Справа № 158/2302/15-к Провадження №11-кп/773/321/16 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія:ч. 2 ст. 345 КК України. Доповідач: ОСОБА_2
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
07 червня 2016 року місто Луцьк
Апеляційний суд Волинської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря судових засідань ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційними скаргами першого заступника прокурора Волинської області ОСОБА_6 , потерпілого ОСОБА_7 на вирок Ківерцівського районного суду Волинської області від 16 березня 2016 року, щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , непрацюючого, неодруженого, відповідно до ст. 89 КК України судимості не має,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України
прокурора ОСОБА_9 ,
потерпілого ОСОБА_7 ,
представника потерпілого - адвоката ОСОБА_10 ,
обвинуваченого ОСОБА_8 ,
В С Т А Н О В И В :
В апеляційній скарзі перший заступник прокурора Волинської області просить вирок суду змінити у зв`язку з неправильним застосуванням судом закону про кримінальну відповідальність та виключити з обвинувачення ОСОБА_8 обтяжуючу покарання обставину вчинення злочину щодо працівника, який виконує службові обов`язки, оскільки дана обставина передбачена ч. 2 ст. 345 КК України, як кваліфікуюча ознака, в резолютивній частині вироку зазначити, що строк відбування покарання обвинуваченому слід рахувати з моменту проголошення вироку.

До початку апеляційного розгляду заступник прокурора Волинської області подав до апеляційної скарги зміни та доповнення в яких просить вирок місцевого суду скасувати у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону і неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

В апеляційній скарзі потерпілий ОСОБА_7 , неоспорюючи фактичних обставин кримінального провадження, вважає вирок незаконним у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання. Вказує, що призначене покарання ОСОБА_8 не є достатнім для його виправлення та не відповідає тяжкості вчиненого ним злочину і особі винного. Просить вирок суду в цій частині скасувати, ухвалити новий, яким призначити ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі не менше як на три роки та повністю задовольнити цивільний позов. Вважає, що при визначені розміру моральної шкоди місцевим судом не було враховано, що діями ОСОБА_8 йому було завдано фізичний біль, який він змушений був терпіти через тривале лікування, оскільки обвинувачений заподіяв йому закритий перелом кісток носа, струс мозку, синці м`яких тканин тіла. Наслідки побиття він відчуває і по даний час, оскільки відбулося зміщення носа, погіршилась пам`ять, постійно турбують головні болі. Окрім фізичного болю він зазнав і душевних страждань, оскільки змушений був, як представник правоохоронних органів, пережити публічне приниження.

Вироком Ківецівського районного суду Волинської області від 16 березня 2016 року ОСОБА_8 засуджено за злочин, передбачений ч. 2 ст. 345 КК України і йому призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_8 звільнено від відбування основного виду покарання, якщо він протягом 2 років іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки відповідно до ст. 76 КК України, а саме не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти органи кримінально-виконавчої інспекції про зміну місця проживання, роботи, періодично з`являтись для реєстрації в органи кримінально-виконавчої інспекції.

Строк відбування покарання ОСОБА_8 ухвалено рахувати з моменту приведення вироку до виконання.

Цивільний позов ОСОБА_7 до ОСОБА_8 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_7 2 230 (дві тисячі двісті тридцять) грн. 29 коп. матеріальної шкоди та 5000 (п`ять тисяч) грн. моральної шкоди. В іншій частині вимог цивільного позову відмовлено.

Вироком вирішено питання щодо речових доказів.

За цим вироком суду ОСОБА_8 визнано винуватим в тому, що він 17.11.2015 року, о 20 год. 50 хв., в приміщенні бару «Гопачок», що знаходиться в АДРЕСА_2 , у стані алкогольного сп`яніння, достовірно знаючи, що ОСОБА_7 є працівник правоохоронного органу, умисно наніс йому тілесні ушкодження, які згідно висновків судово-медичних експертиз № 92 від 18.11.2015 року та № 253 від 03.03.2016 року відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Заслухавши суддю доповідача, який доповів зміст оскарженого судового рішення та виклав доводи апеляційних скарг, думку прокурора ОСОБА_9 про задоволення апеляційної скарги заступника прокурора області з поданими змінами та доповненнями та безпідставність апеляційної скарги потерпілого, потерпілого і його представника адвоката ОСОБА_10 , які просять ухвалити новий вирок і призначити покарання у виді позбавлення волі, стягнувши моральну шкоду вказану у позовній заяві та заперечили апеляційну скаргу з поданими змінами і доповненнями прокурора, обвинуваченого, який погодився з апеляційними скаргами, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляцій, апеляційний суд дійшов висновку, що скарга прокурора підлягає задоволенню, а скарга потерпілого частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Проте, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, постановлений вирок вимогам ст. 370 КПК України відповідає не в повній мірі.

Так, з вироку суду, журналу судового засідання та технічного запису судового засідання від 16.03.2016 року вбачається, що дане кримінальне провадження було розглянуто судом в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, тобто судом не досліджувалися докази щодо фактичних обставин справи, оскільки ОСОБА_8 визнав себе винним у скоєному.

Однак, розгляд справи з обмеженням обсягу дослідження доказів не звільняє суд від обов`язку щодо ухвалення законного та обгрунтованого вироку.

Згідно з вимогами ст. 368 КПК України, ухвалюючи вирок суд повинен вирішити, зокрема чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа, чи містить це діяння склад кримінального правопорушення і якою статтею закону України про кримінальну відповідальність він передбачений, чи винен обвинувачений у вчиненні цього кримінального правопорушення, чи підлягає він покаранню за цим кримінальним правопорушення, чи є обставини, що обтяжують або пом`якшують покарання обвинуваченого і які саме, яка міра покарання має бути призначена та чи підлягає задоволенню пред`явлений цивільний позов і , якщо так на чию користь, в якому розмірі та в якому порядку.

Згідно з вироком суду ОСОБА_8 визнаний винним у тому, що він 17.11.2015 року, о 20 год. 50 хв., знаходячись у приміщення бару «Гопачок» в м. Ківерці по вул. Шевченка, 2 у стані алкогольного сп`яніння, знаючи що ОСОБА_7 є працівником правоохоронного органу заподіяв останньому тілесні ушкодження, які відповідно до висновку експертизи відносяться до легких, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Будучи допитаним у судовому засіданні, що підтверджується технічними засобами фіксування судового засідання від 16.03.2016 року, ОСОБА_8 , хоча і визнав себе винним у вчиненому злочині, однак пояснив, що із помсти наносив потерпілому удари головою, рукою та ногою, оскільки півтора року назад ОСОБА_7 теж його побив.

Об`єктивна сторона ч. 2 ст. 345 КК України виражається в умисному заподіянні працівникові правоохоронного органу чи його близьким родичам побоїв, легких чи середньої тяжкості тілесних ушкоджень у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків, тобто має бути спеціальний мотив.

Як видно з обвинувального акта ОСОБА_8 заподіяв тілесні ушкодження ОСОБА_7 , керуючись мотивами помсти за раніше складені останнім на нього протоколи про вчинення адміністративних правопорушень, а саме №;160 від 14.04.2013 року за ст.185 КУпАП, та №161 від 14.04.2013 року за ст.173 КУпАП.

Проте, судом під час розгляду кримінального провадження цієї обов`язкової ознаки об`єктивної сторони злочину за яким засуджено ОСОБА_8 належним чином не досліджено, не з`ясовано мотиву заподіяння обвинуваченим тілесних ушкоджень потерпілому, хоча ці обставини мають істотне значення для вирішення питання про наявність чи відсутність в діях ОСОБА_8 складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України та не сформульовано описову частину обвинувачення судом у вироку за яким останнього засуджено (а.п.65).

Крім того, з технічних засобів фіксування судового процесу видно, що ОСОБА_8 позов потерпілого ОСОБА_7 про відшкодування моральної шкоди в сумі 100 000 грн. не визнав та пояснень з цього приводу суду не надав. Однак суд, вказавши у вироку, що ОСОБА_8 у вирішенні цього питання покладається на розсуд суду, не заслухавши показань потерпілого ОСОБА_7 та не навівши мотивів щодо спростування доводів, наведених у позовній заяві останнього, на відшкодування моральної шкоди потерпілому стягнув 5000 грн., що суперечить п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України.

Допустив суд у вироку суперечності, а саме вказавши в мотивувальній частині, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_8 можливе без ізоляції від суспільства, в резолютивній частині вироку призначив покарання останньому у виді 2 років позбавлення волі (а.п. 66).

Не наведено судом у вироку і обставин, які б свідчили про можливість виправлення ОСОБА_8 без відбування покарання, про що вірно зазначив потерпілий у своїй апеляції.

Всупереч вимогам ст. 4 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року з послідуючими змінами, суд не вирішив питання про сплату судового збору потерпілим ОСОБА_7 при подачі позовної заяви в частині відшкодування моральної шкоди та не стягнув судового збору з винного і при постановленні вироку.

Як видно з вироку, строк відбування покарання ОСОБА_8 суд визначив із моменту приведення вироку до виконання не звернувши уваги на вимоги ч. 1 ст. 165 КВК України та виходячи із обвинувачення, яке пред`явлене останньому, безпідставно врахував обтяжуючу покарання обставину - скоєння злочину щодо працівника, який виконує службові обов`язки, про що обґрунтовано зазначено в апеляції першого заступника прокурора області.

Зазначені порушення, відповідно до ч. 1 ст. 412 КПК України є істотними, оскільки перешкодили суду ухвалити законний і обґрунтований вирок та такими, які згідно з п. 3 ч. 1 ст. 409 КПК України є підставою для скасування судового рішення і призначення нового розгляду в суді першої інстанції.

Під час нового розгляду кримінального провадження місцевому суду необхідно повно і всебічно, з дотриманням вимог кримінального процесуального закону провести судовий розгляд в межах висунутого обвинувачення та постановити законне, обґрунтоване і мотивоване рішення, яке б відповідало вимогам ст. 370, 374 КПК України, а покарання обвинуваченому, при доведеності його вини, призначити у відповідності до ст. 50, 65 КК України.

З вищенаведених підстав апеляційна скарга першого заступника прокурора Волинської області підлягає задоволенню, а скарга потерпілого частковому задоволенню.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, апеляційний суд
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу першого заступника прокурора Волинської області ОСОБА_6 задовольнити повністю, а апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_7 задовольнити частково.
Вирок Ківерцівського районного суду Волинської області від 16 березня 2016 року щодо ОСОБА_8 скасувати та призначити новий розгляд в тому ж місцевому суді в іншому складі.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий
Судді