Єдиний унікальний № 500/6419/15-к
Провадження № 1-кп/500/123/16
ІЗМАЇЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________________________________________
ВИРОК

Іменем України
31 березня 2016 року м. Ізмаїл

Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області
у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю: секретарів судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_4 ,
захисник ОСОБА_5 ,
обвинувачений ОСОБА_6 ,

потерпілий ОСОБА_7 ,
розглянувши в місті Ізмаїлі Одеської області у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, відомості про яке внесені до ЄРДР за № 0001610, за обвинуваченням

ОСОБА_6 , що народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ізмаїла Одеської області, громадянина України, із середньою технічною освітою, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

28.10.2014 р. Ізмаїльським міськрайонним судом Одеської області за ч. 1 ст.185, ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185, ст. 70 КК України до 2 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України з випробуванням строком на 1 рік,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України,

встановив:
17 червня 2015 року у вечірній час, більш точний час встановити не надалось можливим, ОСОБА_6 , знаходячись біля будинку АДРЕСА_2 , маючи злочинний намір на заволодіння чужим майном, з палісаднику, огородженого сіткою, що розташований біля вказаного будинку, умисно, діючи повторно, з корисливих мотивів, таємно викрав чавунний радіатор опалення на шість секцій вартістю 480 грн., промисловий металевий водопровідний кран вартістю 150 грн. та три водопровідних коліна діаметром 2,8 см. вартістю 20 грн. кожний на суму 60 грн., які належать ОСОБА_7 , чим заподіяв матеріальну шкоду останньому на загальну суму 690 грн., після чого з місця вчинення злочину зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд.

Обвинувачений ОСОБА_6 повністю визнав себе винним в обсязі пред`явленого йому обвинувачення. В ході судового розгляду він детально розповів про обставини злочину та щиро розкаявся в його вчиненні, не піддавши сумніву обставини, викладені в обвинувальному акті зі зміненим обвинуваченням, зокрема, перелік та вартість викраденого ним майна. Так, обвинувачений ОСОБА_6 у судовому засіданні пояснив, що того дня він ходив по вулиці і збирав вишню. Побачивши дерево вишні, він підійшов і зірвав плоди, де зміг дістати. Дерево росло не у дворі, а на ділянці вулиці, що була огороджена. Зібравши відро вишні, він побачив, що на дерево спирається радіаторна батарея і три шматка труби, які він вирішив забрати. Тоді він відніс відро з вишнею додому, де взяв тачку, з якою повернувся до того будинку, загрузив батарею та шматки труби, після чого здав їх на металобрухт свідку ОСОБА_8 за декілька кварталів звідти за 150 180 грн.

Крім повного визнання обвинуваченим ОСОБА_6 вини, його вина у повторному таємному викраденні чужого майна (крадіжці), також в повному обсязі підтверджується сукупністю таких доказів, досліджених в судовому засіданні.

Так, потерпілий ОСОБА_7 у судовому засіданні пояснив, що він має у власності приватний будинок. Перед будинком, а не у дворі, росте вишня біля якої перед будинком все огороджено сіткою рабиця. І ворота і хвіртка завжди зачинені за замок. З боку вишні була прорізана дірка в сітці, через яку і були винесені викрадені у нього речі. Наскільки йому відомо крадіжка відбулася вночі. У нього були викрадені радіатор на 6 секцій, три водопровідних коліна та водопровідний кран. Ділянка спереду з боків огороджена сіткою, а спереду невелика хвіртка, а за нею вже ідуть ворота будинку. Майно перебувало у дворі будинку, а не перед ним, як це каже обвинувачений ОСОБА_6 . Востаннє це майно він там бачив на початку літа. Після крадіжки він приїхав протягом тижня, міліцію викликали сусіди. Коли він приїхав, навісний замок був на хвіртці. Доступ до будинку мають тільки він і сусіди, які доглядають за будинком. В будинку ніхто не проживає.

