Ухвала
іменем україни
15 листопада 2016 року м. Київ

Вищий спеціалізований суд України
з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі колегії суддів:
головуючогоОСОБА_1 ,
суддів: при секретаріОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю прокурора захисника ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
розглянувши касаційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_7 ОСОБА_6 на вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області від 08 квітня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 15 червня 2015 року в кримінальному провадженні № 0001381 щодо
ОСОБА_7 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , раніше судимого 11 жовтня 2014 року Святошинським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 289 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років,

засудженого за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК,
в с т а н о в и в:
Зазначеним вироком, залишеним без зміни апеляційним судом, ОСОБА_7 засуджено за ч. 2 ст. 289 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років. На підставі ст. 70 КК шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим засудженому остаточно визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років.

Вирішено питання щодо речових доказів та судових витрат.

Згідно з вироком суду ОСОБА_7 визнано винуватим у незаконному заволодінні транспортним засобом, вчиненому повторно, за таких обставин.

Так, 18 травня 2014 року приблизно о 02.00 год. ОСОБА_7 , перебуваючи на території автозаправної станції «Окко» у смт Чабани Києво-Святошинського району Київської області та скориставшись відсутністю власника, завів двигун моторолера «Viper MX150», що належить ОСОБА_8 , та виїхав на ньому з місця злочину.
У касаційній скарзі захисник засудженого ОСОБА_7 ОСОБА_6 просить судові рішення скасувати, а кримінальне провадження закрити через недоведеність винуватості засудженого у вчиненні інкримінованого йому злочину. Стверджує, що досудове розслідування проведено неповно, а висновки суду ґрунтуються на припущеннях та недопустимих доказах, Зокрема, на думку захисника, протокол слідчого експерименту від 16 вересня 2014 року не можна визнати допустимим доказом, оскільки ця слідча дія проведена за відсутності понятих, без застосовування аудіо та відео фіксації. Зазначає, що під час досудового розслідування не вилучено запису з камер відеоспостереження на АЗС «Окко», а також не знято відбитків пальців з моторолера. Виказує сумніви у достовірності показань свідка ОСОБА_9 . Вважає, що орган досудового розслідування неправильно кваліфікував діяння ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 289 КК, оскільки відсутня кваліфікуюча ознака злочину повторність.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника на підтримання скарги, думку прокурора про необґрунтованість касаційних вимог захисника, перевіривши матеріали провадження та обговоривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга захисника не підлягає задоволенню на таких підставах.

Статтею 438 КПК передбачено, що при вирішенні питання про наявність підстав для скасування судових рішень, суд касаційної інстанції має керуватися статтями 412 414 цього Кодексу.
Отже касаційний суд не перевіряє судові рішення щодо неповноти судового розгляду, а також невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження.

Разом із тим, перевіркою матеріалів кримінального провадження встановлено, що висновки суду про винуватість ОСОБА_7 у незаконному заволодінні моторолером ОСОБА_8 вчиненому повторно, підтверджуються зібраними органами досудового слідства та дослідженими у судовому засіданні доказами, яким суд дав оцінку у вироку з точки зору їх належності, допустимості й достовірності.
Цей висновок ґрунтується на показаннях потерпілого ОСОБА_8 та свідка очевидця події ОСОБА_9 , який у судовому засіданні підтвердив, що саме ОСОБА_7 виїхав з території автозаправної станції на викраденому моторолері. Ці показання узгоджуються з даними рапорту дільничного інспектора міліції ОСОБА_10 про обставини вилучення згаданого транспортного засобу, протоколів огляду та слідчого експерименту з участю засудженого ОСОБА_7 , а також іншими доказами у справі.

Судом обґрунтовано визнано допустимим протокол слідчого експерименту від 16 вересня 2014 року, оскільки ця слідча дія була проведена у відповідності до вимог статей 223, 240 КПК у присутності понятих із застосуванням фото фіксації. Будучи попередженими про кримінальну відповідальність за ст. 384 КК поняті ОСОБА_11 та ОСОБА_12 підтвердили обставини проведення слідчого експерименту, що зафіксовано у протоколах їх допиту у якості свідків від 18 вересня 2014 року (т. 2 а.к.п. 6974). Отже доводи касаційної скарги в цій частині є безпідставними.

Також неприйнятними є твердження захисника про неправильну кваліфікацію діяння винного за ознакою повторності, оскільки на час постановлення вироку у даній справі ОСОБА_7 скоїв аналогічний злочин, за який був засуджений вироком Святошинського районного суду м. Києва від 14 жовтня 2014 року до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років. Отже суд правильно кваліфікував діяння засудженого за ч. 2 ст. 289 КК та призначив йому покарання на підставі ст. 70 КК за сукупністю злочинів.

Підстав для сумніву у достовірності показань свідка ОСОБА_9 судовими інстанціями не встановлено, не наведено таких і у касаційній скарзі захисника.

Відсутність у матеріалах провадження запису з камер відеоспостереження, якими обладнано автозаправну станцію, а також відбитків пальців з моторолера, як про це йдеться у касаційній скарзі, не спростовують висновку суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину.

Об`єктивність оцінки наведених у вироку доказів на підтвердження винуватості ОСОБА_7 була перевірена апеляційним судом. При цьому судом апеляційної інстанції не встановлено порушень процесуального порядку їх збирання, дослідження та оцінки місцевим судом, а стосовно доводів апеляційної скарги захисника, аналогічних за змістом доводам, викладеним у касаційній скарзі останнього, наведено відповідні мотиви їх необґрунтованості. Тому підстав для сумніву в правильності оцінки зібраних доказів у колегії суддів немає.
Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК.
Покарання ОСОБА_7 призначено з урахуванням усіх обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого ним злочину та даних, що характеризують особу засудженого, воно є справедливим, необхідним та достатнім для виправлення винного й попередження вчинення нових злочинів і таким, що відповідає загальним засадам призначення покарання, визначеним ст. 65 КК.
Істотних порушень вимог закону України про кримінальну відповідальність чи кримінального процесуального закону, які б були безумовними підставами для зміни чи скасування судових рішень, не встановлено.
Керуючись статтями 433436 КПК, п. 6 розділу ХІІ «Прикінцеві та Перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів», суд

п о с т а н о в и в:
Вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області від 08 квітня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 15 червня 2015 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3