АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 11-кп/796/1708/2016 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Категорія: ст. 314 КПК України Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві апеляційну скаргу прокурора Київської місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_6 на ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 02 вересня 2016 року у кримінальному провадженні

№ 0006881 щодо обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,

ОСОБА_7 , громадянина Грузії, який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в

с. Хаміскулі Хобського району Республіки Грузія, зареєстрований та постійно проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

за участю: прокурора ОСОБА_8

захисника ОСОБА_9

перекладача ОСОБА_10

обвинуваченого ОСОБА_7

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 02 вересня 2016 року з підготовчого судового засідання обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0006881 щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, повернуто прокурору Київської місцевої прокуратури № 1.

Обґрунтовуючи постановлене рішення, суд першої інстанції в ухвалі вказав, що обвинувальний акт у кримінальному провадженні складено та вручено ОСОБА_7 українською та російською мовами, але в перекладі на грузинську мову обвинуваченому не вручався. Оскільки ОСОБА_7 є уродженцем Республіки Грузія і в судовому засіданні користувався послугами перекладача з української мови на грузинську, за відсутності належних відомостей про те, що ОСОБА_7 володіє російською мовою, невручення йому обвинувального акта в перекладі на рідну мову є істотним порушенням процесуального законодавства, зокрема, прав обвинуваченого, передбачених п. 18 ч. 2 ст. 42 КПК України, і права на захист, та унеможливлює призначення судового розгляду на підставі поданого прокурором обвинувального акта.

Не погодившись з ухвалою суду, прокурор у кримінальному провадженні прокурор Київської місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 02 вересня 2016 року, постановити нову ухвалу, якою призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акта у кримінальному провадженні № 0006881 відносно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України.

На обґрунтування свого прохання прокурор посилається на те, що обвинувальний акт щодо ОСОБА_7 за своїм змістом повністю відповідає вимогам ст. 291 КПК України та був вручений обвинуваченому з реєстром матеріалів досудового розслідування, в тому числі на доступній для нього російській мові, а підстава повернення обвинувального акта прокурору, зокрема невручення його обвинуваченому в перекладі на грузинську мову, суперечить положенням ст. 291 КПК України, які не передбачають від сторони обвинувачення зазначення в обвинувальному акті мов, якими володіє обвинувачений, та відомостей якою мовою йому вручено обвинувальний акт, отже свідчить про порушенням судом вимог ст. 314 КПК України.

При цьому, твердження суду про недотримання стороною обвинувачення вимог п. 18 ч. 3 ст. 42 КПК України, бо обвинувальний акт необхідно було скласти грузинською мовою і вручити обвинуваченому у зв`язку з відсутністю підтверджень, що він володіє російською мовою, як вважає прокурору, не відповідає фактичним обставинам провадження, оскільки до обвинувального акта була додана розписка ОСОБА_7 про отримання ним копії обвинувального акта та реєстру матеріалів досудового розслідування, яка була засвідчена перекладачем, що свідчить про повний переклад ОСОБА_7 змісту кожного документа. До того ж сторона захисту під час підготовчого судового засідання не заперечувала проти призначення судового розгляду на підставі обвинувального акта, а обвинувачений ОСОБА_7 неодноразово звертався до суду і надавав відповіді саме російською мовою, що підтверджує розуміння ним змісту обвинувального акта та суті пред`явленого обвинувачення.

За таких обставин, прокурор вважає незаконним і необґрунтованим рішення суду про повернення прокурору обвинувального акта щодо ОСОБА_7 .

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який підтримав апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні та просив продовжити строк дії запобіжного заходу ОСОБА_7 у вигляді тримання під вартою, пояснення обвинуваченого та захисника, котрі заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, але не заперечували щодо продовження дії обраного стосовно ОСОБА_7 запобіжного заходу, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

Обвинувальний акт, як це передбачено ст. 291 КПК України, складається і підписується слідчим та прокурором, який його затвердив, або лише прокурором, якщо він склав його самостійно. Обов`язкові відомості, які повинен містити в собі обвинувальний акт, визначені в ч. 2 ст. 291 КПК України, а перелік додатків до нього - в ч. 4 цієї ж норми закону.

При цьому, ч. 4 ст. 291 КПК України містить перелік обов`язкових додатків до обвинувального акта, серед яких є розписка підозрюваного про отримання копії обвинувального акта, копії цивільного позову, якщо він був пред`явлений під час досудового розслідування, і реєстру матеріалів досудового розслідування.

Зазначена вимога кримінального процесуального закону дає підстави суду для перевірки дотримання прокурором вимог ст. 293 КПК України, з урахуванням правил

ст. 42 КПК України, що, в свою чергу, є гарантією права на захист своїх законних інтересів під час судового розгляду провадження обвинуваченим.

Крім того, відповідно до вимог ст. 29 КПК України кримінальне провадження здійснюється державною мовою. Сторона обвинувачення, слідчий суддя та суд складають процесуальні документи державною мовою.

Кримінальний процесуальний закон, зокрема ст. 42 КПК України, гарантує підозрюваному, обвинуваченому право користуватися рідною мовою, отримувати копії процесуальних документів рідною або іншою мовою, якою він володіє, та в разі необхідності користуватися послугами перекладача за рахунок держави.

