛАБ», які знаходяться на рахунках в ПАТ "Діамантбанк"- п/р НОМЕР_1 та п/р НОМЕР_2 , на рахунках в ГРУ ПАТ "Приватбанк"- п/р НОМЕР_3 та п/р НОМЕР_4 , накладені ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 15.09.2015.
Посилаючись на ч. 2 ст. 132 КПК України, роз`яснення вказаної норми Вищим спеціалізованим судом з розгляду цивільних і кримінальних справ в листі №1-1640/0/4-13 від 15.10.2013, вказує, що територіальна підсудність повинна визначатись за місцем знаходження (реєстрації) відповідного державного органу, в складі якого знаходиться слідчий підрозділ. Місцезнаходження ГУ ДФС в Харківській області як органу, яким здійснюється досудове розслідування, знаходиться в межах територіальної підсудності Київського районного суду м. Харкова. Отже, вирішення питання територіальної підсудності слід віднести до територіальної підсудності Київського районного суду м. Харкова.
Заявник вказує в клопотанні, що в Ухвалах Печерського районного суду м. Києва зазначено, що досудовим розслідуванням встановлено, нібито службові особи ТОВ «НІКС СОЛЮШЕНС ЛТД», з метою штучної мінімізації валових доходів підконтрольної групи підприємств, які надають послуги у сфері оброблення даних та комп`ютерного програмування, а саме: ТОВ «ВЕБ ТЕХНОЛОГІЇ», ТОВ «НЕТ СІСТЕМС», ТОВ «СМАРТ СІСТЕМ ТЕХНОЛОДЖІС», ТОВ «НЕТСЕРВІС ОНЛАЙН», ТОВ «СМАРТТЕХКОМ», ТОВ «СІМБЕСТІК ТЕХНОЛОДЖІС», ТОВ «КВОЛІТІ СІСТЕМС», ТОВ «НС КОД», ТОВ «ТОП ІТЛАБ», ТОВ «СТАНДАРТЛЕС ІТ», ТОВ «ЕС ПІ ДЕВЕЛОПМЕНТ», ТОВ «СОФТЕРІУМ», ТОВ «КРЕАТИМ-С», ТОВ «ГАММА СОФТ ЛТД», ТОВ «АЙ ПІ ЕКСПОРТ», ТОВ «ВЕБ ІКС ТРЕЙД», ТОВ «СЕО БІЗНЕС СОЛЮШЕНС», ТОВ «СІСТЕМ ПРО КОНСАЛТИНГ», ТОВ «РЕДСТРІМ», ТОВ «ДЕВ ЕКСПЕРТС», та з метою конвертації безготівкових коштів у готівку в період 2014 2015 років, використовуючи за попередньою змовою з невстановленими особами банківські рахунки, відкриті в установі ПАТ «Вернум Банк», здійснювали перерахування грошових коштів на суму понад 90 млн. грн. на реквізити підставних фізичних осіб підприємців, не причетних до функціонування рахунків в установі ПАТ «Вернум Банк» та не освідомлених про злочинні наміри організаторів.
Викладене не відповідає дійсності, а ухвалене судом рішення прийняте на підставі помилкових висновків слідчого про дійсні обставини та характер правовідносин, що склалися між юридичними та фізичними особами, зазначеними в ухвалах.
З огляду на пункти 2, 6, 14 ч. 2.6 Узагальнення Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Судової практики щодо розгляду слідчим суддею клопотань про застосування заходів забезпечення кримінального провадження» від 07.02.2014, в порушення ч. 1 ст. 170 КПК України у редакції від 16.08.2015, яка діяла на день винесення ухвали, слідчими органами не було доведено, що арештоване майно належить підозрюваному або особі, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного. Отже, накладення арешту на майно особи, яка не є підозрюваним суперечить закону.
