Справа № 383/113/16-к .
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29.03.2016 року Бобринецький районний суд Кіровоградської області у складі:
головуючої - судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого - ОСОБА_4 ,
захисника обвинуваченого ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 ,
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця м. Бобринець Кіровоградської області, проживаючого за адресою АДРЕСА_1 , освіта професійно-технічна, працюючого слюсарем в Бобринецькому міжрайгаз, одруженого, маючого на утриманні малолітню дитину, раніше не судимого,-
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 407 КК України, -
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_4 , скоїв злочин, передбачений ч. 2 ст. 407 КК України, а саме нез`явлення вчасно на службу без поважних причин тривалістю понад десять діб, але не більше місяця, вчиненого військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації, при слідуючих обставинах.
Відповідно до ст. ст. 4, 10, 11, 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», ст. 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 17 березня 2014 року № 303/2014, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» № 1126-VII від 17 березня 2014 року, солдата ОСОБА_4 призвано на військову службу під час мобілізації 31 березня 2014 року ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 1 квітня 2014 року № 39-ос з того ж дня солдата ОСОБА_4 зараховано до списків особового складу зазначеної військової частини, на всі види забезпечення та призначено на посаду дизеліста - електрика групи обслуговування житлово-експлуатаційного відділення відділу забезпечення військової частини НОМЕР_1 , що на той час дислокувалась за адресою: АДРЕСА_2 .
Будучи військовослужбовцем Державної прикордонної служби України, солдат ОСОБА_4 відповідно до ст. ст. 9, 11, 16, 40, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року № 548-XIV, ст. ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року №551-XIV (далі Статутів), ст. ст. 1, ч. З ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим, беззастережно виконувати накази командирів (начальників), постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України, дорожити честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України; додержуватись правил військової поведінки; поважати бойові та військові традиції, допомагати іншим військовослужбовцям, що перебувають у небезпеці, стримувати їх від вчинення протиправних дій, поважати честь і гідність кожної людини, вести бойові дії ініціативно, наполегливо, до повного виконання поставленого завдання, виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою, постійно бути зразком високої культури, скромності й витримки; завжди пам`ятати, що за його поведінкою судять не лише про нього, а й про Збройні Сили в цілому; не допускати негідних вчинків і стримувати від них інших військовослужбовців.
17 жовтня 2014 року начальником ІНФОРМАЦІЯ_3 солдату ОСОБА_4 надано дозвіл на вибуття у відпустку до м. Бобринець, Кіровоградської області, до 24 жовтня 2014 року за сімейними обставинами.
Разом з тим, солдат ОСОБА_4 , діючи всупереч інтересам служби та наведеним вище вимогам Статутів, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння та передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, будучи придатним для проходження військової служби, 8 листопада 2014 року, після проходження лікування у медичному закладі, вирішив не з`явитися вчасно на службу без поважних причин.
Реалізуючи свій злочинний намір, направлений на вчинення нез`явлення вчасно на службу без поважних причин, солдат ОСОБА_4 8 листопада 2014 року не з`явився вчасно на службу до військової частини НОМЕР_1 , що дислокувалась за адресою: АДРЕСА_2 , без поважних причин та продовжував ухилятися від проходження військової служби до 24 листопада 2014 року, проводячи службовий час на власний розсуд за адресою свого проживання та реєстрації: АДРЕСА_1 , та в інших місцях.
Протягом зазначеного періоду нез`явлення на службу солдат ОСОБА_4 органами влади не затримувався, жодних перешкод для прибуття до військової частини не мав, проводячи службовий час на власний розсуд.
Тобто ОСОБА_4 , будучи призваним на військову службу під час мобілізації військовослужбовцем- військової частини НОМЕР_1 , яка дислокувалась за адресою: АДРЕСА_2 , та проходячи військову службу на посаді дизеліста - електрика групи обслуговування житлово-експлуатаційного відділення відділу забезпечення військової частини НОМЕР_1 , на порушення вимог ст.ст. 9, 11, 16, 40, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року № 548-XIV, ст.ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року №551-XIV, ст.ст. 1, ч. З ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння та передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання у вигляді нез`явлення на службу, будучи придатним для проходження військової служби, 8 листопада 2014 року не з`явився вчасно на службу без поважних причин та продовжував ухилятися від проходження військової служби до 24 листопада 2014 року, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 407 КК України.
