АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/679/16 Справа № 183/4848/15 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 травня 2016 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

потерпілої ОСОБА_7 ,
представника потерпілої ОСОБА_8 ,
обвинуваченого ОСОБА_9

захисника ОСОБА_10 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000619 за апеляційною скаргою потерпілої ОСОБА_7 , представника потерпілої ОСОБА_8 , цивільних позивачів ОСОБА_11 , ОСОБА_12 на вирок Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09 лютого 2016 року щодо
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в с.Боровне, Камінь-Каширського району, Волинської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, -
ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі потерпілої ОСОБА_7 , представника потерпілої ОСОБА_8 , цивільних позивачів ОСОБА_11 , ОСОБА_12 на вирок Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09 лютого 2016 року , яким ОСОБА_9 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі без позбавлення права керування транспортними засобами, на підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_9 від відбування покарання з випробуванням строком на 3 (три) роки із покладенням обов`язків відповідно до ст. 76 КК України, також вирішено питання про речові докази та цивільних позовів: позов ОСОБА_7 задоволено частково, стягнуто із ОСОБА_9 на користь ОСОБА_7 спричинену моральну шкоду у розмірі 100000 гривень, в задоволенні іншої частини позову ОСОБА_7 відмовлено; позов ОСОБА_11 задоволено частково, стягнено з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_11 спричинену моральну шкоду у розмірі 100000 гривень, в задоволенні іншої частини позову ОСОБА_11 відмовлено; позов ОСОБА_12 задоволено частково, стягнено з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_12 спричинену моральну шкоду у розмірі 100000 гривень, в задоволенні іншої частини позову ОСОБА_12 - відмовлено,
особи, які подали апеляційну скаргу, не оспорюючи доведеності вини обвинуваченого і кваліфікації його дій, посилаючись на невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість, просять вирок скасувати, ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_9 визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років з позбавленням права керування транспортним засобом на 3 роки. Задовольнити суму заявленого цивільного позову в частині стягнення матеріальної шкоди на кожного з цивільних позивачів, а саме: стягнути завдану внаслідок вчинення кримінального правопорушення матеріальну шкоду з відповідача ОСОБА_9 на користь позивача ОСОБА_7 в розмірі 21803 гривні 89 копійок, на користь позивача ОСОБА_11 в розмірі 5570 гривень, на користь позивача ОСОБА_12 в розмірі 3212 гривень 61 копійку; задовольнити суму заявленого цивільного позову в частині відшкодування моральної шкоди на користь кожного із цивільних позивачів у повному обсязі, а саме: стягнути завдану внаслідок вчинення кримінального правопорушення моральну (немайнову) шкоду з відповідача ОСОБА_9 на користь ОСОБА_7 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 в сумі 200000 гривень кожному.
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовують тим, що суд, призначаючи покарання ОСОБА_9 із застосуванням вимог ст.75 КК України не звернув уваги на грубість порушення правил експлуатації транспорту, допущеного обвинуваченим, до того ж посилаються на те, що він більше трьох днів перебував у дорозі та не мав відпочинку, що також є грубим порушенням режиму роботи водіїв. З моменту дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась 23 червня 2015 року, обвинуваченим не вживались заходи для одужання потерпілої ОСОБА_7 , яка також зазнала тілесних ушкоджень внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,та в подальшому не надавалось ніякої допомоги у організації поховання ОСОБА_13 . Заявлена у цивільному позові шкода виплачена потерпілій ОСОБА_7 частково та лише безпосередньо перед ухваленням вироку, що свідчить про те, що виплата матеріальної шкоди була здійснена з метою пом`якшення покарання.

Крім того, суд в повній мірі не врахував тяжкість вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином та має підвищену суспільну небезпеку, оскільки фактично посягає на життя людей, та не врахував думку потерпілої та цивільних позивачів, які просили призначити покарання обвинуваченому, пов`язане із реальним позбавленням волі з позбавленням права керування транспортними засобами .