Крім того, посилаючись на абз. 1 ч. 2 ст. 170, ч. 2 ст. 167 КПК України у редакції від 16.08.2015, яка діяла на день винесення ухвал, вказує, що будь-якими особами не заявлено цивільного позову щодо ТОВ «ТОП ІТЛАБ», а кваліфікація за ч. 3 ст. 209, ч. 3 ст. 212 КК України є передчасною та формальною, так як слідчим взагалі не встановлено розмір шкоди, яка б вплинула на відповідну та правильну кваліфікацію саме за ч. 3 ст. 209, ч. 3 ст. 212 КК. Слідчим було формально заявлено про здійснення перерахування грошових коштів на суму понад 90 млн. грн. двадцятьма товариствами з обмеженою відповідальністю, однак кому, у якому розмірі та на підставі чого були перераховані гроші ТОВ «ТОП ІТЛАБ» слідчим не зазначалося та слідчим суддею не встановлювалися.
Взаємовідношення між ТОВ «НІКС СОЛЮШЕНС ЛТД» та ТОВ «ТОП ІТЛАБ» судом не встановлювались. Будь-яких господарських взаємовідношень між ТОВ «НІКС СОЛЮШЕНС ЛТД» та ТОВ «ТОП ІТЛАБ» не здійснювалось. Основним замовником ІТ-послуг у ТОВ «ТОП ІТЛАБ» є компанія нерезидент України - «UnitedSoftHouseLtd».
ТОВ «ТОП ІТЛАБ», керуючись положеннями ст.ст. 6, 42, 44 Господарського кодексу України, самостійно укладає Генеральну угоду з замовником та залучає до реалізації проектів фізичних осіб-підприємців на підставі господарчих договорів про надання послуг. При цьому ТОВ «ТОП ІТЛАБ» сплачує податки самостійно, а фізичні особи підприємці, також сплачують податки окремо та самостійно. Кошти, які отримувало ТОВ «ТОП ІТЛАБ» не були предметом кримінального правопорушення, у тому числі не були пов`язані з їх незаконним обігом.
Крім того, єдиною підставою притягнення винної особи до відповідальності за ст. 212 КПК є ухилення від сплати податків, зборів (обов`язкових платежів). ТОВ «ТОП ІТЛАБ» отримало довідку про відсутність заборгованості з податків, зборів, платежів, що контролюються органами доходів і зборів (копія додається). На сьогодні єдиний орган який має право контролювати зобов`язання по сплаті податків та зборів та застосовувати штрафні санкції є Державна Фіскальна Служба України, яка зазначеною Довідкою підтвердила, що ТОВ «ТОП ІТЛАБ» немає жодних зобов`язань по сплаті податків та зборів (обов`язкових платежів).
Вказує також, що слідчим не наведено жодних доказів «підконтрольності» ТОВ «НС-КОД» службовим особам ТОВ «НІКС СОЛЮШЕНС ЛТД». ТОВ «ТОП ІТЛАБ» не укладало господарсько-правових договорів або договорів про надання послуг з ТОВ «НІКС СОЛЮШЕНС ЛТД». Замовником ІТ послуг для ТОВ «ТОП ІТЛАБ» є іноземна компанія нерезидент України - «UnitedSoftHouseLtd», виходячи з цих правовідносин, здійснюється не виведення грошових коштів за кордон, а навпаки залучення іноземних інвестицій на територію України. Зміст договорів та іноземних контрактів, рух коштів по рахунках, податкова звітність, акти перевірок контролюючих органів, відомості про трафік та покази свідків доводять, що перелічені в ухвалах фірми не є фіктивними, а реально вели фінансово-господарську діяльність.
Вважає, що висновок Печерського районного суду м. Києва про те, що зазначені в ухвалах підприємства є транзитними у злочинній схемі з незаконного виведення безготівкових коштів у тіньовий неконтрольований державою обіг є надуманим та не підтверджений фактичними даними. Кошти, отримані за виконання робіт, на думку суду, перераховуються на рахунки фізичних осіб-підприємців у ПАТ «Вернум банку» і, в подальшому, конвертуються у готівку. Насправді, після перерахування коштів за виконання робіт від юридичних осіб на рахунки ФО-П останні перераховуються на персональні карткові банківські рахунки у різних банках та витрачаються на власні потреби фізичних осіб підприємців.
Вважає ухвали суду про накладення арешту на майно суперечливими. В ухвалах зазначено, що перерахування грошових коштів здійснювалось на реквізити підставних фізичних осіб підприємців, не причетних до функціонування рахунків в установі ПАТ «Вернум Банк» та не освідомлених про злочинні наміри організаторів. Однак, всі дії з рахунками ФО-П у ПАТ «Вернум Банк» здійснювались за їх дорученням, зняття готівки із карточних рахунків здійснювали самі фізичні особи підприємці, які в подальшому їх використовували для особистих потреб.
На момент накладення арештів на рахунки ТОВ «ТОП ІТЛАБ» мало зобов`язання по міжнародних угодах, при невиконанні умов яких, передбачені фінансові санкції. Зупинка руху коштів по рахунках позбавляє ТОВ «ТОП ІТЛАБ» можливості виконання своїх зобов`язань за контрактами та договорами та фактично зупинила роботу товариства.
В судовому засіданні представник ТОВ «ТОП ІТЛАБ» ОСОБА_4 підтримав подане клопотання, просив вимоги задовольнити.
Старший слідчий 3-го ВКР СУ ФР ГУ ДФС у Харківській області ОСОБА_5 , в провадженні якого на теперішній час перебуває дане кримінальне провадження, в ході розгляду клопотання заперечував проти його задоволення, вказуючи, що при накладенні арешту слідчий суддя виходив з того, що на час розгляду клопотання органу досудового розслідування були надані підстави до висновку, що майно відповідає критеріям, визначеним у ч. 2 ст. 167 КПК України, що на даний час жодним чином не спростовано. Посилання в клопотанні на те, що жодних із посадових осіб перелічених в ухвалі фірм та фізичних осіб-підприємців, на рахунки яких накладено арешт, не повідомлено про підозру у вчиненні кримінально-караних діянь, у зв`язку з цим, накладення арешту на належні товариству грошові кошти, не має правового підґрунтя, безпідставне. Досудове розслідування у кримінальному провадженні наразі триває, допитуються свідки фізичні особи-підприємці та посадові особи підприємств, призначено документальні перевірки, витребуються матеріали наявних податкових перевірок та звітності, а доводи клопотання про скасування арешту майна ТОВ «ТОП ІТЛАБ» не містять належного обґрунтування. Надав письмові заперечення (т. 2 а.с 4).
В дане судове засідання слідчий 3-го ВКР СУ ФР ГУ ДФС у Харківській області ОСОБА_5 не з`явився, повідомлений належним чином про дату, час та місце розгляду клопотання, до канцелярії суду 01.04.2016 надав заяву про закінчення розгляду клопотання без його участі (т. 2 а.с. 88).
Прокурори, які здійснюють процесуальне керівництво у даному кримінальному провадженні, прокурори відділу прокуратури Харківської області ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , в судове засідання не з`явилися повідомлені належним чином про дату, час та місце розгляду клопотання (т. 2 а.с. 86, 87), до канцелярії суду 01.04.2016 факсом від прокурора відділу прокуратури Харківської області ОСОБА_6 надійшов лист про розгляд клопотання без його участі, у листі зазначив, що накладення арешту у даному кримінальному провадженні є законним та обґрунтованим, підстави для його скасування на теперішній час відсутні (т. 2 а.с. 89).
Слідчий суддя, вислухавши думку заявника, дослідивши надані докази, приходить до наступного.
Як передбачено ч.1 ст. 131 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.
Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора.
Згідно абз. 2 ч. 1 ст. 174 КПК України, арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування за клопотанням власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
З тексту ухвал слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 15.09.2015 вбачається, що при накладенні арешту слідчий суддя виходив з того, що на час розгляду клопотання органу досудового розслідування були достатні підстави для висновку, що майно відповідає критеріям, визначеним у ч. 2 ст. 167 КПК України. При цьому, можливість накладення арешту на тимчасово вилучене майно, яке відповідає критеріям, визначеним у ч. 2 ст. 167 КПК України, закон не пов`язує з наявністю в кримінальному провадженні підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану їх діями, а також спеціальної мети забезпечення цивільного позову чи можливої конфіскації майна. Слідчий суддя при накладенні арешту на майно врахував, що кошти, розміщені на рахунки зазначеного у клопотанні підприємства, є предметом кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 209 КК України, відомості про яке внесено в ЄРДР, а також з метою забезпечення відшкодування заподіяних державі збитків, припинення злочинної діяльності, попередження збитків, що заподіюються Державі.
Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 5 КПК України, процесуальна дія проводиться, а процесуальне рішення приймається згідно з положеннями цього Кодексу, чинними на момент початку виконання такої дії або прийняття такого рішення.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Згідно вимог п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.
За змістом ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 цього Кодексу, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.
Згідно ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Відповідно ч.2 ст.173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу), 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу).
Згідно ч. 10 ст. 170 КПК України, арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.
Згідно ч. 11 ст. 170 КПК України, заборона на використання майна, а також заборона розпоряджатися таким майном можуть бути застосовані лише у випадках, коли їх незастосування може призвести до зникнення, втрати або пошкодження відповідного майна або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.
Як зазначено вище, вказане кримінальне провадження відкрито за ч. 3 ст. 209 КК України, тобто, легалізація (відмивання) доходів, одержаних злочинним шляхом, в особливо великому розмірі, а також за ч. 3 ст. 212 КК України, тобто, ухилення від сплати податків, зборів (обов`язкових платежів), в особливо великих розмірах.
Стороною обвинувачення доведено, що в подальшому застосуванні цього заходу є потреба, і що потреби досудового розслідування у даному кримінальному провадженні виправдовують на теперішній час такий ступінь втручання у права і свободи осіб, як арешт грошових коштів.
Скасування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт грошових коштів може в подальшому перешкодити кримінальному провадженню.
Застосування заходу забезпечення у вигляді арешту майна у вказаний спосіб відповідає належній правовій процедура та завданням кримінального провадження.
Вищевказаний захід забезпечення має значення для забезпечення кримінального провадження, за існування розумних підозр вважати, що це майно є предметом, доказом злочину, набуте злочинним шляхом.
При цьому, щодо наданого заявником в ході розгляду клопотання Акту Головного управління ДФС у Харківській області № 127/20-40-22-03-07/39060402 від 24.03.2016 про результати позапланової виїзної перевірки ТОВ «ТОП ІТЛАБ» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з моменту реєстрації (21.01.2014) по 14.03.2016, слідчий суддя вважає необхідним зазначити наступне. Вказаний Акт отримано заявником поза межами даного кримінального провадження, на теперішній час даних, що він наданий органу досудового розслідування та здійснена його оцінка прокурором, слідчим в межах цього кримінального провадження в сукупності з усіма зібраними у даному кримінальному провадженні доказами, слідчому судді не надано.
Крім того, доводи заявника про відсутність в діях посадових осіб ТОВ «ТОП ІТЛАБ» ознак складів кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 212 та ч. 3 ст. 209 КК України мають бути перевірені в ході досудового розслідування у даному кримінальному провадженні, яке на теперішній час триває, шляхом виконання передбачених нормами КПК України слідчих дій.
Також слідчий суддя вважає необхідним зазначити, що з наданих слідчим даних слідує, що слідчий СУ ФР ГУ ДФС у Харківській області ОСОБА_5 прийняв до провадження вказане кримінальне провадження, що надійшло з іншого органу, лише 15.02.2016.
Доказів того, що в подальшому застосуванні арешту майна, вжитого ухвалами слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 15.09.2015 відпала потреба, при розгляді даного клопотання слідчому судді не надано, а тому на теперішній час слідчий суддя не вбачає підстав для його скасування.
Клопотання про фіксацію процесуальної дії за допомогою технічних засобів під час розгляду питання слідчим суддею від учасників процесуальної дії не надійшло, за ініціативою суду не здійснюється, що відповідає положенням ст.107 КПК України.
Керуючись ст.ст. 2, 7, 107, 174, 309, 372 КПК України, слідчий суддя,
Ухвала оскарженню не підлягає. Заперечення проти неї можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.
Ухвала виготовлена в нарадчій кімнаті, є оригіналом.

Слідчий суддя ОСОБА_1