Справа № 466/5253/15-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/783/738/16 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 липня 2016 року м. Львів

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

Головуючого ОСОБА_2 ,

Суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальну справу № 466/5253/15-к про обвинувачення

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , раніше неодноразово судимого, останній раз вироком Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 07.03.2014 року, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , відбуваючого покарання у Личаківській ВК № 30,

за ст. 391 КК України,

з участю прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника-адвоката ОСОБА_8 ,

за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Шевченківського районного суду м. Львова від 28 квітня 2016 року,

ВСТАНОВИЛА :

Вироком Шевченківського районного суду м. Львова від 28 квітня 2016 року ОСОБА_6 визнано винним та засуджено за ст. 391 КК України на два роки позбавлення волі.

На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання невідбутого покарання за вироком Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 07.03.2014 року, остаточно призначено ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі строком на три роки.

Відповідно до вимог ч.5 ст. 72 КК України зараховано в строк відбуття покарання час знаходження ОСОБА_6 у Львівському СІЗО по даному кримінальному провадженні, а саме з 08 липня 2015 року по час набрання вироком законної сили.

Запобіжний захід ОСОБА_6 у виді тримання під вартою до вступу вироку в законну силу залишено без зміни.

Згідно з вироком суду ОСОБА_6 , відбуваючи покарання у Личаківській виправній колонії № 30 УДПтС у Львівській області з 04 червня 2014 року у вигляді позбавлення волі строком на 4 роки 6 місяців, яке йому було призначено вироком Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 07 березня 2014 року за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 391 КК України, вчинив рецидив, а саме вчинив злісну непокору законним вимогам адміністрації установи виконання покарань, яка виразилась у тому, що засудженому ОСОБА_6 23 червня 2015 року приблизно о 11 год. 30 хв. начальником відділення СПС ОСОБА_9 була поставлена законна вимога, в присутності начальників відділень СПС ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , приступити до чергування по прибиранню житлової секції № 3 другого відділення Личаківської ВК № 30 УДПтС у Львівській області, згідно графіка прибирань житлової секції № 3 відділення СПС № 2 на червень 2015 року, затвердженого начальником установи, на що ОСОБА_6 , будучи працездатним за станом здоров`я та забезпеченим необхідним інвентарем, в категоричній демонстративній формі виконувати прибирання коридору відмовився.

Крім того, засуджений ОСОБА_6 , будучи злісним порушником режиму утримання засуджених, неодноразово протягом року порушував вимоги встановленого порядку відбування покарання, за що притягався до дисциплінарної відповідальності відповідно до вимог ст. 132 КВК України, а саме постановою начальника Личаківської ВК № 30 майора внутрішньої служби ОСОБА_12 № 283 від 12.06.2014 року за відмову від прибирання житлової секції згідно графіку чергувань на ОСОБА_6 накладено стягнення у вигляді поміщення в ДІЗО терміном на 14 діб; постановою начальника Личаківської ВК № 30 майора внутрішньої служби ОСОБА_12 № 278 від 12.06.2014 року за невиконання команди «Підйом» ОСОБА_6 оголошено сувору догану; постановою начальника Личаківської ВК № 30 майора внутрішньої служби ОСОБА_12 № 285 від 19.06.2014 року, відбуваючи стягнення в ДІЗО, завісив оглядове вікно дверей камери, на ОСОБА_6 накладено стягнення у вигляді переведення у ПКТ терміном на 1 місяць; постановою в.о. начальника Личаківської ВК № 30 підполковника внутрішньої служби ОСОБА_13 № 377 від 07.08.2014 року за нетактовну поведінку на ОСОБА_6 накладено стягнення у вигляді поміщення в ДІЗО терміном на 15 діб; постановою в.о. начальника Личаківської ВК № 30 підполковника внутрішньої служби ОСОБА_13 № 423 від 04.09.2014 року за невихід на проведення поіменної перевірки на ОСОБА_6 накладено стягнення у вигляді поміщення в ДІЗО терміном на 15 діб; постановою начальника Личаківської ВК № 30 майора внутрішньої служби ОСОБА_14 № 539 від 13.11.2014 року за невихід для проведення поіменної перевірки на ОСОБА_6 накладено стягнення у вигляді переведення у ПКТ терміном на 3 місяці; постановою начальника Личаківської ВК № 30 майора внутрішньої служби ОСОБА_14 № 591 від 04.12.2014 року за те, що відбуваючи стягнення у ПКТ, спав на підлозі камери, на ОСОБА_6 накладено стягнення у вигляді поміщення в ДІЗО терміном на 15 діб; постановою начальника Личаківської ВК № 30 майора внутрішньої служби ОСОБА_14 № 35 від 22.01.2015 року за те, що відбуваючи стягнення у ПКТ, спав на підлозі камери на ОСОБА_6 накладено стягнення у вигляді поміщення в ДІЗО терміном на 15 діб; постановою начальника Личаківської ВК № 30 майора внутрішньої служби ОСОБА_14 № 131 від 26.03.2015 року за куріння у строю засуджених під час поіменної перевірки на ОСОБА_6 накладено стягнення у вигляді поміщення в ДІЗО терміном на 15 діб; постановою начальника Личаківської ВК № 30 майора внутрішньої служби ОСОБА_14 № 206 від 14.05.2015 року за порушення розпорядку дня на ОСОБА_6 накладено стягнення у вигляді переведення у ПКТ терміном на 1 місяць. Тим самим ОСОБА_6 вчинив злісну непокору законним вимогам адміністрації установи виконання покарань, будучи особою, яка відбуває покарання у виді позбавлення волі та за порушення вимог режиму відбування покарання була піддана протягом року стягненню у виді переведення до приміщення камерного типу.