Також зазначають про необґрунтовану відмову у задоволенні вимог за цивільним позовом, оскільки обвинувачений цивільний позов визнав у повному обсязі, на обов`язок інших осіб відшкодувати заподіяну ним шкоду не посилався, питання про залучення інших осіб як цивільних відповідачів не порушував. Судом першої інстанції зроблено необґрунтовано висновок про те, що відсутність розрахунку суми страхового відшкодування є порушенням вимог спеціального закону, оскільки він не відповідає правовій позиції Верховного Суду України у справі №6-2808 цс 15 від 20 січня 2016 року.

З урахуванням часткового відшкодування матеріальної шкоди потерпілій ОСОБА_7 на її користь підлягає стягненню 21803 гривні 89 копійок.

Суд у своєму вироку не зазначив підстави для часткового відшкодування розміру моральної шкоди потерпілій та цивільним позивачам, яка з урахуванням тяжких страждань не була завищеною.

Враховуючи обставини вчинення кримінального правопорушення, а саме грубість порушення Правил дорожнього руху-наїзд транспортного засобу під його керуванням без гальмування у світлий час доби, у задовільних дорожніх умовах на припаркований транспортний засіб з послідуючим наїздом на водія, тяжкість наслідків, що настали-заподіяння смерті водію ОСОБА_13 та завдання тілесних ушкоджень пасажиру автомобіля ОСОБА_7 - у сукупності виключають можливість незастосування до цього обвинуваченого додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортним засобом.

Потерпіла, її представник та цивільні позивачі підтримали доводи апеляційної скарги . Під час апеляційного перегляду потерпіла пояснила, що матеріальна шкода їй відшкодована повністю, а моральна шкода-частково.

Прокурор, обвинувачений та його захисник в суді апеляційної інстанції заперечували проти вимог апеляційної скарги, посилаючись на її необґрунтованість та просили залишити вирок суду першої інстанції без змін.

