УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" червня 2016 р. слідчий суддя Дніпровського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі судових засідань ОСОБА_2 , за участю сторін кримінального провадження: прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві клопотання слідчого Дніпровського управління поліції Національної поліції у місті Києві ОСОБА_6 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Сільце, Закарпатської області, Іршавського району, громадянина України, ромина (циган), не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , зі слів - одруженого, має двох малолітніх дітей ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого (зі слів) в рамках кримінального правопорушення, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0008809 від 23.06.2016 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України, -
в с т а н о в и в :
Слідчий Дніпровського управління поліції ГУ Національної поліції в місті Києві ОСОБА_6 за погодженням з прокурором Київської місцевої прокуратури № 4 ОСОБА_9 звернувся до слідчого судді з зазначеним клопотанням, враховуючи наявність у кримінальному провадженні у відношенні підозрюваного обставин, передбачених п.п. 1-3 ч. 1 ст. 194 КПК України.

У судовому засіданні прокурор заявлене клопотання підтримав у повному обсязі, просив задовольнити з підстав, вказаних у мотивувальній частині клопотання, зокрема, враховуючи наявність у даному провадженні обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення, наявності достатніх підстав вважати, що існують ризики, передбачені статтею 177 КПК України, які свідчать про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання цим ризикам, враховуючи особу підозрюваного та її соціальний статус, а саме те, що підозрюваний раніше затримувався за підозрою у вчиненні іншого злочину і може бути причетним до вчинення інших кримінальних правопорушень, не працює, зареєстрованого місця проживання в м. Києві не має, проживає фактично з матір`ю, яка мешкає в Києві, може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, впливати на потерпілу і свідків, підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії тяжких, за яке передбачено покарання у вигляді позбавленні волі на строк до восьми років та враховуючи те, що менш суворі запобіжні заходи не достатні для запобігання вищевказаним ризикам.

Підозрюваний та його захисник просив відмовити у задоволенні даного клопотання та підозрюваний раніше не судимий, має місце проживання в м. Києві з матір`ю, зазначені у клопотанні ризики не відповідають дійсності, оскільки ґрунтуються на припущеннях (може бути причетним до вчинення інших кримінальних правопорушень, може вчинити інші злочини, може переховуватися від органу досудового розслідування тощо), а обставини передбачені п. 3 ч. 1 ст. 194 КПК України, не є доведеними.

Підозрюваний пояснив, що не є раніше судимим, затримувався, оскільки його товариш попросив його продати телефон, який, як виявилося пізніше, був вкрадений, кримінальна справа була закрита; зазначив, що він є одружений, має на утриманні двох малолітніх дітей, працює неофіційно в місті Києві на будівництві та торгує різними товарами, оскільки документи згоріли і він чекає нових; проживає разом з мамою і рідною сестрою у найманому будинку на ОСОБА_10 , тому підстав для взяття його під варту не убачає.

Слідчий суддя, заслухавши думки сторін кримінального провадження, дослідивши надані матеріали, приходить до наступного.

Органами досудового розслідування ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України, а саме в тому, що він 23.06.2016 року перебуваючи в м. Києві, підійшов до кіоску, що розташований за адресою АДРЕСА_3 , де останнього виник злочинний умисел на заволодіння чужим майном.

В подальшому, близько 17 год. 35 хв. ОСОБА_4 підійшовши до кіоску, де помітив раніше знайому йому громадянку ОСОБА_11 , яка виконувала свої функціональні обов`язки.

Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на заволодіння чужим майном з корисливих мотивів, з метою, таємного протиправного збагачення,

ОСОБА_4 обрав об`єктом злочинного посягання майно, що належить ОСОБА_11 , та підійшов до вхідних дверей вказаного кіоску де помітив сумочку яка знаходилась за металевою решіткою, зачиненою на засув.

Підійшовши до вхідної решітки, непомітно для потерпілої, просунувши руку крізь металеву решітку відсунув засов на який була зачинена решітка, та непомітно для потерпілої відчинив її.

Діючи з корисливих мотивів, вважаючи, що його дії непомічені з боку потерпілої та сторонніх осіб, проти волі ОСОБА_11 проник, до приміщення кіоску, де взяв в руку сумку бежевого кольору з бежевими ручками вартістю 1 500,00 грн., в якій знаходився мобільний телефон марки «Нокіа» рожевого кольору вартістю 750,00 грн., в який було вставлено картку «МТС» вартістю 25,00 грн., на рахунку грошових коштів не було, також вставлено картку мобільного оператора «Лайфселл» вартістю 25,00 грн., на рахунку грошових коштів не було, паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_11 , ключі від квартири, які матеріальної цінності не становлять, гаманець коричневого кольору «Карі» вартістю 200,00 грн., в якому знаходились грошові кошти в сумі 20 купюр номіналом 1 грн., 13 купюр номіналом 100 грн., 9 купюр номіналом 200 грн., 1 купюра номіналом 20 доларів США, 1 купюра номіналом 5 Євро, 1 купюра номіналом 100 російських рублів, 2 купюри номіналом 5 грн., 1 купюра номіналом 2 грн., 81 купюра номіналом 10 грн., зубна дитяча паста вартістю 10,00 грн.

В цей час дії ОСОБА_4 помітила ОСОБА_11 , та почала кричати, на що ОСОБА_4 усвідомлюючи, що його злочинні дії носять відкритий характер, ігноруючи вимогу потерпілої ОСОБА_11 повернути сумку, з метою розпорядження викраденим майном на власний розсуд з місця вчинення злочину втік, однак в ході переслідування потерпілою ОСОБА_11 по б- АДРЕСА_3 був затриманий свідком ОСОБА_12 .

За вказаним фактом, 23.06.2016 року відомості було внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань та присвоєно реєстраційний номер № 0008809.

24.06.2016 року підозрюваному повідомлено про підозру у вчинені кримінального правопорушення (злочину) передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України.

В той же час, відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам.

Згідно норм ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини визначені п. 1 п. 3 частини 1 даної статті та згідно з положеннями ст. 178 КПК України, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 цього Кодексу, оцінити дані, що характеризуються особу підозрюваного та визначені у п. 1- п. 11 частини 1 вказаної статті.

Як убачається з клопотання, необхідність застосування саме запобіжного заходу у вигляді взяття особи під варту слідчий обґрунтовує тим, що підозрюваний може бути причетним до вчинення інших кримінальних правопорушень, вчинених на території міста Києва, може в подальшому переховуватись від органів досудового розслідування, впливати на потерпілу та вчиняти інші кримінальні правопорушення, підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України, який відноситься до категорії тяжких злочинів та за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 4 до 8 років, раніше притягувався до кримінальної відповідальності за злочин майнового характеру.

Відповідно до ч.ч. 3 та 5 ст. 132 КПК України передбачено, що під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження, в тому числі при визначенні запобіжного заходу (п. 9 ч. 2 ст. 131 КПК України), сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.

Тож, слідчий суддя враховує, що поняття «обґрунтована підозра» не визначене у національному законодавстві та, виходячи з положень ч. 5 ст. 9 КПК України, бере до уваги позицію Європейського суду з прав людини, відображену у пункті 175 рішення від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», відповідно до якої «термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series A, N 182), те що вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28 жовтня 1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року).

За таких умов, слідчий суддя дослідивши, матеріали клопотання, долучені до нього документи, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин провадження, керуючись законом, оцінюючи сукупність зібраних доказів, лише щодо пред`явленої підозри, - з точки зору достатності та взаємозв`язку вважає, що наявні у провадженні докази, передбачені параграфами 3-5 Глави 4 КПК України (показання, речові докази і документи та інші) свідчать про обґрунтованість підозри підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, оскільки об`єктивно зв`язують його з ним, тобто підтверджують існування фактів та інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що підозрюваний, міг вчинити дане правопорушення.

У судовому засіданні, стороною захисту, у супереч положень ч. 5 ст. 132 КПК України, не було надано суду допустимих доказів, які б свідчили про відсутність ризиків, встановлених стороною обвинувачення, у зв`язку з чим, слідчий суддя, враховуючи позицію ЄСПЛ в частині того, що наявність певного ризику/ризиків, зокрема ризику втечі, має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Becciev v. Moldova (Бекчиєв проти Молдови), Panchenko v. Russia (Панченко проти Росії)), та в частині ризику по вчиненню інших кримінальних правопорушень («Мюллер проти Франції», 21802/93, 17 березня 1997 року), де зазначається, що щодо небезпеки вчинення нових злочинів, то посилання на минуле особи не може бути достатнім для обґрунтування відмови в звільненні.
Слідчий суддя вважає, у даному конкретному випадку, доведеною наявність встановленого стороною обвинувачення ризиків, у цьому провадженні, з числа регламентованих ст. 177 КПК України, вплив на потерпілу, достовірність підозри, оскільки вони належним чином умотивовані слідчим, прокурором та підтверджуються наявними матеріалами.

Однак, слідчий суддя не сприймає, як переконливі та такі, що заслуговують на увагу, доводи сторони обвинувачення в частині аргументації неможливості запобігання ризику/ризикам, зазначеним у клопотанні, шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, оскільки на доведення даної позиції клопотання містить лише твердження про те, що менш суворі запобіжні заходи не достатні для запобігання вищевказаним ризикам, що безумовно не може свідчити про доведеність даного факту.

За таких умов, суд приходить до переконливого висновку, що клопотання не містить чіткого обґрунтування неможливості запобігання ризику/ризикам, зазначеним у клопотанні, шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, у зв`язку з чим вважає, що на даному етапі потреби досудового розслідування не виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи (взяття під варту), про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора.

Відповідно до ч. 3 ст. 176 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам.

Згідно з ч. 4 ст. 194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

За таких обставин, слідчий суддя, враховуючи, той факт, що стороною обвинувачення було доведено наявність ризику, визначеного ст. 177 КПК України, та не доведено факту того, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти доведеному під час розгляду клопотання ризику, вважає за необхідне у задоволенні клопотання про обрання заходу забезпечення кримінального провадження у виді тримання під вартою відмовити, однак, обрати підозрюваному запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, з покладенням обов`язків визначених ч. 5 ст. 194 КПК України терміном на 2 місяці, оскільки саме даний запобіжний захід дасть змогу уникнути встановленим судом ризикам та забезпечити виконання ним покладених процесуальних обов`язків.

Водночас, враховуючи, що підозрюваний ОСОБА_4 був затриманий, слідчий суддя дійшов до висновку про негайне звільнення його з-під варти в залі судових засідань.

Враховуючи вище викладене, керуючись вимогами ст.ст. 1-2, 7-29, 131, 132, 176-178, 182, 183, 193, 194, 309, 310, 369-372, 376 КПК України, слідчий суддя,-

у х в а л и в :
У задоволенні клопотання слідчого Дніпровського управління поліції Національної поліції у місті Києві ОСОБА_6 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,- відмовити.
Застосувати до підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Сільце, Закарпатської області, Іршавського району, громадянина України, ромина (циган), не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , зі слів - одруженого, має двох малолітніх дітей ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого - запобіжний захід у виді особистого зобов`язання.
Зобов`язати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , прибувати за кожною вимогою слідчих Дніпровського управління поліції Головного управління поліції Національної поліції в м. Києві ОСОБА_13 , ОСОБА_6 , ОСОБА_14 та, у відповідності до ч. 5 ст. 194 КПК України, покласти строком до 23 серпня 2016 року наступні обов`язки:
1) не відлучатися з міста Києва без дозволу слідчого, прокурора або суду;
2) повідомляти слідчого, прокурора або суд про зміну свого місця проживання.
Роз`яснити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що в разі невиконання покладених на нього обов`язків, до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід та накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 розміру мінімальної заробітної плати до 2 розмірів мінімальної заробітної плати.
Будь-які твердження чи заяви підозрюваного, зроблені під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу, не можуть бути використані на доведення його винуватості у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, або у будь-якому іншому правопорушенні.
Контроль за виконанням ухвали покласти на слідчого Дніпровського УП ГУНП в м. Києві ОСОБА_13 .
Ухвала слідчого судді щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.
Ухвала оскарженню не підлягає, однак заперечення проти неї можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.

Слідчий суддя: