АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 квітня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 ,
при секретарі ОСОБА_4 ,
з участю особи, яка подала скаргу ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Святошинського районного суду м. Києва від 21 березня 2016 року,
в с т а н о в и л а:
Ухвалою слідчого судді Святошинського районного суду м. Києва від 21 березня 2016 року повернуто ОСОБА_5 її скаргу на бездіяльність прокурора щодо неповернення тимчасово вилученого майна.
Таке рішення слідчий суддя мотивував тим, що скарга подана з пропуском строку, передбаченого ч. 1 ст. 304 КПК України, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку. При цьому, відсутні підстави обчислювати строк звернення зі скаргою від дати подачі слідчому клопотання про повернення тимчасово вилученого майна 12 березня 2016 року, оскільки, відповідно до положень ст. 304 КПК України, строк починається з моменту вчинення бездіяльності, а не з моменту, коли особа дізналась, чи повинна була дізнатись про її вчинення.
Не погоджуючись з таким рішенням слідчого судді, ОСОБА_5 подала апеляційну скаргу, в якій, вважаючи ухвалу слідчого судді незаконною і необґрунтованою, просить її скасувати та направити скаргу в суд першої інстанції для розгляду по суті.
В обґрунтування своїх вимог апелянт посилається на те, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, а також судом неправильно застосовано норми кримінального процесуального права, оскільки заяву про повернення їй майна прокурор Київської місцевої прокуратури №8 ОСОБА_6 отримав 12.03.2016, а скарга нею подана _________________________________________
Справа №11-сс/796/1267/2016 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_7
Категорія: ст. 303 КПК України Доповідач ОСОБА_1
21.03.2016, тобто у визначений законодавством строк, а слідчий суддя в ухвалі помилково застосовує вимоги п. 3 ч. 2 ст. 304 КПК України щодо пропуску строку подання скарги.
Також вказує й на те, що із незрозумілих причин слідчий суддя зазначає, що строк подання скарги необхідно обраховувати з 26.12.2015 року, зазначаючи про десятиденний строк подання скарги та визначивши останній день подання скарги - 05.02.2016 року, однак враховуючи таке ствердження суду, то пройшов 41 день та аж ніяк не 10, що свідчить про незаконність постановленої ухвали.
Тому, на думку апелянта, суд припустився помилки під час постановлення ухвали щодо визначення початку обрахування строку подання скарги про повернення майна, оскільки об`єднав в одне поняття час виникнення обов`язку прокурора та час настання порушеного права особи.
Заслухавши доповідь судді, пояснення ОСОБА_5 на підтримку доводів апеляційної скарги, вивчивши матеріали судового провадження за скаргою та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Як убачається з матеріалів провадження за скаргою, ОСОБА_5 21 березня 2016 року звернулася до Святошинського районного суду м. Києва зі скаргою на бездіяльність прокурора, яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна.
На обґрунтування своїх вимог ОСОБА_5 послалася на те, що вилучене в ході обшуку 24 грудня 2015 року майно, яке знаходиться у прокурора Київської місцевої прокуратури №8 ОСОБА_6 , є тимчасово вилученим майном та у прокурора виник обов`язок протягом наступного дня після вилучення майна звернутись з клопотанням про арешт такого майна або повернути його особі, у якої його було вилучено. Однак, зазначений час у прокурора сплив, у зв`язку з чим вона звернулась до прокурора із заявою про повернення майна, яка була ним отримана 12.03.2016 року, однак жодної відповіді на свою заяву вона не отримала і майно їй не було повернуто, тому такі дії прокурора вважає незаконними.
Слідчий суддя, приймаючи рішення про повернення скарги ОСОБА_5 на бездіяльність прокурора Київської місцевої прокуратури №8 ОСОБА_6 , яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна, послався на те, що скарга подана до суду 21 березня 2016 року, тобто після закінчення строку, встановленого на її подачу.
Колегія суддів погоджується з прийнятим рішенням, вважає його законним та обґрунтованим, виходячи з наступного.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні може бути оскаржена бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу.
Згідно ч. 1 ст. 304 КПК України, скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора, передбачені частиною першою статті 303 КПК України, можуть бути подані особою протягом десяти днів з моменту прийняття рішення, вчинення дії або бездіяльності. Якщо рішення слідчого чи прокурора оформлюється постановою, строк подання скарги починається з дня отримання особою її копії.
Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 304 КПК України, скарга повертається, якщо подана після закінчення строку, передбаченого частиною першою цієї статті, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або слідчий суддя за заявою особи не знайде підстав для його поновлення.
З матеріалів, доданих до скарги, видно, що 24 грудня 2015 року, на підставі ухвали слідчого судді від 21 грудня 2015 року, в будинку АДРЕСА_1 був проведений обшук та вилучення майна.
Відповідно до ч. 1 ст. 171 КПК України, клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено.
З огляду на приписи даної норми закону перебіг строку на оскарження бездіяльності слідчого, яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна, починається з 26 грудня 2015 року.
Тому, як правильно зазначив в ухвалі слідчий суддя, звернувшись до суду зі скаргою тільки 21 березня 2016 року ОСОБА_5 пропустила строк на оскарження бездіяльності прокурора щодо неповернення тимчасово вилученого майна.
Таким чином, за змістом ч.2 ст. 304 КПК України, подавши скаргу після закінчення цього строку, особа, яка її подала, мала би заявити клопотання про поновлення строку.
Проте, зі змісту скарги ОСОБА_5 та доданих до неї документів вбачається, що таке клопотання до слідчого судді нею не заявлялось, а, відтак, слідчий суддя, у відповідності до ч. 2 ст. 304 КПК України, обґрунтовано повернув скаргу ОСОБА_5 , що, відповідно до ч. 7 цієї ж статті, не позбавляє права повторного звернення до слідчого судді, суду в порядку, передбаченому КПК України.
Доводи апелянта про те, що вона не пропустила, передбаченого законом строку на оскарження бездіяльності прокурора, так як 12 березня 2016 року зверталася до нього із заявою про повернення тимчасово вилученого майна, не ґрунтуються на вимогах закону, оскільки за змістом ч. 1 ст. 304 КПК України початок строку на оскарження бездіяльності слідчого не пов`язаний з необхідністю та можливістю звернення до слідчого з відповідними клопотаннями.
Водночас, слід вказати й про те, що, відповідно до ч. 7 ст. 236 КПК України, тимчасово вилученим майном є вилучені речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, а відносно того майна, про повернення якого ставить питання в скарзі ОСОБА_5 , прямо надано дозвіл на його відшукання в ухвалі Святошинського районного суду м. Києва від 21 грудня 2015 року, якою надано дозвіл прокурору Київської місцевої прокуратури №8 ОСОБА_6 на проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_2 , тому воно не може вважатися тимчасово вилученим майном.
За викладеним, колегія суддів вважає, що ухвала винесена з додержанням вимог кримінального процесуального закону, і слідчим суддею обґрунтовано прийнято рішення про повернення скарги, тому апеляційну скаргу ОСОБА_5 слід залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді - без змін.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів, -
апеляційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Святошинського районного суду м. Києва від 21 березня 2016 року, якою повернуто ОСОБА_5 її скаргу на бездіяльність прокурора щодо неповернення тимчасово вилученого майна, - без змін.
Ухвала апеляційного суду оскарженню не підлягає.
Судді:

_________________ __________________ __________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3