Ухвала
іменем україни

14 червня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі
судового засідання ОСОБА_4 ,

за участю прокурора ОСОБА_5 ,

засудженого ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),

розглянувши в судовому засіданні у межах кримінального провадження № 0000533 касаційну скаргу засудженого ОСОБА_6 на вирок Котелевського районного суду Полтавської області від 10 серпня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Полтавської області від 13 жовтня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

За указаним вироком, залишеним без зміни апеляційним судом,

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Черна Виноградівського району Закарпатської області, жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, такого, що не має судимості,

засуджено до покарання у виді позбавлення волі: за ч. 1 ст. 135 КК на строк один рік; за ч. 2 ст. 286 КК на строк п`ять років шість місяців без позбавлення права керувати транспортними засобами.
На підставі ст. 70 цього Кодексу за сукупністю злочинів остаточне покарання ОСОБА_6 визначено у виді позбавлення волі на строк шість років без позбавлення права керувати транспортними засобами.
Постановлено стягнути з ОСОБА_6 на користь потерпілого ОСОБА_7 в рахунок відшкодування моральної шкоди та витрат за правову допомогу 50 768 грн та 5000 грн відповідно.
Вирішено питання про речові докази та судові витрати.
За вироком ОСОБА_6 визнано винуватим у тому, що він 03 грудня 2014 року близько 20.55 год., не маючи посвідчення водія на право керування транспортним засобом, керуючи технічно справним автомобілем марки ВАЗ-2109 (державний номерний знак № НОМЕР_1 ), який належить ОСОБА_8 , і рухаючись по проїзній частині вул. Жовтневої від вул. Калініна в смт Котельві у напрямку м. Охтирки Сумської області, проїжджаючи в районі електроопори № 17/83, порушив вимоги пунктів 2.1а, 12.3 Правил дорожнього руху, а саме: при виникненні небезпеки для руху та перешкоди у вигляді ОСОБА_9 , котра рухалася на велосипеді прямолінійно по проїзній частині дороги у попутному напрямку і котру ОСОБА_6 об`єктивно був спроможний помітити, не вжив негайних заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або для безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди і наїхав на потерпілу. В результаті дорожньо-транспортної пригоди (далі ДТП) ОСОБА_9 було заподіяно тяжких тілесних ушкоджень, що призвело до її смерті.
Після вчинення ДТП ОСОБА_6 , який поставив потерпілу у небезпечний для життя стан і мав можливість надати їй допомогу, залишив її у небезпеці, оскільки зник із місця пригоди.

У касаційній скарзі засуджений просить змінити судові рішення шляхом пом`якшення призначеного йому покарання до чотирьох років позбавлення волі, посилаючись при цьому на позитивні дані про свою особу, стан здоров`я, матеріальне та сімейне становище, які, на його думку, пом`якшують покарання. Крім того, зазначає, що під час апеляційного перегляду вироку було порушено його право на захист, оскільки всупереч закону суд першої інстанції після проголошення вироку не роз`яснив йому права заявити клопотання про виклик до суду апеляційної інстанції, що призвело до розгляду провадження апеляційним судом без його участі.

Заслухавши доповідь судді, пояснення засудженого на підтримання касаційної скарги, думку прокурора, який заперечував проти її задоволення, обговоривши доводи, викладені у скарзі, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню на таких підставах.
Події злочинів, доведеність винуватості ОСОБА_6 в їх вчиненні, кримінально-правова оцінка діяння за ч. 1 ст. 135, ч. 2 ст. 286 КК відповідно до вимог ст. 433 КПК колегією суддів не перевірялись, оскільки законність та обґрунтованість вироку в цій частині не оскаржувалися.

Доводи засудженого про суворість призначеного покарання та про можливість його пом`якшення, на думку колегії суддів, є безпідставними, тому що покарання відповідає вимогам ст. 65 КК, вчиненому й особі ОСОБА_6

Суди при цьому врахували усі пом`якшуючі покарання обставини та дані про особу засудженого (які позитивно його характеризують та підтверджуються матеріалами справи і з якими засуджений пов`язує свої касаційні вимоги), адже призначили покарання не у максимальних межах санкцій ч. 1 ст. 135, ч. 2 ст. 286 КК, а на підставі ст. 70 КК шляхом лише часткового складання покарань.

При цьому судами правильно враховано ступінь тяжкості вчинених ОСОБА_6 злочинів (один з яких тяжкий), характер та спосіб злочинних дій, а також поведінку засудженого після вчинення ДТП.

За таких обставин слід визнати, що призначене ОСОБА_6 покарання є справедливим, необхідним та достатнім для його виправлення й попередження вчинення ним нових злочинів, а підстави для пом`якшення покарання відсутні.

Що стосується доводів у касаційній скарзі про те, що місцевий суд після проголошення вироку не роз`яснив засудженому права заявляти клопотання про доставку в судове засідання суду апеляційної інстанції, то зазначене не є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, оскільки це не перешкодило апеляційному суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення.

Про це свідчить, зокрема, таке.

Згідно з матеріалами кримінального провадження ОСОБА_6 в судах першої та апеляційної інстанцій мав захисника професійного адвоката ОСОБА_10 , котрий подав в інтересах засудженого апеляційну скаргу на вирок, у якій фактично виклав доводи про можливість, на його думку, пом`якшити призначене покарання, що аналогічні доводам у касаційній скарзі засудженого. Переконливість цих доводів захисник доводив під час апеляційного перегляду вироку, і апеляційний суд у своєму рішенні дав їм належну оцінку.

Під час касаційного перегляду судових рішень ОСОБА_6 мав можливість дати пояснення на підтримання касаційної скарги. У цьому поясненні та в касаційній скарзі він не зазначив, яким чином його неучасть в апеляційному розгляді вплинула на законність ухвали апеляційного суду, з урахуванням того, що він був представлений своїм захисником.

За таких обставин, на думку колегії суддів, під час апеляційного розгляду та постановлення ухвали не було порушено таких засад кримінального провадження, як законність, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя (статті 9, 20, 21 КПК).

Ухвала суду апеляційної інстанції відповідає вимогам ст. 419 КПК.

З огляду на наведене касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 433, 436 КПК, колегія суддів

у х в а л и л а:

Вирок Котелевського районного суду Полтавської області від 10 серпня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Полтавської області від 13 жовтня 2015 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а його касаційну скаргу без задоволення.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3