Єдиний унікальний номер 243/1152/2016
Номер провадження 1-кп/243/239/2016
В И Р О К
Іменем України
12 березня 2016 року м. Слов`янськ
Слов`янський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарях ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду кримінальне провадження за обвинуваченням
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Бистрїївка Ружинського району Житомирської області, українця, громадянина України, раніше не судимого, одруженого, маючого на утриманні двох малолітніх дітей, зі середньо спеціальною освітою, військовослужбовця військової частини ПП НОМЕР_1 , сапера інженерно-саперного взводу інженерно-саперної роти, солдата, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України, -
В С Т А Н О В И В:

Наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 20 березня 2014 року №60 солдат запасу ОСОБА_5 , який прибув із ІНФОРМАЦІЯ_2 , відповідно до мобілізаційного плану, зарахований до списків особового складу військової частини, поставлений на всі види забезпечення та призначений сапером інженерно-саперного взводу інженерно-саперної роги.

Проходячи військову службу солдат ОСОБА_5 відповідно до вимог ст.ст. 9, 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України повинен був свято і беззаперечно дотримуватися Конституції України і законів України, Військової присяги, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, дорожити честю і гідністю військовослужбовця, берегти військову честь і поважати гідність інших людей, не допускати негідних вчинків, виконувати свої службові обов`язки, які визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою та дотримуватися вимог статутів Збройних Сил України.

Діючи в супереч встановлених вимог, 29 січня 2015 року солдат ОСОБА_5 вчинив злочин за наступних обставин.

29 січня 2015 року військовослужбовець військової частини - ПП НОМЕР_1 сапер інженерно-саперного взводу інженерно-саперної роти солдат ОСОБА_5 , перебуваючи у базовому таборі військової частини - ПП НОМЕР_1 у АДРЕСА_2 , діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з метою тимчасово ухилитися від військової служби та відпочити від обов`язків по військовій службі, самовільно без поважних причин залишив місце служби - базовий табір вказаної військової частини у АДРЕСА_2 , свої службові обов`язки не виконав, з`явившимся часом розпорядився на власний розсуд, не приймаючи мір для повернення до військової частини - ПП НОМЕР_1 , та про своє місце знаходження до органів військового чи цивільного управління не заявляв.

5 лютого 2016 року ОСОБА_5 самостійно з`явився до військової частини - ПП НОМЕР_1 у АДРЕСА_2 із щирим каяттям у скоєному злочину та приступив до виконання своїх службових обов`язків.

Тобто, військовослужбовець військової частини ПП НОМЕР_1 сапер інженерно-саперного взводу інженерно-саперної роти солдат ОСОБА_5 , в період з 29 січня 2015 року по 5 лютого 2016 року, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи умисно, з метою тимчасово ухилитися від військової служби та відпочити від обов`язків по військовій службі, самовільно без поважних причин залишив місце служби - базовий табір вказаної військової частини у АДРЕСА_2 , свої службові обов`язки не виконав, з`явившимся часом розпорядився на власний розсуд, не приймаючи мір для повернення до військової частини - ПП НОМЕР_1 , та про своє місце знаходження до органів військового чи цивільного управління не заявляв.

Обвинувачений ОСОБА_5 свою провину у висунутому обвинуваченні визнав повністю, і суду пояснив, що дійсно, при обставинах, зазначених в обвинувальному акті, скоїв інкриміноване діяння. Так, 27 січня 2015 року, під час несення ним служби у військовій частині ПП НОМЕР_1 , йому зателефонувала дружина, та повідомила, що в них серйозно захворіла дитина, з нею потрібно перебувати в лікарні, а з іншими дітьми вдома залишитись нікому. Так, в нього з дружиною, окрім їх двох спільних дітей, перебувають на утриманні також четверо малолітніх дітей його сестри, батько яких помер. Про виниклі обставини він одразу доповів своєму командирові та просив підписати йому рапорт, однак отримав усну відмову. Не зважаючи на відсутність дозволу, 29 січня 2015 року він залишив військову частину, оскільки сімейні обставини цього вимагали. 09 лютого 2015 року він прийшов до військової частини м. Житомир, куди був мобілізований, та поцікавився, чи потрібно йому повертатись у м. Слов`янськ. Вирішивши, що такої потреби немає, до військової частини у АДРЕСА_2 він повернувся лише 17 березня 2015 року, коли почали демобілізовувати його знайомих.
Розкаюється у вчиненому.
Показання ОСОБА_5 є послідовними, логічними, а тому не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин правопорушення, добровільності та істинності його позиції.
Під час судового розгляду відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України судом було визнано недоцільним дослідження тих обставин, які ніким не оспорювалися. Перед встановленням такого порядку дослідження доказів, судом було зясовано, що сторони кримінального провадження правильно розуміють зміст цих обставин, а процесуальні наслідки встановлення такого порядку дослідження доказів, в частині обмеження права апеляційного оскарження вказаних обставин, їм розяснені та зрозумілі. У суду не виникло сумнівів у добровільності позицій сторін.
Вина обвинуваченого також підтверджується наступними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