В той же час ст. 293 КПК України зобов`язує прокурора одночасно з переданням обвинувального акта до суду під розписку надати його копію та копію реєстру матеріалів досудового розслідування, зокрема підозрюваному. Розписка підозрюваного про отримання таких документів є обов`язковим додатком до обвинувального акта згідно з ч. 4 ст. 291 КПК України.

Як встановлено колегією суддів, що не ставиться під сумнів і прокурором, обвинувачений ОСОБА_7 взагалі не володіє мовою, якою в Україні здійснюється кримінальне провадження, у зв`язку з чим під час досудового розслідування в провадженні був залучений перекладач. Брав участь перекладав і під час підготовчого судового засідання.

При цьому, встановивши, з огляду на долучену до обвинувального акта розписку підозрюваного, ту обставину, що копію обвинувального акта було вручено громадянину Грузії ОСОБА_7 українською мовою, а також в перекладі на російську мову, яка для нього не є рідною, врахувавши до того ж, що в судовому засіданні обвинувачений користувався послугами перекладача виключно на грузинську мову, суд першої інстанції повернув обвинувальний акт щодо ОСОБА_7 прокурору, вказавши на істотне порушення права обвинуваченого на захист, зокрема, щодо права отримувати копії процесуальних документів рідною мовою.

Із зазначеним рішенням суду першої інстанції колегія суддів погоджується, оскільки встановлене судом під час підготовчого судового засідання порушення права обвинуваченого на захист може бути усунуте лише у результаті виконання прокурором, з урахуванням вимог п. 18 ч. 1 ст. 42 КПК України, положень ст. 293 КПК України.

Твердження апелянта про те, що ОСОБА_7 копія обвинувального акта і реєстру матеріалів досудового розслідування були вручені в присутності перекладача в перекладі на російську мову, бо обвинувачений в достатньому обсязі для розуміння суті обвинувачення володіє російською мовою, тобто про дотримання прокурором вимог п. 18 ч. 1 ст. 42 КПК України і відсутність у суду законних підстав для повернення обвинувального акта, є безпідставними.

Так, за змістом ч. 4 ст. 29 КПК України переклад судових рішень та інших процесуальних документів кримінального провадження засвідчується підписом перекладача, проте обвинувальний акт щодо ОСОБА_7 та реєстр матеріалів досудового розслідування в перекладі на російську мову не засвідчені підписом перекладача, отже відсутні підстави вважати, що ОСОБА_7 обвинувальний акт був вручений в перекладі на будь-яку іншу мову, ніж мова, якою здійснюється кримінальне провадження і якою він не володіє, що є порушенням права обвинуваченого на захист. Сама ж по собі присутність перекладача під час вручення підозрюваному копії обвинувального акта і реєстру матеріалів досудового розслідування не доводить виконання прокурором положень ст. 293 КПК України з дотриманням вимог закону щодо права підозрюваного отримувати копії процесуальних документів рідною або іншою мовою, якою він володіє.

Посилання ж в апеляційній скарзі на те, що обвинувальний акт щодо ОСОБА_7 за своїм змістом відповідає вимогам ст. 291 КПК України, а тому, на думку прокурора, у суду не було підстав для його повернення, колегією суддів до уваги не приймаються, оскільки з ухвали Голосіївського районного суду м. Києва від 02 вересня 2016 року слідує, що обвинувальний акт стосовно ОСОБА_7 повернуто не з підстав недотримання вимог кримінального процесуального закону щодо змісту цього процесуального документу.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість постановленої судом першої інстанції ухвали про повернення обвинувального акта щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, прокурору, а тому й не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора за наведеними у ній доводами.

Крім того, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що відносно ОСОБА_7 обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який спливає 01 листопада 2016 року.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Враховуючи зазначені вимоги закону, за відсутності клопотань захисника та обвинуваченого про зміну запобіжного заходу на більш м`який і будь-яких об`єктивних даних щодо недоцільності продовження тримання ОСОБА_7 під вартою, за наявності обґрунтованої підозри обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, приймаючи до уваги тяжкість покарання, яке може бути призначено у разі доведеності його винуватості у вчиненні цього кримінального правопорушення, а також дані про особу ОСОБА_7 , який раніше не судимий в силу ст. 89 КК України та, будучи громадянином Республіки Грузія, не має постійного місця проживання в Україні, колегія суддів вважає за доцільне продовжити раніше обраний щодо нього запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 40 днів, оскільки відсутні підстави вважати, що інші, менш суворі, запобіжні заходи, передбачені ст. 176 КПК України, можуть забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, тобто і на цей час продовжують існувати ризики переховування від суду, перешкоджання встановленню фактичних обставин у справі під час судового провадження.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора Київської місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 02 вересня 2016 року, якою обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0006881 щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, повернуто прокурору Київської місцевої прокуратури № 1 без змін.

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою залишити без змін та продовжити його дію на 40 днів, тобто до 03 грудня 2016 року включно.

Ухвала набирає законної сили з дня оголошення, в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Судді:

____________________ ________________________ _______________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4