АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/1446/16 Справа № 201/5009/16-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 липня 2016 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

судді - доповідача ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі - ОСОБА_5

розглянувши в відкритому судовому засіданні м. Дніпрі матеріали за апеляційними скаргами прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури № 2 ОСОБА_6 , захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 , захисника обвинуваченого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_10 та захисника обвинуваченого ОСОБА_11 адвоката ОСОБА_12 на ухвалу Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 03 червня 2016 року про повернення прокурору обвинувального акта щодо

ОСОБА_9 , який народився у 1971 році в червні 24 числа, уродженця м. Баку, громадянина України, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

ОСОБА_13 , який народився у ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ,

ОСОБА_14 , який народився у 1997 році в березні 19 числа, уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , проживає за адресою: АДРЕСА_4 ,

ОСОБА_7 , який народився у 1995 році в вересні 05 числа, уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, який зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_5 ,

ОСОБА_15 , який народився у 1995 році в листопад 08 числа, уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, який зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_6 ,

ОСОБА_11 , який народився у ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Павлограда Дніпропетровської області, громадянина України, який зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_7 ,

обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 187 ч. 3 КК України по кримінальному провадженню, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000018 від 04 січня 2016 року

за участю сторін кримінального провадження: прокурора ОСОБА_16 , обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника адвоката ОСОБА_10 , обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисників адвокатів ОСОБА_8 та ОСОБА_17 , обвинуваченого ОСОБА_11 та його захисника адвоката ОСОБА_12 обвинуваченого ОСОБА_14 та його захисника адвоката ОСОБА_18 , -

В С Т А Н О В И Л А:

На ухвалу суду подані апеляційні скарги, в яких:

-прокурор просить ухвалу суду від 03 червня 2016 року скасувати в зв`язку з невідповідністю висновків суду першої інстанції фактичним обставинам справи та допущеними істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, та призначити новий судовий розгляд даного кримінального провадження у суді першої інстанції.

В обґрунтування своїх доводів посилається на те, що судом першої інстанції не було враховано, що в обвинувальному акті чітко зазначено формулювання обвинувачення ОСОБА_9 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_7 , ОСОБА_15 та ОСОБА_11 , вказано інформацію про розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, яка складає 29 790 гривень 85 копійок.

Вказує, що в ухвалі суду також не було враховано, що під час досудового розслідування було встановлено особу суб`єкта правопорушення, а саме - ОСОБА_13 , який проживає за адресою: АДРЕСА_2 ; згідно інформації щодо виконання приводу обвинуваченого ОСОБА_13 Жовтневого ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області вказано, що ОСОБА_13 за місцем мешкання відсутній близько двох місяців, що в свою чергу свідчить про невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам справи, оскільки на момент складання обвинувального акта підозрюваний ОСОБА_13 мешкав саме за адресою, яка вказана в обвинувальному акті.

Також вказує, що доводи суду про відсутність інформації щодо постанови про призначення експертизи та наявності цих висновків й розміру процесуальних витрат на їх проведення а реєстрі матеріалів досудового розслідування не є порушенням вимог чинного законодавства, в той же час повернення обвинувального акта прокурору призвело до порушення вимог ст. 28 КПК України (розумні строки).

-захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 просить ухвалу суду скасувати в частині продовження строків дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 та відмовити прокурору у задоволенні клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строків дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів.

В обґрунтування своїх доводів посилається на те, що у відсутності обвинуваченого ОСОБА_13 у суду не було законних підстав проводити підготовче судове засідання та приймати рішення про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 .

Вказує, що прийняття судом рішення про повернення обвинувального акта виключає процесуальну можливість прийняття рішення про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому під час підготовчого судового засідання чи взагалі будь-якого рішення щодо запобіжного заходу в порядку ст. 315 ч. 3 КПК України.

Вважає, що висновки суду щодо наявності ризиків, заявлених прокурором щодо обвинуваченого ОСОБА_7 не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, суд без посилання на конкретні докази та встановлені судом обставини, як це передбачає ст. 372 КПК України, в мотивувальній частині ухвали послався на тяжкість злочину, на те, що судовий розгляд ще не розпочатий, а тому існують ризики того, що ОСОБА_7 може переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків та потерпілих, у зв`язку з чим жоден з більш м`яких запобіжних заходів не буде достатнім для запобігання вказаним ризикам, такі висновки суду є необґрунтованими.