На вказаний вирок суду ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій вважає цей вирок незаконним, винесеним без дотримання вимог ст. 61 Конституції України та Європейської Конвенції з прав людини та основоположних свобод. Покликається на те, що за відмову від прибирання території у місцях позбавлення волі він вже був притягнений до відповідальності та засуджений за ст. 391 КК України вироком Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 07 березня 2014 року і яким йому було призначене максимальне покарання. Вказує, що примусове прибирання території принижує його людську гідність; звертає увагу на упереджене ставлення до нього з боку адміністрації колонії, що на його думку, пов`язано із тим, що він за походженням є іншої національності. Просить вирок суду скасувати а справу за ст. 391 КК України закрити. Відповідно до ч.5 ст.72 КК України зарахувати йому один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі до вступу в законну силу вироків Бородянського районного суду Київської області від 21.09.2010 року, Бориспільського районного суду Київської області від 07.03.2014 року а також по даному кримінальному провадженню та звільнити його з під варти.

Заслухавши доповідь судді, виступи обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу, виступ прокурора, який заперечив проти апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи із наступного.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення. Висновки суду щодо його вини ґрунтуються на досліджених у судовому засіданні доказах, які детально викладені у вироку і яким суд дав належну оцінку.

Цей висновок підтверджується даними в судовому засіданні показами свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , показами свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , які були допитані в режимі конференцзв`язку як легендовані, не довіряти яким колегія суддів підстав немає, оскільки вони узгоджуються між собою та іншими наявними у справі та дослідженими в судовому засіданні доказами, зокрема матеріалами Личаківської ВК № 30 УДПтС України у Львівській області.

На підставі цих доказів суд дійшов правильного висновку, що ОСОБА_6 вчинив злісну непокору законним вимогам адміністрації установи виконання покарань, будучи особою, яка відбуває покарання у виді позбавлення волі та за порушення вимог режиму відбування покарання була піддана протягом року стягненню у виді переведення до приміщення камерного типу та його дії вірно кваліфіковані за ст. 391 КК України.

Покарання ОСОБА_6 призначено з дотриманням вимог ст. 65 КК України.

Версія ОСОБА_6 про те, що працівники колонії його оговорюють, перевірялась судом першої інстанції і суд, оцінивши покази обвинуваченого в розрізі з іншими доказами по справі, обґрунтовано розцінив їх як обраний обвинуваченим метод захисту.

Главою 17 КВК України передбачені умови відбування покарання в колоніях і ст. 107 КВК України передбачені права і обов`язки засуджених до позбавлення волі.

З огляду на наведені вище норми закону покликання обвинуваченого в апеляційній скарзі на те, що він не зобов`язаний прибирати територію колонії і це принижує його людську гідність, є безпідставними, оскільки персоналом колонії перед обвинуваченим не ставилось будь - яких незаконних вимог чи вимог, які не передбачені КВК України.

Твердження обвинуваченого в апеляційній скарзі про упереджене ставлення до нього з боку адміністрації колонії через його приналежність до іншої національності, є голослівними та нічим не обґрунтованими.

Апеляційні доводи обвинуваченого про те, що він, всупереч вимог закону, двічі притягнений до відповідальності за один і той же злочин, вказуючи на те, що він вже був засуджений за ст. 391 КК України вироком Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 07 березня 2014 року, свого підтвердження не знайшли, та не ґрунтуються на вимогах кримінального закону.

Як видно із вироку Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 07 березня 2014 року ОСОБА_6 був визнаний винним та засуджений за ст. 391 КК України за кримінальне правопорушення, яке він вчинив 18 грудня 2013 року.

Відповідно до ч.1 ст. 1 Закону України "Про попереднє ув`язнення" попереднє ув`язнення є запобіжним заходом, який у випадках, передбачених КПК України, застосовується щодо підозрюваного, обвинуваченого та засудженого, вирок щодо якого не набрав законної сили.
Згідно положень Закону України від 26 листопада 2015 року «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» ч.5 ст. 72 КК України викладено в редакції - зарахування судом строку попереднього ув`язнення провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі у разі засудження особи до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення.
Отже в межах даного кримінального провадження за ст. 391 КК України, з урахуванням положень ч.1 ст. 1 Закону України "Про попереднє ув`язнення" та ч.5 ст. 72 КК України, судом першої інстанції правильнобуло зараховано в строк відбуття покарання час знаходження ОСОБА_6 у Львівському СІЗО по даному кримінальному провадженню, а саме з 08 липня 2015 року по час набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Апеляційні вимоги ОСОБА_6 про необхідність зарахування йому у строк покарання час його перебування у місцях попереднього ув`язнення за попередніми вироками щодо нього, а саме вироками Бородянського районного суду Київської області від 21.09.2010 року, Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 07.03.2014 року (тобто в межах інших кримінальних проваджень) не ґрунтуються на вимогах закону.

На підставі наведеного колегія суддів вважає за необхідне відмовити обвинуваченому в задоволенні його апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 404, 407, 419 КПК України, ч.5 ст. 72 КК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення а вирок Шевченківського районного суду м. Львова від 28 квітня 2016 року відносно ОСОБА_6 залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з моменту її проголошення, а засудженим, який утримується під вартою, в той же строк з моменту вручення копії судового рішення.

Судді :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4