За обставин, викладених у вироку, 23 червня 2015 року близько 16 години 30 хвилин, ОСОБА_9 , керуючи технічно справним автомобілем «DAF», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу належить йому, з напівпричепом «Mirofret», реєстраційний номер НОМЕР_2 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу належить його дружині ОСОБА_14 , рухався по автодорозі Знам`янка-Луганськ-Ізварино, з боку м.Дніпропетровська в бік м.Павлограда.
В ході руху по автодорозі Знам`янка-Луганськ-Ізварино на ділянці дороги 233км+400 м, що у Новомосковському районі Дніпропетровської області, водій ОСОБА_9 не діяв таким чином, щоб не наражати на небезпеку життя і здоров`я громадян, та, будучи неуважним до дорожньої обстановки та її змін, не врахував дорожню обстановку, не переконався, що це буде безпечно, змінив напрямок свого руху вправо, внаслідок чого виїхав на праве узбіччя відносно свого руху, де допустив наїзд на автомобіль «ВАЗ 2107» реєстраційний номер НОМЕР_3 , що перебував у нерухомому стані на узбіччі вищевказаної ділянки автошляху, з послідуючим наїздом на водія ОСОБА_13 .
Водій ОСОБА_15 , керуючи транспортним засобом, реєстраційний номер НОМЕР_1 , своїми діями грубо порушив вимоги п. п. п. 1.3, 1.5, 2.3 б, 10.1 Правил дорожнього руху України, якими передбачено:
П. 1.3 «Учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги Правил дорожнього руху, а також бути взаємно ввічливими»;
П. 1.5 «Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків»;
П. 2.3 «Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:
б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі»;
п. 10.1 «Перед початком руху, перестроюванням та будь якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху».
Порушення п. 10.1 Правил дорожнього руху України водієм ОСОБА_9 знаходиться з технічної точки зору в причинному зв`язку з настанням даної дорожньо-транспортної пригоди.
Внаслідок дорожньо-транспортної події водій ОСОБА_13 отримав тілесні ушкодження у вигляді: в проекції скронево-тім`яної кістки справа, на 4см вправо від середньої умовної лінії,на 2,5 см вгору від верхнього краю правої надбрівної дуги виявлено чотири садна, які згруповані попарно, та розташовані паралельно одне від одного. В проекції лобно-тім`яної кістки зліва, на 1,5 см. вліво від середньої умовної лінії, на 1 см вгору від верхнього краю лівої надбрівної дуги та на 169 см вгору від підошовної поверхні стопи виявлено садно. На вказаному садні на 1 см вліво від середньої умовної лінії та на 4 см вгору від верхнього краю лівої надбрівної дуги виявлена забійна рана. На 1,5 см вліво від рани виявлена забійна рана V-подібної форми, гілки якої відкриваються вліво, з горизонтальним розташуванням. Садно на спинці носу від верхньої третини з переходом на кінчик носу та на ліву його половину з подальшим розповсюдженням на ліву щоку, частково над верхньою губою та нижньою губою зліва. Численні різноспрямовані садна на верхніх кінцівках, по всім поверхням на тулубі по передній поверхні, від проекції чотирьох ребер справа та зліва до проекції верхніх країв крил кульшових кісток справа та зліва, з подальшим переходом на бічні поверхні та на задню поверхню тулуба. В проекції правого ліктьового суглобу, по задній поверхні виявлена забійна рана. Садно в проекції правого колінного суглобу по передній поверхні. На лівому стегні, по передньо-бічній поверхні, з переходом на гомілку, по передньо-зовнішній поверхні виявлені численні садна різної форми та спрямованості. На лівій гомілці по передньо-внутрішній поверхні, у середній третині виявлена забійна рана. Крововиливи на м`яких покровах голови з їх внутрішньої поверхні; які розташовуються в проекції вищезазначених ран, виявлені багатоуламкові переломи кісток основи черепа, під твердою мозковою оболонкою виявлена рідка темно-червона кров, в кількості 30 мл, при відшаруванні м`яких тканин на обличчі виявлені багатоуламкові переломи кісток лицевого черепу. На м`якій мозковій оболонці виявлені крововиливи, які розташовуються по всім поверхням головного мозку, шлуночки мозку щілиноподібної форми, в бічних шлуночках виявлено темно-червона рідка кров. В плевральних порожнинах виявлена рідка темно-червона кров в кількості 250 мл. В черевній порожнині виявлена темно-червона кров в кількості 250 мл. При вилученні органокомплексу виявлені прямі переломи ребер справа, які розташовуються по біляхребтовій лінії - 1-е ребро, по лопатковій лінії - 2,3,5,6,7,8,10,11,12-тє; по попередньо - пахвовій лінії - 4,7-мє, по задньо-пахвовій лінії-9-тє. В місті перелому з 5 го по 12 ребро виявлені розриви пристінкової плеври, з утворенням в ній дефектів. Непрямі переломи ребер зліва по середньо-ключичній лінії - з 2 по 4 ребро. Прямі переломи зліва по передньо-пахвовій лінії 5-е; по середньо-паховій лінії - 7-10-те; по біля - хребтовій лінії з 2-го по 12-те. Біля коріння лівої та правої легені з переходом на міждольові поверхні виявлені крововиливи. По всім поверхням печінки на правій та лівій долях виявлені численні розриви, крововилив в поверхневі та глибокі м`язи на лівій гомілці, від верхньої третини до нижньої третини при відшаруванні м`язів виявлені косо-поперечний перлом велико- та малогомілкових кісток, який розташовується на 26 см від підошовної поверхні стопи. Крововиливи в поверхневі та глибокі м`язи на лівому плечі, від середньої третини до нижньої третини, з вертикальним розташуванням, при відшаруванні м`язів виявлений багатоуламковий перелом плечової кістки з утворенням уламків. Крововиливи в м`язі тазу, як з внутрішньої сторони так із зовнішньої сторони, на всьому протязі переривистого характеру. При відшаруванні м`язів виявлено косо-поперечний перелом лобкової кістки справа, який розташовується на відстані 4,5 см вправо від симфізу. Виявлений косо-поперечний перелом лобкової кістки зліва, який розташовується на відстані 4 см вліво від симфізу. Виявлений поперечний перелом лівої сідничної кістки, з викришуванням компактної речовини кістки. Виявлені тілесні ушкодження відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, як такі що призвели до настання смерті ОСОБА_13 .
Заслухавши суддю-доповідача, учасників судового провадження, частково дослідивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

У відповідності до ст. 404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Висновок суду щодо фактичних обставин кримінального провадження, правильність кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_9 за кримінальним законом та доведеність його вини в апеляційній скарзі потерпілої та цивільних відповідачів не оспорюється, а тому апеляційним судом не перевіряється.