Звертає увагу суду, що оскаржуваною ухвалою суду першої інстанції прокурору повернуто обвинувальний акт в зв`язку з його невідповідністю положенням ст. 291 ч.2 КПК України, і враховуючи положення ст. 91 КПК України щодо предмета доказування та встановлену судом невідповідність обвинувального акта вимогам цього Кодексу, є підстави стверджувати про відсутність обґрунтованого обвинувачення (підозри), а отже відсутність підстав для продовження строку тримання під вартою.

Крім того вказує, що судом не було враховано, що в матеріалах справи є документи, що свідчать про те, що обвинувачений ОСОБА_7 зареєстрований та постійно проживає за місцем реєстрації разом з матір`ю та неповнолітнім братом, за місцем навчання та проживання характеризується позитивно.

В доповненнях до апеляційної скарги адвокат ОСОБА_8 зазначає, що повернення ухвалою суду обвинувального акта прокурору означає, що відповідно до положень ст. 291 КПК України, прокурором повинен бути складений «новий» обвинувальний акт, копія якого потім вже надається під розписку підозрюваному, отже ст. 291 КПК України передбачає єдину можливість пред`явлення обвинувального акта особі, яка на момент вручення обвинувального акта перебуває у процесуальному статусі «підозрюваного».

Таким чином, на її думку, після вирішення судом першої інстанції питання про повернення обвинувального акта прокурору, ОСОБА_7 вже не знаходився у процесуальному статусі «обвинувачений», а відтак суд першої інстанції не мав жодних законних підстав продовжити застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою як до обвинуваченого ОСОБА_7 , а лише як до підозрюваного, в той же час, за змістом ст. 315 КПК України, під час підготовчого судового засідання не передбачено вирішення питання про обрання, зміну чи скасування заходів забезпечення кримінального провадження щодо підозрюваного.

-захисник обвинуваченого ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_10 просить ухвалу суду скасувати в частині вирішення питання про продовження строку застосування до обвинуваченого ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та змінити ухвалу, обравши ОСОБА_9 більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.

В обґрунтування своїх доводів посилається на те, що ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 10 лютого 2016 року за апеляційною скаргою ОСОБА_11 встановлено, що обвинувачені фактично затримані без складання протоколу в порядку ст. 208 КПК України о 10 годині 14 січня 2016 року, однак 14 квітня 2016 року Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська, вже після 10 години розглянув клопотання прокурора і замість обрання запобіжного заходу, продовжив всім обвинуваченим запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 діб, дія якого на той момент вже закінчилась. Ухвалою від 03 червня 2016 року, місцевий суд знову, замість обрання запобіжного заходу задовольнив клопотання прокурора і знову незаконно продовжив всім обвинуваченим запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, незважаючи на закінчення дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою 0 10 годині 14 квітня 2016 року.

Вказує, що судом першої інстанції встановлено, що викладені фактичні обставини кримінального правопорушення у обвинувальному акті прямо протиріч ять обставинам подій, зібраним доказам, вказують на невірну кваліфікацію, внаслідок чого обвинувальний акт повернуто прокурору. Однак, всупереч вимога ст. 178 ч. 1 п.1, ст. 177 ч. 2 КПК України, ухвалюючи рішення про продовження строків тримання під вартою, суд не взяв до уваги вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого саме ст. 187 ч. 3 КК України, досліджені обставини і незважаючи на відсутність ризиків, передбачених процесуальним законом, можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу, нові матеріали, подані захисником, систематичні істоті порушення вимог закону та прав підозрюваного, незаконно продовжив обвинуваченим запобіжний захід.