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні пояснив, що точну дату він не пам`ятає, приблизно влітку 2015 року ОСОБА_6 прийшов до нього і привіз на тачці радіатор, труби та водопровідний кран, сказавши, що привіз їх з дому. Він придбав у ОСОБА_6 вказані радіатор приблизно на 7 секцій, можливо 6, точну кількість секцій він не пам`ятає, 3 труби та кран, що був прикручений до радіатора, за що заплатив ОСОБА_6 150 грн. Після цього три труби він приварив на бесідку, а радіатор з краном він продав на центральному ринку за 100 чи 150 грн. незнайомому чоловіку. Покупця він зустрів на центральному ринку, якому він запропонував придбати радіатор, після чого той на своєму автомобілі приїхав до нього додому і забрав його.

Із заяви на ім`я начальника Ізмаїльського МВ (з обслуговування м. Ізмаїл та Ізмаїльського району) ГУМВС України в Одеській області (далі Ізмаїльський МВ) від 17.06.2015 р. вбачається, що ОСОБА_9 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_3 , просить вжити заходи до невідомої їй особи, яка вчинила крадіжку металевих виробів із будинку за адресою: АДРЕСА_2 (а.п. 73).

Із заяви на ім`я слідчого СВ Ізмаїльського МВ від 21.08.2015 р. вбачається, що ОСОБА_7 повідомив про те, що 17 червня 2015 року, коли його батьків і його не було вдома, невідома йому особа проникла у двір їхнього будинку, звідки таємно викрала належне йому майно, а саме: чавунний радіатор на шість секцій, водопровідний кран і три водопровідних коліна діаметром 2,8 см. (а.п. 74).

Під час огляду місця події, згідно даним протоколу від 17.06.2015 р., був оглянутий двір домоволодіння АДРЕСА_2 у двір здійснюється через металеві ворота, які на момент огляду відчинені, при вході розташована земельна ділянка, що поросла травою. Справа і зліва розташований сітчастий паркан, в правому куті в сітці наявний отвір. Далі розташовані металеві ворота, хвіртка яких відчинена, без видимих пошкоджень (а.п. 75).

В ході проведення слідчого експерименту, згідно даним протоколу від 28.08.2015 р., а також фототаблиці, доданої до нього, обвинувачений ОСОБА_6 на місці показав про обставини вчинення злочину, а саме, по прибуттю на АДРЕСА_2 ОСОБА_6 вказав на буд. АДРЕСА_2 і пояснив, що 17 червня 2015 року у вечірній час, о котрій точно годині не пам`ятає, він прийшов до даного будинку, де за сітчастою огорожею побачив металеві вироби, після чого сходив додому за приладдям для розрізання сітки і вивозу металевих виробів, знову повернувся до вказаного будинку. ОСОБА_6 вказав на сітку і пояснив, що в даному місці він розрізав сітку і, просунувши руку та відігнувши сітку, викрав вищевказані металеві вироби. Після чого на тачці, яку прикотив з собою, вивіз їх і продав разом з тачкою і кусачками (а.п. 79 81).

Разом з цим, суд не приймає до уваги як недопустимий доказ, дані протоколу пред`явлення свідку ОСОБА_10 особи для впізнання за фотознімками від 27.08.2015 р. та довідку до нього (а.п. 77, 78), оскільки він здобутий з порушенням вимог ст. 228 КПК. Так, за змістом ч. ч. 1, 6 ст. 228 КПК слідчий мав би попередньо з`ясувати, чи може свідок ОСОБА_10 , впізнати особу, яка пред`являється для пізнання (у тому числі за фотознімками), опитує її про зовнішній вигляд і прикмети цієї особи, а також про обставини, за яких вона бачила цю особу, про що складає протокол, саме перед тим, як пред`явити особу (чи фотознімки) для впізнання. А з наданого протоколу вбачається, що хоч в тексті протоколу містяться відомості, що перелічені питання були з`ясовані у свідка перед пред`явленням фотознімків, але фізично він розташований після фотознімків, що вказує на фактичне пред`явлення спочатку фотознімків для впізнання, а вже потім про відповідь свідка на питання щодо можливості впізнання, щодо зовнішнього вигляду, прикмет та щодо обставин, за яких він бачив цю особу. Це вказує на те, що впізнання було проведено з порушенням вимог ст. 228 КПК, у зв`язку з чим відповідно до ч. 1 ст. 86 КПК цей доказ має бути визнаний недопустимим, а тому за правилами ч. 2 ст. 86 КПК суд не може посилатися на нього при ухваленні рішення. Крім того, за вказаним протоколом впізнання свідок ОСОБА_10 надав показання слідчому, а за правилами ч. 2 ст. 23, ч. 4 ст. 95 КПК суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннями, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому ст. 225 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них. А в даному випадку свідок ОСОБА_10 у судовому засіданні не допитувався.

Суд критично оцінює і не приймає до уваги показання обвинуваченого ОСОБА_6 , дані ним на початку судового розгляду про те, що він викрав лише чавунний радіатор та пізніше коліна труби, які продав свідку ОСОБА_8 , а кран він не викрадав, оскільки вказані показання суперечать та не співвідносяться із сукупністю інших доказів, досліджених в судовому засіданні, та спростовуються ними, зокрема показанням потерпілого ОСОБА_7 , свідка ОСОБА_8 , а також показанням самого обвинуваченого ОСОБА_6 , даним ним наприкінці судового розгляду, згідно яким він розповів про обставини вчинення ним цього злочину, пояснивши, що на початку судового розгляду він давав неправдиві показання, змінив показання, оскільки розкаявся у вчиненому, у нього було достатньо часу, щоб переосмислити свої дії. Вказані докази є послідовними та співвідносяться між собою, і в повному обсязі спростовують версію обвинуваченого, висловлену ним на початку судового розгляду, про те, що водопровідний кран він не викрадав.

Більше того, показання свідка ОСОБА_8 про те, що водопровідний кран був прикручений до радіатору, а також показання обвинуваченого ОСОБА_6 про те, що він не звертав уваги на те, що було прикручено до радіатору, коли викрав та продав його, свідчать про те, що обвинувачений ОСОБА_6 викрав також і водопровідний кран, однак в момент вчинення злочину не сприймав його як окремий предмет та не звернув на нього увагу, оскільки той був прикручений до радіатору.

Судом також встановлено, що викрадені ОСОБА_6 речі знаходилися у палісаднику перед будинком, а не у дворі будинку, як про це зазначає потерпілий ОСОБА_7 . Про це, зокрема, свідчать послідовні показання обвинуваченого ОСОБА_6 , дані ним під час судового розгляду, а також при проведення слідчого експерименту під час досудового розслідування, дані протоколу огляду місця події про те, що вхідні ворота та хвіртка були без ушкоджень, а у сітці, що огороджує палісадник перед будинком, є проріз, а за показаннями самого потерпілого ОСОБА_7 , на його думку, речі були винесені саме через цей проріз.

Таким чином, аналіз сукупності досліджених у суді доказів, дозволяє суду дійти висновку про те, що вони є належними, допустимими та достовірними, а в сукупності вони є достатніми та взаємопов`язаними для ухвалення обвинувального вироку.

Тому суд вважає доведеною винуватість ОСОБА_6 у вчиненні ним злочину, та кваліфікує його дії за ч. 2 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , суд у відповідності до ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обвинувачений ОСОБА_6 вчинив злочин середньої тяжкості.

До обставин, які відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання ОСОБА_6 , суд відносить щире каяття.

Обставин, які відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання ОСОБА_6 , суд не вбачає. В силу вимог ч. 4 ст. 67 КК України суд не може врахувати рецидив злочину як обставину, що обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_6 , про що зазначено у обвинувальному акті, оскільки в даному випадку рецидив злочинів утворює одночасно і їх повторність, яка передбачена у ч. 2 ст. 185 КК України як ознака злочину, що впливає на його кваліфікацію.

При призначенні покарання суд також приймає до уваги стан здоровя обвинуваченого ОСОБА_6 , який згідно довідки Комунального закладу Ізмаїльської районної ради «Інфекційна лікарня» від 01.09.2015 р. хворіє на тяжку хворобу та потребує спеціального режиму лікування.

З урахуванням вказаних обставин, а саме щирого каяття обвинуваченого, тяжкої його хвороби, позиції потерпілого ОСОБА_7 , який послався на розсуд суду, суд у відповідності до вимог закону України про кримінальну відповідальність та передбачених цим законом санкцій вважає, що призначення більш м`яких видів покарання з числа передбачених санкцією ч. 2 ст. 185 КК України, ніж позбавлення волі, буде недостатнім для його виправлення та запобігання вчиненню ним нових злочинів, у зв`язку з чим ОСОБА_6 необхідно призначити покарання саме у виді позбавлення волі, оскільки в даному випадку лише призначення такого виду покарання призведе до позитивних змін в особистості обвинуваченого, які створять у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_6 суд також враховує те, що він вчинив злочин в період встановленого йому іспитового строку вироком Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 28 жовтня 2014 року, яким він засуджений за ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185, ст. 70 КК України до двох років позбавлення волі та в силу ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням строком на один рік.

Суд також враховує, що призначене ОСОБА_6 покарання по вказаному вироку у виді двох років позбавлення волі не відбуте ним повністю.

У зв`язку із зазначеним вчинення обвинуваченим ОСОБА_6 злочину в період встановленого йому іспитового строку слід розцінювати як порушення ним умов застосування ст. 75 КК України про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Тому суд дійшов висновку, що в силу ч. 3 ст. 78 КК України обвинуваченому ОСОБА_6 слід призначити покарання за правилами, передбаченими ст.71 КК України, а саме за сукупністю вироків.

Вказані висновки суду повністю збігаються з роз`ясненнями Пленуму Верховного Суду України, викладеними в абз. 4 п. 10 його постанови від 24.10.2003 р. № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» в редакції від 06.11.2009 р., відповідно до яких, виходячи з положень ч. 2 ст. 75 КК (в редакції 2001 р., на даний час це ч. 3), а також зі змісту частини 3 статті 78 КК, у разі вчинення особою під час іспитового строку нового злочину суди мають розцінювати це як порушення умов застосування статті 75 КК про звільнення від відбування покарання з випробуванням і призначати покарання за сукупністю вироків на підставі статті 71 КК. У таких випадках повторне звільнення від відбування покарання з випробуванням є неприпустимим.

Таким чином, в силу ст. 71, ч. 3 ст. 75, ч. 3 ст. 78 КК України обвинуваченому ОСОБА_6 із невідбутого ним покарання у виді двох років позбавлення волі, призначеного йому за попереднім вироком, слід частково приєднати до покарання, призначеного за цим вироком, один рік та один місяць позбавлення волі.

При цьому суд не знаходить будь-яких підстав для звільнення обвинуваченого ОСОБА_6 від покарання чи від його відбування, у тому числі і у зв`язку з його хворобою на підставі ст. 84 КК України.

Судом встановлено, що ОСОБА_6 у даному кримінальному провадженні не затримувався та під вартою не тримався, запобіжні заходи відносно нього не застосовувалися. Клопотань про застосування відносно ОСОБА_6 запобіжного заходу до набрання вироком законної сили від прокурора не надійшло.

Разом з цим, з набранням вироком законної сили та зі зверненням його до виконання ОСОБА_6 з метою виконання вироку підлягає затриманню та взяттю під варту.

Керуючись ст. ст. 369 371, 373 375 КПК України, суд
ухвалив:
ОСОБА_6 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк один рік.

В силу ст. 71 КК України ОСОБА_6 з повністю невідбутого ним покарання у виді двох років позбавлення волі за вироком Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 28 жовтня 2014 року частково приєднати до покарання, призначеного за цим вироком, один рік та один місяць позбавлення волі, та остаточно ОСОБА_6 до відбування визначити покарання у виді позбавлення волі на строк два роки та один місяць.

З набранням вироком законної сили з метою його виконання ОСОБА_6 затримати та взяти під варту, строк покарання ОСОБА_6 у виді позбавлення волі обчислювати з моменту його затримання та взяття під варту.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Апеляційного суду Одеської області через Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, у разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не буде скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення Апеляційним судом Одеської області.

Учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді, а обвинуваченому та прокурору вручити копію вироку негайно після його проголошення.

СУДДЯ

Ізмаїльського міськрайонного суду ОСОБА_1