Справа № 314/5338/16-к
Провадження № 1-в/314/2910/2016
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 серпня 2016 року м. Вільнянськ
Вільнянський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

за участю прокурора: ОСОБА_2 ,

представника адміністрації колонії: ОСОБА_3 ,

засудженого: ОСОБА_4 ,

секретар судового засідання: ОСОБА_5 ,

розглянувши у дистанційному судовому засіданні клопотання засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про вирішення питання щодо його умовно-дострокового звільнення,

ВСТАНОВИВ:
До Вільнянського районного суду Запорізької області від засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який відбуває покарання у Кам`янській виправній колонії управління Державної пенітенціарної служби України в Запорізькій області (№ 101), надійшло клопотання про вирішення питання щодо його умовно-дострокового звільнення.

Засуджений ОСОБА_4 у судовому засіданні своє клопотання підтримав, просив його задовольнити, пояснив, що зробив для себе належні висновки, у скоєному злочині вину визнає, щиро розкаюється, має заохочення, чим заслужив на умовно-дострокове звільнення від подальшого відбування покарання.

У судовому засіданні представник адміністрації колонії суду пояснив, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засуджений 06 лютого 2014 року Токмацьким районним судом Запорізької області за ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 263 КК України із застосуванням ч. 1 ст. 70, ч. 4 ст. 70 КК України до 3 років 8 місяців позбавлення волі. Ухвалою Вільнянського районного суду Запорізької області від 06 квітня 2016 року у строк відбування покарання зараховано строк попереднього ув`язнення з дня фактичного затримання до дня набрання вироком законної сили, а саме 29 грудня 2013 року по 12 березня 2014 року, відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону України від 26 листопада 2015 року), із розрахунку 1 день попереднього ув`язнення відповідає 2 дням позбавлення волі, в установах виконання покарань знаходиться з 31 грудня 2013 року. З 26 грудня 2015 року відбуває покарання у Кам`янській виправній колонії управління ДПтС України в Запорізькій області (№ 101). За час відбування покарання характеризується наступним чином: за сумлінну поведінку та ставлення до праці один раз заохочувався правами начальника відділення СПС, стягнень не має. В промисловій зоні установи не працевлаштований. До робіт з благоустрою місць позбавлення волі без оплати праці, згідно ч. 5 ст. 118 КВК України, не залучався. У відношенні до інших засуджених не конфліктний, підтримує рівні та доброзичливі стосунки. Дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом установи. На заходи виховного впливу реагує посередньо. До майна установи і предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи ставиться посередньо. Підтримує зв`язки з рідними шляхом листування, отримує від них посилки. Самоосвітою не займається, бібліотеку колонії не відвідує. Відповідно до ст. 123 КВК України, приймає участь у реалізації програми диференційованого виховного впливу на засуджених «Правова просвіта». У скоєному злочині вину визнає, розкаюється. Позову за вироком суду не має. Враховуючи викладене, адміністрація колонії вважає, що засуджений ОСОБА_4 не довів своє виправлення, тому відносно нього не доцільно застосовувати ст. 81 КК України.

Прокурор заперечував проти задоволення клопотання, зазначив, що засуджений ОСОБА_4 на шлях виправлення не став, відповідних висновків для себе не зробив.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши матеріали особової справи, вислухавши засудженого ОСОБА_4 , представника адміністрації колонії, висновок прокурора, суд вважає, що у клопотанні слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від покарання можливо при обов`язковій та одночасній наявності в їх сукупності підстав та умов. При цьому головним та вирішальним є не факт відбування певної частини покарання, а виправлення засудженого.

Суд звертає увагу на те, що під виправленням розуміється процес позитивних змін, які відбуваються в особистості засудженого та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Виправлення полягає в тому, щоб шляхом примусового впливу на засудженого внести корективи в його соціально-психологічні властивості, нейтралізувати негативні настанови, змусити додержуватися положень закону про кримінальну відповідальність, а ще краще, нехай навіть під страхом покарання, прищепити повагу до закону. Досягнення такого результату визнається юридичним виправленням, що само по собі важливий результат застосування покарання, суттєвий показник його ефективності.