-захисник обвинуваченого ОСОБА_11 адвокат ОСОБА_12 просить ухвалу суду скасувати в частині продовження застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_11 запобіжного заходу у вигляді тримання під ватрою строком на 60 днів, та в цій частині ухвалити нову ухвалу про задоволення його клопотання про зміну ОСОБА_11 запобіжного заходу з тримання під вартою на інший, не пов`язаний з позбавленням волі та не обмежуючий його у вільному виборі місця проживання та пересування.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що суд першої інстанції задовольнив його клопотання в частині повернення прокурору обвинувального акта в даному кримінальному провадження, але ніяким чином не розглянув та прийняв рішення про задоволення або відмову в задоволенні клопотання в частині заміни запобіжного заходу на інший.

Вказує, що під час ухвалення рішення про продовження запобіжного заходу не з`ясував в повній мірі всі обставини, передбачені ст. 178 ч.1 КПК України та не прийняв до уваги те, що ОСОБА_11 має міцні соціальні зв`язки у місті Дніпрі, де він постійно мешкав до затримання, є студентом 2-го курсу Дніпропетровського національного університету ім. О. Гончара, має сім`ю, з якою підтримує постійні сталі зв`язку, раніше до будь-якої кримінальної відповідальності не притягувався.

Також вказує, що суд першої інстанції повернув обвинувальний акт прокурору у зв`язку з невідповідністю його вимогам зокрема ст. 291 ч.2 п. 5 та ст. 91 ч.1 КПК України, таким чином, в обвинувальному акті не вказано, не вмотивовано та не доведено ступінь тяжкості та вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, а також, які безпосередньо протиправні дії інкримінуються ОСОБА_11 , що, безпосередньо він, вчинив протиправного та яка його роль в цьому, якщо вказане взагалі мало місце.

В запереченнях на апеляційну скаргу прокурора захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_19 вважає її необґрунтованою. Посилається на те, що враховуючи положення ст. 91 КПК України, якими передбачено перелік обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, повернення прокурору обвинувального акта є обґрунтованим, а не формальним, оскільки встановлені судом недоліки перешкоджають суду призначити судовий розгляд. Вважає також, що неконкретність та суперечливість обвинувачення перешкоджає реалізації ОСОБА_7 передбаченого ст. 42 КПК України права знати у вчиненні яких кримінальних правопорушень його обвинувачують, що є порушенням права на справедливий судовий розгляд, гарантований і п. 1, підпунктом «а» п.3 ст. 6 Конвенції.

Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 03 червня 2016 року обвинувальний акт та додатки у кримінальному провадженні, зареєстрованому в єдиному реєстрі досудових розслідувань за № 0000018 щодо ОСОБА_9 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_7 , ОСОБА_15 , ОСОБА_20 , обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 187 ч.3 КК України, повернуто прокурору у зв`язку із невідповідністю вимогам ст. 291 КПК України.

Продовжено застосування щодо обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_7 , ОСОБА_15 , ОСОБА_11 , дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 01 серпня 2016 року, включно.

Продовжено щодо обвинуваченого ОСОБА_14 строк дії запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту та дію обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України, покладених судом при обранні зазначеного запобіжного заходу, строком на 60 днів, тобто до 01 серпня 2016 року.

Рішення суду мотивовано наступним.

В обвинувальному акті, в супереч положень ст. 291 ч. 2 КПК України, відсутній виклад фактичних обставин кримінального правопорушення із зазначенням події злочину, обставин вчинення кримінального правопорушення, місця, способу його вчинення, які прокурор вважає встановленими як такі, що вказують на наявність в діях обвинувачених ознак кримінального правопорушення, передбаченого ст. 187 ч.3 КК України, та на підставі яких формулювалось в подальшому обвинувачення щодо обвинувачених та визначалась правова кваліфікація кримінального правопорушення. З обвинувального акта по даному кримінальному провадженню неможливо зрозуміти, які конкретно злочинні дії вчинили кожен з обвинувачених. Зокрема, не зазначено формулювання обвинувачення ОСОБА_9 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_7 , ОСОБА_15 та ОСОБА_11 в частині обставин попередньої змови щодо вчинення розбою, не зазначено коли і за яких обставин вказані особи вступили між собою у злочинну змову і про вчинення яких конкретно діянь вони домовились; не визначено ролі та ступінь участі кожного із співучасників у їх вчиненні, яким способом обвинувачені проникали до житла потерпілих, хто саме з обвинувачених погрожував потерпілим застосуванням насильства та предметом, схожим на вогнепальну зброю, яким способом та якими конкретно діями кожного з обвинувачених було здійснено заволодіння майном потерпілих.

