Ухвала іменем україни 21 липня 2016 року м. Київ
Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду
цивільних і кримінальних справ у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу прокурора, який брав участь у провадженні в суді апеляційної інстанції, ОСОБА_4 на вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 20 січня 2016 року та на ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 14 квітня 2016 року щодо ОСОБА_5 ,

В С Т АН О В И Л А:

Вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 20 січня 2016 року

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 191 КК України, і призначено за вказаною нормою кримінального закону покарання у виді штрафу у розмірі 30 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 510 гривень.

Вирішено питання про речові докази.

Згідно з вироком, ОСОБА_5 засуджено за те, що він, перебуваючи на посаді комплектувальника товарів ТОВ «Ашан Україна Гіпермаркет» та прийнявши на себе повну матеріальну відповідальність за забезпечення збереження ввірених йому матеріальних цінностей, 14 червня 2015 року, близько 21 години, знаходячись в рибному відділі ТОВ «Ашан Україна Гіпермаркет» за адресою пр-т. Ватутіна, 2-Т в м. Києві, реалізуючи умисел на привласнення чужого майна, яке йому було ввірене, на загальну суму 443 гривні 10 копійок, вчинив всі необхідні дії для заволодіння цим майном, однак не зміг реалізувати свій умисел, з причин, що не залежали від його волі.
Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 14 квітня 2016 року вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 20 січня 2016 року щодо ОСОБА_5 залишено без зміни.
В касаційній скарзі прокурор, посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок м`якості, порушує питання про скасування зазначених вище судових рішень та призначення нового розгляду у суді першої інстанції.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши додані до скарги судові рішення та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що підстав для задоволення касаційної скарги не має, з огляду на що у відкритті провадження слід відмовити.
Згідно з ч. 2 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Висновки суду щодо винуватості ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено, та кваліфікація його дій за ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 191 КК України у касаційній скарзі не оспорюється.
Відповідно до вимог ст. 65 КК України суд призначає покарання у межах санкції закону, з урахуванням ступеню тяжкості злочину, даних про особу засудженого та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Як вбачається з вироку, при призначенні покарання засудженому ОСОБА_5 суд врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до злочинів середньої тяжкості, особу винного, який не одружений, не працює, раніше не судимий та його позитивну характеристику. Обставинами, що пом`якшують покарання судом визнано щире каяття та сприяння розслідуванню в ході досудового слідства, обставини, що обтяжують покарання відсутні.

Врахувавши, всі зазначені обставини в їх сукупності, суд першої інстанції обґрунтовано призначив засудженому покарання без ізоляції його від суспільства, а саме у виді штрафу у розмірі 30 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що передбачено санкцією ч. 1 ст. 191 КК України.
Наведені у скарзі твердження про порушення судом апеляційної інстанції вимог ст. 419 КПК України не можуть вважатися обґрунтованими.
Як убачається з оскаржуваної ухвали, доводи прокурора щодо м`якості призначеного покарання, аналогічні викладеним у касаційній скарзі, були ретельно перевірені судом апеляційної інстанції, який дав на них вичерпні і переконливі відповіді та зазначив в ухвалі достатні підстави для залишення апеляційної скарги без задоволення, що відповідає вимогам, зазначеним у кримінальному процесуальному законі при постановленні ухвали при залишенні апеляційної скарги без задоволення.
Вирішення судом першої інстанції питання про призначення покарання апеляційний суд обґрунтовано визнав таким, що відповідає вимогам

ст. 65 КК України.
Твердження автора касаційної скарги про безпідставне не призначення ОСОБА_5 додаткового покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю не ґрунтується на положеннях закону України про кримінальну відповідальність.
Так, у відповідності до санкції ч. 1 ст. 191 КК України, передбачено можливість як призначення покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю, так і не застосування такого додаткового покарання, що вирішується судом з врахуванням ступені тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Врахування при призначенні покарання ще і тієї обставини, що ОСОБА_5 скоїв правопорушення за рахунок займаної посади, не відповідає вимогам ст.ст.65, 66 КК України, позаяк ця обставина фактично передбачена диспозицією ст.191 КК України, як ознака цього злочину.
У відповідності до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, якщо з касаційної скарги та доданих до неї копій судових рішень вбачається, що підстав для задоволення скарги немає, суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження.
Враховуючи наведене та керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора, який брав участь у провадженні в суді апеляційної інстанції, ОСОБА_4 на вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 20 січня 2016 року та на ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 14 квітня 2016 року щодо ОСОБА_5 - відмовити.
Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3