печерський районний суд міста києва
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
19.07.2016 Печерський районний суд м. Києва у складі:

головуючої судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000109, за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Київ, громадянина України, маючого вищу освіту, не працюючого, не одруженого, не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою АДРЕСА_1

- у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 402 КК України,

В С Т А Н О В И В:
Молодший сержант запасу Збройних Сил України ОСОБА_4 уклав контракт на проходження військової служби строком на 5 років, та був прийнятий на проходження військової служби в Управління державної охорони України.

Відповідно до Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 17.03.2014 року № 303/2014 на території України оголошено та проведено часткову мобілізацію.

15.05.2014 року старший прапорщик ОСОБА_4 уклав контракт про проходження військової служби в Управлінні державної охорони України під час мобілізації на особливий період строком на п`ять років.

Відповідно до наказу начальника УДО № 264-ос від 10.12.2014 року старшого прапорщика ОСОБА_4 призначено на посаду офіцера безпеки 3 відділу 2 Служби ДППОЗ УДО України та присвоєно перше офіцерське звання - молодший лейтенант.

Відповідно до вимог ст. ст. 2, 4, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» молодший лейтенант ОСОБА_4 вважається військовослужбовцем, який проходить військову службу за контрактом в умовах особливого періоду.

Відповідно до вимог ст. 1 Закону України «Про оборону України», особливий період - це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. Згідно з вимогами ч. 5 ст. 4 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацією» вид, обсяги, порядок і строк проведення мобілізації визначаються Президентом України в рішенні про її проведення.

У такий спосіб, з моменту видання Указу Президента України № 303/2014 від 17.03.2014 року «Про часткову мобілізацію» на території України почав діяти особливий період, який триває і до теперішнього часу.

Під час проходження військової служби молодший лейтенант ОСОБА_4 повинен був керуватися вимогами ст. ст. 4, 11, 16, 28, 30, 37, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. 4 Дисциплінарного статуту ЗС України, які зобов`язували останнього свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути дисциплінованим та не допускати негідних вчинків, зобов`язаний неухильно та беззастережно виконати відданий йому прямим начальником наказ у зазначений термін.

14.01.2016 у 3 відділі 2 Служби ДППОЗ УДО України згідно з службовим графіком відділу, був день фізичних тренувань та тактичних занять. Однак у зв`язку з необхідністю залучення до охоронних заходів більшої кількості військовослужбовців за вказівкою керівництва 2 служби ДППОЗ УДО України, мали бути задіяні резервні підрозділи, у тому числі 3 відділ 2 Служби ДППОЗ УДО України, полковник ОСОБА_5 , як начальник відділу, визначив ряд військовослужбовців, серед яких був молодший лейтенант ОСОБА_4 . У свою чергу молодший лейтенант ОСОБА_4 на відданий полковником ОСОБА_5 наказ відмовився виконувати його, так як вказаний день був днем тренувань та тактичних занять. Полковник ОСОБА_5 ще раз довів молодшому лейтенанту ОСОБА_4 наказ про залучення його до охоронного заходу, однак останній в категоричній формі відмовився виконувати його. З приводу невиконання наказу, полковник ОСОБА_5 разом із молодшим лейтенантом ОСОБА_4 пішли до начальника 2 Служби ДППОЗ УДО України полковника ОСОБА_6 із ОСОБА_4 було проведено бесіду, під час якої останній знову ж відмовився виконувати наказ щодо залучення його до охоронного заходу.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні злочину визнав повністю та підтвердив, що вчинив його за викладених в обвинувальному акті обставин. Показав, що проходив службу у Збройних Силах України з 2006 року, має статус учасника бойових дій та не відмовляється захищати Батьківщину, проте у зв`язку із фактичною відсутністю робочого графіку, постійною зайнятістю на роботі та відсутністю вільного часу, можливості відпочинку не витримав, а тому відмовився 14.01.2016 виконувати наказ безпосереднього начальника - полковника ОСОБА_5 про залучення його до охоронного заходу. Не оспорював фактичних обставин кримінального правопорушення та кваліфікації діяння. Зазначив, що у скоєному щиро кається.

Обвинувачений ОСОБА_4 вважав недоцільним у відповідності до ч. 3 ст. 349 КПК України досліджувати інші докази стосовно фактичних обставин вчиненого обвинуваченим діяння. Обвинувачений розуміє, що в такому випадку він буде позбавлений права оспорювати ці фактичні обставини в апеляційному порядку.

За згодою осіб, які беруть участь у справі, в судовому засіданні ухвалою головуючого вирішено питання про недоцільність дослідження інших доказів по справі, оскільки фактичні обставини ніким не оспорюються та відсутні сумніви стосовно добровільності та істинності позиції обвинуваченого.

З урахуванням викладеного, оцінивши показання обвинуваченого як належний, допустимий та в даному випадку достатній доказ, суд приходить до висновку про доведеність винуватості ОСОБА_4 в непокорі, тобто відкритій відмові виконувати наказ начальника, що вчинено в умовах особливого періоду, та дії ОСОБА_4 кваліфікує за ч. 3 ст. 402 КК України.

Призначаючи покарання обвинуваченому, суд, у відповідності до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості скоєного злочину (який відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином), конкретні обставини його вчинення, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставинами, які відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання, суд враховує визнання обвинуваченим вини, щире каяття активне сприяння розкриттю злочину.

Обставин, які відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання, судом не встановлено.

В якості ознак, що характеризують особу обвинуваченого, суд враховує, що ОСОБА_4 має вищу освіту, не одружений, за місцем несення служби характеризується посередньо, на обліку у нарколога, психіатра не перебуває, раніше не судимий, має зареєстроване місце проживання, статус учасника бойових дій.

З урахуванням наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину (визнання вини, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину), особи винного, який є особою молодого віку, раніше не судимий, має статус учасника бойових дій, дані про що викладено в мотивувальній частині вирок суду вище, суд погоджується із позицією прокурора про можливість призначення обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі із застосуванням ст. 69 КК України, тобто нижче від найнижчої межі, передбаченої санкцією ч. 3 ст. 402 КК України, у виді трьох років позбавлення волі.

Крім того, враховуючи тяжкість вчиненого ОСОБА_4 злочину, особи винного, який є чоловіком молодого віку, раніше не судимий та до кримінальної відповідальності не притягувався, тобто злочин вчинив вперше, у скоєному щиро каявся та критично віднісся до скоєного, активно спряв органу досудового розслідування у розкритті злочину, має постійне місце проживання, конкретні обставини справи, суд дійшов висновку про можливість виправлення ОСОБА_4 без відбування покарання, а тому на підставі ст. 75 КК України вважає можливим звільнити його від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом визначеного судом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього відповідно до ст. 76 КК України обов`язки.

На стадії досудового розслідування запобіжний захід до ОСОБА_4 не застосовувався, відповідних клопотань від сторін кримінального провадження протягом розгляду справи не заявлено, тому підстави для застосування запобіжного заходу до ОСОБА_4 до набрання вироку суду законної сили відсутні.

Речові докази, процесуальні витрати в провадженні відсутні, цивільний позов не заявлявся.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 373, 374 КПК України, суд ,-

З А С У Д И В :
ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 402 КК України, та призначити йому покарання із застосуванням ст. 69 КК України, у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком 1 рік.

На підставі ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_4 не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи.

Запобіжний захід до ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили не застосовувати.

Речові докази, процесуальні витрати в провадженні відсутні, цивільний позов не заявлявся.

Вирок набирає законної сили через тридцять днів з моменту його оголошення, у разі не подачі на нього апеляції.

Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду м. Києва через Печерський районний суд м. Києва шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його оголошення.

Копія вироку видається учасникам кримінального провадження відразу після його оголошення.

Суддя ОСОБА_1