Також, відповідно до ст. 291 ч. 2 п. 7 КПК України, обвинувальний акт повинен містити розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, але в обвинувальному акті зазначено, що 04 січня 2016 року у потерпілої ОСОБА_21 обвинувачені заволоділи грошовими коштами в розмірі 1 долару США, 14 січня 2016 року у потерпілої ОСОБА_22 50 Євро, при цьому в обвинувальному акті, формулюючи обвинувачення, прокурором вказані грошові кошти не приведені в національну валюту за курсом, встановленим на момент скоєння злочину, тобто розмір шкоди є не встановленим. Відповідно до обвинувального акта, у потерпілої ОСОБА_23 обвинувачені заволоділи жіночою сумочкою, розмір якої також не встановлено, так само не зазначено, чи представляє вона для потерпілої ОСОБА_23 будь-яку матеріальну цінність.

Крім того, відповідно до епізоду вчинення злочину від 14 січня 2016 року, обвинуваченим ОСОБА_9 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_7 , ОСОБА_24 , ОСОБА_20 інкримінується вчинення злочину за ст. 187 ч. 3 КК України за ознакою повторності, однак кваліфікація даної статті не передбачає вчинення злочину повторно, а лише за кваліфікуючою ознакою вчинення розбою особою, яка раніше вчинили розбій або бандитизм. Також посилання в обвинувальному акті прокурором на те, що вищезазначені особи підозрюються у вчинення злочинів, є безпідставними, оскільки на даній стадії їм уже вручений обвинувальний акт й статус даних осіб визначений.

Також судова колегія прийшла до висновку про обґрунтованість доводів захисту щодо невідповідності вимогам ст. 291 КПК України реєстру матеріалів в частині відсутності постанов про призначення експертиз та наявності цих висновків і розміру процесуальних витрат на їх проведення.

В порушення ст. 291 ч. 2 п. 2 КПК України, слідчим та прокурором не встановлена в повному обсязі особистість суб`єкта правопорушення, його місце проживання, а викладені в обвинувальному акті відомості про особу ОСОБА_13 не відповідають фактичним даним, зазначені недоліки обвинувального акта унеможливлюють участь обвинуваченого у порядку ст. 314 КПК України в підготовчому судовому засіданні та розгляді справи по суті.

Врахувавши наведено, суд прийшов до висновку, що таке обвинувачення є неконкретним та таким, що не відповідає вимогам ст. 291 КПК України й свідчить про істотне порушення вимог кримінального процесуального законодавства в частині права обвинувачених на захист, у зв`язку з чим обвинувальний акт підлягає поверненню.

Крім того, суд першої інстанції прийшов до висновку про необхідність продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_9 , ОСОБА_7 , ОСОБА_15 , ОСОБА_11 , в також строку дії запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту обвинуваченому ОСОБА_14 , а в задоволенні клопотання захисників про заміну запобіжного заходу обвинуваченим відмовити, з наступних підстав.

Ухвалою суду від 14 квітня 2016 року обвинуваченим ОСОБА_9 , ОСОБА_7 , ОСОБА_15 та ОСОБА_11 було продовжено застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 12 червня 2016 року, включно, обвинуваченому ОСОБА_14 продовжено строк запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту також до 12 червня 2016 року.

При цьому, судом при продовженні обвинуваченим ОСОБА_9 , ОСОБА_7 , ОСОБА_15 та ОСОБА_11 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та обвинуваченому ОСОБА_14 у вигляді домашнього арешту, враховувалися ризики, передбачені ст. 177 КПК України що обвинувачені можуть переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків та потерпілих, перешкоджати розгляду справи по суті. Вказані ризику, а саме ризик можливості переховування обвинувачених від суду та ризик впливу на свідків та потерпілих, на час розгляду в суді кримінального провадження не відпали та продовжують існувати, оскільки обвинувачені ОСОБА_9 , ОСОБА_11 , ОСОБА_7 , ОСОБА_15 обвинувачуються у вчиненні корисливого особливо тяжкого злочину, з погрозою застосування насильства, що є небезпечним для життя чи здоров`я, вчиненого за попередньою змовою групою осіб, за яке передбачено покарання виключно у виді позбавлення волі, у зв`язку з тим, що судовий розгляд по справі не розпочатий, а тому існують ризики того, що ОСОБА_9 , ОСОБА_11 , ОСОБА_7 , ОСОБА_15 можуть переховуватися від суду, перешкоджати розгляду справи по суті, незаконно впливати на потерпілих та свідків у цьому ж кримінальному провадженні, у зв`язку з чим жоден із більш м`яких запобіжних заходів не буде достатнім для запобігання вищезазначеним ризикам.

Суд прийшов до висновку про необхідність продовжити дію запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_14 у вигляді домашнього арешту та дії раніше покладених на нього обов`язків строком на 60 днів, оскільки обвинувачений ОСОБА_14 обвинувачується у вчиненні корисливого особливо тяжкого злочину, з погрозою застосування насильства, що є небезпечним для життя чи здоров`я, вчиненого за попередньою змовою групою осіб, за яке передбачено покарання виключно у виді позбавлення волі, у зв`язку з тим, що судовий розгляд по справі не розпочатий, а тому існують ризики того, що обвинувачений може переховуватися від суду, перешкоджати розгляду справи по суті, незаконно впливати на потерпілих та свідків у цьому ж кримінальному провадженні, у зв`язку з чим такий запобіжний захід як особисте зобов`язання не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого ОСОБА_14 .

Скарга захисника ОСОБА_10 на рішення, дії та бездіяльність слідчого, судом першої інстанції не вирішувалася, так як судом вирішено питання про повернення обвинувального акта з додатками прокурору.

Заслухавши доповідь судді; захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 , обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_17 , які підтримали апеляційну скаргу в інтересах ОСОБА_7 , заперечували проти апеляційної скарги прокурора та просили скасувати ухвалу суду в частині продовження ОСОБА_7 строку тримання під вартою та відмовити прокурору в задоволенні клопотання про продовження ОСОБА_7 строку тримання під вартою; захисника обвинуваченого ОСОБА_11 - адвоката ОСОБА_12 та обвинуваченого ОСОБА_11 , які підтримали апеляційну скаргу в інтересах ОСОБА_11 заперечували проти апеляційної скарги прокурора та просили ухвалу суду першої інстанції частині продовження строку тримання останнього під вартою скасувати та ухвалити нову ухвалу, якою відмовити прокурору у продовженні строку тримання під вартою та обрати ОСОБА_11 запобіжний захід не пов`язаний з позбавленням волі та не обмежуючий його у вільному виборі місця проживання та пересування; захисника обвинуваченого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_10 та обвинуваченого ОСОБА_9 , які підтримали апеляційну скаргу в інтересах обвинуваченого, заперечували проти апеляційної скарги прокурора та просили скасувати ухвалу суду першої інстанції в частині продовження строку тримання ОСОБА_9 під вартою та обрати щодо ОСОБА_9 запобіжний захід не пов`язаний з позбавленням волі; прокурора ОСОБА_16 , який підтримав апеляційну скаргу прокурора, заперечував проти апеляційних скарг захисників адвокатів ОСОБА_8 , ОСОБА_12 та ОСОБА_10 та в дебатах просив скасувати ухвалу суду першої інстанції та призначити новий судовий розгляд даного кримінального провадження у суді першої інстанції; захисника обвинуваченого ОСОБА_14 адвоката ОСОБА_18 та обвинуваченого ОСОБА_14 , які заперечували проти апеляційної скарги прокурора та вважали обґрунтованими апеляційні скарги адвокатів ОСОБА_8 , ОСОБА_12 та ОСОБА_10 ; вивчивши надані апеляційному суду матеріали та обговоривши доводи апеляційних скарг прокурора та захисників адвокатів ОСОБА_25 , ОСОБА_12 та ОСОБА_10 колегія суддів вважає, що апеляційні скарга прокурора та захисників задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Рішення суду першої інстанції про повернення обвинувального акта щодо ОСОБА_9 , ОСОБА_13 , ОСОБА_7 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_11 прокурору для усунення виявлених недоліків є законним, обґрунтованим і вмотивованим.

