Провадження № 1-кп/161/608/16
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
м. Луцьк 08 листопада 2016 року

Луцький міськрайонний суд Волинської області під головуванням:
судді - ОСОБА_1 ,
з участю секретаря - ОСОБА_2 ,
прокурора - ОСОБА_3 ,
потерпілого - ОСОБА_4 ,
обвинуваченого - ОСОБА_5 ,
захисника - ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000686 від 30.07.2016, який надійшов до суду 04.10.2016 від Луцької місцевої прокуратури, про обвинувачення
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, працюючого старшим водієм управління в/ч НОМЕР_1 , з середньо-спеціальною освітою, неодруженого, раніше не судимого,
- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України,
В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_5 , 30.07.2016 близько 04 години 45 хвилин, в темну пору доби, на автодорозі Т-0303 сполученням «Луцьк-Радомишль-Дубно», що має по одній смузі руху в кожному напрямку, в с.Полонка Луцького району, навпроти магазину «Ритуальні послуги», який знаходиться по вулиці Перемоги, керуючи технічно справним легковим автомобілем марки «DAEWOO LANOS», державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 , та рухаючись в напрямку м.Луцьк зі швидкістю 120 км/год, при цьому перевозячи пасажира ОСОБА_4 , проявив неуважність та необережність, не переконався в безпеці руху, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків своїх дій і легковажно розраховуючи на їх запобігання, значно перевищив дозволену швидкість руху в населеному пункті, внаслідок чого на ділянці дороги з радіусом заокруглення праворуч не справився з керуванням транспортного засобу та виїхав на смугу зустрічного руху і в подальшому на ліве узбіччя, де допустив зіткнення з бетонною електроопорою.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_4 отримав наступні тілесні ушкодження: закрита черепно-мозкова травма у вигляді вдавленого перелому скроневої та тім`яної кісток зліва з забоєм головного мозку, підшкірна гематома в скроневій ділянці справа, які згідно висновку судово-медичної експертизи №926 від 14.09.2016 за ступенем тяжкості відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень, за ознакою небезпеки для життя та виникли при ударі об виступаючі частини салону автомобіля під час дорожньо-транспортної пригоди.

В прямому причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди і наслідками, що настали, стало грубе порушення водієм ОСОБА_5 Правил дорожнього руху України затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001, а саме:

-п.1.3. (Учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими);

-п.2.3 («Б» Водій повинен бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну …і не відволікатись від керування цим засобом у дорозі);

-п.12.1 (Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен урахувати дорожню обстановку … стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним);

-п.12.2 (У темну пору доби та в умовах недостатньої видимості швидкість руху повинна бути такою, щоб водій мав змогу зупинити транспортний засіб у межах видимості дороги);

-п.12.3 (У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди);

-12.4 (У населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 60 км/год).

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину у вчиненні інкримінованого злочину визнав повністю. Суду дав показання, що дійсно він, при обставинах місця і часу, вказаних в обвинувальному акті, керуючи технічно справним автомобілем марки «DAEWOO LANOS» д.н.з. НОМЕР_2 , перевозячи пасажира ОСОБА_4 , допустив порушення вимог п.п.1.3, 2.3, 12.1, 12.2, 12.3, 12.4 Правил дорожнього руху, перевищив дозволену швидкість руху в населеному пункті, внаслідок чого не справився з керуванням транспортного засобу та виїхав на смугу зустрічного руху і в подальшому на ліве узбіччя, де допустив зіткнення з бетонною електроопорою. В результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажир ОСОБА_4 отримав тяжкі тілесні ушкодження. У вчиненому щиро розкаявся, просив суд суворо не карати.

Допитаний в судовому засіданні як потерпілий ОСОБА_4 підтвердив факт заподіяння йому тяжких тілесних ушкоджень в результаті дорожньо-транспортної пригоди, вчиненої ОСОБА_5 , при обставинах місця і часу, зазначених в обвинувальному акті. Матеріальна та моральна шкода йому повністю відшкодована, претензій до обвинуваченого ОСОБА_5 не має, а тому просив суворо не карати останнього.