Відповідно до вимог ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Згідно із ст. 65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Виходячи ж з положень ст.75 КК України, якщо при призначенні покарання, в тому числі у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, суд прийде до висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Дані вимоги закону України про кримінальну відповідальність судом належним чином не виконано.

Призначаючи покарання ОСОБА_9 , суд першої інстанції виходив з того, що обвинувачений скоїв тяжкий неумисний злочин. Обставин, що обтяжують покарання, судом не встановлено. Обставинами, що пом`якшують покарання, визнав щире каяття обвинуваченого та активне сприяння розкриттю злочину. Також суд врахував особу обвинуваченого, який раніше не був судимим, позитивно характеризується за місцем проживання, має постійне місце роботи, на утриманні має п`ятьох малолітніх дітей.
Обґрунтовуючи підстави для застосування вимог ст.75 КК України, суд пославсь на характер скоєного злочину та його наслідки, обставини, при яких сталася дорожньо-транспортна пригода, особу винного, його ставлення до скоєного та реального усвідомлення про наслідки скоєного неумисного кримінального правопорушення, та з урахуванням викладеного дійшов висновку, що виправлення засудженого можливе без відбування покарання у виді позбавлення волі
Однак суд першої інстанції, зазначивши як підстави для застосування ст.75 КК України характер скоєного злочину та його наслідки, обставини, при яких сталася дорожньо-транспортна пригода, не обґрунтував, в чому вони полягають, та яким чином впливають на висновок суду, що виправлення засудженого можливе без відбування покарання у виді позбавлення волі.
Ті обставини, що ОСОБА_9 раніше не був судимим, позитивно характеризується за місцем проживання, має постійне місце роботи, на утриманні має п`ятьох малолітніх дітей, на що є посилання у вироку, були підставами для призначення йому покарання ближче до мінімальної межі санкції ч.2 ст.286 КК України, за якою його було засуджено, та враховані судом при призначенні покарання за ч.2 ст.286 КК України, а тому на думку колегії суддів, вони не можуть бути достатніми для висновку суду про можливість виправлення обвинуваченого без реального відбування основного покарання.
Повне відшкодування обвинуваченим потерпілій заподіяної матеріальної шкоди та часткове відшкодування моральної шкоди під час судового розгляду з огляду на наслідки, що настали - заподіяння смерті її чоловікові, також не дає підстав застосувати для ОСОБА_9 положення ст.75 КК України.

Отже, колегія суддів вважає, що призначення ОСОБА_9 основного покарання із застосуванням статей 75,76 КК України в даному випадку не є необхідним і достатнім для його виправлення та не відповідає меті покарання, якою є також попередження вчинення нових злочинів як обвинуваченим, так і іншими особами.

Крім того, суд першої інстанції не призначив обвинуваченому додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, вказавши на не доцільність, оскільки обвинувачений являється приватним підприємцем та здійснює свою підприємницьку діяльність за допомогою транспортного засобу, являється годувальником багатодітної сім`ї, його дохід від підприємницької діяльності є єдиним засобом існування сім`ї, в якій проживає п`ятеро малолітніх дітей.
Однак на думку колегії суддів зазначений висновок зроблено без урахування того, що обвинуваченим було грубо порушено Правила дорожнього руху, наслідком чого стало заподіяння смерті водію ОСОБА_13 , що виключає можливість незастосування до обвинуваченого додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортним засобом.

Отже, судом першої інстанції допущено неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме: незастосування судом закону, який підлягає застосуванню та застосування закону, який не підлягає застосуванню, що потягло як наслідок призначення судом покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, що відповідно до ст.409 КПК України є підставою для скасування вироку в частині призначеного покарання та відповідно до ст.420 КПК України ухвалення свого вироку.

