У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючого-суддіОСОБА_1 ,
суддівОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретаря прокурора та захисникаОСОБА_4 , ОСОБА_5 ОСОБА_6
розглянула в судовому засіданні в м. Києві 13 липня 2016 року матеріали кримінального провадження за касаційними скаргами прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції, та захисника ОСОБА_6 на вирок Апеляційного суду Кіровоградської області від 2 березня 2016 року.
Вироком Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 23 вересня 2015 року
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Червоний Розділ Новоукраїнського району Кіровоградської області, проживаючого по АДРЕСА_1 , громадянина України, раніше не судимого, -

визнано винуватим та засуджено за ч. 1 ст. 119 КК України на 3 роки позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки та покладено на нього обов`язки, передбачені п.п. 2-4 ч. 1 ст. 76 КК України.
За вироком суду ОСОБА_7 визнано винуватим у тому, що він 20 березня 2015 року, приблизно о 1 год. 20 хв., знаходячись на подвір`ї бару «Даниїл» по АДРЕСА_2 , на ґрунті неприязних стосунків, що раптово виникли, маючи умисел на заподіяння легкого тілесного ушкодження ОСОБА_8 , не усвідомлюючи можливості настання тяжких наслідків у вигляді смерті останнього, хоча повинен був і міг їх передбачити, завдав йому один удар кулаком правою руки в обличчя в область носа, від якого той впав на сходи перед вхідними дверима бару і вдарився потилицею голови об кут сходинки порогу, отримавши тяжкі тілесні ушкодження тяжку відкриту черепно-мозкову травму, забій головного мозку тяжкого ступеня, перелом основи черепа, внаслідок яких о 22 год. 20 хв. ІНФОРМАЦІЯ_2 помер в лікарні.
Вироком Апеляційного суду Кіровоградської області від 2 березня 2016 року вирок Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 23 вересня 2015 року щодо ОСОБА_7 скасовано та постановлено свій вирок, яким його визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, та призначено покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 років. Строк відбування покарання ОСОБА_7 ухвалено рахувати з 2 березня 2016 року та в строк відбування покарання зараховано строк тримання його під вартою з 20 березня 2015 по 24 липня 2015 року з розрахунку день за два. Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 на відшкодування матеріальної шкоди 24903 грн. 91 коп. та моральної 100000 грн.
Згідно з вироком апеляційного суду, ОСОБА_7 визнано винуватим та засуджено за те, що 20 березня 2015 року, приблизно о 1 год. 20 хв., перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись в кафе-барі «Даниїл», що знаходиться в м. Новоукраїнка Кіровоградської області, під час сварки, що виникла між ОСОБА_10 та ОСОБА_8 у його присутності і супроводжувалась взаємними нецензурними образами, погрозами та переросла у бійку, вийшов з приміщення бару на подвір`я і на грунті раптово виниклих неприязних стосунків з ОСОБА_8 , з метою спричинення тілесних ушкоджень, діючи умисно наніс ОСОБА_8 удар кулаком правої руки в обличчя, від якого той упав спиною на сходи перед вхідними дверима кафе-бару, вдарившись потиличною частиною голови об кут сходин і втратив свідомість.
Після чого, ОСОБА_7 разом з ОСОБА_11 перенесли непритомного ОСОБА_8 до воріт, де ОСОБА_7 усвідомивши, що ОСОБА_8 знаходиться без свідомості, забіг у бар, де взяв відро води і хотів обмити потерпілого від крові, після чого ОСОБА_12 з мобільного телефону Хацера викликав карету «швидкої допомоги».
В результаті умисних та протиправних дій ОСОБА_7 потерпілому ОСОБА_8 були спричинені тілесні ушкодження у вигляді відкритої черепно-мозкової травми, крововиливу в м`які тканини голови, під м`які мозкові оболонки, забою головного мозку, перелому кісток основи черепу, крововиливів в центрі лобної ділянки голови, саден передніх поверхонь колінних суглобів, тильної поверхні прямої кисті, задньої поверхні правого променево-зап`ястного суглобу, які відносяться до категорії легких та тяжких тілесних ушкоджень. Смерть ОСОБА_8 настала від відкритої черепно-мозкової травми із крововиливами під м`які оболонки, забою головного мозку, переломів кісток основи черепу та знаходиться у прямому причинному зв`язку з отриманими тілесними ушкодженнями.