08 лютого 2016 року між прокурором військової прокуратури Кіровоградського гарнізону Південного регіону України ОСОБА_6 та обвинуваченим ОСОБА_4 у присутності захисника - адвоката ОСОБА_5 , укладено угоду про визнання винуватості. Згідно угоди ОСОБА_4 зобов`язався беззастережно визнати вину у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст.407 КК України, та сторони узгодили покарання у виді штрафу у розмірі 100 неоподаткованих мінімумів доходів громадян. В угоді передбачені наслідки укладання, затвердження та невиконання угоди про визнання винуватості.
У підготовчому судовому засіданні прокурор і захисник висловились про можливість затвердження угоди про визнання винуватості.
Обвинувачений вину визнав і просив затвердити угоду про визнання винуватості. При цьому пояснив, що укладення угоди є добровільним, він розуміє права, передбаченні ч. 4 ст.474КПК України, наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені ч. 2 ст.473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди.
Перевіривши угоду про визнання винуватості на відповідність вимогам чинного кримінального процесуального закону, заслухавши думку прокурора, захисника та обвинуваченого, які висловились про можливість затвердження угоди, дослідивши матеріали кримінального провадження, суд приходить до висновку, що укладення угоди сторонами є добровільним, зазначена угода відповідає вимогам кримінального процесуального закону, а тому підлягає затвердженню, виходячи з таких підстав.
Відповідно до вимог ч.ч. 2,4 ст.469 КПК України угода про визнання винуватості може бути укладена за ініціативою прокурора або підозрюваного чи обвинуваченого; угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.
Матеріали кримінального провадження свідчать, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст.407 КК України, який згідно ст.12 КК України є злочином середньої тяжкості.
При вирішенні питання про відповідність угоди вимогам кримінального процесуального закону, суд враховує, що умови угоди про визнання винуватості не суперечать вимогам КПК України та КК України, правова кваліфікація злочину правильна, умови угоди відповідають інтересам суспільства та не порушують прав, свобод чи інтересів сторін або інших осіб, відсутні підстави вважати, що укладення угоди не було добровільним.
Призначаючи покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що помякшують та обтяжують покарання.
Обставинами, що помякшують покарання, суд визнає щире каяття.
Обставин, що обтяжують покарання, судом не встановлено.
Міра покарання узгоджена сторонами відповідає санкції ч. 2 ст. 407 КК України, є обгрунтованою і допустимою.
Відповідно до положень ст.ст.314, 475 КПК України передбачено, що при прийнятті рішення у підготовчому судовому засіданні суд має право затвердити угоду про визнання винуватості, якщо суд переконається, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду і призначає узгоджену сторонами міру покарання.
На підставі викладеного, суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди про визнання винуватості, а також призначення узгодженої сторонами міри покарання.
Цивільний позов, речові докази та судові витрати відсутні.
Запобіжний захід відносно обвинуваченого не обирався.
Керуючись ст.ст. 314, 368-371, 373, 374, 474, 475 КПК України, суд
УХВАЛИВ:
Затвердити угоду про визнання винуватості, яку укладено 08.02.2016 року між прокурором військової прокуратури Кіровоградського гарнізону Південного регіону України ОСОБА_6 та обвинуваченим ОСОБА_4 .
Визнати винним ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 407 КК України, та призначити покарання у виді штрафу у розмірі 100 неоподаткованих мінімумів доходів громадян.
Копію вироку вручити прокурору та засудженому.
Апеляційна скарга на вирок суду першої інстанції може бути подана протягом тридцяти днів з моменту його проголошення до апеляційного суду Кіровоградської області через Бобринецький районний суд Кіровоградської області.
Вирок суду першої інстанції на підставі угоди про визнання винуватості може бути оскаржений в апеляційному порядку:

1) обвинуваченим, його захисником, законним представником виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами четвертою, шостою, сьомою статті 474 КПК України, в тому числі не роз`яснення йому наслідків укладення угоди;

2) прокурором виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з частиною четвертою статті 469 КПК України угода не може бути укладена.

Суддя ОСОБА_1