ВИЩИЙ СПЕЦІАЛІЗОВАНИЙ СУД УКРАЇНИ
З РОЗГЛЯДУ ЦИВІЛЬНИХ І КРИМІНАЛЬНИХ СПРАВ
Ухвала
іменем україни

27 жовтня 2016 року м. Київ

Вищий спеціалізований суд України
з розгляду цивільних і кримінальних справ
у складі колегії:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі ОСОБА_4 ,

розглянувши у судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000403, за касаційними скаргами засудженого ОСОБА_5 та його захисника ОСОБА_6 на вирок Апеляційного суду Львівської області від 11 квітня 2016 року щодо
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
громадянина України, уродженця с. Синьковичі Жовківського району
Львівської області, проживаючого за адресою:

АДРЕСА_1 ,
раніше не судимого,
якого визнано винуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и в:

до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ звернувся засуджений ОСОБА_5 та його захисник ОСОБА_6 з касаційними скаргами на вирок апеляційного суду щодо ОСОБА_5 .
У касаційних скаргах засуджений і захисник порушують питання про зміну вироку апеляційного суду та призначення ОСОБА_5 покарання за ч. 3 ст. 368 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років з позбавленням права обіймати керівні посади в органах державної влади та місцевого самоврядування на 3 роки без конфіскації майна і спеціальної конфіскації; на підставі ст. 75 КК України звільнення ОСОБА_5 від відбування основного покарання з випробуванням зі встановленням іспитового строку тривалістю 3 роки. В обґрунтування зазначеного прохання стверджують про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок суворості. При цьому вказують, що апеляційний суд, призначаючи реальне покарання, взяв до уваги те, що злочин ОСОБА_5 вчинено з метою власного збагачення, з використанням службового становища і влади, що, на думку засудженого та його захисника, є кваліфікуючими ознаками злочину, та безпідставно не врахував такі пом`якшуючі покарання обставини, як щире каяття, сумлінне виконання покладених на ОСОБА_5 обов`язків, передбачених ч. 1 ст. 76 КК України, а також те, що він працює, має незадовільний стан здоров`я і є інвалідом другої групи. Крім того, захисник посилається на невідповідність вироку апеляційного суду вимогам ст. 420 КПК України через невмотивованість.

За вироком Жовківського районного суду Львівської області від 31 січня 2015 року ОСОБА_5 визнано винуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочину та засуджено до покарання за ч. 3 ст. 368 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років із позбавленням права обіймати керівні посади в органах державної влади та місцевого самоврядування на строк 3 роки без конфіскації майна і без спеціальної конфіскації.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_5 звільнено від відбування призначеного основного покарання з випробуванням зі встановленням іспитового строку тривалістю 3 роки і покладено на нього обов`язки, передбачені пунктами 2, 3, 4 ч. 1 ст. 76 цього Кодексу.
Вироком суду також вирішено долю речових доказів.
Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 15 травня 2015 року апеляційну скаргу прокурора залишено без задоволення, а вирок суду від 31 січня 2015 року без змін.
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 жовтня 2015 року касаційну скаргу прокурора задоволено частково. Ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 15 травня 2015 року скасовано і призначено новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Вироком Апеляційного суду Львівської області від 11 квітня 2016 року апеляційну скаргу прокурора задоволено, вирок суду від 31 січня 2015 року щодо засудженого ОСОБА_5 в частині призначеного йому покарання скасовано. Ухвалено вважати його засудженим за ч. 3 ст. 368 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років із позбавленням права обіймати керівні посади в органах державної влади та місцевого самоврядування на строк 3 роки з конфіскацією всього майна, яке є його власністю, без спеціальної конфіскації.