Згідно з ч. 2 ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Згідно з роз`ясненнями постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливо лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Одним з найважливіших засобів виправлення засуджених виступає суспільно корисна праця. Залучення до праці спрямоване, насамперед, на приучення засуджених ставитися до праці, як до позитивної та необхідної складової їх життя, у тому числі й подальшого життя на волі. Висновок суду про виправлення засудженого повинен базуватися на врахуванні даних про його поведінку в цілому та відношенню до праці за весь період знаходження у виправних установах, а не за час, що безпосередньо передує розгляду подання.

Суд не може не врахувати, що примірна поведінка - це не тільки пасивна форма поводження засудженого, що полягає в утриманні від порушення режиму відбування покарання, а й активна форма поведінки, котра за своєю суттю є намагання своєю діяльністю виправити вину за скоєне кримінальне правопорушення.

З матеріалів характеристики встановлено, що засуджений ОСОБА_4 в установах виконання покарань знаходиться з 31 грудня 2013 року. З 26 грудня 2015 року відбуває покарання у Кам`янській виправній колонії управління ДПтС України в Запорізькій області (№ 101). За час відбування покарання характеризується наступним чином: за сумлінну поведінку та ставлення до праці один раз заохочувався правами начальника відділення СПС, стягнень не має. В промисловій зоні установи не працевлаштований. До робіт з благоустрою місць позбавлення волі без оплати праці, згідно ч. 5 ст. 118 КВК України, не залучався. ОСОБА_4 є працездатним, проте за весь час відбування покарання був працевлаштований лише у грудні 2014 року, тобто відпрацював лише один місяць, у інший час працевлаштований не був, що об`єктивно підтверджено довідкою про працевлаштування засудженого та нарахування йому заробітної плати. Згідно з довідкою, засуджений ОСОБА_4 до робіт з благоустрою місць позбавлення волі не залучався. Така поведінка та ставлення до праці ОСОБА_4 вказує на суб`єктивне відношення засудженого до вчиненого злочину та його наслідків.

Окрім того, поведінка засудженого ОСОБА_4 за весь час відбування ним покарання, в тому числі, що безпосередньо передує вирішенню питання про умовно-дострокове звільнення, не була стабільно позитивною та активною.

Формально ОСОБА_4 дотримувався норм, які визначають порядок, умови відбування покарання та розпорядок дня установи, за що 09.10.2014 один раз заохочувався правами начальника відділення СПС у вигляді подяки. Стягнень не мав. Однак наявність заохочень само по собі ще не свідчить про виправлення засудженого та досягнення мети покарання, визначеної у ст. 50 КК України, оскільки поведінка засудженого за весь час відбування ним покарання не була стабільно позитивною та активною, про що свідчить відсутність у подальшому заохочень.

Таким чином, поведінка засудженого за весь час відбування ним покарання у своїй сукупності не дає підстав вважати, що ОСОБА_4 довів своє виправлення та перевиховання.

На цьому фоні сумнівним та передчасним виглядають твердження засудженого про те, що він сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення та перевиховання і заслуговує на умовно-дострокове звільнення.

Також, суд враховує, що до засудженого вже було застосовано заохочувальну норму, а саме ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону від 26 листопада 2015 року), ухвалою Вільнянського районного суду Запорізької області від 06 квітня 2016 року у строк основного покарання за вироком Токмацького районного суду Запорізької області від 06 лютого 2014 року зараховано строк попереднього ув`язнення з дня фактичного затримання до дня набрання вироком законної сили, а саме з 29 грудня 2013 року до 12 березня 2014 року. На думку суду, відбута засудженим ОСОБА_4 на теперішній час частина покарання є недостатньою для його виправлення та досягнення мети покарання, визначеної у ст. 50 КК України.

При вивчених обставинах на теперішній час суд погоджується з висновком комісії Кам`янської виправної колонії УДПтС України в Запорізькій області (№ 101) та не знаходить досить підстав для умовно-дострокового звільнення ОСОБА_4 , оскільки він до теперішнього часу не проявив себе як такий, що довів своє виправлення та перевиховання, а встановлені в судовому засіданні дані у своїй сукупності не можуть свідчити, на погляд суду, про його виправлення та перевиховання.

Керуючись ст. 81 КК України, п. 2 ч. 1 ст. 537, п. 1 ч. 2 ст. 539 КПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:
У задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про вирішення питання щодо його умовно-дострокового звільнення відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Запорізької області через Вільнянський районний суд Запорізької області протягом 7 діб з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1

04.08.2016
04.08.2016

12.08.2016