Справа № 522/4696/16-к
Провадження по справі № 1-кс/522/5057/16
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
18 березня 2016 року м. Одеса

Слідчий суддя Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю слідчого ОСОБА_3 , розглянувши клопотання слідчого СВ Шевченківського ВП Приморського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 , про арешт майна, -

В С Т А Н О В И В:
Слідчий СВ Шевченківського ВП Приморського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 звернувся до суду із клопотанням, погодженим із прокурором, про накладення арешту на автомобіль марки «Renault Logan» сірого кольору, державний номер НОМЕР_1 ,, який згідно технічного паспорту НОМЕР_2 власником якого є ОСОБА_4 , але в фактичному користуванні перебуває у ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , з забороною на використання і розпорядження автомобілем.

В обґрунтування клопотання слідчий посилається на наступне.

До чергової частини Шевченківського ВП Приморського ВП в місті Одесі ГУНП в Одеській області надійшла заява від громадянина ОСОБА_6 про те, що шестеро невстановлених осіб намагалися його незаконно позбавити волі.

Указана заява 16.03.2016 зареєстрована в журналі ЖЄО Шевченківського ВП за № 4229.

В ході досудового слідства було встановлено, що 16.03.2016, приблизно о 20 год. 00 хв., потерпілий ОСОБА_6 , знаходився в гаражі по вул. проспект Шевченка напроти будинку № 15/3, в цей момент до його гаражу під`їхали три автомобілі марки «Land Rover», чорного кольору, д.н. НОМЕР_3 , котрий належить ОСОБА_7 , автомобіль марки «Renault Logan» сірого кольору, державний номер НОМЕР_1 , котрий належить ОСОБА_4 , автомобіль марки «Тoyota Camri», чорного кольору, державний номер НОМЕР_4 , котрий належить ОСОБА_8 , після чого шестеро невстановлених осіб вийшли зі своїх автомобілів та зійшли до гаражу, де знаходився потерпілий ОСОБА_6 , які за допомогою насилля небезпечного для життя чи здоров`я потерпілого, або такого, що супроводжувалося у погрозі заподіяння йому фізичних страждань, намагались його незаконно позбавити волі та незаконно викрасти з його гаражу.

Після чого, нападники були затриманні СКП ГУНП в Одеській області.

За даним фактом відомості про кримінальне правопорушення відповідно до вимог ч. 1 та ч. 4 ст. 214 КПК України внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000560 від 16.03.2016, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 15 ч. 1; ст. 146 ч. 2 КК України.

В ході оперативно-розшукових заходів працівниками СКР Шевченківського ВП Приморського ВП в місті Одесі ГУНП в Одеській області, був викритий громадянин ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ; гр., ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_3 , мешкає та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 ; гр., ОСОБА_11 ІНФОРМАЦІЯ_4 , мешкає та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 ; гр., ОСОБА_12 ІНФОРМАЦІЯ_5 , мешкає та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 ; гр., ОСОБА_13 ІНФОРМАЦІЯ_6 , мешкає та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_5 ; гр., ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , які були затриманні у порядку ст. 208 КПК України за скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ст. 15 ч. 1; ст. 146 ч. 2 КК України.

У зв`язку з викладеним, у органу досудового розслідування виникла необхідність у накладанні арешту на вказане в клопотання слідчого майно.

Слідчий в судовому засідання відмовився від підтримання клопотання про накладання арешту, оскільки потерпілий надав заяву до Шевченківського ВП Приморського ВП в. м. Одесі НУНП в Одеській області про відмову від своєї заяві, на підставі якої, відомості про злочин внесено до ЄРДР. На цих підставах було відмовлено у пред`явлені підозри вказаним особам та вказані особи були звільнені.

Вивчивши матеріали, які обґрунтовують доводи клопотання, заслухавши прокурора, приходжу до висновку, що клопотання не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове позбавлення підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, можливості відчужувати певне майно за ухвалою слідчого судді або суду до скасування арешту у встановленому порядку.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України в клопотанні прокурора про арешт майна мають бути зазначені правові підстави, у зв`язку з якими необхідно здійснити арешт майна.

Відповідно ч. 1 ст. 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту.

Разом з цим, відповідно до положень діючого кримінального процесуального законодавства, застосування такого заходу не допускається, якщо сторона кримінального провадження не доведе, що: існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування цього заходу забезпечення кримінального провадження; потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; може бути виконане завдання, для досягнення якого слідчий, прокурор звернувся із клопотанням.

Створені умови тягнуть за собою порушення прав і законних інтересів власника майна, що суперечить положенням ст. 41 Конституції України.

Відповідно до ст. 9 Конституції України, чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Згідно із ч. 2 ст. 8 КПК України, принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини

Окрім цього, відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

З урахуванням встановлених в судовому засіданні фактів суд вважає, що такий підхід органу досудового розслідування не відповідає діючому кримінальному процесуальному законодавству України та практиці Європейського суду з прав людини.

Забезпечення прав людини є напрямком державної політики, що реалізується через національні механізми захисту прав людини. Після використання всіх національних засобів правового захисту, відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується право звертатись за захистом своїх прав і свобод до відповідних міжнародних установ чи до відповідних органів міжнародних організацій, членом або учасником яких є Україна.

Згідно з Конституцією України та Законом України «Про міжнародні договори і угоди», чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України і підлягає застосуванню поряд з національним законодавством України.

До основних стандартів у сфері правового регулювання відносин власності належить Загальна декларація прав людини (1948р.) та Європейська конвенція про захист прав людини та основних свобод (1950р.), учасником яких є Україна. Стаття 17 Загальної декларації прав людини проголошує право приватної власності як основне і невідчужуване право людини. Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод є міжнародним договором, який закріплює певний перелік найбільш важливих для людини суб`єктивних прав. Складовою цієї Конвенції є окремі протоколи, які доповнюють та розвивають її положення.

Статтею 1 Протоколу №1 (1952 р.) до Конвенції встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Як свідчить практика Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), найчастіше втручання в право власності фізичних та юридичних осіб відбувається з боку державних органів, зокрема, органів виконавчої влади, іноді органів законодавчої й судової влади, шляхом прийняття законодавчих актів чи при винесенні незаконного рішення суду, тоді як ст. 1 Першого Протоколу до Європейської конвенції з прав людини забороняє будь-яке невиправдане втручання державних органів.

Втручання має бути законним, тобто здійснене на підставі закону. При цьому під «законом» Конвенція розуміє нормативний акт, що має бути «доступним» (accessible) та «передбачуваним» (foreseeable). Також закон має відповідати всім вимогам нормативного акта. «Доступність закону» означає наявність доступу та знань щодо цього закону в суспільстві та в окремих осіб. «Передбачуваність» означає можливість передбачити певні дії або наслідки, що можуть виникнути в зв`язку із застосуванням закону.

Практика ЄСПЛ визначає, що стаття 1 Протоколу, яка спрямована на захист особи (юридичної особи) від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу вживати необхідні заходи, спрямовані на захист права власності (рішення по справі «Броньовський проти Польщі» від 22.06.2004).

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Відповідно до ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Зазначені міжнародні гарантії прав людини на недоторканість житла, таємницю спілкування, невтручання у приватне життя, недоторканість прав власності нормативно визначені в Конституції України та є, відповідно до положень ст.2 КПК України, загальними засадами кримінального провадження.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 167, 168, 170-173 КПК України, слідчий суддя,-

У Х В А Л И В:
У задоволенні клопотання слідчого СВ Шевченківського ВП Приморського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 - відмовити з підстав, викладених в мотивувальній частині ухвали слідчого судді.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до апеляційного суду Одеської області протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1

18.03.2016