При цьому суд обґрунтовано вказав на те, що всупереч положенням ст. 291 ч. 2 КПК України в обвинувальному акті відсутній виклад фактичних обставин кримінального правопорушення із зазначенням події злочину, обставин вчинення кримінального правопорушення, місця, способу його вчинення, які прокурор вважає встановленими як такі, що вказують на наявність в діях обвинувачених ознак кримінального правопорушення, передбаченого ст. 187 ч. 3 КК України, та на підставі яких формулювалось в подальшому обвинувачення щодо обвинувачених та визначалась правова кваліфікація кримінального правопорушення, що є порушенням права обвинувачених на захист, оскільки у відповідності до ст. 42 КПК України, особа повинна знати у чому її підозрюють щоб мати можливість захищати себе від пред`явленої підозри, а також суперечить положенням ст. 2 КПК України, відповідно до якої завданням кримінального провадження є повне та неупереджене розслідування і судовий розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до кримінальної відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до вимог ст. 291 ч. 1 п. 5 КПК України 2012 року, крім необхідності викладення в обвинувальному акті фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, прокурор зобов`язаний вказати і правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частину статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Зазначена норма закону зобов`язує прокурора вказати формулювання обвинувачення з зазначенням статті (частини статті) КК України, яке має містити точний опис обставин кримінального правопорушення із зазначенням об`єктивної сторони складу злочину та його кваліфікуючих ознак, обставини, які визначають ступінь участі кожного з підсудних, їх ролі у вчиненні кримінального правопорушення.

При цьому, при формулюванні обвинувачення прокурор зобов`язаний керуватися і Загальною частиною КК України, відповідно до якої кожна стаття особливої частини КК України містить у собі 4 складові злочину (кримінального правопорушення): об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт і суб`єктивна сторона.

Зазначені складові злочину (кримінального правопорушення) та його кваліфікуючі ознаки і зобов`язаний викласти слідчий та прокурор при формулювання обвинувачення і викладенні фактичних обставин кримінального правопорушення в обвинувальному акті.

Як убачається з обвинувального акта, слідчий декілька разів вказав на кваліфікуючі ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ст. 187 ч. 3 КК України, на попередню змову та розподіл ролей, на погрози застосування насильства небезпечного для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, на погрозу предметами схожими на вогнепальну зброю, однак не дотримався вимог чинного законодавства, щодо описання фактичних обставин подій, які мали місце 04 та 14 січня 2016 року та дій кожного з учасників вказаних подій, які визначив як кримінальне правопорушення, передбачене ст. 187 ч. 3 КК України.

Виходячи з зазначених вимог закону суд першої інстанції, обґрунтовано вказав на невідповідність обвинувального акта вимогам ст. 291 КПК України, оскільки як би не вбачав прокурор фактичні обставини, викладаючи їх в обвинувальному акті він повинен формулювати обвинувачення керуючись і положеннями КК України, тобто і матеріальним законом та не допускати спрощень та суперечностей у викладенні цих обставин.

Обгрунтовано зазначив суд першої інстанції і на невідповідність обвинувального акта вимогам ст. 291 ч. 2 п. 7 КПК України, відповідно до якої обвинувальний акт повинен містити розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, оскільки в обвинувальному акті зазначено, що 04 січня 2016 року у потерпілої ОСОБА_21 обвинувачені заволоділи грошовими коштами в розмірі 1 долару США, 14 січня 2016 року у потерпілої ОСОБА_22 50 Євро і вказані грошові кошти не переведені в національну валюту за курсом, встановленим на момент скоєння злочину, тобто розмір шкоди в є не встановленим.

Обгрунтовано зазначено в ухвалі суду першої інстанції і про те, що в порушення ст. 291 ч. 2 п. 2 КПК України, слідчим та прокурором не встановлена в повному обсязі особистість суб`єкта правопорушення, його місце проживання, а викладені в обвинувальному акті відомості про особу ОСОБА_13 не відповідають фактичним даним і зазначені недоліки обвинувального акта унеможливлюють участь обвинуваченого у порядку ст. 314 КПК України в підготовчому судовому засіданні та розгляді справи по суті.

