АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД м. КИЄВА
У Х В А Л А
Іменем України

14 червня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

при секретарі судового засідання ОСОБА_4 ,

переглянувши в приміщенні суду у відкритому судовому засіданні матеріали судового провадження за апеляційною скаргою прокурора відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням територіальними органами поліції та підтримання державного обвинувачення прокуратури Київської області ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 18 травня 2016 року,

за участю прокурора ОСОБА_5

підозрюваної ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7 ,

у с т а н о в и л а:

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 18 травня 2016 року в кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР під №0000224 від 07.08.2015 року, відмовлено в задоволенні клопотання старшого слідчого СУ ГУ Національної поліції в Київській області ОСОБА_8 , погодженогопрокурором відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням територіальними органами поліції та підтримання державного обвинувачення прокуратури Київської області ОСОБА_5 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, українки, яка народилась в м. Києві, з професійно-технічною освітою, зі слів працюючої у ФОП ОСОБА_9 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , несудимої,

якій оголошено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 303 КК України.

Приймаючи рішення про відмову в задоволенні клопотання слідчого про застосування до ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя обґрунтував його тим, що в матеріалах, доданих до клопотання, відсутні докази які б свідчили про те, що ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчиненні інкримінованого їй злочину, а тому відповідно до ст. 194 КПК України відмовив у задоволенні клопотання слідчого.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду першої інстанції прокурором була подана апеляційна скарга, в якій він вважає ухвалу слідчого судді незаконною, просить скасувати ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 18 травня 2016 року та постановити нову ухвалу, якою застосувати до підозрюваної ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Мотивуючи свої доводи, викладені в апеляційній скарзі, прокурор зазначає про те, що слідчим суддею, під час розгляду клопотання слідчого, в повній мірі не були досліджені надані стороною обвинувачення докази, які свідчать про те, що ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні тяжкого умисного злочину у сфері моральності, що порушує загальну безпеку, а тому враховуючи тяжкість злочину та ту обставину, що підозрювана ОСОБА_6 зареєстрована в АР Крим у м. Сімферополь вона може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків у даному кримінальному провадженні з метою зміни ними показань, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення за яким їй оголошено про підозру.

Отже, прокурор вважає доведеним, що у даному кримінальному провадженні існують ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, а тому відмова у задоволенні клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до підозрюваної ОСОБА_6 є необгрунтованою, оскільки такий висновок слідчого судді не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити в повному обсязі, доводи захисника підозрюваної та саму підозрювану, які вважають ухвалу слідчого судді законною та обґрунтованою, а апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню, перевіривши та обговоривши доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали судової справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, виходячи з наступних підстав.

Як вбачається з представлених в апеляційний суд матеріалів, в провадженні слідчого управління ГУ Національної поліції в Київській області перебувають матеріали кримінального провадження, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань під №0000224 від 07.08.2015 р., за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 303, ч. 3 ст. 303 КК України.

17.05.2016 р. ОСОБА_6 оголошено про підозру у сутенерстві, вчиненому щодо кількох осіб за попередньою змовою групою осіб, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 303 КПК України.

18.05.2016 р. старший слідчий СУ ГУ Національної поліції в Київській області ОСОБА_8 , за погодженням із прокурором відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням територіальними органами поліції та підтримання державного обвинувачення прокуратури Київської області ОСОБА_5 , звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з клопотанням про застосування до підозрюваної ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, посилаючись на наявність обґрунтованої підозри останньої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 303 КК України, а також наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

18.05.2016 р. ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва відмовлено в задоволенні клопотання слідчого про застосування відносно ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

З таким рішенням слідчого судді колегія суддів не погоджується та вважає, що воно підлягає скасуванню, з наступних підстав.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Так, відповідно до вимог ст. 2 КПК України основним завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден не винуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищити,сховати або створити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою статті 177 КПК України.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Як вбачається з матеріалів справи, зазначені вимоги закону судом першої інстанції не дотримані.

Відповідно до ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді, суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін або скасувати ухвалу та постановити нову ухвалу.

Як вбачається з оскаржуваної ухвали, слідчим суддею було встановлено, що 17.05.2016 р. ОСОБА_6 була повідомлена про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 303 КК України, отже встановлено, що остання на даний час перебуває в статусі підозрюваної в даному кримінальному провадженні.

Колегією суддів, під час розгляду апеляційної скарги прокурора, також було встановлено, що ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 303 КК України, що підтверджується зібраними у провадженні доказами, які є достатніми на даній стадії кримінального провадження.

Відповідно до Рішень європейського суду з прав людини у справах «Фокс, Кампбелл і Гартлі проти Об`єднаного Королівства» від 30 серпня 1990 року, «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28 жовтня 1994 року, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

Підставами взяття під варту виступають, спочатку докази, що викривають особу у вчиненні злочину, достатні для пред`явлення звинувачення (у виняткових випадках запобіжний захід може бути застосований при недостатності доказів для пред`явлення звинувачення, але вказують на причетність особи до вчиненого злочину).

У даному кримінальному провадженні зв`язок підозрюваної з вчиненим злочином підтверджується наявними у провадженні доказами. Сукупність цих доказів дають підстави вважати, що причетність ОСОБА_6 до сутенерства щодо кількох осіб, вчиненого за попередньою змовою групою осіб, що дає підстави для застосування до неї запобіжного заходу, передбаченого ч. 1 ст. 176 КПК України.

Розглядаючи клопотання про застосування щодо ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, колегія суддів враховує наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: можливість підозрюваної переховуватись від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні, вчинити інші кримінальні правопорушення.

Відповідно до статті 178 КПК України, колегія суддів також враховує наявність вагомих доказів про вчинення ОСОБА_6 інкримінованого кримінального правопорушення, за яке може бути призначено покарання до семи років позбавлення волі, характеризуючі дані про особу підозрюваної, в їх сукупності.

З урахуванням положень ст. ст. 177, 178 КПК України, п. 1 ст. 5 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод суду належало з`ясувати чи тримання ОСОБА_6 під вартою до судового розгляду справи є тим запобіжним заходом, який забезпечив би її належну процесуальну поведінку та виконання нею процесуальних обов`язків, та чи не було можливості обмежитися в даному випадку застосуванням менш суворого запобіжного заходу.

В контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (Panchenko v. Russia (Панченко проти Росії)). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Becciev v. Moldova (Бекчиєв проти Молдови)).

На підставі викладеного, а також враховуючи дані про особу підозрюваної, яка раніше не судима, не працює, дітей на утриманні не має, колегія суддів приходить до висновку про доведеність слідчим та прокурором у клопотанні можливості настання ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Разом з тим, враховуючи те, що прокурором в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції не було в повній мірі доведено неможливість запобігання вказаним ризикам, шляхом застосування більш м`якого, окрім виняткового, запобіжного заходу, при цьому враховуючи практику Європейського суду з прав людини, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для застосування до підозрюваної ОСОБА_6 виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та вважає за доцільніше обмежитися застосуванням щодо підозрюваної запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту цілодобово, в межах строку досудового розслідування, який на переконання колегії суддів в повній мірі зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваної та запобігти встановленим в ході апеляційного розгляду ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки достатні стримуючі фактори, які б свідчили про протилежне в матеріалах справи відсутні.

За таких обставин, необхідності обмеження права особи на свободу, передбаченого кримінальним процесуальним законом України, ст. 5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини в контексті зазначеного кримінального провадження колегія суддів не вбачає.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла остаточного висновку, що зазначені в апеляційній скарзі прокурора доводи, щодо порушення слідчим суддею вимог кримінального процесуального закону є обґрунтованими, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст. ст. 176, 177, 178, 181, 183, 193, 194, 309, 404, 405, 407 ч. 3 п. 2, 418 ч. 1, 422 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу прокурора відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням територіальними органами поліції та підтримання державного обвинувачення прокуратури Київської області ОСОБА_5 задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 18 травня 2016 року в кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР під №0000224 від 07.08.2015 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання старшого слідчого СУ ГУ Національної поліції в Київській області ОСОБА_8 , погодженого прокурором відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням територіальними органами поліції та підтримання державного обвинувачення прокуратури Київської області ОСОБА_5 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартоющодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 303 КК України, скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання старшого слідчого СУ ГУ Національної поліції в Київській області ОСОБА_8 , погодженого прокурором відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням територіальними органами поліції та підтримання державного обвинувачення прокуратури Київської області ОСОБА_5 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , задовольнити частково.

Застосувати щодо підозрюваної ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, заборонивши цілодобово залишати місце свого проживання за адресою: АДРЕСА_2 .

На підставі ч. 5 ст. 194 КПК України покласти на підозрювану ОСОБА_6 наступні обов`язки:
- прибувати до слідчого, прокурора та суду, в провадженні яких перебуває кримінальне провадження №0000224 від 07.08.2015 р., зі встановленою періодичністю;
- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну місця реєстрації та місця свого проживання;
- утримуватись від спілкування зі свідками у даному кримінальному провадженні;
- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Строк дії даної ухвали встановити до 15 липня 2016 року включно.

Ухвалу про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту передати на виконання органу Національної поліції за місцем проживання підозрюваної ОСОБА_6 .

Орган Національної поліції повинен негайно поставити на облік підозрювану ОСОБА_6 і повідомити про це старшого слідчого СУ ГУ НП в Київській області ОСОБА_8 та прокурора відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням територіальними органами поліції та підтримання державного обвинувачення прокуратури Київської області ОСОБА_5 .

Роз`яснити підозрюваній ОСОБА_6 , що працівники органу Національної поліції з метою контролю за поведінкою підозрюваного, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на неї зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю.

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

С У Д Д І:
ОСОБА_10 ОСОБА_11 ОСОБА_12 е ц ь