АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 11-кп/790/1205/16 Суддя доповідач ОСОБА_2
Категорія: Злочини проти власності
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 травня 2016 року колегія суддів судової палати з кримінальних справ апеляційного суду Харківської області у складі:
- головуючого судді ОСОБА_2
- суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
- при секретарі ОСОБА_5
- за участю прокурора ОСОБА_6
-адвоката ОСОБА_7
- представника КВІ ОСОБА_8
- засудженого ОСОБА_9
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові кримінальне провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_9 на ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 29.03.2016 року, -
ВСТАНОВИЛА:
Вироком Київського районного суду м. Харкова від 15.10.2015 року ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засуджено за ч.1 ст.186 КК України до 3 років позбавлення волі зі звільненням від відбування покарання на підставі ст.ст. 75,76 КК України з випробуванням, з іспитовим строком на 2 рік, та покладенням відповідних обов`язків.
Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 29.03.2016 року задоволено подання заступника начальника Київського районного відділу кримінально-виконавчої інспекції м. Харкова управління державної пенітенціарної служби України в Харківській області (далі Київський МРВ КВІ м. Харкова УДПтСУ в Харківській області), і ОСОБА_10 скасовано звільнення від відбування покарання з випробувальним терміном, з направленням його для відбуття покарання, призначеного вироком Київського районного суду м. Харкова від 15.10.2015 року за ч.1 ст.186 КК України у вигляді 3 років позбавлення волі, у місця позбавлення волі.
Задовольняючи подання Київського МРВ КВІ м. Харкова УДПтСУ в Харківській області, суд першої інстанції вказав, що засуджений ОСОБА_10 ухиляється від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки, що встановлено вироком Київського районного суду м. Харкова від 15.10.2015 року, внаслідок до нього було застосоване застереження у виді письмового попередження про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням, і направлення для відбування призначеного покарання.
Однак, як вказує суд першої інстанції, ОСОБА_10 належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став, не дотримувався порядку та умов відбування покарання з випробуванням, зокрема 01.12.2015р., 08.12.2015р., 09.02.2016р., 16.02.2016р., 18.02.2016р. не виконував покладених на нього вироком суду обов`язків - не з`являвся для реєстрації до КВІ.
Крім того, як вказав суд першої інстанції, було встановлено, що ОСОБА_10 , з його слів, виїжджав на заробітки до м. Львів, де і мешкав, чим порушив обов`язок повідомляти інспекцію про зміну місця проживання та роботи.
Не погодившись із таким рішенням суду засуджений подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 29.03.2016 року скасувати, постановити нову ухвалу, якою відхилити дане подання.
В обґрунтування своїх вимог ОСОБА_10 зазначив, що повідомлення про явку 01.12.2015 року, про яку йдеться в ухвалі, він не отримав, а 08.12.2015 року до КВІ він не з`явився тому, що був викликаний через свою бабусю, яка, як зазначено в ухвалі, відкрила двері та відмовилась себе називати і пояснила, що ніякого ОСОБА_9 не знає, та місцезнаходження останнього їй не відоме.
Як вказує апелянт, наступний виклик був 14.01.2016 року, але він з`явився 16.01.2016 року, оскільки неофіційно влаштувався на роботу, з якої не міг відлучаться у будні дні, та саме в цей день він був ознайомлений з порядком та умовами відбування іспитового строку, і йому було встановлено день реєстрації - другий вівторок кожного місяця.
ОСОБА_10 зазначає, що по вівторкам йому не зручно було з`являтися на реєстрацію, оскільки його робота тільки почала налагоджуватися, тому у лютому він прийшов, як і у січні у суботній день, зареєструвався у журналі реєстрації відвідувачів, але для інспекції той день був вихідним.
Засуджений також вказує, що зі своїми обов`язками він був ознайомлений у січні 2016 року, а вже в лютому 2016 року керівництво Київського РВ КВІ застосувало до нього привід, а 02.03.2016 року звернулось до суду з поданням про скасування іспитового строку.
Крім того, ОСОБА_10 в апеляційній скарзі посилається на те, що другий вівторок березня припадав на 8 березня, і тому співробітник інспекції його не дочекався для реєстрації у поточному місяці.
Також апелянт вказує, що виклики до інспекції передавались через його бабусю ОСОБА_11 , 1936р.н., яка внаслідок похилого віку, поганого здоров`я, нестійкого психічного стану забувала передавати йому відомості про виклик.
Він же зазначає, що задовольнив всі вимоги потерпілої, на цей час у неї немає ніяких претензій до нього, у зв`язку з чим він помилково вважав, що вирішив для себе головне, встановивши, що до нього з боку потерпілої немає претензій.
Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення засудженого ОСОБА_10 , його адвоката ОСОБА_12 , який підтримав апеляцію засудженого, думку прокурора, який не заперечував проти задоволення апеляційної скарги засудженого, представника виконавчої інспекції, яка заперечувала проти апеляції ОСОБА_10 , обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали судового провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга засудженого підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Вироком Київського районного суду м. Харкова від 15.10.2015 року ОСОБА_10 був засуджений за ч.1 ст.186 КК України до трьох років позбавлення волі, з застосуванням ст.75 КК України.

На підставі ст.76 КК України на нього покладено обов`язки не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу органів кримінально виконавчої інспекції, повідомляти органи кримінально виконавчої інспекції про зміну місця проживання, роботи, навчання, періодично з`являтися до органів кримінально виконавчої інспекції для реєстрації.

Відповідно до ч.2 ст.78 КК України «Якщо засуджений не виконує покладено на нього обов`язки або систематично вчинює правопорушення, що потягли за собою адміністративні стягнення і свідчать про його небажання стати на шлях виправлення, суд направляє засудженого для відбування призначеного покарання».

Як вбачається із подання до суду заступника начальники Київського МРВ КВІ м. Харкова УДПтСУ в Харківській області про скасування ОСОБА_10 звільнення від відбування покарання з випробуванням, та направленням засудженого у місця позбавлення волі, підставою для такого подання було те, що він не з`явився на виклики у інспекцію 26.11.2015 року, 16.02.2016 року, а 09.02.2016 року не з`явився на реєстрацію до інспекції, де був поставлений 16.01.2016 року на облік.

Поклавши в основу свого рішення вимоги ч.2 ст.166 КВК України суд першої інстанції помилково прийшов до висновку про необхідність скасування ОСОБА_10 його звільнення від відбування від покарання з іспитовим строком, та виніс необґрунтоване рішення.

Так, необхідною і основною із умов звільнення ОСОБА_10 від відбуття покарання з іспитовим строком згідно вироку суду є його обов`язок періодично з`являтися до органів кримінально виконавчої інспекції для реєстрації.

Відповідно до матеріалів кримінального провадження ОСОБА_10 16.01.2016 року Київським МРВ КВІ м. Харкова УДПтСУ в Харківській області був поставлений на облік і йому встановлені дні явки для реєстрації другий вівторок кожного місяця, і тільки з цієї дати починається строк та підрахунок порушень для нього.

Інших обов`язків, крім не міняти постійне місце проживання, та повідомляти про це органи інспекції, на ОСОБА_10 судом не накладалося.

Як вбачається із цього ж кримінального провадження ОСОБА_10 тільки один раз не з`явився для реєстрації у інспекцію, тобто 09.02.2016 року, але прибув до інспекції для реєстрації 13.02.2016 року, про що свідчать дані в журналі обліку за №144.

Але після цього до суду було направлення подання про скасування йому звільнення від відбування з випробуванням, та направлення його в місця позбавлення волі.

Таким чином, колегія суддів вважає, що у суді першої інстанції інспекцією УДПтСУ не доведено, що ОСОБА_10 систематично не виконував покладені на нього судом обов`язки.

Неявка засудженого на виклик інспектора в кримінально-виконавчу інспекцію ст.76 КК України не передбачена, тому сама по собі не може бути підставою для направлення до суду подання про її скасування.

На підставі викладеного колегія суддів приходе до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_10 повинна бути задоволена у повному обсязі, а ухвала суду першої інстанції від 29.03.2016 року - скасуванню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 408, 409, 412, 418, 419, 539 КПК України, колегія суддів-
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу ОСОБА_9 задовольнити.
Ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 29.03.2016 року скасувати, а у задоволенні подання заступника начальника Київського МРВ кримінально виконавчої інспекції УДПтСУ в Харківській області про скасування ОСОБА_9 іспитового строку і направлення його у місця позбавлення волі згідно вироку Київського районного суду м. Харкова від 15.10.2015 року відмовити.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий суддя
Судді -