Справа № 308/7003/14-к
А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д З А К А Р П А Т С Ь К О Ї О Б Л А С Т І
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и

26.10.2015 м. Ужгород
Апеляційний суд Закарпатської області у складі суддів: ОСОБА_1 (головуючий), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участі: секретарів судового засідання: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , прокурора ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 , обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника адвоката ОСОБА_10 , розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді матеріали кримінального провадження № 11-кп/777/423/15 за апеляційними скаргами захисників ОСОБА_10 та ОСОБА_8 , а також прокурора ОСОБА_6 на вирок Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 09.06.2015.
Вказаним вироком місцевого суду:
- ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та зареєстрований в АДРЕСА_1 , фактично проживаючий в АДРЕСА_2 , не судимий, визнаний винуватим з призначенням йому покарання: за ч.5 ст.27 ч.2 ст.292 КК України у виді обмеження волі строком на 2 роки, за ч.5 ст.27 ч.3 ст.185 КК України 3 роки позбавлення волі; на підставі ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначено остаточне покарання 3 роки позбавлення волі; на підставі ст.ст. 54,55 КК України позбавлено: 1) права обіймати посади, пов`язані із виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій в органах державної влади, місцевого самоврядування та правоохоронних органах строком на 3 роки, 2) присвоєного спеціального звання старшого лейтенанта міліції; на підставі ст.ст. 75,76 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням протягом однорічного іспитового строку з покладенням на нього обов`язку повідомляти органи кримінально-виконавчої «системи» про зміну місця проживання, роботи або навчання, періодично з`являтися для реєстрації в органи кримінально-виконавчої «системи». Запобіжний захід залишено без змін заставу;
- ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець м. Мукачева Закарпатської області, мешканець АДРЕСА_3 , не судимий, визнаний винуватим з призначенням йому покарання: за ч.5 ст.27 ч.2 ст.292 КК України у виді обмеження волі строком на 2 роки, за ч.5 ст.27 ч.3 ст.185 КК України 3 роки позбавлення волі; на підставі ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначено остаточне покарання 3 роки позбавлення волі; на підставі ст.ст. 75,76 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням протягом однорічного іспитового строку з покладенням на нього обов`язку повідомляти органи кримінально-виконавчої «системи» про зміну місця проживання, роботи або навчання, періодично з`являтися для реєстрації в органи кримінально-виконавчої «системи». Запобіжний захід залишено без змін домашній арешт.
Вирішено долю речових доказів: 1) автомобіль «Івеко», д/н НОМЕР_1 , який знаходиться на зберіганні на штрафмайданчику Ужгородського РВ УМВС України в Закарпатській області ухвалено конфіскувати, 2) три ємності зі вмістом схожої на нафтопродукт рідини, яка знаходиться на зберіганні в ЛВДС «Дубриничі» ДП «Прикарпатзахідтранс» повернути власнику,- ДП «Прикарпатзахідтранс», електрогенератор та призначене для врізок обладнання, 12 недопалків сигарет, шість літрових пляшок зі вмістом рідини, пару матерчатих рукавиць, зварювальні окуляри, металевий штуцер діам. 50 мм, грунт з узбіччя дороги, зліпок протектора автомобіля, дві літрові пляшки зі вмістом нафтопродукту знищити.
Стягнуто солідарно з обвинувачених на користь держави витрати, пов`язані із залученням експерта 886,62 грн.
Цивільний позов ДП «Прикарпатзахідтранс» частково задоволено та стягнуто на його користь солідарно з обвинувачених 7 790,88 грн. витрат, пов`язаних з «транспортуванням» та вартістю аварійно-відновлювальних робіт.
Як визнав доведеним суд першої інстанції, у третій декаді березня 2014 року ОСОБА_7 , будучи працівником міліції, домовився із невстановленою слідством особою на ім`я ОСОБА_11 (далі «А») сприяти останньому у пошкодженні, шляхом незаконної врізки, нафтопродуктопроводу ДП «Прикарпатзахідтранс», з метою таємного викрадення дизельного пального, з проникненням у сховище нафтопродуктопровід, у зв`язку з чим на прохання «А» надав йому можливість зберігати за місцем проживання його ( ОСОБА_7 ) батьків, в АДРЕСА_1 , заздалегідь приготовані засоби для вчинення вказаного злочину три пластмасові армовані ємності об`ємом 1 000 л кожна, «вчинивши пошкодження нафтопродуктопроводу ДП «Прикарпатзахідтранс» шляхом незаконної врізки, з метою таємного викрадення чужого майна дизельного пального, поєднаного із проникненням у сховище нафтопродуктопровід», що спричинило порушення нормальної роботи належного AT «Юго-Запад» (м. Самара, Росія) нафтопродуктопроводу ДП «Прикарпатзахідтранс».
«Після цього», ОСОБА_7 , усвідомлюючи протиправність своїх дій, на виконання попередньої домовленості із ОСОБА_12 , виконуючи відведену йому роль пособника, 25.03.2014 залучив до пособництва у вчиненні вказаного кримінального правопорушення свого знайомого ОСОБА_9 , який з використанням вантажного мікроавтобусу «Iveco», номерний знак НОМЕР_1 (далі мікроавтобус), що перебував у його користуванні, повинен був за винагороду в розмірі 1 000 грн. та повний бак пального транспортувати «викладене» дизельне пальне із місця незаконної врізки до місця, на яке вкаже «А».
Далі, 30.03.2014, біля 22 год., ОСОБА_7 , реалізовуючи свої злочинні наміри, на виконання попередньої домовленості зустрівся із ОСОБА_9 в обумовленому місці в смт. Воловець, звідки вони разом на мікроавтобусі проїхали до дворогосподарства в АДРЕСА_1 , де завантажили заздалегідь підготовлені засоби вчинення злочину три пластмасові армовані ємності об`ємом 1 000 л кожна, після чого ОСОБА_7 наказав ОСОБА_9 їхати за його автомобілем «Chevrolet Aveo», н.з. НОМЕР_2 , в напрямку м. Мукачева та чекати подальших вказівок, які він надасть по мобільному телефону за номером НОМЕР_3 на його мобільний телефон за номером НОМЕР_4 .
Цього ж дня, біля 23 год., рухаючись у напрямку м. Мукачева, ОСОБА_7 , отримавши по мобільному телефону вказівку «А», також за допомогою засобу мобільного зв`язку наказав ОСОБА_9 їхати за ним у м. Мукачево до одного з перехресть по вул. Матросова, де на них вже чекали четверо невстановлених слідством осіб чоловічої статі, серед яких був і « ОСОБА_13 .
На прохання ОСОБА_12 ОСОБА_7 без пояснення будь-яких причин надав вказівку ОСОБА_9 передати двом із вказаних чотирьох невстановлених слідством осіб у короткострокове користування мікроавтобус для завантаження знарядь вчинення злочину, зокрема: генератору «Forte F665000E», шлангу, предмету циліндричної форми довжиною 1,5 м, сумку та пластмасовий ящик з інструментами.
Через незначний проміжок часу, коли вказані невстановлені слідством особи повернулися на мікроавтобусі до місця їх зустрічі, ОСОБА_7 наказав ОСОБА_9 їхати на мікроавтобусі в напрямку, який будуть показувати вищезазначені двоє невстановлених осіб, а сам разом із «А» та ще однією особою поїхав за ними.
21.03.2014, біля 1 год., ОСОБА_7 , рухаючись на вказаному автомобілі «Chevrolet Aveo», повернув за мікроавтобусом ОСОБА_9 у с. Середнє Ужгородського району, а потім в напрямку с. Циганівці Ужгородського району, де не доїжджаючи до вказаного населеного пункту, ОСОБА_7 за вказівкою «А», блимнувши дальнім світлом ліхтарів автомобіля, подав ОСОБА_9 сигнал зупинитися з правої сторони по напрямку руху біля захисної лісосмуги на узбіччі проїжджої частини автодороги сполученням «с. Циганівці м. Ужгород».
Після того, як двоє невстановлених осіб вивантажили з мікроавтобуса вищезазначені знаряддя для вчинення незаконної врізки у нафтопродуктопровід ДП «Прикарпатзахідтранс» на 381 км, у лісосмузі на околиці с. Циганівці Ужгородського району, на відстані біля 300 м від вказаного населеного пункту, ОСОБА_7 та «А», наказавши ОСОБА_9 слідувати за ними, проїхавши біля 800 м, зупинилися біля житлових будинків та наказали ОСОБА_9 залишатися у мікроавтобусі, а самі поїхали і спостерігали з відстані за всіма автомобілями, які проїжджали повз мікроавтобус, намагаючись уникнути викриття їх протиправних дій, а саме: пошкодження нафтопродуктопроводу ДП «Прикарпатзахідтранс» шляхом незаконної врізки, з метою таємного викрадення чужого майна дизельного пального, поєднаного із проникненням у сховище нафтопродуктопровід, у вигляді «приварення металевого патрубку із кульковим краном та вчинення спеціального отвору для викачування пального, що продовжувалось біля 4-ох год.».
31.03.2014, біля 5 год., ОСОБА_7 за вказівкою ОСОБА_12 зателефонував ОСОБА_9 та наказав терміново їхати до місця поблизу пошкодження нафтопродуктопроводу шляхом незаконної врізки на 381 км у лісосмузі, на околиці с. Циганівці Ужгородського району, на відстані біля 300 м від вказаного населеного пункту, де він раніше залишив невстановлених досудовим слідством осіб разом із знаряддями вчинення злочину, на що останній погодився. Прибувши на вказане місце, невстановлені слідством особи, за допомогою шлангу протягом 10 хв. в присутності останнього заповнили дизельним пальним заздалегідь приготовлені три пластмасові армовані ємкості об`ємом 1 000 л кожна всього на 2 552 л вартістю 31 064,3 грн.
Цієї ж доби, біля 5 год., ОСОБА_7 , отримавши по мобільному телефону від ОСОБА_9 інформацію, що ємкості заповнені пальним, будучи обізнаним з тим, що дане пальне протиправно таємно викрадене з нафтопродуктопроводу, наказав йому їхати у сторону с. Циганівці, а він буде слідувати за ним з метою сприяння в уникненні можливих непередбачуваних обставин та з метою, щоб їх не викрили у причетності до вчинення злочинів.
Разом з цим, рухаючись та супроводжуючи викрадене дизельне пальне, ОСОБА_7 , побачивши, що його автомобіль обігнав транспортний засіб «УАЗ» відомчої охорони ЛВДС «Дубриничі» ДП «Прикарпатзахідтранс», за вказівкою «А» по мобільному телефону наказав ОСОБА_9 звернути з центральної дороги ліворуч у тупикову вулицю в с. Циганівці та зупинитися біля приватного будинку, вимкнувши ліхтарі та двигун. Виконавши таку вказівку, через незначний проміжок часу останній повідомив, що його мікроавтобус заблокований автомобілем відомчої охорони, у зв`язку із чим він вимушений був втекти з місця зупинки транспортного засобу.
Далі, ОСОБА_7 , бажаючи не бути викритим у пособництві в зазначених вище злочинах, їдучи на автомобілі з «А» і ще одним «невстановленим чоловіком» та ОСОБА_9 , якого вони, під час його втечі, підібрали по центральній вулиці с. Циганівці, достовірно знаючи, що вказані невстановлені особи вчинили пошкодження нафтопродуктопроводу та викрадення з нього дизельного пального, будучи зупиненим старшим оперуповноваженим карного розшуку спеціальної міліції Ужгородського міськвідділу міліції ОСОБА_14 , «продемонструвавши» йому службове посвідчення працівника ОВС та проігнорувавши законну вимогу останнього зачекати на місці, тікаючи з місця вчинення вказаного злочину, відвіз ОСОБА_12 та іншу невстановлену особу у м. Мукачево, де залишив на одній із АЗС, усвідомлюючи, що в такий спосіб разом із ОСОБА_9 вчиняє пособництво у зазначених злочинах шляхом переховування злочинців.
В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_10 просить вирок Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 09.06.2015 скасувати, «постановити новий», яким виправдати ОСОБА_9 у зв`язку із відсутністю в його діях складу кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.27 ч.3 ст.185, ч.5 ст.27 ч.2 ст.292 КК України (постановити ухвалу про закриття кримінального провадження на підставі ст.ст. 284 ч.1 п.2, 417 КПК України).
В обґрунтування своїх вимог захисник зазначає, що після допиту судом всіх «учасників процесу» та вивчення матеріалів кримінального провадження встановлено, що обвинувачення ОСОБА_9 не ґрунтується на жодному доказі.
Так, допитаний в ході судового слідства ОСОБА_7 показав, що ОСОБА_9 не було відомо про наміри невстановлених осіб вчинити пошкодження нафтопроводу та викрасти з нього паливо. Так само ОСОБА_9 не було відомо про характер дій невстановлених осіб, оскільки йому ніхто не повідомляв про свої наміри.
Неодноразово допитаний в якості свідка ОСОБА_14 не надав суду жодних свідчень, які б вказували на причетність ОСОБА_9 до вчинення інкримінованих йому кримінальних правопорушень.
Те саме стосується і показань представника потерпілого ОСОБА_15 , свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_17 та інших, в яких йдеться про певні відомі їм події, але які не містять в собі жодної інформації щодо причетності ОСОБА_9 до кримінальних правопорушень, що йому інкримінуються.
Натомість, у вироку суду від 09.06.2015, з незрозумілих причин вказано, що сукупність здобутих по справі та перевірених судом доказів повністю підтверджує винність ОСОБА_9 та спростовують його заперечення проти обвинувачення.
У мотивувальній частині вироку вказано, що ОСОБА_9 не міг пояснити ні прізвищ ОСОБА_18 та інших осіб, які були з ними, ні що вказані особи робили, ні мети частих телефонних дзвінків ОСОБА_7 ні свої дій в подальшому, які були спрямовані на уникнення викриття правоохоронними органами.
Такі висновки безпідставні та необґрунтовані, оскільки жоден із поданих прокурором доказів не вказує на те, що: 1) ОСОБА_9 були відомі імена чи прізвища інших осіб йому було відоме тільки ім`я ОСОБА_18 , 2) що ОСОБА_9 було відомо, що саме робили ці невідомі йому особи та що у них було у планах.
Мету частих телефонних дзвінків ОСОБА_7 . ОСОБА_9 пояснив чітко та логічно це зафіксовано у матеріалах справи та відповідає дійсності. Метою таких дзвінків була незрозуміла для ОСОБА_9 повільність при організації завантаження йому вантажу, про перевезення якого його просив ОСОБА_7 .
В діях ОСОБА_9 відсутня така ознака кримінального правопорушення, як суб`єктивна сторона.
Захисник вважає, що в діях ОСОБА_9 , який пізніше, лише під час транспортування ним пального з місця поблизу врізки, здогадався про те, що останнє викрадене невідомими йому особами, формально вбачаються ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.396 КК України, але підозра у вчиненні вказаного кримінального правопорушення ОСОБА_9 не повідомлялася, а тому він і не може нести відповідальність за вказані дії в рамках даного кримінального провадження.
Жоден із зазначених у відповідному клопотанні обвинувача про їх дослідження конкретних доказів, що нібито підтверджують вину обвинуваченого ОСОБА_9 : рапорт оперативного чергового ЧЧ Ужгородського РВ; протокол огляду місця події від 31.03.2014; акт застосування службової собаки; протокол огляду незаконної врізки від 31.03.2014; протоколи огляду мобільних телефонів, що належать та ОСОБА_9 ; протокол додаткового огляду речей, вилучених під час оглядів місць подій; копія акту розслідування аварії магістрального нафтопроводу від 25.04.2014 тощо не містить в собі підтвердження того, що ОСОБА_9 вчинив певний умисний злочин, що він свідомо та умисно вчинив дії, що охоплюються суб`єктивною стороною складу зазначених вище злочинів.
Окрім цього, матеріали кримінального провадження взагалі не містять даних, які б вказували на подію злочину, що передбачений ч.2 ст.292 КК України.
Судом першої інстанції зазначені обставини не перевірялись, внаслідок чого діям обвинувачених надано неправильну правову оцінку.
Отже, на думку захисника ОСОБА_10 , в жодному із досліджених судом доказів, не наведено способу вчинення ОСОБА_9 кримінальних правопорушень.
Крім зазначеного, допитами окремих свідків не спростовано, а навпаки підтверджено позицію ОСОБА_9 щодо його необізнаності у спільному умислі невідомих йому осіб, що дійсно вчинили крадіжку нафтопродуктів.
В судовому засіданні прокурором не доведено наявності у ОСОБА_9 умислу на вчинення пособництва у пошкодженні нафтопродуктопроводу, а також умислу на вчинення крадіжки нафтопродукту, обвинувачення підзахисного на досліджених судом доказах не ґрунтується, таке є лише припущенням, а тому згідно роз`яснень, що містяться в п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановления вироку» від 29.06.1990 № 5, усі сумніви щодо доведеності обвинувачення, якщо їх неможливо усунути, повинні тлумачитися па користь підсудного з постановленням виправдувального вироку (т.3, а.п. 3-7).
В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_8 просить вирок Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 09.06.2015 скасувати, «постановити новий», яким виправдати ОСОБА_7 у зв`язку із відсутністю в діях останнього складу кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.27 ч.3 ст.185, ч.5 ст.27 ч.2 ст.292 КК України (постановити ухвалу про закриття кримінального провадження на підставі ст.ст. 284 ч.1 п.2, 417 КПК України).
Посилаючись на обставини, які в цілому аналогічні тим, що викладені в попередньо наведеній апеляційній скарзі захисника ОСОБА_10 , захисник ОСОБА_8 також зазначає наступне.
Вважає, що суд першої інстанції під час розгляду кримінального провадження та ухвалення вироку допустив однобічність та неповноту судового слідства, при цьому його висновки не відповідають фактичним обставинам справи.
Обвинувачення щодо ОСОБА_7 не підтверджується жодним доказом.
Так, допитаний в ході судового слідства ОСОБА_7 показав, що ОСОБА_9 не було відомо про наміри невстановлених осіб вчинити пошкодження нафтопроводу та викрасти з нього паливо. Так само ОСОБА_9 не було відомо про характер дій невстановлених осіб, оскільки йому ніхто не повідомляв про свої наміри.
Такий доказ, як рапорт оперативного чергового частини Ужгородського райвідділу міліції ОСОБА_19 (щодо надходження телефонного повідомлення працівника міліції ОСОБА_14 з приводу виявлення 31.03.2014, о 08 год.10 хв., в с. Циганівці мікроавтобуса марки «Івеко», білого кольору, р.н.з. НОМЕР_1 , із трьома пластмасовими ємкостями, заповненою рідиною із характерним різким запахом, схожим на дизельне пальне), свідчить тільки про подію злочину, а не про конкретні обставини вчинення обвинуваченим інкримінованого кримінального правопорушення.
Згідно протоколу огляду місця події мікроавтобуса марки «Івеко» від 31.03.2014, в останньому виявлено та вилучено шість пляшок із вмістом рідини, електрогенератор, недопалки, рукавиці, слід взуття, слід папілярних ліній, скребки ґрунту із коліс мікроавтобуса. Однак, до вищевказаних речей не надавався тимчасовий доступ, а тому цей документ є недопустимим доказом.
Щодо акту про застосування службового собаки від 31.03.2014, він не має доказового значення, оскільки службова собака не виявила сліду (т.1, а п.13).
Щодо рапорту оперативного чергової частини Ужгородського райвідділу ОСОБА_20 щодо надходження телефонного повідомлення працівника міліції ОСОБА_21 , з приводу виявлення 31.03.2014, о 14 год. 15 хв., на 381 км нафтопроводу ДП «Прикрпатзахідтранс», у лісосмузі на околиці с. Циганівці, на відстані приблизно 300 м від населеного пункту та 15 м від автодороги, несанкціонованої врізки у нафтопродуктопровід у вигляді привареного патрубка із кульовим краном та штуцером (т.1, а.п.20), цей документ свідчить лише про певну подію, але не є свідченням вини ОСОБА_7 .
Те саме стосується й протоколу огляду мобільного телефону ОСОБА_7 , (т.1, а.п.198-199), який добровільно надано останнім; протоколів про проведення слідчого експерименту за участю обвинуваченого ОСОБА_9 від 08.04.2014, 03.04.2014; додаткового огляду мобільного телефону ОСОБА_7 ; акту технічного розслідування аварії № 17 (пошкодження) магістрального нафтопроводу від 25.04.2014 (т. 2 а.п. 68-72) тощо.
В судовому засіданні прокурором не доведено наявності у ОСОБА_7 умислу на вчинення пособництва у пошкодженні нафтопродуктопроводу, а також умислу на вчинення крадіжки нафтопродукту, обвинувачення ґрунтується лише на припущеннях та на суперечливих доказах.
В апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_6 просить вирок Ужгородського міськрайонного суду від 09.06.2015 в частині призначення ОСОБА_7 та ОСОБА_9 покарання за ч.5 ст.27 ч.2 ст.292, ч.5 ст.27 ч.3 ст.185 КК України скасувати через невідповідність такого тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинувачених, неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність внаслідок м`якості; ухвалити новий вирок, яким призначити покарання:
- ОСОБА_7 за ч.5 ст.27 ч.2 ст.292 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 років, за ч.5 ст.27 ч.3 ст.185 КК України 4 роки позбавлення волі, на підставі ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначити остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років, відповідно до ст.55 КК України позбавити ОСОБА_7 права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій в органах державної влади, місцевого самоврядування та правоохоронних органах строком на 3 роки, у відповідності до ст.54 КК України позбавити ОСОБА_22 присвоєного йому спеціального звання старшого лейтенанта міліції;
- ОСОБА_9 за ч.5 ст.27 ч.2 ст.292 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 років, за ч.5 ст.27 ч.3 ст.185 КК України 4 роки позбавлення волі; на підставі ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначити остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років.
В решті вирок суду просить залишити без змін.
Вказує, що судом першої інстанції не дотримано вимог ст.ст. 50,65 КК України, у зв`язку з чим необґрунтовано застосовано правила ст.75 КК України із звільненням ОСОБА_7 та ОСОБА_9 від відбування покарання з випробуванням, при цьому, судом не в повній мірі враховано тяжкість злочину, особу винних та інші обставини справи, які б давали можливість застосовувати дану норму кримінального закону.
Так, поза увагою суду залишено обставини, що характеризують особу ОСОБА_7 , які безпосередньо пов`язані із вчиненням ним кримінального правопорушення, зокрема те, що останній вчинив злочин за попередньою змовою групою осіб, частина яких не була встановлена, був причетний до його готування та організації, виконував роль як виконавця, так і частково організатора злочину.
Зокрема, саме ОСОБА_7 , готуючись з іншими невстановленими особами до злочину, схилив ОСОБА_9 до його вчинення, скориставшись при цьому тяжким матеріальним становищем останнього, який ніде не працював для вчинення злочину потрібен був водій з мікроавтобусом для перевезення інших невстановлених спільників, які виконували роботи по врізці в нафтопровід та для подальшого перевезення викраденого пального.
Також ОСОБА_7 підшукав три порожні пластмасові ємності об`ємом по 1 000 л кожна, які їм були необхідні для поміщення викраденого нафтопродукту. Дані ємності за його вказівкою ОСОБА_9 разом із невстановленими особами забрав з подвір`я батьків ОСОБА_7 .
Крім цього, ОСОБА_7 , діючи як один із організаторів злочину, за допомогою засобів мобільного зв`язку безпосередньо керував діями ОСОБА_9 як перед вчиненням злочину, в процесі викрадення нафтопродуктів, так і після викриття їхньої протиправної діяльності, даючи останньому по мобільному телефону різного роду вказівки та розпорядження, у тому числі з приводу того, у якому місці він повинен був вийти на автодорогу, щоб він непомітно вивіз його подалі від місця вчинення злочину.
Окрім цього, поза увагою суду залишено обставини, які характеризують поведінку ОСОБА_7 безпосередньо після вчинення злочину.
Зокрема те, що ОСОБА_7 перешкоджав працівникам ЛВДС «Дубриничі» затримати ОСОБА_9 , який втікав від них на мікроавтобусі «Івеко», н.з НОМЕР_1 , за допомогою свого автомобіля «Шевроле Авео», н.з. НОМЕР_5 , заважав їм здійснити обгін, та значно затримував їх рух, при цьому, це відбувалося два рази, даючи у такий спосіб можливість ОСОБА_9 з`їхати з основної автодороги на другорядну, щоб сховати в темряві мікроавтобус та втекти до того місця, де він його мав підібрати.
Вказане підтверджено в суді показаннями свідків ОСОБА_23 та ОСОБА_24 , які здійснювали переслідування мікроавтобуса «Івеко», в якому містилось викрадене пальне.
Більш того, ОСОБА_7 , після того як о/у Ужгородського МРВ ОСОБА_14 , представившись співробітником міліції, зупинив його автомобіль, в салоні якого в цей час знаходились ОСОБА_9 з іншим співучасником «А», повідомив ОСОБА_14 , що він також є співробітником міліції та пред`явив йому своє службове посвідчення. На законну вимогу ОСОБА_14 затриматись до з`ясування обставин ОСОБА_7 , діючи з метою уникнення кримінальної відповідальності, втік з місця події.
Вказане підтверджено в суді показаннями свідка ОСОБА_14 , який спільно з працівниками ЛВДС «Дубриничі» здійснював першочергові заходи щодо встановлення осіб, які пошкодили нафтопродуктопровід.
У такий спосіб, «прикриваючись» посвідченням співробітника міліції, ОСОБА_7 на своєму транспортному засобі вивіз з місця вчинення злочинів своїх співучасників: ОСОБА_9 та «А».
Крім цього, висновок суду про можливість застосування до ОСОБА_7 вимог ст.75 КК України є необгрунтований, оскільки відсутні обставини, що пом`якшують його покарання, які на думку державного обвинувача підлягали обов`язковому урахуванню при ухваленні оскаржуваного рішення суду, у тому числі активне сприяння розкриттю правопорушення, щире каяття тощо.
Так, ОСОБА_7 , не зважаючи на те, що його вина у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення доведена матеріалами кримінального провадження, які були досліджені в суді, вину свою не визнав.
Вказана обставина свідчить про те, що ОСОБА_7 не усвідомив тяжкості вчиненого ним злочину, а як наслідок у нього відсутнє і щире каяття у вчиненому.
Що стосується ОСОБА_9 , то прокурор вказує, що поза увагою суду також залишено обставини, що характеризують його особу, які безпосередньо пов`язані з вчиненням ним кримінального правопорушення, зокрема те, що останній вчинив злочин при обтяжуючих обставинах за попередньою змовою групою осіб, частина яких не була встановлена, безпосередньо був причетний до його готування та виконував роль виконавця.
Зокрема, саме ОСОБА_9 , з метою підготовки до злочину та в процесі його вчинення, як засіб вчинення злочину надав транспортний засіб мікроавтобус «Івеко», н.з. НОМЕР_1 , за допомогою якого він, за вказівкою ОСОБА_7 , на виконання відведеної йому ролі, перевозив до місця вчинення злочину невстановлених розслідуванням спільників, які виконували роботи по врізці в нафтопродуктопровід, перевозив технічні засоби за допомогою яких було здійснено врізку, а також надані ОСОБА_7 три ємкості для їх наповнення викраденим нафтопродуктом.
Під час наповнення ємкостей нафтопродуктом, які містилися в салоні мікроавтобуса, на виконання відведеної йому ролі знаходився в мікроавтобусі, щоб у певний час виїхати з місця вчинення злочину у визначене йому місце.
Окрім цього, прокурор звертає увагу на обставини, які характеризують поведінку ОСОБА_9 після вчинення кримінально-караного діяння.
Зокрема те, що ОСОБА_9 , після того, як їхні протиправні дії були викриті, за допомогою мікроавтобуса, у якому в ємностях знаходилось викрадене пальне, втікав від працівників ЛВДС «Дубриничі», які здійснюючи першочергові заходи щодо встановлення осіб, що пошкодили нафтопродуктопровід, переслідували його на автомобілі.
При цьому, скориставшись тим, що ОСОБА_7 , як було вказано вище, за допомогою свого автомобіля заважав їм здійснити обгін, та значно затримував їх рух, з`їхав з основної автодороги на другорядну для того, щоб сховати в темряві мікроавтобус з викраденим пальним і знаряддями злочину, та втік до того місця, де ОСОБА_7 його підібрав.
Вказану обставину підтвердили в суді свідки ОСОБА_23 та ОСОБА_24 , які здійснювали переслідування мікроавтобуса «Івеко», яким керував ОСОБА_9 .
З метою уникнення кримінальної відповідальності, ОСОБА_9 не викрив ні себе, ні ОСОБА_7 , ні іншого співучасника злочину « ОСОБА_25 ».
Висновок суду про можливість застосування до ОСОБА_9 вимог ст. 75 КК України є необґрунтований, оскільки відсутні обставини, що пом`якшують покарання, які підлягали обов`язковому врахуванню при ухваленні оскаржуваного рішення суду, у тому числі активне сприяння розкриттю правопорушення, щире каяття тощо.
Так, ОСОБА_9 , незважаючи на те, що його вина у вчиненні інкримінованого йому кримінально-караному діянні доведена матеріалами кримінального провадження, які були досліджені в ході судового розгляду, вину свою не визнав.
Вказана обставина свідчить про те, що ОСОБА_26 не усвідомив тяжкості вчиненого ним кримінально-караного діяння, а як наслідок у нього відсутнє і щире каяття у вчиненому.
Крім цього, визначаючи вид і розмір покарання обом обвинуваченим, із застосуванням положення ст.75 КК України, суд першої інстанції не в повній мірі врахував, що поряд з іншими обставинами, вчинене останніми кримінальне правопорушення відноситься до категорії тяжких, суспільна небезпечність якого підвищується у зв`язку з тим, що ОСОБА_7 , не усвідомив всю покладену на нього державою відповідальність, як на працівника правоохоронного органу, який зобов`язаний діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а ОСОБА_9 вчинив його при обтяжуючих обставинах за попередньою змовою групою осіб, після чого, не бажаючи бути викритим, разом зі спільниками втік з місця злочину, не визнаючи своєї вини у вчиненому.
Таким чином, застосування до обвинувачених вимог ст.75 КК України, не буде сприяти їхньому виправленню та перевихованню, оскільки іспитовий строк полягає у наданні засудженому, який повністю усвідомив протиправність своїх дій, певного часу для того, щоб виконанням покладених на нього судом обов`язків довести своє виправлення без реального відбуття покарання, а в даному випадку, з врахуванням вищевикладених обставин виправлення ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , на думку прокурора, можливе лише в умовах ізоляції їх від суспільства.
Заслухавши доповідь судді, доводи захисників та обвинувачених на підтримання поданих стороною захисту апеляційних скарг та заперечення проти апеляційної скарги прокурора, доводи прокурора про обґрунтованість вироку в частині встановлення судом першої інстанції фактичних обставин кримінального провадження, а в частині призначення обвинуваченим покарання зі звільненням від його відбування про його необґрунтованість, провівши судові дебати, надавши обвинуваченим останнє слово, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи сторін, апеляційний суд визнає, що апеляційні скарги сторін підлягають задоволенню частково з таких підстав.
Згідно з вимогами ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, однак вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого; якщо розгляд апеляційної скарги дає підстави для прийняття рішення на користь осіб, в інтересах яких апеляційні скарги не надійшли, суд апеляційної інстанції зобов`язаний прийняти таке рішення.
Відповідно до вимог ч.1,2 ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим; законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
Отже, законним є вирок, ухвалений судом за умови правильного застосування в ньому матеріального закону і дотримання в кримінальному провадженні кримінально-процесуального закону під час всіх стадій кримінального провадження.
Згідно п.20 ч.1 ст.7, ч.5 ст.27 КПК України зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, відносяться: гласність і відкритість судового провадження та його повне фіксування технічними засобами. Під час судового розгляду забезпечується повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Офіційним записом судового засідання є лише технічний запис, здійснений судом у порядку, передбаченому цим Кодексом.
Відповідно до ч.1, п.7 ч.2 ст.412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такіпорушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення. Судове рішення у будь-якому разі підлягає скасуванню, якщо у матеріалах провадження відсутній журнал судового засідання або технічний носій інформації, на якому зафіксовано судове провадження в суді першої інстанції.
Як встановлено апеляційним судом, суд першої інстанції не в повній мірі дотримався вимог ст.ст. 27, 103 п.2,3, 107 ч.4, 108 КПК України в частині повного фіксування судового провадження технічними засобами з його відображенням в журналі судового засідання.
Так, в матеріалах кримінального провадження хоч і наявнийтехнічний носій інформації, на якому зафіксовано перебіг судового засідання в суді першої інстанції, однак такий не містить аудіозапису судового засідання від 05.02.2015 (відповідний файл не прослуховується); аудіозаписи: 1) підготовчого судового засідання від 08.09.2014 (під час встановлення особи обвинувачених з 00:50 по 00:55, 01:49 2:25, 03:43 03:50, 04:12 04:19), 2) судових засідань: від 13.11.2014 (з 09:18:46 від 08.06.2015 (останнє слово обвинувачених) частково не прослуховуються внаслідок їх створення, ймовірно, на несправному технічному засобі; від 08.09.2014; під час спроби відтворення звукозапису судового засідання шляхом відкриття файлу «Camertonecd», неможливий доступ (миттєвий) до показань обвинувачених, експерта тощо, під час чого відображається повідомлення про системну помилку відповідної операції комп`ютерної програми; від 02.06.2015 (т.2, а.п. 204-208).
Журнал підготовчого судового засідання від 01.08.2014 містить рукописні виправлення дати наступного підготовчого судового засідання, що виконані невідомою особою не засвідчені секретарем судового засідання (т.2, а.п.36); журнал підготовчого судового засідання від 26.08.2014 відсутній (як і відповідна довідка секретаря, чому в цей день не відбулося засідання, призначене згідно відображеної в журналі с/з від 01.08.2014 ухвали суду т.2, а.п.36); журнал підготовчого судового засідання від 08.09.2014 частково нечитабельний з лівої сторони (внаслідок ймовірної несправності засобу для друку (принтера), що можна розцінити, як його відсутність, а також містить рукописний текст щодо дати наступного судового засідання «9-00 17.09.» без засвідчення правильності цих доповнень секретарем с/з (т.2, а.п. 44-45); матеріали провадження містять одночасно три журнали підготовчого судового засідання (зазначено, як «попереднє»), датовані однаково, як «01.08.2014», на початку яких відображені різні списки учасників, що з`явилися на розгляд справи (т.2, а.п. 36, 76-79, 218-243) КПК України не передбачено можливості ведення та приєднання до матеріалів кримінального провадження одночасно двох і більше журналів судового засідання з фіксацією одного і того ж судового процесу. Крім того, частина тексту журналу с/з від 01.08.2014 складена незрозумілою мовою (т.2, а.п.78, ряд. 1-5 знизу).
Статтею 108 КПК України передбачено можливість ведення секретарем судового засідання журналу судового засідання, а не кількох судових засідань, які відображені у відповідному журналі від 01.08.2014 (т.2, а.п. 76-79); крім того, даний журнал також містить незасвідчені секретарем доповнення рукописним текстом після друкованої його основної частини: «22.09.14 р.». Ведення одного журналу судового засідання з відображенням у ньому різних дат засідань, виходячи зі змісту ст.108 КПК України, можливе лише у тому разі, коли в судовому засіданні оголошено перерву. У разі ж відкладення судового засідання, судовий розгляд розпочинається спочатку і ведеться окремий його журнал.