Виходячи з наведеного доводи апеляційної скарги прокурора про необгунтованість повернення прокурору обвинувального акта та про те, що особа ОСОБА_13 органами досудового розслідування була встановлена правильно і про те, суд невірно встановив час зміни ОСОБА_13 місця проживання є безпідставними.
Приймаючи рішення про повернення обвинувального акта прокурору, суд першої інстанції продовжив обвинуваченим ОСОБА_9 , ОСОБА_15 , ОСОБА_7 та ОСОБА_11 строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 01 серпня 2016 року.

Рішення про продовження строку тримання під вартою, суд обґрунтував тим, що залишилися наявними ризики, передбачені ст. 177 КПК України встановлені при обранні їм запобіжного заходу, а саме: ризик можливості переховування обвинувачених від суду та ризик впливу на свідків та потерпілих.

Свої висновки про наявність зазначених ризиків, суд обґрунтував тим, що ОСОБА_9 , ОСОБА_7 , ОСОБА_11 та ОСОБА_15 обвинувачуються у вчиненні корисливого, особливо тяжкого злочину, вчиненого за попередньою змовою групою осіб з погрозою застосування насильства, що є небезпечним для життя та здоров`я, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі, судовий розгляд не початий, а тому існують ризики того, що останні можуть переховуватися від суду, перешкоджати розгляду справи по суті, незаконно впливати на свідків та потерпілих у цьому ж кримінальному провадженні, у зв`язку з чим жоден з більш м`яких запобіжних заходів не буде достатнім для запобігання вищевказаним ризикам.

Колегія суддів перевіривши надані матеріали, вважає рішення суду обгрунтованим, винесеним у відповідності до чинного законодавства та таким, що відповідає і практиці ЄСПЛ у питаннях застосування та продовження строків застосування запобіжних заходів.

Доводи захисників обвинувачених ОСОБА_26 , ОСОБА_11 та ОСОБА_27 про порушення судом положень ст. 314 та 315 КПК України, якими суду не надано права при поверненні обвинувального акта вирішувати питання про продовження запобіжного заходу щодо обвинувачених, колегія суддів вважає безпідставними.

Так, у рішенні «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року, Суд наголосив на недоліках законодавства України щодо тримання під вартою, які заключалися у тому числі і у триманні осіб без жодного судового рішення у період від закінчення досудового розслідування до початку судового розгляду, та наголосив, що усунути зазначені системні порушення прав особи можливо лише шляхом внесення змін до КПК України.

Розглядаючи справу «Чанєв проти України» та приймаючи по ній 09 жовтня 2014 року рішення ЄСПЛ зазначив, що новий Кримінальний процесуальний кодекс України чітко та точно не врегульовує питання щодо тримання особи під вартою у період після закінчення досудового розслідування та до початку судового розгляду, в чому вбачається порушення статті 5 Конвенції і найбільш доцільним способом вирішення вищенаведеного порушення є невідкладне внесення змін до відповідного законодавства з метою забезпечення відповідного національного кримінального процесу вимогам статті 5 Конвенції.

Виходячи з наведеного, суд першої інстанції, розглядаючи клопотання прокурора про продовження строків тримання під вартою, діяв у відповідності до статті 5 Конвенції та у відповідності до положень чинного законодавства.

Що стосується доводів захисників про невмотивованіть рішення в частині продовження строків тримання під вартою ОСОБА_9 , ОСОБА_28 та ОСОБА_7 то вони не відповідають фактичним обставинам, оскільки суд належним чином обґрунтував і наявність ризиків і неможливість запобігти їм застосуванням більш м`яких запобіжних заходів.

