Справа № 161/2661/16-к Провадження №11-кп/773/315/16 Головуючий в 1 інстанції ОСОБА_1
Категорія:ч.2 ст.345 КК України Доповідач : ОСОБА_2
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
21 червня 2016 року місто Луцьк Апеляційний суд Волинської області в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілого ОСОБА_7 ,

обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні на вирок Луцького міськрайонного суду від 24 березня 2016 року, яким

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , народився та проживає в АДРЕСА_1 , громадянин України, з середньою освітою, офіційно не працює, неодружений, несудимий;

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , народився та проживає в АДРЕСА_2 , громадянин України, з середньою освітою, офіційно не працює, одружений, має на утриманні двох малолітніх дітей 2007 та 2009 року народження, в силу ст.89 КК України судимості не має;

визнані винними у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.345 КК України, та їм призначено покарання відповідно ОСОБА_8 у виді 2 років обмеження волі, а ОСОБА_9 у виді 3 років позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України обвинувачених звільнено від відбуття призначеного покарання, якщо вони протягом іспитового строку терміном 3 роки для ОСОБА_9 та 2 роки для ОСОБА_8 не вчинять нового злочину і виконають покладені на них обов`язки, передбачені ст.76 КК України: не виїзджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, періодично з`являтись для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію.

Запобіжні заходи залишені попередні, ОСОБА_9 домашній арешт, ОСОБА_8 особисте зобов`язання.

Вироком вирішені питання про речові докази та судові докази.

В С Т А Н О В И В
Згідно вироку суду, 16.02.2016р., о 20.00год., поліцейський Управління патрульної поліції в м.Луцьку, рядовий поліції ОСОБА_7 , працюючи на вказаній посаді відповідно до наказу Департаменту патрульної поліції за №31 о/с, від 22.12.2015 року, будучи у форменому одязі із знаками розрізнення, отримавши табельну вогнепальну зброю та спеціальні засоби, заступив на чергування у складі наряду патрульної поліції в м. Луцьку, роти №3, батальйону Управління патрульної поліції, згідно розстановки сил та засобів Управління патрульної поліції співробітників патрульної поліції у м. Луцьку на лютий місяць 2016 року, затвердженої начальником патрульної поліції в м. Луцьку.

17 лютого 2016 року, він, близько 02.45год., виконуючи свої службові обов`язки по охороні громадського порядку в м.Луцьку, разом із рядовим поліції ОСОБА_12 , проїжджаючи службовим автомобілем повз зупинку громадського транспорту «ВІЄМ», що по вул.Рівненській в м.Луцьку, Волинської області, помітив працівників поліції, які були в оточенні громадян, а тому, припаркувавши автомобіль, підійшов до вказаної зупинки громадського транспорту, де виявив, що в тому числі і раніше незнайомі йому обвинувачені ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , порушують громадський порядок виражаються ненормативною лексикою та кричать, а тому пред`явив їм вимогу припинити вчинення правопорушення та повідомив, що у випадку, якщо вони продовжуватимуть вчиняти протиправні дії, він буде змушений скласти відносно них протоколи про вчинення адміністративних правопорушень.

В подальшому, обвинувачені ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, на проїжджій частині дороги, що неподалік вказаної зупинки громадського транспорту, діючи з прямим умислом, з метою заподіяння працівникові правоохоронного органу тілесних ушкоджень, у зв`язку з виконанням ним своїх службових обов`язків, вчинили дії, які виразились у наступному: обвинувачений ОСОБА_9 наніс один удар кулаком правої руки в область обличчя зліва потерпілому ОСОБА_7 , чим спричинив легкі тілесні ушкодження у вигляді синця виличної ділянки голови зліва, а у подальшому, з внутрішньої кишені куртки, дістав пістолет, який погрожував застосувати; обвинувачений ОСОБА_8 правою рукою схопивши потерпілого ОСОБА_7 за комір форменої куртки, наніс йому один удар лобовою ділянкою голови в область ротової порожнини, чим спричинив останньому легкі тілесні ушкодження у вигляді садна з крововиливом слизової оболонки нижньої губи зліва.

У поданій апеляційній скарзі прокурор, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, не оспорюючи фактичних обставин справи, кваліфікацію дій обвинувачених, вважає вирок суду незаконним та необґрунтованим у зв`язку невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості злочину і особам обвинувачених, безпідставного та невмотивованого призначення покарання та застосування до обвинувачених вимог ст.75 КК України. Зазначає, що судом при постановлені вироку та обрані виду і міри покарання обвинуваченим порушено вимоги ст.65 КК України. Просить вирок суду першої інстанції скасувати та постановити новий, яким призначити ОСОБА_13 покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки, а ОСОБА_9 позбавлення волі на строк 3 роки.

