УХВАЛА
іменем України
"18" серпня 2016 р. 145/878/16-к

1-кп/145/92/2016

Тиврівський районний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1
за участю секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5
захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7
при розгляді кримінального провадження про обвинувачення ОСОБА_4 та ОСОБА_5 за ч.3 ст. 186 КК України,-
встановив:
В ході судового розгляду справи обвинуваченими ОСОБА_4 та ОСОБА_5 заявлено, їх захисниками ОСОБА_6 та ОСОБА_7 підтримано клопотання про визнання недопустимими наступних доказів: постанова про приєднання речового доказу до кримінального провадження медалі «65 лет Победи ВОВ 1941-1945р.р.» від 19.04.2016р., копії протоколу обшуку від 28.01.2016року; розписку ОСОБА_8 про отримання вищевказаної медалі на зберігання; висновок судово товарознавчої експертизи №387/16-21 від 04.03.2016р. про її вартість; протокол огляду місця події від 08.12.2015 року; протокол проведення слідчого експерименту від 05.02.2016 року; протокол проведення слідчого експеремену від 19.04.2016 року.
Клопотання мотивовані тим, що процесуальні слідчі дії, зокрема проведення слідчого експерименту від 19.04.2016 р. за участю Розбіцького проведено без дозволу слідчого судді та дозволу власника будинковолодіння, де воно проводилось; докази отримання внаслідок катування, жорстокого поводження, застосування фізичної сили та морального впливу; порушення права на захист, створення перешкод для реалізації права на оскарження; медаль «65 ВВВ» отримано з порушенням чинних норм КПК, копія протоколу обшуку від 28.01.2016 року, в ході якої вона була вилучена, отримана прокурором з іншого кримінального провадження не офіційним шляхом без відповідного рішення слідчого судді про надання довозу на тимчасовий доступ до матеріалів кримінального провадження.
Прокурор ОСОБА_9 вважає клопотання необгнрунтованими, просить в їх задоволенні відмовити.
Вислухавши думку учасників судового розгляду, суд вважає, що клопотання задоволенню не підлягає, при цього виходить з наступного.
Відповідно до ст. 89 КПК України суд вирішує питання допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення рішення. У разі встановлення очевидної недопустимості доказу під час судового розгляду суд визнає цей доказ недопустимим, що тягне за собою неможливість дослідження такого доказу або припинення його дослідження в судовому засіданні, якщо таке дослідження було розпочате.
У відповідності до положень ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів особами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Суд, зберігаючи обєктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обовязків.
Згідно ч. 2 ст. 94 КПК України жоден доказ не має наперед встановленої сили.
Суд вважає, що стороною захисту не наведено безперечних доводів того, що зазначені докази отримані в наслідок істотного порушення прав та свобод людини і суд має можливість вирішити питання про їх недопустимість на цій стадії кримінального провадження.
Судове слідство не закінчене, а тому клопотання є передчасними, стосовно допустимості доказів судом буде надана належна оцінка в нарадчій кімнаті при ухваленні рішення.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 86, 87, 89, 372 КПК України, суд
ухвалив:
Відмовити обвинуваченим ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у задоволенні клопотання про визнання доказів недопустимими.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1