З витягу із наказу Командира військової частини НОМЕР_2 від 20 березня 2014 року №60 вбачається, що з 20 березня 2014 року зараховано до списків особового складу частини, на всі види забезпечення та призначено рядового запасу ОСОБА_5 , сапером інженерно-саперного взводу інженерно-саперної роти, ВОС-166662Д, який прибув з ІНФОРМАЦІЯ_2 , та вважати таким, що з 20 березня 2014 року справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків за посадою з посадовим окладом 530,00 гривень на місяць, шпк "солдат".
З доповіді про кримінальне правопорушення, що сталося у військовій частині пп НОМЕР_1 командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 полковника ОСОБА_6 вбачається, що 30.01.2015 року о 8.00 годині, під час ранкового шикування особового складу, була виявлена відсутність сапера інженерно - саперного взводу рядового ОСОБА_5 . Пошуки військовослужбовця позитивного результату не дали. Місце перебування військовослужбовця не відомо, мобільний телефон вимкнений. Відсутність військовослужбовця виявлено 30.01.2015 року близько 08 год. 00 хв. години тимчасово виконуючим обов`язки командира інженерно - саперної роті сержантом ОСОБА_7 військової частини польова пошта НОМЕР_1 . 10.03.2014 року ОСОБА_5 призваний по мобілізації на військову службу ІНФОРМАЦІЯ_2 до військової частини польова пошта НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ) 20.03.2014 року наказом командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 №60 зарахований в списки особового складу частини.
Відповідно до висновку акту проведення службового розслідування з приводу самовільного залишення військової частини в районі виконання завдань рядовим ОСОБА_5 , солдат ОСОБА_5 самовільно залишив військову частину в районі виконання завдань в наслідок особистої недисциплінованості та станом на 31 січня 2015 року не з`явився.
Сукупність наведених і оцінених судом доказів переконує в тому, що обвинувачений ОСОБА_5 самовільно залишив місце служби без поважних причин тривалістю понад один місяць і його дії правильно кваліфіковані за ч. 3 ст. 407 КК України.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_5 суд враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке віднесено до злочинів середньої тяжкості, особу винного, який є раніше не судимим; за місцем мешкання на обліку в спеціалізованих медичних установах не перебуває; приймав участь в захисті територіальної цілісності України в ході проведення антитерористичної операції, був контужений, одружений, має на утриманні дітей: сина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , доньку ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Як вбачається із довідки від 12 лютого 2016 року, яка видана Бистрїївською сільською радою Ружинського району Житомирської області, ОСОБА_5 допомагає своїй сестрі ОСОБА_10 , після смерті її чоловіка, утримувати її неповнолітніх дітей: ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ; ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_6 ; ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_7 ; ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_8 .
Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченому відповідно до ст. 66 КК України, суд визнає з`явлення із зізнанням, щире розкаяння у скоєному злочині, повне визнання своєї вини, наявність на утриманні обвинуваченого малолітніх дітей, виключні обставини що склалися у родині обвинуваченого в період військової служби.
Обставин, згідно з положеннями статті 67 КК України, що обтяжують покарання обвинуваченому, органом досудового розслідування та судом не встановлено.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, а згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.
Аналізуючи викладене, суд, призначаючи обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі, вважає, що виправлення обвинуваченого може бути досягнуте без ізоляції його від суспільства в умовах здійснення контролю за його поведінкою під час звільнення від відбування покарання з випробуванням протягом іспитового строку.
Більш того, відбуваючи покарання з випробуванням, обвинувачений, виконуючи належним чином покладені на нього судом обов`язки буде мати можливість утримувати свою родину, працевлаштуватися на надавати користь державі у важкій обстановці, яка сталася та триває внаслідок боротьби з тероризмом.
Цивільний позов в кримінальному провадженні не заявлений.
Судових витрат та речових доказів в кримінальному провадженні немає.
Запобіжний захід на стадії досудового розслідування до ОСОБА_5 не обирався, необхідності у його застосуванні у судовому провадженні не вбачається.
Керуючись ст.ст. 368, 370, 373-374 КПК України, суд, -
З А С У Д И В:
Визнати ОСОБА_5 винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 407 КК України і призначити йому покарання за цією статтею Кримінального Закону у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки.
Застосувати ст. ст. 75, 76 КК України та у відповідності з цими статтями Кримінального Закону звільнити ОСОБА_5 від відбування покарання у виді позбавлення волі, призначеного за цим вироком з випробуванням на строк 1 (один) рік, зобов`язавши його не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу органів кримінально - виконавчої інспекції, повідомляти органи кримінально - виконавчої інспекції про зміну місця проживання, роботи, навчання, періодично з`являтися до органів кримінально - виконавчої інспекції для реєстрації.
На вирок може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Донецької області через Слов`янський міськрайонний суд, протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а засудженим в той же строк з моменту вручення йому копії вироку.

Вирок постановлено та підписано в нарадчій кімнаті в одному екземплярі.

Суддя

Слов`янського міськрайонного суду ОСОБА_1