УКРАЇНА
Апеляційний суд Житомирської області

Справа №273/856/16-к Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія КПК Доповідач ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 жовтня 2016 року м. Житомир
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:
головуючого судді: ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря: ОСОБА_5 ,
прокурора: ОСОБА_6 ,
обвинуваченого: ОСОБА_7 ,
захисника: ОСОБА_8 ,
потерпілого: ОСОБА_9
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Любарська Гута Баранівського району Житомирської області, проживаючого в АДРЕСА_1 ,
визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України та призначено покарання із застосуванням ст. 69 КК України, у виді чотирьох років позбавлення волі.
До вступу вироку в законну силу запобіжний захід ОСОБА_7 залишено тримання під вартою.
Строк відбування покарання ОСОБА_7 ухвалено рахувати з 19 травня 2016 року.
Зарахувано у строк відбування покарання період попереднього ув`язнення
з 19 травня 2016 року по 20 липня 2016 року з розрахунку один день попереднього
ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Речові докази: шерстяний гольф чорного кольору, куртку із шкірозамінника бежевого кольору із підкладкою жовтого кольору, сорочку синього кольору у клітку білого кольору, штани чорного кольору, покривало синього кольору із вставками у вигляді квітів жовтого кольору, що зберігаються в кімнаті зберігання речових доказів Баранівського ВП Новоград-Волинського ВП ГУНП України в Житомирській області ухвалено повернути за належністю власнику ОСОБА_9 , кухонний ніж, вирізку із подушки, що зберігаються в кімнаті зберігання речових доказів Баранівського ВП Новоград-Волинського ВП ГУНП України в Житомирській області ухвалено знищити.
Згідно вироку суду, ОСОБА_7 визнаний винний та засуджений за те, близько 04 години 19 травня 2016 року в будинку АДРЕСА_1 між ОСОБА_7 , який перебував в стані алкогольного сп`яніння та його батьком ОСОБА_9 , на грунті раптово виниклих неприязних відносин виник словесний конфлікт. В ході конфлікту ОСОБА_7 взявши в руку кухонний ніж, умисно наніс один удар ножем в живіт своєму батькові, ОСОБА_9 . Внаслідок протиправних дій ОСОБА_7 , ОСОБА_9 отримав поранення черевної стінки, що проникає в черевну порожнину, яке належить до тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя.
В апеляційній скарзі прокурор не оспорюючи висновків суду першої інстанції щодо доведеності вини ОСОБА_7 просить вирок скасувати в частині призначеного покарання. Ухвалити новий вирок. Визнати ОСОБА_7 винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України та призначити йому покарання у виді шести років позбавлення волі. В решті вирок залишити без змін. Посилається на те, що вирок підлягає скасуванню у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. При призначенні покарання ОСОБА_7 суд не вірно застосував положення ст. 69 КК України, не врахував, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 66 КК України щире каяття або сприяння розкриттю злочину не є сукупністю тих обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, а є однією з обставин, яка пом`якшує покарання. Той факт, що обвинувачений раніше, в силу статті 89 КК України, не притягувався до кримінальної відповідальності, визнав свою вину у судовому засіданні, розкаявся у вчиненому, позитивно характеризується за місцем проживання, є характеризуючими обставинами, але не є підставами для застосування ст. 69 КК України. Призначаючи покарання, суд не врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого, негативні характеризуючі дані, те що під час досудового розслідування вину не визнавав, розкриттю злочину не сприяв, думку потерпілого, який просив призначити покарання у виді трьох років позбавлення волі, а також те, що злочин вчинено в стані алкогольного сп`яніння та щодо особи похилого віку.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 не оспорюючи висновків суду першої інстанції щодо доведеності вини ОСОБА_7 просить вирок змінити. Призначити ОСОБА_7 покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді трьох років позбавлення волі. Посилається на те, що призначене обвинуваченому покарання є надто суворим і не відповідає особі обвинуваченого, тяжкості вчиненого ним злочину та суспільно небезпечним наслідкам, що наступили від злочину. Вважає, що вирок не в повній мірі відповідає вимогам ст. 65 КК України, а зокрема особі обвинуваченого, який раніше не судимий, позитивно характеризується за місцем проживання, на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває. Крім того судом, не в повній мірі враховано думку потерпілого, який просив призначити ОСОБА_7 покарання у вигляді трьох років позбавлення волі.
Заслухавши доповідь судді, прокурора, який підтримав подану ним апеляційну скаргу та заперечив проти задоволення апеляційної скарги захисника, потерпілого, який висловив думку про задоволення апеляційної скарги захисника та просив залишити без задоволення апеляційну скаргу прокурора, обвинуваченого і його захисника, які підтримали подану захисником апеляційну скаргу та заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, перевіривши судове рішення відповідно до вимог ст. 404 КПК України в межах поданих апеляційних скарг, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають.
Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України відповідає обставинам кримінального провадження, ґрунтується на сукупності зібраних та належним чином оцінених судом доказах і ніким з учасників судового провадження не оспорюється.
Згідно ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Відповідно ст. 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Суд першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 дотримався загальних засад передбачених ст.ст. 50, 65 КК України. Судом враховано ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відноситься до тяжких злочинів, обставини, які обтяжують покарання, вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, щодо особи похилого віку та обставини, які пом`якшують покарання, визнання вини, каяття та активне сприяння у його розкритті, а також як вбачається зі змісту вироку такою обставиною суд визнав, позитивну характеристику за місцем проживання обвинуваченого. Враховано дані про особу винного, який раніше не судимий, вчинив злочин щодо свого батька, думку потерпілого, який не має до обвинуваченого претензій, але просив суд призначити йому покарання, три роки позбавлення волі, наслідки вчинення злочину. Як вбачається з матеріалів провадження, такі висновки зроблені на досліджених в судовому засіданні доказах в тому числі безпосередній оцінці показів обвинуваченого ОСОБА_7 , який визнаючи вину у вчиненому, критично оцінює та засуджує вчинені ним дії щодо свого батька.
Враховуючи наведене, суд першої інстанції правильно прийшов до висновку що необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження вчинення ним нових злочинів є покарання у виді позбавлення волі, встановлене санкцією частини першої статті 121 КК України із застосуванням ст. 69 КК України.
Наведені обставини, спростовують доводи захисника ОСОБА_8 , що призначене покарання за своїм розміром є занадто суворим, оскільки не відповідає тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого, суспільно небезпечним наслідкам, що наступили від злочину та те, що судом не в повній мірі враховано думку потерпілого.
За наведених обставин, безпідставними є і доводи прокурора, що судом застосовано закон який не підлягає застосуванню, що призвело до призначення покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок його м`якості, що судом безпідставно застосовано положення ст. 69 КК України, що суд не врахував, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 66 КК України щире каяття або сприяння розкриттю злочину не є сукупністю тих обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, а є однією з обставин, яка пом`якшує покарання, що та обставина, що обвинувачений раніше, не притягувався до кримінальної відповідальності, визнав свою вину у судовому засіданні, розкаявся у вчиненому, позитивно характеризується за місцем проживання, є характеризуючими обставинами і не є підставами для застосування ст. 69 КК України. При цьому колегія суддів враховує, що щире каяття та сприяння розкриттю злочину є однією з обставин, яка пом`якшує покарання. Крім наведених обставин, які спростовують наведені доводи прокурора, колегія суддів відмічає, що відповідно ч.2 ст.66 КК України, суд при призначенні покарання може визнати такими, що його пом`якшують і інші обставини, не зазначені в частині 1 статті 66 КК України. Тому врахування судом при призначенні покарання ОСОБА_7 , крім інших обставин, які пом`якшують покарання, ще такі обставини, як визнання вини, характеристику з місця проживання, не суперечить вимогам закону і разом з іншими обставинами наведеними у вироку є сукупністю тих обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину і надавали суду підстави для призначення покарання із застосуванням ст.69 КК України.
Доводи прокурора, що суд не дав належної оцінки особі обвинуваченого і тим обставинам, що злочин вчинено в стані алкогольного сп`яніння, щодо особи похилого віку, не відповідають матеріалам провадження. Приймаючи рішення, суд врахував дані про особу обвинуваченого, обставини, що обтяжують покарання, про що навів відповідні мотиви у вироку.
Безпідставними є доводи прокурора, що судом не враховано думку потерпілого, який просив призначити покарання обвинуваченому у виді трьох років позбавлення волі. Така думка потерпілого була врахована з урахуванням всіх обставин які були надані суду для прийняття рішення. Безпосередньо в суді апеляційної інстанції потерпілий просив пом`якшити обвинуваченому призначене покарання.
Не відповідають матеріалам провадження доводи прокурора, що судом невраховані дані про те, що під час досудового розслідування обвинувачений вину не визнавав, не сприяв розкриттю злочину. Як вбачається з технічного носія інформації обвинувачений ОСОБА_7 визнав вину у інкримінованому йому злочині, добровільно, до ухвалення судом вироку та давав показання щодо вчиненого ним злочину, критично оцінював та засуджував вчинені ним дії щодо потерпілого. Згідно ч.4 ст. 95 КПК України суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них. Поведінка обвинуваченого ОСОБА_7 в судовому засіданні, де він добровільно давав покази, детально розповідав про обставини вчинення правопорушення, давав відповіді на поставлені запитання, каявся, критично оцінював свої дії, свідчить про сприяння ним у розкритті злочину.
Покарання ОСОБА_7 призначено з дотриманням вимог ст. 50, 65 КК України, що і відповідає правовій позиції Верховного Суду України висловленій в п.1 Пленуму Верховного Суду України №7 від 24 жовтня 2003 року Про практику призначення судами кримінального покарання з послідуючими змінами і доповненнями.
Підстав для зміни чи скасування вироку суду колегією суддів не встановлено.
Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів, -
п о с т а н о в и л а:
Апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_10 та захисника ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Баранівського районного суду Житомирської області від 20 липня 2016 року без зміни.
На підставі ч.5 ст.72 КК України, зарахувати ОСОБА_7 в строк відбування покарання, час попереднього ув`язнення з 21 липня по 06 жовтня 2016 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Ухвала може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення. а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.
Судді: