Дата документу Справа № 323/392/16-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/778/1128/16
Єдиний унікальний № 323/392/16-к Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія ч.2 ст. 125 КК України Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 серпня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5

за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0001382 відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Оріхів Запорізької області, громадянина України, одруженого, освіта середня, не працюючого, має на утриманні неповнолітню дитину, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше в силу ст.89 КК України не судимого,

за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України;

за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 на вирок Оріхівського районного суду Запорізької області від 27 квітня 2016 року,

в с т а н о в и л а:
в апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 просить вирок скасувати, кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 закрити у зв`язку із не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості обвинуваченого, посилаючись на те, що обвинувачений ОСОБА_7 знаходився в стані уявної оборони, тобто коли реального суспільно небезпечного посягання не було і він, неправильно оцінюючи дії потерпілого, лише помилково припускав наявність такого посягання і ці обставини об`єктивно підтверджуються показами обвинуваченого та свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 . А тому, оскільки відповідальність за заподіяння легкого тілесного ушкодження при перевищенні меж необхідної оборони кримінальним законом не передбачена, а прокурором не доведено наявність в діях ОСОБА_7 складу злочину, передбаченого ст.125 КК України, кримінальне провадження підлягає закриттю. Крім того, у сформульованому у вироку обвинуваченні, не зазначено мотив вчинення ОСОБА_7 злочину.

Також зазначила, що обвинувальний акт щодо ОСОБА_7 підписаний неналежним прокурором, оскільки затвердив обвинувальний акт прокурор Оріхівського відділу Токмацької місцевої прокуратури, а підписав прокурор прокуратури Оріхівського району, в порушення п.1 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт не містить найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер, в ньому неправомірно зазначено про те, що ОСОБА_7 є не судимим в силу ст.89 КК України, оскільки такі відомості відповідно до п.2 ч.2 ст.291 КПК України не повинні зазначатися у обвинувальному акті.
Вироком Оріхівського районного суду Запорізької області від 27 квітня 2016 року ОСОБА_7 визнано винуватим та засуджено за ч.2 ст.125 КК України до 200 годин громадських робіт.

Ухвалено стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_12 матеріальну шкоду у розмірі 964,40 грн., моральну шкоду у розмірі 1000,00 грн., витрати на правову допомогу у розмірі 4000,00 грн.

Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувались.

Згідно зі змістом оскаржуваного судового рішення, 13.11.2015 року, близько 19 години, ОСОБА_7 , знаходячись поблизу магазину «Гарячий хліб», розташованого по вул.Привокзальній, 2 м.Оріхів Запорізької області, в ході сварки з ОСОБА_12 , яка виникла на ґрунті неприязних відносин, діючи умисно, з метою спричинення тілесних ушкоджень, наніс останньому один удар кулаком в ліву частину обличчя, від якого ОСОБА_12 впав на землю, втратив свідомість, тим самим спричинив потерпілому тілесні ушкодження у вигляді забою м`яких тканин обличчя зліва, струсу головного мозку і садно тазової області, які згідно висновку експерта №116 від 19.12.2015р., кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та доводи скарги; в судових дебатах: обвинуваченого, зокрема і в останньому слові, захисника ОСОБА_8 ; прокурора, який заперечував проти апеляційної скарги та просив відмовити в її задоволенні; перевіривши матеріали провадження, та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_8 підлягає задоволенню частково, з огляду на наступне.

Апеляційні доводи захисника в частині необґрунтованості та невмотивованості судового рішення, на думку колегії суддів, не позбавлені правових та фактичних підстав, що об`єктивно вбачається зі змісту мотивувальної частини оскаржуваного вироку та відомостей, що є наявними в матеріалах кримінального провадження.

Суд у вироку послався на те, що вина обвинуваченого, незважаючи на невизнання своєї вини, підтверджується доказами, які досліджувалися під час судового розгляду та матеріалами справи, в тому числі показаннями допитаної в судовому засіданні свідка ОСОБА_9 , які за своїм змістом ставили під сумнів версію обвинувачення.

Так, суд у вироку не спростував доводи обвинуваченого про знаходження в стані уявної оборони, тобто обставини, що виключає злочинність діяння, не спростував його посилання на знаходження в стані «афекту», не надав оцінки показам свідка ОСОБА_9 , щодо замаху потерпілого на обвинуваченого, не усунув протиріччя між цими показами та показами потерпілого ОСОБА_12 , а у подальшому не навів неспростовних доводів щодо наявності беззаперечних доказів для визнання вини ОСОБА_7 поза розумним сумнівом, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, що свідчить на користь апеляційних доводів сторони захисту щодо неповноти судового розгляду, необґрунтованості та невмотивованості судового рішення, що є обов`язковими вимогами, згідно норм ст.370 КПК України. Зазначені обставини є підставою для скасування судового рішення відповідно до п.п. 1,2 ч.1 ст.409 КПК України.

Вказівка суду про доведеність вини обвинуваченого, є формальною, оскільки суд належним чином не мотивував та з достатньою повнотою не обґрунтував свого висновку.

На думку колегії суддів, процесуальна позиція обвинуваченого, за наявності відповідних тверджень, об`єктивно обумовлювала необхідність її перевірки, як версії захисту чого суд не дотримався. Вказана неповнота судового розгляду свідчить на користь доводів обвинуваченого та його захисника про порушення судом таких засад кримінального провадження - як презумпція невинуватості та можливість реалізації права на захист, змагальності сторін, що гарантуються нормами, передбаченими ст.ст.17,20,22 КПК України.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що зазначені істотні порушення є процесуально неприпустимими при судовому розгляді, оскільки в такий спосіб порушуються загальні засади забезпечення законності, змагальності сторін та одночасно обґрунтованості судового рішення, що передбачено як обов`язкова вимога у ст. 370 КПК України, а також ці вимоги містяться у ст. 7 КПК України - серед загальних засад кримінального провадження, яке за своїм змістом та формою повинно їм відповідати. Ці вимоги КПК України не дотримані судом першої інстанції при судовому розгляді, що свідчить про наявність істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які встановлені при апеляційному перегляді оскаржуваного судового рішення.

Реалізуючи та дотримуючись загальних процесуальних засад кримінального провадження, що містяться у главі 2 КПК України, колегія суддів дійшла висновку про наявність декількох істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили суду ухвалити законне і обґрунтоване рішення, що обумовлює необхідність скасування оскаржуваного вироку та призначення нового судового розгляду у суді першої інстанції, що відповідає нормам ч. 1 ст. 412; п. 6 ч. 1 ст. 407; п.п. 1,3 ч. 1 ст. 409; п. 1 ч.1 ст. 410, п.п. 1,2,3 ч. 1 ст. 411 КПК України.

Вирішуючи питання про подальший рух провадження після скасування вироку, колегія суддів виходить з наступного. Порушення судом першої інстанції вимог п. 2 ч. 3 ст. 374, ст. 370 КПК України про зміст мотивувальної частини обвинувального вироку та загальних засад судочинства не відноситься до передбаченого в ч.1 ст. 415 КПК України переліку підстав для призначення нового розгляду в суді першої інстанції. Проте, відповідно до вимог ч.6 ст.9 КПК України, у випадках, коли положення КПК України не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч.1 ст.7 КПК України. Такими загальними засадами кримінального провадження у даному випадку є передбачені п.п.2,15 ч.1 ст.7 КПК України - законність, презумпція невинуватості та можливість реалізації права на захист, а також забезпечення змагальності сторін та одночасно обґрунтованості і вмотивованості судового рішення, що передбачено як обов`язкові вимоги у ст. 370 КПК України. Разом з цим належить врахувати те, що необхідність дотримання при судовому розгляді вказаних загальних засад судочинства підтверджується практикою Європейського суду та змістом норм Європейської конвенції з прав людини, які відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" - є частиною національного законодавства.

З огляду на викладене, з метою дотримання вказаних засад кримінального провадження, що гарантуються чинним КПК України, оскаржуваний вирок належить скасувати і призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Разом з тим, колегія суддів при перевірці доводів апеляційної скарги невідповідності обвинувального акту вимогам ст. 291 КПК України знаходить їх безпідставними, оскільки зазначений акт підписаний належною посадовою особою - прокурором Оріхівського відділу Токмацької місцевої прокуратури ОСОБА_13 , містить всі необхідні данні, які висуваються законом для такого виду процесуальних документів, а посилання на неправомірне зазначення того, що ОСОБА_7 є не судимим в силу ст.89 КК України, не суперечать вимогам кримінального процесуального закону.

Керуючись ст. ст. 2, 8, 404, 407, 412, 415 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:
апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Оріхівського районного суду Запорізької області від 27 квітня 2016 року відносно ОСОБА_7 скасувати.

Призначити новий судовий розгляд в суді першої інстанції у іншому складі суду.

Матеріали кримінального провадження направити до Оріхівського районного суду Запорізької області.

Ухвала Апеляційного суду Запорізької області набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4