В запереченні на апеляційну скаргу обвинувачені, кожен зокрема, вважають вирок суду законним та обгрунтованим, а тому просять апеляційну скаргу залишити без задоволення.
Заслухавши доповідача, який виклав суть вироку суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, міркування прокурора та потерпілого, які підтримали апеляційну скаргу з викладених у ній підстав, обвинувачених, які, кожен зокрема, апеляційну скаргу заперечили та просили залишити вирок без змін, перевіривши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Висновок про винуватість ОСОБА_13 та ОСОБА_9 у вчинені злочину, за який їх засуджено, обґрунтовано зроблений судом, що по суті в апеляційній скарзі не заперечується.

Кваліфікація злочинних дій обвинувачених за ст.345 ч.2 КК України є правильною і також не оскаржується.

Що ж стосується тверджень прокурора про м`якість призначеного покарання у зв`язку із звільненням обвинувачених на підставі ст.ст. 75, 76 КК України від відбування покарання, то вони є обґрунтованими і заслуговують на увагу.

Відповідно до вимог ст.65 КК України, суд, призначаючи покарання, повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання. Визначаючи ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, суд повинен виходити із сукупності всіх обставин справи, зокрема, форми вини, мотиву і цілі, способу, обстановки і стадії вчинення злочину, тяжкості наслідків, що настали.

Зі змісту ст.75 КК України вбачається, що якщо суд при призначенні покарання, враховуючи тяжкість вчиненого злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення обвинуваченого без відбуття покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбуття покарання з випробовуванням.

При призначенні ОСОБА_8 та ОСОБА_9 покарання із застосуванням ст.75 КК України, суд першої інстанції, не в повній мірі дотримав вказаних вимог закону, не врахував тяжкість скоєного злочину, особи винних.

Суд першої інстанції взагалі не навів у вироку переконливих доводів про необхідність та можливість застосування до обвинувачених умовного засудження. При цьому суд не в повній мірі врахував, що обвинувачений ОСОБА_8 свою винуватість не визнав, вчинив злочин, який, відповідно до ст.12 КК України, є середньої тяжкості. Також обвинувачений ОСОБА_9 винуватість свою визнав частково, негативно характеризується, хоча і вважається несудимим, однак раніше притягався до кримінальної відповідальності, вчинив злочин, який, відповідно до ст.12 КК України, є середньої тяжкості.

За таких обставин вирок суду в частині призначення покарання та звільнення від його відбуття на підставі ст.ст. 75, 76 КК України не можна визнати законним та обґрунтованим, внаслідок його м`якості, а тому скарга прокурора в цій частині підлягає задоволенню.

Таким чином, апеляційний суд вважає за необхідне вирок першої інстанції в частині призначеного покарання та звільнення від його відбуття скасувати у зв`язку з неправильним застосуванням кримінального закону та із невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості злочину та особам обвинувачених і постановити новий вирок.

Обставин, що пом`якшують покарання, судом не встановлено, а обставиною, що обтяжує покарання обох обвинувачених є вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, з чим погоджується і апеляційний суд.

Вирішуючи питання про обрання розміру покарання, враховуючи відсутність пом`якшуючих обставин та наявність обтяжуючої, інші вказані дані про особи обвинувачених, зокрема характеристику ОСОБА_8 , наявність на утриманні малолітніх дітей в ОСОБА_9 , суд приходить до висновку про необхідність призначення покарання у виді обмеження волі, яке необхідно відбувати реально. При цьому суд призначає ОСОБА_8 мінімальне покарання з огляду на перше притягнення до кримінальної відповідальності 1 рік обмеження волі, а ОСОБА_9 , враховуючи негативну характеристику, 1 рік 6 місяців обмеження волі.

На думку суду, саме таке покарання відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КК України, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинувачених та попередження вчинення нових злочинів, як самими обвинуваченими, так і іншими особами.

У відповідності до ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

В решті вирок суду першої інстанції необхідно залишити без змін.

На підставі наведеного і керуючись ст.ст. 404, 407, 409, 413, 414, 420 КПК України, апеляційний суд Волинської області,

У Х В А Л И В
Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні задовольнити частково.

Вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 24 березня 2016 року щодо ОСОБА_8 та ОСОБА_9 в частині призначеного покарання із звільненням від його відбуття скасувати.

Призначити ОСОБА_8 покарання за ч.2 ст.345 КК України у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік.

Призначити ОСОБА_9 покарання за ч.2 ст.345 КК України у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік 6 (шість) місяців.

Строк відбуття покарання ОСОБА_8 та ОСОБА_9 рахувати з моменту приведення вироку до виконання.

В решті вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 24 березня 2016 року залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення.

Касаційна скарга на вирок може бути подана безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Головуючий

Судді