У касаційних скаргах:
прокурор просить вирок апеляційного суду щодо ОСОБА_7 скасувати та призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості вчиненого правопорушення і особі засудженого внаслідок м`якості, посилаючись на безпідставне застосування при призначенні засудженому покарання вимог ст. 69 КК України. При цьому вважає, що судом повною мірою не враховано вчинення засудженим умисного тяжкого злочину за обтяжуючої обставини; настання тяжких наслідків смерті потерпілого; невизнання своєї вини у вчиненому та невідшкодування заподіяної шкоди. Крім того прокурор посилається на те, що судом не враховано думку потерпілої, яка просила призначити ОСОБА_7 максимальне покарання за ч. 2 ст. 121 КК України;
захисник ОСОБА_6 , за її змістом, просить вирок апеляційного суду щодо ОСОБА_7 змінити, перекваліфікувати його дії з ч. 2 ст. 121 на ч. 1 ст. 119 КК України та призначити покарання в межах санкції цього закону, посилаючись на те, що смерть потерпілого ОСОБА_8 настала не від удару, безпосередньо завданого обвинуваченим, а внаслідок травми голови, одержаної від падіння та удару потилицею об сходи порогу бару, оскільки вважає, що він не мав умислу на спричинення тяжких тілесних ушкоджень потерпілому, внаслідок яких той помер.
У запереченнях на касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 потерпіла ОСОБА_9 просить вирок апеляційного суду щодо ОСОБА_7 залишити без зміни, а касаційну скаргу без задоволення.
Заслухавши доповідача, пояснення захисника, яка підтримала свою касаційну скаргу та заперечувала проти задоволення касаційної скарги прокурора, пояснення прокурора, який підтримав лише касаційну скаргу захисника та вважав правильними доводи цієї скарги про перекваліфікацію дій ОСОБА_7 з ч. 2 ст. 121 на ч.1 ст. 119 КК України з призначенням йому за цим законом покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи касаційних скарг, колегія суддів вважає, що касаційна скарга прокурора задоволенню не підлягає, а касаційна скарга захисника підлягає задоволенню.
Перевіркою матеріалів кримінального провадження касаційним судом встановлено, що висновки суду першої інстанції про те, що ОСОБА_7 вчинив вбивство потерпілого ОСОБА_8 через необережність, оскільки не мав умислу на заподіяння потерпілому тяжких тілесних ушкоджень, що спричинили його смерть, вироком апеляційного суду не спростовані.
Зокрема, встановивши фактичні обставини вчиненого ОСОБА_13 діяння таким же чином як і суд першої інстанції, апеляційний суд при цьому дійшов висновку, що «Надмірна сила акцентованого удару в область голови, його раптовість та цілеспрямованість, знаходження ОСОБА_8 до удару в нетверезому стані на краю сходин в кафе свідчать про те, що ОСОБА_7 об`єктивно усвідомлював суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачав можливість настання наслідків у виді спричинення будь-якої за тяжкістю шкоди здоров`ю потерпілого, хоча й не конкретизував у своїй свідомості, якою саме буде така шкода. Тобто, ОСОБА_7 на думку колегії суддів діяв з неконкретизованим (невизначеним) умислом, за яким, незалежно від того, чи є такий умисел, прямим або непрямим, настає відповідальність за фактично спричинену шкоду, у цьому випадку за умисне заподіяння потерпілому ОСОБА_8 тяжких тілесних ушкоджень, в результаті яких він помер.»
Проте, як і суд першої інстанції, апеляційний суд виходив із того, що внаслідок удару в лобну ділянку голови, потерпілому були заподіяні лише крововиливи, які є легкими тілесними ушкодженнями. Що ж стосується черепно-мозкової травми у вигляді крововиливу в м`які тканини голови, крововиливів під м`які мозкові оболонки, забою головного мозку та перелому кісток основи черепу, то згідно висновків проведених у цьому провадженні судово-медичних експертиз, вказані тілесні ушкодження відносяться до тяжких, мають інерційний механізм виникнення, оскільки утворилися внаслідок падіння ОСОБА_8 із положення стоячи та надання тілу прискорення і удару потилицею об тверду поверхню, яким є поріг кафе. Вказані обставини були встановлені і судом першої інстанції та отримали відповідну оцінку у вироку. При цьому суд першої інстанції також виходив із умисного характеру нанесеного ОСОБА_13 удару рукою в лобну ділянку голови потерпілого, але не визнав цей удар надмірним та «акцентованим», оскільки таких доказів стороною обвинувачення суду надано не було, а сам ОСОБА_13 велику силу удару рукою в лобну частину голови потерпілого заперечував, з чим обґрунтовано, з урахуванням висновків судово-медичних експертиз, погодився і суд першої інстанції. Що ж стосується апеляційного суду, то свій висновок у вироку про надмірність та «акцентованість» удару ОСОБА_13 в лобну частину голови потерпілого ним обґрунтовано тим, що переломи кісток склепіння та основи черепа виникають при дуже великій силі удару, але при цьому не врахував, що згідно тих же висновків судово-медичних експертиз, перелом кісток черепу потерпілого відбувся саме наслідок його падіння з висоти власного тіла та удару об рівну тверду поверхню, а не від удару в лобну частину голови. За таких обставин висновок про те, що ОСОБА_13 при нанесенні удару в лобну частину голови діяв з великою силою є припущенням апеляційного суду, оскільки не ґрунтується на об`єктивних та допустимих доказах.
Крім того, про умисел ОСОБА_7 на заподіяння потерпілому тяжких тілесних ушкоджень не свідчить і його суб`єктивне ставлення до наслідків, що настали, оскільки і за висновком апеляційного суду, усвідомивши характер та тяжкість наслідків, ОСОБА_13 побіг до бару за водою, виніс звідти відро води, але потерпілому вже надавалася перша медична допомога (згідно показань свідка ОСОБА_14 ), після чого він надав свій мобільний телефон ОСОБА_12 (працівнику міліції), який і викликав «швидку медичну допомогу», бо від хвилювання, що також не спростовано апеляційним судом, самостійно не міг зробити виклик «швидкої».
Відповідно до роз`яснень п. 26 постанови Пленуму Верховного Суду України від 7лютого 2003 року № 2 «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи» «у випадках, коли особа, яка позбавила потерпілого життя чи заподіяла йому тяжке або середньої тяжкості тілесне ушкодження, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своїх дій чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення (злочинна самовпевненість), або ж не передбачала можливості настання таких наслідків, хоча повинна була й могла їх передбачити (злочинна недбалість), її дії слід розглядати як убивство через необережність чи заподіяння необережного тяжкого або середньої тяжкості тілесною ушкодження і кваліфікувати відповідно за ст.119 чи ст. 128 КК. Не можна, зокрема, розглядати як умисне вбивство випадки, коли смерть потерпілого настала від ушкодження, одержаного при падінні від поштовху чи удару, якщо винний не бажав або свідомо не припускав настання таких наслідків. Такі дії, залежно від змісту суб`єктивної сторони злочину можуть кваліфікуватись як убивство через необережність чи як умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого.»
Таким чином, оскільки суб`єктивне ставлення винної особи до наслідків своїх дій є визначальним і особа, яка позбавила життя потерпілого, не передбачала можливості настання таких наслідків, хоча могла і повинна була їх передбачити (злочинна недбалість), її дії слід розцінювати як вбивство через необережність і кваліфікувати за ст.119 КК України.
Як вбачається із досліджених судами доказів, ОСОБА_7 не усвідомлював можливості настання смерті потерпілого ОСОБА_8 від удару рукою в обличчя, хоча міг і повинен був їх передбачити, оскільки потерпілий перебував у стані алкогольного сп`яніння та знаходився на порозі кафе-бару, обкладеного керамічною плиткою, тому дії засудженого підлягають перекваліфікації з ч. 2 ст. 121 на ч. 1 ст. 119 КК України.
При цьому покарання ОСОБА_7 має бути призначено відповідно до вимог ст. 65 КК України з урахуванням тяжкості вчиненого ним злочину, його особи та обставини, що обтяжує покарання вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, у виді позбавлення волі в межах санкції вказаного вище закону.
Що ж стосується касаційної скарги прокурора, то вона задоволенню не підлягає у зв`язку з перекваліфікацією злочинних дій ОСОБА_7 на ч.1 ст. 119 КК України та призначенням йому відповідного покарання в межах санкції цього закону.
На підставі наведеного, керуючись статтями 434, 436 КПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції, залишити без задоволення.
Касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 задовольнити.
Вирок Апеляційного суду Кіровоградської області від 2 березня 2016 року щодо ОСОБА_7 змінити, перекваліфікувати його дії з ч. 2 ст. 121 КК України на ч. 1 ст.119 КК України і за цим законом призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

С У Д Д І :

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3