Отже, журнали судових засідань від 22.09, 07.10, 20.10, 28.10, 10.11, 19.11, 16.12.2014, 22.01, 05.02, 17.02, 23.02, 12.03, 30.03, 06.05, 02.06 та 08.06.2015 відсутні (відповідні ухвали про їх призначення разом з іншими доказами про це наявні в т.2, на а.п. 79,81-83,89,90,96,97,99-106,112-114,121-145,149-153,156-162,165-169,171-176,183-186,204-210).
Дані недоліки складання журналів судового засідання ймовірно і стали причиною неможливості миттєвого доступу до показань обвинувачених під час спроби відтворення звукозапису судового засідання шляхом відкриття файлу «Camertonecd».
Також апеляційний суд встановив, що викладені у складеному щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_9 обвинувальному акті фактичні обставини кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими та формулювання обвинувачення, є непослідовними та плутаними.
Відповідно до п.13 ч.1 ст.3 КПК України обвинуваченням є твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.
Відповідно до ч.4 ст.110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у статті 291 цього Кодексу.
Європейський суд з прав людини (далі Суд) у справі «Абрамян проти Росії» від 09.10.2008 зазначив, що у тексті підпункту «а» п.3 ст.6 Європейської Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» від 04.11.1950 (ратифіковано Законом № 475/97-ВР від 17.07.97) вказано нанеобхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу (бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього). Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (див. рішення від 19.12.1989 у справі «Камасінскі проти Австрії», № 9783/82, п. 79). Крім того, Суд нагадує, що положення пп. «а» п.3 ст.6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п.1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду.
Проте, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, обвинувальний акт щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_9 не відповідає вимогам закону, враховуючи наступне.
Так, викладаючи на виконання вимог п.5 ч.2 ст.291 КПК України фактичні обставини кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, слідчим в обвинувальному акті зазначено, що ОСОБА_7 та ОСОБА_9 обвинувачуються за ч.5 ст.27 ч.2 ст.292 КК України пособництво у пошкодженні об`єктів нафтопродуктопроводів ч.5 ст.27 ч.3 ст.185 КК України пособництво у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), поєднаній з проникненням у сховище.
Відповідно до ч.2 ст.27 КК України виконавцем (співвиконавцем) є особа, яка у співучасті з іншими суб`єктами злочину безпосередньо чи шляхом використання інших осіб, що відповідно до закону не підлягають кримінальній відповідальності за скоєне, вчинила злочин, передбачений цим Кодексом. Частиною 5 цієї Статті передбачено, що пособником є особа, яка порадами, вказівками, наданням засобів чи знарядь або усуненням перешкод сприяла вчиненню злочину іншими співучасниками, а також особа, яка заздалегідь обіцяла переховати злочинця, знаряддя чи засоби вчинення злочину, сліди злочину чи предмети, здобуті злочинним шляхом, придбати чи збути такі предмети, або іншим чином сприяти приховуванню злочину.
Встановлені в обвинувальному акті обставини є ідентичними тим, що встановлені місцевим судом та відображені в оскарженому вироку, зміст якого наведено вище.
Так, в обвинувальному акті йдеться про те, що у третій декаді березня 2014 року ОСОБА_7 , будучи працівником міліції, домовився із ОСОБА_12 сприяти останньому у пошкодженні, шляхом незаконної врізки, нафтопродуктопроводу ДП «Прикарпатзахідтранс», з метою таємного викрадення дизельного пального, з проникненням у сховище нафтопродуктопровід, у зв`язку з чим на прохання «А» надав йому можливість зберігати за місцем проживання «його» (не конкретизовано, чиїх саме) батьків, в АДРЕСА_1 , заздалегідь приготовані засоби для вчинення вказаного злочину три пластмасові армовані ємності об`ємом 1 000 л кожна, «вчинивши пошкодження нафтопродуктопроводу ДП «Прикарпатзахідтранс» шляхом незаконної врізки, з метою таємного викрадення чужого майна дизельного пального, поєднаного із проникненням у сховище нафтопродуктопровід», що спричинило порушення нормальної роботи належного AT «Юго-Запад» (м. Самара, Росія) нафтопродуктопроводу ДП «Прикарпатзахідтранс» (т.2, а.п.6, абз.1 знизу, а.п.7, абз.1).
Отже, зі змісту даних, викладених в обвинувальному акті, обставин слідує, що ОСОБА_7 одночасно сприяв у пошкодженні нафтопродуктопроводу з метою таємного викрадення дизельного пального, а також безпосередньо вчинив таке пошкодження.
Після цього, обставини кримінального правопорушення відображені в обвинувальному акті непослідовно. Так, після вказівки на те, що у третій декаді березня 2014 року ОСОБА_7 пошкодив нафтопродуктопровід, одночасно сприяючи у цьому, йдеться про те, що «після цього» ОСОБА_7 , виконуючи відведену йому роль пособника, 25.03.2014 залучив до пособництва у вчиненні вказаного кримінального правопорушення свого знайомого ОСОБА_9 , який з використанням мікроавтобусу «Iveco», р.н.з. НОМЕР_1 , повинен був за винагороду в розмірі 1 000 грн. та повний бак пального транспортувати «викладене» дизельне пальне із місця незаконної врізки до місця, на яке вкаже «А».
Формулюючи обвинувачення ОСОБА_9 , слідчий двічі в обвинувальному акті посилається на те, що цей обвинувачений за попередньою змовою з ОСОБА_7 сприяв невстановленим особам саме у пошкодженні нафтопродуктопроводу, кваліфікуючи в той же час ці його дії чомусь за ч.5 ст.27 ч.3 ст.185 КК України пособництво у крадіжці чужого майна, поєднаній з проникненням у сховище, про яке обвинувачення не сформульовано; те саме стосується й обвинувачення ОСОБА_7 (т.2, а.п.6, абз.2,3; а.п.10, абз.2,3; а.п.14, абз.2; а.п.17, абз.3,4).
Двічі наводячи в цілому аналогічні фактичні обставини кримінального провадження, після юридичної кваліфікації дій кожного з обвинувачених та відображення останньої події від 31.03.2014 міститься словосполучення «далі, у третій декаді березня 2014 року» та «далі, 25.03.2014», що є нелогічним і непослідовним; (т.2, а.п. 5, абз.2; а.п. 6, абз.4; а.п.13, абз.2; а.п.14, абз.4). Те саме стосується і викладу обставин після 30.03.2015 зазначено, що наступна подія відбулася «21.03.2014», тобто раніше, а відразу ж після цього зазначено «наступного дня зранку біля 05 год. 31.03.2014» (т.2, а.п.3, абз.4; а.п.4, абз.5; а.п.5, абз.2).
Суд першої інстанції на зазначені істотні порушення вимог кримінального процесуального закону уваги не звернув, у підготовчому судовому засіданні не реалізував своє право прийняти рішення, передбачене п.3 ч.3 ст.314 КПК України, натомість за відсутності конкретного обвинувачення, ухвалив щодо обвинувачених обвинувальний вирок, що є неприпустимим.
В той же час, згідно вимог ч.4 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції не має права розглядати обвинувачення, що не є конкретним, а також приймати відповідне рішення згідно ч.3 ст.314 КПК, що віднесено до компетенції місцевого суду.
Крім того, на виконання вимог п.2 ч.3 ст.374 КПК України судом першої інстанції не зазначено доказів на підтвердження встановлених ним обставин, щовикладені в оскарженому сторонами вироку, зокрема про зазначені вище домовленості як обвинувачених між собою щодо вчинення саме протиправних дій та про вказану винагороду в розмірі 1 000 грн., так і ОСОБА_7 з «А» та іншими невстановленими слідством особами про такі самі дії, а також щодо самих дій цих осіб (чим саме такі висновки суду підтверджено: обвинувачені ні на досудовому слідстві, ні в суді не визнавали своєї вини і про такі обставини ні вони, ні жоден з відображених у вироку свідків не давали показань); те саме стосується й обставин щодо передачі мікроавтобусу ОСОБА_9 двом невстановленим слідством особам з метою сприяння їм на прохання ОСОБА_7 саме у вчиненні крадіжки пального шляхом врізки із пошкодженням нафтопродуктопроводу. Показання ОСОБА_9 з цього приводу викладено у вироку поверхово та плутано (т.2, а.п. 248, абз.4). Також це стосується і викладених у вироку наступних обставин: 1) щодо усвідомлення ОСОБА_7 (під час отримання ним 31.03.2014, біля 5 год., по мобільному телефону від ОСОБА_9 інформації щодо заповнення ємностей пальним) про те, що пальне протиправно таємно викрадене з нафтопродуктопроводу; 2) щодо надання ОСОБА_7 вказівки переслідуваному автомобілем «УАЗ» ОСОБА_9 (який рухався на мікроавтобусі з викраденим за версією слідства пальним) звернути з центральної дороги ліворуч у тупикову вулицю в с. Циганівці та зупинитися біля приватного будинку, вимкнувши ліхтарі та двигун; 3) про повідомлення останнім ОСОБА_7 щодо блокування його мікроавтобуса автомобілем «УАЗ» та необхідність втечі; 4) про те, що ОСОБА_7 достовірно знав, що вказані у вироку невстановлені особи вчинили пошкодження нафтопродуктопроводу та викрали з нього дизельне пальне; 5) про «втечу» ОСОБА_7 з місця вчинення вказаного злочину на вказаному вище автомобілі «Chevrolet Aveo» після його зупинки працівником міліції ОСОБА_14 , відвезення «А» та іншої невстановленої особи у м. Мукачево на одну із АЗС.
Зазначаючи у вироку ряд доказів, якими обґрунтовується доведеність вини обвинувачених та на підтвердження встановлених судом обставин, суд не надав їм правової оцінки та не проаналізував їх зміст, зокрема це стосується: акту про застосування службового собаки; довідки про кількість втраченого та вартість викраденого нафтопродукту; всупереч ст.94 КПК України взагалі поза увагою залишено єдиний в матеріалах провадження документ, в якому відображено інформацію про наведених в обвинувальному акті чотирьох невстановлених досудовим слідством осіб: ОСОБА_12 та інших трьох, причетних за версією слідства до вказаного вище протиправного діяння рапорт старшого оперуповноваженого КР СМ Ужгородського РВ УМВС України в Закарпатській області з точки зору (т.1, а.п. 299-316; т.2, а.п. 250).
За наведених обставин в їх сукупності, колегія суддів визнає, що оскаржуваний вирок підлягає безумовному скасуванню відповідно до вимог ст.412 КПК Україниз поверненням кримінального провадження на новий судовий розгляд зі стадії підготовчого судового засідання в іншому складі суду відповідно до ст.ст. 415,416 КПК України згідно з вимогами розділу IV цього Кодексу.
Після прийняття місцевим судом відповідного рішення згідно ч.3 ст.314 КПК України та під час нового розгляду провадження в суді першої інстанції слід врахувати наведені в мотивувальній частині даної ухвали недоліки судового провадження, ретельно перевірити вказані вище доводи апеляційних скарг сторони захисту, дотримати вимоги щодо кримінального провадження, об`єктивно з`ясувати всі обставини, які підтверджені доказами, що підлягають дослідженню під час судового розгляду та оцінці судом відповідно до статті 94 КПК, прийнятизаконне, обґрунтоване і вмотивоване судове рішення.
Оскільки судове рішення підлягає скасуванню з інших ніж зазначено в апеляційних скаргах сторін підстав, апеляції підлягають задоволенню частково.
Керуючись ст.ст. 404,407,409,412,415,418,419 КПК України, апеляційнийсуд
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційні скарги захисників: ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 та прокурора ОСОБА_6 задовольнити частково.
Вирок Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 09.06.2015 відносно ОСОБА_7 та ОСОБА_9 скасувати, призначити новий розгляд даного кримінального провадження в суді першої інстанції зі стадії підготовчого судового засідання в іншому складі суду.
Запобіжний захід залишити попереднім: ОСОБА_7 заставу, а ОСОБА_9 домашній арешт.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і відповідно до ч.2 ст.424 КПК України оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: