Справа № 201/2658/16-к
Провадження № - 1кп/201/375/2016
В И Р ОК
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
21 листопада 2016 року м. Дніпро

Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська у складі судді ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська матеріали кримінального провадження № 0000389 відносно:

- ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпро, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , судимого:

- вироком від 28 листопада 2005 року Кіровським районним судом м. Дніпропетровська за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді 4 років позбавлення волі, на підставі ст. ст. 75, 104, 76 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням на 2 роки;

-вироком від 17 лютого 2006 року Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська за ст. 185 ч. 2 КК України із застосуванням ст. 70 ч. 4 КК України до остаточного покарання у виді 4 років позбавлення волі, на підставі ст. ст. 75, 104, 76 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням на 2 роки 6 місяців;

-вироком від 16 лютого 2007 року Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська за ч. 2 ст. 185 КК України, із застосуванням ст. 71 КК України до остаточного покарання у виді 4 років 1 місяця позбавлення волі, звільненого 03 грудня 2010 року по відбуттю строку покарання;

- вироком від 21 березня 2013 року Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська за ст. 185 ч. 2 КК України до покарання у виді 1 року позбавлення волі;

- вироком від 17 квітня 2013 року Ленінським районним судом м. Дніпропетровська за ст. 185 ч. 2 КК України, із застосуванням ст. 70 ч. 4 КК України до остаточного покарання у виді 2 років позбавлення волі; - звільненого відповідно до ухвали Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 16 вересня 2014 року від подальшого відбування покарання у виді позбавлення волі на підставі ст. ст. 9, 10 Закону України «Про амністію у 2014 році»;

обвинуваченого у вчиненні злочину передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України,

В судовому засіданні приймали участь:

прокурор ОСОБА_4

обвинувачений ОСОБА_3

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_3 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), скоєного повторно, близько 03 годин 10 хвилин 31.01.2016 року, перебуваючи в приміщенні супермаркету «Варус-37», розташованого за адресою: м. Дніпропетровськ, пр. Героїв, б. 11,побачив майно, яке належить ТОВ «Омега», а саме: три плитки молочного шоколаду «Мілка» з цільними лісовими горіхами та сир твердий «Маздамер», які визначив як об`єкт свого злочинного посягання.
Далі ОСОБА_3 , реалізовуючи раптово виниклий умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, повторно. З корисливих мотивів та особистої зацікавленості. Переконавшись, що за його злочинними діями ніхто не спостерігає і вони є таємними для оточуючих, шляхом вільного доступу, взяв зі стелажу з солодощами три плитки молочного шоколаду «Мілка» з цільними лісовими горіхами загальною вартістю 102 гривні 57 копійок без урахування ПДВ, які належать ТОВ «Омега» та поклав його до правого карману своїх штанів. Після чого, продовжуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_3 направився до молочного відділу де, переконавшись. Що за його злочинними діями ніхто не спостерігає і вони є таємними для оточуючих, шляхом вільного доступу, взяв зі стелажу одну упаковку твердого сиру «Маздамер» загальною вартістю 41 гривня 99 копійок без урахування ПДВ, який належить ТОВ «Омега» та поклав його до правого карману свої штанів.
Доводячи свій злочинний умисел до кінця ОСОБА_3 , намагаючись залишити місце вчинення кримінального правопорушення разом з ви краденим майном, загальна вартість якого становить 144 гривні 56 копійок без урахування ПДВ, перетнув лінію касового контролю, однак довести свій злочинний умисел до кінця не зміг з причин, які не залежали від його волі. Оскільки при виході з приміщення магазину був зупинений охоронцем супермаркету «Варус-37».
Таким чином, ОСОБА_3 , скоїв закінчений замах на таємне викрадення чужого майна, повторно, оскільки виконав усі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, але злочин не було закінчено з причин , які не залежали від його волі.
Вказаними діями ОСОБА_3 вчинив злочин передбачений ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України, а саме, закінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у скоєному злочині визнав у повному обсязі, у скоєному розкаявся та надав показання, які повністю підтверджують обставини викладені в обвинувальному акті.

Враховуючи те, що обвинувачений та інші учасники процесу не оспорюють всі обставини злочину і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції, суд, роз`яснивши учасникам кримінального провадження положення ст. 349 КПК України, ухвалив проводити судовий розгляд даного провадження щодо всіх його обставин із застосуванням правил ч. 3 ст. 349 КПК України, визнавши недоцільним дослідження доказів.

Враховуючи викладене, суд доходить висновку про доведеність вини обвинуваченого закінченому замаху на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчиненому повторнота його дії органом досудового розслідування кваліфіковані правильно по ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_3 покарання, суд згідно з вимогами ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відноситься до категорії злочинів середнього ступеню тяжкості, ступінь здійснення злочинного наміру та причини внаслідок яких злочин не було доведено до кінця, особу обвинуваченого, який судимий за вчинення злочинів проти власності, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, по місцю проживання характеризується посередньо.

Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_3 , відповідно до ст. 66 КК України, являється щире каяття.

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_3 ,відповідно до ст. 67 КК України, не встановлено.

З врахуванням викладеного, суд вважає, що з метою виправлення та попередження нових злочинів, обвинуваченому слід призначити покарання виключно у виді позбавлення волі, однак не в максимальному його розмірі, оскільки саме таке покарання буде повністю відповідати ступеню тяжкості вчиненого злочину, конкретним його обставинам, даним про особу обвинуваченого, встановленим під час розгляду кримінального провадження обставинам, що пом`якшують покарання обвинуваченого, а також, на думку суду, посприяє подальшому виправленню останнього та попередження вчинення ним нових злочинів.
Підстав для застосування до ОСОБА_3 положень ст. 69 КК України, а саме призначення покарання нижче нижчої межі встановленої санкцією статті суд не вбачає.

Враховуючи тяжкість злочину, особу обвинуваченого та обставини злочину, що описано вище, суд приходить до висновку, що обвинувачений може стати на шлях виправлення без відбування покарання, а тому вважає за можливе звільнити обвинуваченого від відбування основного покарання з випробовуванням.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 374-376 КПК України, -

ЗАСУДИВ:
ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні злочину передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у вигляді двох років позбавлення волі.

Звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання на підставі ст. 75 КК України з випробовуванням, призначивши іспитовий строк три роки.

На підставі п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України зобов`язати засудженого ОСОБА_3 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання.
Речові докази «DVD-R» диск зберігати в матеріалах кримінального провадження.

Речові докази три плитки молочного шоколаду «Мілка» та сир твердий «Маздамер» повернути ТОВ «Омега».

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави витрати на залучення експерта в розмірі 123 гривень.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана сторонами кримінального провадження до апеляційного суду Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська протягом тридцяти діб з дня проголошення вироку суду.
Копія вироку підлягає негайному врученню обвинуваченому і прокурору.

Головуючий - суддя: ОСОБА_1