За вироком суду ОСОБА_5 визнано винуватим та засуджено за вчинення злочину за таких обставин.
Так, ОСОБА_5 , працюючи на посаді голови Липницької сільської ради Жовківського району Львівської області, будучи керівником та посадовою особою органу місцевого самоврядування, тобто службовою особою, яка займає відповідальне становище, наділеною адміністративно-господарськими й організаційно-розпорядчими функціями, виконуючи свої повноваження 23 липня 2014 року, перебуваючи на проїжджій частині дороги, що неподалік його місця проживання в с. Равське Жовківського району Львівської області, одержав неправомірну вигоду для себе в розмірі 3 500 доларів США, що згідно з курсом Національного банку України становило 40 740 грн, за виготовлення і надання ОСОБА_8 картографічних матеріалів (викопіювань із проекту роздержавлення та формування території), розташування земельних ділянок загальною площею 15 га і подальше погодження меж цих ділянок на території Липницької сільської ради неподалік с. Старе Село Жовківського району Львівської області, поєднане з вимаганням неправомірної вигоди.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника, який підтримав касаційну скаргу, думку прокурора, котрий зазначив про необґрунтованість касаційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла такого висновку.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_5 та правильність кваліфікації його дій за ч. 3 ст. 368 КК України у касаційній скарзі не оспорюються.
Відповідно до ч. 1 ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни вироку місцевого суду судом касаційної інстанції є лише істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості злочину і особі засудженого.
При перевірці матеріалів провадження касаційним судом установлено, що доводи засудженого та захисника про невідповідність призначеного ОСОБА_5 покарання вимогам кримінального закону внаслідок суворості через незастосування положень статей 75, 76 КК України є необгрунтованими.
Відповідно до ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Виходячи з положень ст. 65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Як убачається з матеріалів провадження, при призначенні покарання ОСОБА_5 вищенаведені вимоги закону апеляційним судом дотримано.
Так, суд першої інстанції, формально пославшись на щире каяття, активне сприяння у розкритті злочину, на те, що ОСОБА_5 позитивно характеризується за місцем роботи, відсутність обставин, що обтяжують покарання, і не надавши їм належної оцінки, прийняв рішення про звільнення ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням на підставі статей 75, 76 КК України.
Між тим суд апеляційної інстанції, постановивши свій вирок, дійшов правильного висновку про неможливість виправлення засудженого без відбування покарання реально, мотивувавши своє рішення належним чином, зокрема, взявши до уваги ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу ОСОБА_5 , який позитивно характеризується, раніше не судимий, хворіє та є інвалідом другої групи, обставину, що пом`якшує покарання, - щире каяття, відсутність обставин, що обтяжують покарання.

Твердження засудженого та його захисника про те, що апеляційний суд, призначаючи ОСОБА_5 реальне покарання послався на обставини, які є кваліфікуючими ознаками злочину, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, і не могли бути враховані судом як обтяжуючі покарання обставини, не ґрунтуються на матеріалах провадження.
Наведені у касаційній скарзі обставини були повною мірою враховані при призначенні покарання та стали підставами для його призначення у межах, визначених санкцією частини статті кримінального закону, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, а інші обставини, зазначені у касаційній скарзі, висновків місцевого суду не спростовують.
Таким чином, на думку колегії суддів, з урахуванням тяжкості злочину, даних про особу засудженого, обставин, що пом`якшують покарання та відсутності обтяжуючих обставин, призначене ОСОБА_5 покарання є необхідним та достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Апеляційний розгляд провадження проведено з дотриманням положень кримінального процесуального закону, а вирок суду апеляційної інстанції відповідає вимогам ст. 420 КПК України та ухвалений відповідно до повноважень, визначених положеннями ст. 407 КПК України, за якою суд апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції має право, зокрема, скасувати вирок повністю чи частково та ухвалити новий вирок.
При цьому, новий апеляційний розгляд було проведено з урахуванням вказівок, викладених в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 жовтня 2015 року, відповідно до змісту якої рішення про звільнення ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України слід вважати безпідставним, а покарання явно несправедливим унаслідок м`якості.

З огляду на зазначене, підстав для задоволення касаційних скарг засудженого та його захисника колегією суддів не встановлено.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були б підставою для зміни чи скасування оскаржуваного вироку апеляційного суду, колегією суддів не встановлено.

З урахуванням наведеного, керуючись статтями 433, 434, 436, 438 КПК України,

п о с т а н о в и в:

Вирок Апеляційного суду Львівської області від 11 квітня 2016 року щодо ОСОБА_5 залишити без змін, а касаційні скарги засудженого ОСОБА_5 та його захисника ОСОБА_6 без задоволення.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3