Що стосується доводів захисників про те, що суд не врахував у повній мірі дані про особу ОСОБА_9 , ОСОБА_7 та ОСОБА_11 , а саме наявності у ОСОБА_9 постійного місця проживання та роботи, двох неповнолітніх дітей, позитивних характеристик та захворювання батька, у ОСОБА_7 наявності постійного місця проживання за місцем реєстрації разом з матір`ю та неповнолітнім братом та позитивних характеристик за місцем навчання та проживання, у ОСОБА_11 , того що ОСОБА_11 має міцні соціальні зв`язки у місті Дніпрі, де він постійно мешкав до затримання, є студентом 2-го курсу Дніпропетровського національного університету ім. О. Гончара, має сім`ю, з якою підтримує постійні сталі зв`язку, раніше до будь-якої кримінальної відповідальності не притягувався, то у зв`язку з тим, що вказані обставини мали місце і при застосуванні запобіжного заходу щодо зазначених осіб, а також у зв`язку з тим, що вони не зможуть мінімізувати встановлені наявні ризики та забезпечити належну процесуальну поведінку останніх, колегія суддів не вбачає підстав для зміни запобіжного заходу щодо останніх на більш м`який передбачений законом запобіжний захід.

Безпідставними є і доводи захисника ОСОБА_8 про те, що повернення обвинувального акта прокурору у зв`язку з порушенням положень ст. 291 ч. 2 КПК України фактично свідчить про відсутність обґрунтованої підозри, що само по собі унеможливлює застосування чи продовження запобіжного заходу щодо її підзахисного ОСОБА_7 .

Питання про наявність обґрунтованої підозри неможливо ототожнювати з поверненням обвинувального акта прокурору, оскільки законодавець передбачив підстави для повернення обвинувального акта прокурору і крім того, в ухвалі суду першої інстанції не йдеться про відсутність обґрунтованої підозри.

Крім зазначеного, наявність обґрунтованої підозри не передбачає необхідності встановлення наявності усіх складових злочину, та передбачає що факти, які викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеня, необхідного для засудження або навіть для пред`явлення обвинувачення.

Що стосується доводів прокурора про те, що поверненням обвинувального акта, суд порушив передбачені ст. 28 КПК України розумні строки, то колегія суддів не погоджується з вказаними доводами, оскільки право на справедливий суд та право особи знати в чому її обвинувачують є більш загальним правом, а розумні строки в даному випадку судом також не порушені, оскільки без належно складеного обвинувального акта та встановлення даних про особу ОСОБА_13 суд першої інстанції не може провести судовий розгляд справи.

Безпідставними вважає колегія суддів і доводи апеляційних скарг захисників про те, що у відсутності обвинуваченого ОСОБА_13 суд першої інстанції взагалі не мав право продовжувати строк застосування запобіжних заходів щодо ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_11 , оскільки продовжувати строк застосування запобіжного заходу суд не має права лише щодо особи, яка відсутня в судовому засіданні, оскільки таким розглядом буде порушено її право на захист, а суд першої інстанції і не вирішував щодо ОСОБА_13 питань, що стосуються запобіжного заходу.

Як убачається з ухвали суду першої інстанції, суд обговорював усі заявлені сторонами судового розгляду клопотання, у тому числі і клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_11 адвоката ОСОБА_12 про зміну запобіжного заходу ОСОБА_11 на більш м`який, прийшов до висновку про відсутність таких підстав та прийняв рішення про відмову у задоволенні клопотань про зміну запобіжного заходу обвинуваченим (а. с. 244).

За таких обставин доводи апеляційних скарг прокурора та захисників адвокатів ОСОБА_8 , ОСОБА_12 та ОСОБА_10 , колегія суддів вважає необґрунтованими, а їх апеляційні скарги такими, що не підлягають задоволенню.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які відповідно до вимог ст. 412 КПК України є підставою для скасування судового рішення при вивченні наданих матеріалів не встановлено.

Виходячи з наведеного. підстав для скасування чи зміни ухвали суду першої інстанції не вбачається.

Керуючись ст. ст. 404 ч. 1, 405, 407 ч. 1 п. 1, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційні скарги прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури № 2 ОСОБА_6 , захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 , захисника обвинуваченого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_10 та захисника обвинуваченого ОСОБА_11 адвоката ОСОБА_12 залишити без задоволення.

Ухвалу Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 03 червня 2016 року про повернення прокурору обвинувального акта щодо ОСОБА_9 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_7 , ОСОБА_15 , ОСОБА_11 залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді: