Справа № 640/434/16-к
н/п 1-кс/640/2503/16
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" березня 2016 р. Київський районний суд м. Харкова у складі:
слідчого судді - ОСОБА_1 ,
при секретарі - ОСОБА_2 ,
за участю слідчого - ОСОБА_3 ,
прокурора - ОСОБА_4 ,
підозрюваної - ОСОБА_5 ,
захисника - ОСОБА_6 ,
На обґрунтування клопотання слідчий зазначає, що головний бухгалтер ПФ «Каштан» ОСОБА_5 , яка працювала на підприємстві з 11.11.2008 по 30.10.2015, у період 10.12.2012 по ІНФОРМАЦІЯ_1 , зловживаючи службовим становищем, заволоділа грошовими коштами підприємства шляхом безпідставного перерахування їх з розрахункових рахунків ПП «Каштан» нібито на рахунки КП «Підземне місто», КП «Харківський метрополітен» та УДК Жовтневого району, а фактично на рахунки ОСОБА_5 , ІПН НОМЕР_1 , відкриті в Харківському ГРУ ПАТ КБ «Приватбанк», та на рахунки інших фізичних осіб, і таким чином заволоділа грошовими коштами ПФ «Каштан» в особливо великому розмірі на загальну суму 1 314 641, 05 грн., розпорядившись останніми на власний розсуд, чим спричинила матеріальну шкоду ПФ «Каштан» на зазначену суму.
21.03.2016 органом досудового розслідування ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.191 КК України, тобто у заволодінні чужим майном шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, вчинене в особливо великих розмірах.
В ході слідства від ПФ «Каштан» надійшла позовна заява на суму 1 500 000 грн.
Окрім того, 21.03.2016 на підставі ухвали Київського районного суду м. Харкова було проведено обшук за місцем реєстрації та мешкання сина ОСОБА_5 - ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_1 .
Враховуючи вищевикладене, для повноти, об`єктивності і всебічності розгляду всіх обставин скоєного злочину, в зв`язку з тим, що зазначені предмети та документи мають значення для встановлення доказової бази кримінального провадження, а також з метою забезпечення цивільного позову ПФ «Каштан», орган досудового розслідування звернувся із зазначеним клопотанням.
В судовому засіданні прокурор та слідчий підтримали подане клопотання, просили його задовольнити.
Підозрювана ОСОБА_5 та її захисник в судовому засіданні заперечували проти задоволення клопотання.
Слідчий суддя, вивчивши документи та матеріали, якими слідчий обґрунтовує доводи клопотання, а також витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо кримінального провадження, в рамках якого подається клопотання, приходить до наступного.
21.03.2016 р. ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.191 КК України, тобто у заволодінні чужим майном шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, вчинене в особливо великих розмірах.
Надані стороною обвинувачення докази свідчать про обґрунтованість повідомленої підозри ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 191 КК України.
Слідчим суддею встановлено, що 21.03.2016 на підставі ухвали Київського районного суду м. Харкова було проведено обшук за місцем реєстрації та мешкання сина підозрюваної ОСОБА_5 - ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_1 .
За змістом ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою:
1)збереження речових доказів;
2) спеціальної конфіскації;
3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;
4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи неправомірної вигоди.
Згідно наданих матеріалів, 21.03.2016 р. ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.191 КК України, тобто у заволодінні чужим майном шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, вчинене в особливо великих розмірах.
Обшук було проведено за місцем реєстрації та мешкання сина ОСОБА_5 - ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_1 , де було вилучено вище вказане майно.
Обґрунтовуючи підстави клопотання, слідчий зазначає, що вилучене майно за місцем мешкання сина підозрюваної ОСОБА_5 ОСОБА_7 має значення для встановлення доказової бази кримінального провадження, а також з метою забезпечення цивільного позову ПФ «Каштан».
Але згідно з наданими слідчому судді даними досудове розслідування проводиться по кримінальному правопорушенню за ч.5 ст.191 КК України за підозрою ОСОБА_5 . Даних щодо причетності до кримінального провадження ОСОБА_7 не надано.
Згідно до пояснень підозрюваної ОСОБА_5 , в зазначеному вище приміщенні мешкає її син, його дружина та їх неповнолітня дитина.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 173 КПК України, слідчий суддя відмовляє у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.
При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати:
1) правову підставу для арешту майна;
2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу);
3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);
3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу);
4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);
5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;
6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Відповідно до ч. 10 ст. 170 КПК України не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.
Крім того, органом досудового розслідування не зазначено, де знаходиться вилучене майно, що позбавляє можливості слідчого суддю визначити його місце зберігання. Протокол обшуку від 21.03.2016 р., наданий слідчому судді, також не містить таких відомостей.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 173 КПК України, слідчий суддя відмовляє у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.
Таким чином, за невідповідності клопотання вимогам ч.1, 2 ст. 170, ч. 2 ст. 173 КПК України, в задоволенні клопотання слід відмовити.
Відповідно до вимог ч. 3 ст. 173 КПК України, відмова у задоволенні клопотання про арешт майна тягне за собою негайне повернення особі відповідно всього тимчасово вилученого майна.
Клопотання про фіксацію процесуальної дії за допомогою технічних засобів під час розгляду питання слідчим суддею від учасників процесуальної дії не надходило і за ініціативою суду не здійснюється, що відповідає положенням ст.107 КПК України.
Керуючись ст. ст.107,170-173,309, 372 КПК України, слідчий суддя,-
ухвалив:
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Апеляційного суду Харківської області протягом п`яти днів з дня її проголошення.
Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1