Обвинувачений ОСОБА_5 визнав свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та не оспорює фактичні обставини, пояснивши при цьому, що він правильно розуміє зміст пред`явленого йому обвинувачення та не заперечує проти визнання недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, крім того, у суду не має сумнівів у добровільності та істинності його позиції, а тому суд, роз`яснивши обвинуваченому та іншим учасникам судового провадження порядок та наслідки розгляду кримінального провадження в порядку передбаченому ч.3 ст.349 КПК України, переконавшись, що ніхто із учасників судового провадження не заперечує щодо такого порядку судового розгляду, визнав недоцільним досліджувати докази щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.
Таким чином, ОСОБА_5 своїми необережними діями, що виразилися в порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло потерпілому тяжке тілесне ушкодження, вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 286 КК України.

Обговорюючи питання про вид і міру покарання, суд керуючись вимогами ст.ст.65-67 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно ст.12КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, всі обставини справи та дані про особу винного.
До обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_5 , суд відносить щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, а також добровільне відшкодування завданих збитків.

Обставин, що обтяжують покарання, суд по справі не вбачає.
Обвинувачений ОСОБА_5 не судимий, вперше притягується до кримінальної відповідальності, вчинив необережний тяжкий злочин, вину визнав повністю та щиро розкаявся у вчиненому, є особою молодого віку, має постійне місце проживання, працює, проходив військову службу в зоні АТО, потерпілий не наполягає на суворому покаранні, а тому врахувавши наведені обставини у їх сукупності, суд дійшов висновку, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства та йому слід призначити мінімальне покарання, передбачене санкцією статті кримінального закону, за яким він притягується до кримінальної відповідальності, та на підставі ст.75 КК України звільнити його від відбування призначеного покарання з випробуванням, з встановленням мінімального іспитового строку, передбаченого ч.4 ст. 75 КК України.

Відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з у рахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Згідно ст. 17 Закону від 23 лютого 2006 р. № 3477-ІV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (далі Суд) передбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права».

Як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 9 червня 2005 р.), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 р.) Суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним».

Крім того, у справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 р.) Суд встановив, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий і надмірний тягар для особи».

Враховуючи викладене, суд не призначає обвинуваченому ОСОБА_5 додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, що передбачене санкцією ч.2 ст. 286 КК України, оскільки останній працює на посаді водія, керування транспортними засобами є єдиним джерелом доходу для нього, а тому позбавлення цього права, на думку суду, становитиме особистий і надмірний тягар для особи, яка притягується до кримінальної відповідальності.

Таке покарання, на думку суду, буде необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів, а також відповідатиме принципу законності та не становитиме особистий і надмірний тягар для особи в контексті практики Європейського суду з прав людини.
На підставі ст.ст.128, 129 КПК України, ст.ст.1166, 1167 ЦК України цивільний позов Волинської обласної клінічної лікарні про відшкодування матеріальної шкоди слід задовольнити повністю, стягнути з обвинуваченого ОСОБА_5 на користь Волинської обласної клінічної лікарні - 2590 грн. 00 коп. витрат, понесених лікарняною установою на лікування потерпілого ОСОБА_4 .
Долю речових доказів слід вирішити відповідно до ч.9 ст. 100 КПК України.
Керуючись ст.ст. 370, 371, 374 КПК України, ст.ст.1166, 1167 ЦК України, суд -

УХВАЛИВ :
ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки без позбавлення права керувати транспортними засобами.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування призначеного за даним вироком покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку тривалістю 1 (один) рік не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього згідно ст.76 КК України обов`язки:
- не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально виконавчої інспекції;
- повідомляти кримінально виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи;
- періодично з`являтися для реєстрації в кримінально виконавчій інспекції.
Цивільний позов Волинської обласної клінічної лікарні до обвинуваченого ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної шкоди - задовольнити повністю.
Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_5 на користь Волинської обласної клінічної лікарні 2590 (дві тисячі п`ятсот дев`яносто) гривень 00 копійок витрат, понесених лікарняною установою на лікування потерпілого ОСОБА_4 .
Речовий доказ: транспортний засіб марки «DAEWOO LANOS» державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 залишити законному володільцю ОСОБА_4 .

Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Волинської області через Луцький міськрайонний суд Волинської області протягом 30 днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційним судом.
Копію вироку після його проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору, інші учасники судового провадження копію вироку мають право отримати в суді.

Головуючий