Призначаючи ОСОБА_9 покарання, колегія суддів згідно з вимогами ст. 65 КК України враховує: ступінь тяжкості скоєного ним злочину, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів; обставини, що пом`якшують покарання, а саме: щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, відшкодування матеріальної шкоди в повному обсязі потерпілій та часткове відшкодування моральної шкоди на користь потерпілої, відсутність обставин, що обтяжують покарання, дані про особу обвинуваченого, який не судимий, позитивно характеризується за місцем проживання, має постійне місце роботи, на утриманні має п`ятьох малолітніх дітей.
У зв`язку з наведеним вище, колегія суддів приходить до висновку, що покарання ОСОБА_9 повинно бути призначено в межах санкції ч. 2 ст. 286 КК України в мінімальному розмірі у виді позбавлення волі з реальним його відбуттям з позбавленням права керувати транспортними засобами, але в меншому розмірі, ніж зазначено в апеляційній скарзі потерпілої та цивільних позивачів.

Таке покарання колегія суддів вважає, що буде достатнім для виправлення засудженого та попередження скоєння нових злочинів.
Щодо доводів апеляційної скарги в частині вирішення цивільного позову колегія суддів дійшла таких висновків.
Згідно з ч. 5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Згідно із ч.1 ст.129 КПК України ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє його повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Потерпілій ОСОБА_7 вимоги щодо відшкодування матеріальної шкоди задоволені повністю, а тому в цій частині доводи апеляційної скарги не перевіряються.

Висновок суду щодо відмови у задоволенні цивільним позивачам матеріальної шкоди з підстав відсутності розрахунку суми страхового відшкодування, яке підлягає до виплати страховиком, не відповідає вимогам ст.ст.12,14,511, 636,1194 ЦК України та правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у справі №6-2808 цс 15 від 20 січня 2016 року.

Разом з тим, висновки суду щодо відмови в задоволенні вимог цивільних позивачів щодо відшкодування матеріальної шкоди є слушними.

Із досліджених в суді апеляційної інстанції матеріалів вбачається, що причини лікування ОСОБА_11 не підтверджуються наданими доказами.

Понесені витрати на лікування ОСОБА_16 , після смерті якої позовні вимоги підтримував її чоловік ОСОБА_12 , також не можуть бути покладені на обвинуваченого, оскільки не надано підтвердження щодо їх причинно-наслідкового зв`язку з подією злочину.

А тому не може бути скасоване правильне по суті рішення суду першої інстанції в цій частині.

Згідно з вимогами ст.1167 ЦК України моральна шкода, заподіяна фізичній особі неправомірними діями відшкодовується особою, яка його заподіяла, при наявності вини вказаної особи.

Вирішуючи цивільний позов потерпілої ОСОБА_7 та цивільних позивачів ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , про відшкодування моральної шкоди суд першої інстанції, на підставі всебічного, повного та об`єктивного дослідження обставин справи, встановивши причинний зв`язок між скоєним злочином та шкодою, яка настала, а також характер та розмір шкоди, врахувавши душевні страждання потерпілої, цивільних позивачів, які втратили близьку їм особу, давши відповідну оцінку вказаним обставинам, вирішив цивільний позов потерпілої та цивільних позивачів відповідно до вимог вказаних вище статей кримінального процесуального закону та ст.1167 ЦК України, внаслідок чого колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги в частині збільшення суми відшкодування моральної шкоди потерпілій ОСОБА_7 та цивільним позивачам ОСОБА_11 , ОСОБА_12 до 200000 гривень кожному, а тому в цій частині вирок суду підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 420 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_7 , представника потерпілої ОСОБА_8 , цивільних позивачів ОСОБА_11 , ОСОБА_12 на вирок Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09 лютого 2016 року щодо ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09 лютого 2016 року щодо ОСОБА_9 в частині призначеного покарання скасувати.

Призначити ОСОБА_9 за ч. 2 ст. 286 КК України покарання у виді 3(трьох) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

Строк відбування покарання ОСОБА_9 обчислювати з моменту взяття його під варту.
В решті вирок Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09 лютого 2016 року щодо ОСОБА_9 залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення, може бути оскаржений у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з моменту проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Негайно після проголошення вручити копію вироку засудженому, прокурору.

Судді Апеляційного суду
Дніпропетровської області:
_____________ _________ __________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4