Номер провадження: 11-кп/785/1090/16
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08.11.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з кримінальних справ апеляційного суду Одеської області у складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

судів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах засудженої ОСОБА_8 на ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 04.07.2016 року про залишення без задоволення його заяви про застосування умовно-дострокового звільнення на підставі ст. 81 КК України відносно

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Раштівці Гусятинського району Тернопільської області, громадянки України, з вищою освітою, розлученої, що мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судиму:

- 13.08.2010 року Фрунзівським районним судом Одеської області за ст.ст. 191 ч.1, 358 ч.1, ч.2, 70 КК України до 2 років обмеження волі, із застосуванням ст.ст. 75, 76 КК України з іспитовим строком - 1 рік;

- 26.12.2012 року Фрунзівським районним судом Одеської області за ст.ст. 296 ч.3, 186 ч.2, 70, 71, 72 КК України до 4 років 1 місяця позбавлення волі, -

В С Т А Н О В И Л А:

На адресу Малиновського районного суду м. Одеси надійшло клопотання адвоката ОСОБА_7 в інтересах засудженої ОСОБА_8 про застосування до неї умовно-дострокового звільнення на підставі ст. 81 КК України, мотивована тим, що своє сумлінною поведінкою та працею засуджена ОСОБА_8 довела своє виправлення.

04.07.2016 року ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси залишено без задоволення клопотання адвоката ОСОБА_10 про застосування до засудженої ОСОБА_8 умовно-дострокового звільнення на підставі ст. 81 КК України. Це рішення мотивоване тим, що засуджена не довела своє виправлення, оскільки за місцем відбування покарання характеризується посередньо, не має жодного заохочення і має одне стягнення за період 2016 року, а також вона судима за тяжкий злочин.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_7 в інтересах засудженої ОСОБА_8 просить ухвалу суду скасувати, постановити нову ухвалу, якою клопотання про умовно-дострокове звільнення засудженої ОСОБА_8 задовольнити, посилаючись на те, що ухвала є незаконною та необґрунтованою, оскільки суд першої інстанції проігнорував надані до клопотання докази, які позитивно характеризують особу засудженої ОСОБА_8 та свідчать про її виправлення, однобічно й формально підійшов до розгляду справи.

Заслухавши доповідача, захисника та засуджену, які підтримали апеляцію, прокурора, який не заперечував проти задоволення апеляції, вважав можливим звільнити засуджену умовно-достроково від подальшого відбування покарання, дослідивши матеріали особової справи засудженої, розглянувши матеріали судового провадження та обговоривши доводи апеляції, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для задоволення апеляції, виходячи з наступного.

Статею 81 КК України встановлено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Таким чином, в судовому засіданні при розгляді зазначеного клопотання суд мав дійти висновку виправилася засуджена чи ні.

Відповідно до ухвали суду першої інстанції захиснику відмовлено в умовно-достроковому звільненні засудженої від відбування покарання на тій підставі, що ОСОБА_8 характеризується посередньо, не має жодного заохочення та має стягнення за період 2016 року, а також судима за тяжкий злочин, що свідчить про те, що не доведено виправлення засудженої.

Проте з таким висновком суду погодитись не можна, оскільки він не в повній мірі відповідає даним про поведінку ОСОБА_8 під час відбування покарання.

Так, із матеріалів її особової справи вбачається, що на протязі часу відбування покарання до звернення захисника в суд з клопотанням про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_8 від подальшого відбування покарання, вона весь час займалась суспільно-корисною працею, відвідувала школу «Духовне відродження». Відповідно до характеристики від 01.06.2016 року засуджена прибула до ЧВК-74 27.09.2013 року, у віці 51 рік, де одразу ж була працевлаштована швачкою-чучником, а з липня 2014 року працевлаштована робочою майстерні і в наслідок проведеної виховної роботи відбулись позитивні зміни у її ставленні до праці, на даний час зауважень з боку цехового персоналу не має. Виробничі показники має нарівні середніх по бригаді, що підтверджується і даними довідки інженера з організації та нормування праці ЧВК, відповідно до якої норми виробітку засудженої в 2015 році та 2016 році значно покращились та часто були вищі за середні показники по бригаді. І це при тому, що відповідно до медичних довідок, наявних в матеріалах особової справи, засуджена страждає на гіпертонічну хворобу ІІ ступеню, дисциркуляторну енцефалопітію ІІ ступеню, ішемічну хворобу серця, ангіопатію сітківки обох очей, має правобічну пахову килу, а тому працездатність її є обмеженою на 05.04.2016 року та була обмеженою і на 06.08.2015 року (а. особової справи 84, 39).

З урахуванням стану здоров`я засудженої, її показники та відношення до праці вказують на те, що вона дуже сумлінно ставилась весь час до праці та виконувала свої обов`язки в міру фізичної можливості та виконує їх на даний час при такому здоров`ї дуже сумлінно.

Крім того, відповідно до зазначеної вище характеристики, засуджена грубих порушень режимних вимог не допускала, виконує встановлені вимоги, по відношенню до співробітників установи дотримується правомірних відносин, за характером емоційна, проте в колективі засуджених конфліктних ситуацій не створює, норм санітарії та особистої гігієни дотримується, дотримується розкладу дня в установі, з рідними підтримує доброзичливі відносини.

Викладені дані про засуджену вказують на те, що вона характеризується добре, а не посередньо.

Крім того, при дослідженні особової справи було встановлено, що крім зайнятості за місцем працевлаштування, засуджена займалась вишиванням, постійно відвідує школу «Духовне відродження», що беззаперечно сприяє її вихованню (а. особової справи 24).

Не дивлячись на стан здоров`я засудженої, при якому її працездатність була обмежена, та на належну поведінку засудженої, із незрозумілих причин 20.01.2015 року комісією установи з розгляду заохочувальних норм законодавства 29.01.2015 року було відмовлено у її переводі до дільниці соціальної реабілітації, як такій, що не заслуговує, а 07.10.2015 року ця ж комісія відмовила у переводі її до виправного центру, як такій, що не заслуговує, а в подальшому 01.06.2016 року засудженій цією ж комісією було відмовлено в зверненні до суду з клопотанням про її умовно-дострокове звільнення, хоч у мотивуванні цього рішення вказується про належне ставлення засудженої до праці та на відсутність зауважень до неї з боку цехового персоналу, про наявність виробничих показників на рівні середніх по бригаді.

Колегія суддів вважає такі висновки Комісії необґрунтованими.

З цього приводу засуджена апеляційному суду пояснила, що, на її думку, причиною такого відношення до неї Комісії є те, що вона завжди працює, працівників в установі не вистачає, а тому вони не хочуть, щоб вона була умовно-достроково звільнена.

На даний час засуджена має вже два стягнення. Апеляційним судом всебічно та повно досліджені обставини їх накладення на засуджену та встановлено, що вона отримала стягнення за вкрай незначні порушення, а саме 03.04.2016 року, маючи вказаний вище стан здоров`я, через біль в нозі ОСОБА_8 на дві хвилини запізнилась на поіменну вечірню перевірку засуджених, оскільки не встигла після занять у школі «Духовного відродження» віднести книги та повернутись на повірку, в своєму поясненні просила вибачення, але, не дивлячись на вказані обставини, їй була оголошена догана. А 08.08.2016 року засуджена не встигла завершити телефонну розмову з донькою через те, що загубила сім-карту, а тому розпочала розмову тоді, коли мала здати телефон, чим порушила правила внутрішнього розпорядку.

Вказані порушення є незначними та разом із вищенаведеними позитивними даними не свідчать про те, що засуджена не виправилась.

Що стосується тяжкості вчиненого злочину, на що послався суд першої інстанції, то відповідно до ст. 81 КК України ця обставина сама по собі не є перешкодою для умовно-дострокового звільнення, оскільки від тяжкості вчиненого злочину залежить тільки строк відбування покарання, після якого настає право на умовно-дострокове звільнення.

В даному випадку при вирішенні питання про те, чи виправилась засуджена, апеляційний суд приймає до уваги, що ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі відбуває вперше. Також приймає до уваги обставини вчинених злочинів, за які вона засуджена до позбавлення волі, мотиви її вчинків побила свого колишнього чоловіка та відібрала у нього телефон у зв`язку з тим, що він не сплачував заборгованість по аліментам на утримання дітей, а замість цього пропивав гроші. Засуджена свою вину визнає та кається. Як зазначено в її характеристиках, її колишній чоловік віднесений адміністрацією установи до рідних засудженої, з яким вона підтримує належні стосунки.

Крім того, в матеріалах справи наявне звернення до Малиновського районного суду м. Одеси Члена громадської ради при Державній Пенітенціарній службі України ОСОБА_11 , який просив задовольнити клопотання, вказуючи, що він неодноразово відвідував установу та спостерігав за поведінкою ОСОБА_8 і звертався до адміністрації про доцільність умовно-дострокового звільнення засудженої, оскільки сам бачив, що вона є дуже працьовита, увічлива, сумлінно виконує розпорядження установи, в колективі засуджених користується повагою та підтримує стосунки з особами, які характеризуються позитивно.

Встановлені апеляційним судом обставини про сумлінне ставлення засудженої до праці та її належну поведінку спростовують висновок суду першої інстанції про те, що вона не довела своє виправлення та є підставою для скасування ухвали суду першої інстанції і постановлення нової ухвали про задоволення клопотання.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, ст. 81 КК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах засудженої ОСОБА_8 задовольнити, ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 04.07.2016 року про відмову у задоволенні клопотання захисника про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_8 скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання захисника ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання ОСОБА_8 задовольнити.

На підставі ст. 81 КК України звільнити засуджену вироком Фрунзівського районного суду Одеської області від 26.12.2012 року за ст. 186 ч. 2, 296 ч. 3, 70, 71, 72 КК України до 4-х років 1 місяця позбавлення волі, ОСОБА_8 умовно-достроково на 11 місяців і 2 дні від подальшого відбування покарання.

Звільнити ОСОБА_8 з-під варти із зали суду.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді апеляційного суду Одеської області: ОСОБА_2

ОСОБА_3

ОСОБА_4