Дата документу Справа № 329/201/16-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єд. унікальний № 329/201/16-к Головуючий в 1 інстанції ОСОБА_1
№ пров. 11-кп/778/944/16 Доповідач в 2 інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 травня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Запорізької області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Чернігівського районного суду Запорізької області від 15 березня 2016 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Чернігівка Чернігівського району, Запорізької області, громадянина України, маючого неповну середню освіту, не одруженого, не працюючого, проживаючого по АДРЕСА_1 , раніше судимого:

1) 05.09.2007р. Чернігівським районним судом Запорізької області за ч.2 ст.186 КК України до 4 років позбавлення волі з іспитовим строком на 2 роки, згідно постанови Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 12.10.2009р. направлений до місць позбавлення волі на 4 роки, звільнився 02.12.2013р. по відбуттю покарання;

2) 15.09.2015р. Чернігівським районним судом Запорізької області за ч.3 ст.185 КК України до 4 років позбавлення волі з іспитовим строком на 2 роки,

засуджено за ст. 185 ч.3 КК України на 4 роки 1 місяць позбавлення волі; ст. 190 ч.1 КК України на 2 роки обмеження волі.

На підставі ст. ст. 70, 72 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначено ОСОБА_7 до відбування покарання 4 роки 1 місяць позбавлення волі.

На підставі ст. ст. 71, 72 КК України до призначеного судом покарання частково приєднано не відбуте ним покарання за вироком Чернігівського районного суду Запорізької області від 15.09.2015 року та остаточно призначено до відбуття покарання 4 роки 2 місяці позбавлення волі.

Постановлено стягнути з ОСОБА_7 витрати на залучення експерта в розмірі 184 грн. на користь держави.

Утримується під вартою з 15 березня 2016 року.

В вироку вирішена доля речових доказів по справі.

Згідно з вироком суду, ОСОБА_7 визнано винним та засуджено за те, що він 20 листопада 2015 року, близько 20.00 год., перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючись корисливими мотивами, маючи умисел на викрадення чужого майна, повторно, шляхом вибивання ногою вхідних дверей, проник в господарче приміщення домоволодіння АДРЕСА_2 , звідки таємно викрав два б/в балони для пропану, ємністю 50 літрів кожен, вартістю 703 грн.11коп.

Викрадені балони, ОСОБА_7 , по черзі виніс за межі двору домоволодіння та вподальшому продав, спричинивши потерпілій ОСОБА_9 , матеріальну шкоду на вищевказану суму.

Крім цього, восени 2015 року, ОСОБА_7 на прохання ОСОБА_10 , вказав номер свого мобільного телефону при оформленні останнім пенсійної банківської картки у відділенні «ПриватБанку» смт.Чернігівка Запорізької області та з вищевказаного періоду часу, ОСОБА_11 , кожного наступного місяця, отримував на свій мобільний телефон відповідні CMC- повідомлення про зарахування на банківську картку ОСОБА_10 , грошових коштів, про що повідомляв останнього.

22 січня 2016 p., близько 14.00 год., ОСОБА_7 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, отримавши на свій мобільний телефон CMC-повідомлення про нарахуванні ОСОБА_10 , пенсії в сумі 1113 грн., вирішив не повідомляти останньому про даний факт та шахрайським шляхом, заволодіти грошовими коштами ОСОБА_10 .

З даною метою він, відразу ж прийшов додому до ОСОБА_10 , який мешкає по АДРЕСА_3 та шляхом обману, попрохав ОСОБА_10 , сказати йому номер його пенсійної банківської картки, повідомивши, що його брат - ОСОБА_12 має намір перерахувати йому грошові кошти в сумі 750 грн., на що ОСОБА_10 , погодився, повідомивши ОСОБА_13 , номер своєї картки, який останній, нібито продиктував своєму брату розмовляючи по мобільному телефону.

Далі ОСОБА_7 , шляхом обману, зловживаючи довірою ОСОБА_10 , повідомив йому про те, що його брат здійснив переказ грошових коштів на картку та попрохав ОСОБА_10 , піти до банківської установи з метою отримання грошей, на що останній погодився.

Близько 14.30 год., 22 січня 2016 p., ОСОБА_7 , спільно з ОСОБА_10 , прийшли до приміщення відділення «Райффайзен Банк Аваль», розташованого по вул. Леніна вищевказаного населеного пункту, де ОСОБА_10 , будучи впевненим в тому, що ОСОБА_7 , дійсно було здійснено на його банківську картку переказ грошових коштів, на прохання останнього, вставив картку в банкомат та ввів пін-код доступу, після чого ОСОБА_7 , керуючись корисливими мотивами, маючи намір на заволодіння грошовими коштами ОСОБА_10 , шляхом обману та зловживаючи довірою останнього, зняв з банківської картки гроші в сумі 750 грн., при цьому про те, що насправді ці гроші є нарахованою пенсією ОСОБА_10 , не повідомив.

Через декілька хвилин вказаного дня, ОСОБА_7 , керуючись єдиним умислом, що охоплює загальну мету і спрямований на заволодіння чужим майном, з корисливих мотивів, шляхом обману, повідомивши ОСОБА_10 , про те, що він забув зняти ще 50 грн.. після введення ОСОБА_10 , пін-коду доступу до його банківської картки, в банкоматі відділення «Райффайзен Банк Аваль», розташованого за вищевказаною адресою, зловживаючи довірою останнього, зняв з банківської картки гроші в сумі 300 грн., при цьому про те, що насправді ці гроші є нарахованою пенсією, ОСОБА_10 , не повідомив.

Віддавши ОСОБА_10 , борг в сумі 50 грн., придбавши сигарети, продукти харчування та пляшку горілки, ОСОБА_7 , спільно з останнім пішли додому до ОСОБА_10 , де деякий час розпивали придбаний алкогольний напій. Після розлиття спиртного. ОСОБА_7 , прийшов до себе додому, на АДРЕСА_1 , где керуючись корисливими мотивами, маючи намір на заволодіння грошовими коштами ОСОБА_10 , використовуючи свій мобільній телефон та відповідно послугу електронний банкінг, поповнив з банківської картки ОСОБА_10 , рахунок свого мобільного телефону на суму 66 грн.

Таким чином, ОСОБА_7 , шахрайським шляхом, заволодів грошовими коштами ОСОБА_10 , спричинивши потерпілому матеріальної шкоди на загальну суму 1116 грн.

В апеляції обвинувачений ОСОБА_7 , не оспорюючи фактичних обставин справи, юридичної кваліфікації його дій і доведеності вини, з урахуванням пом`якшуючих його провину обставин просить вирок суду змінити в частині призначеного покарання та призначити йому більш м`яке покарання.

Заслухавши доповідь судді, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляції, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що остання не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_7 у скоєнні злочинів, зазначених у вироку, засновані на доказах досліджених у судовому засіданні, і є обґрунтованими.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що обвинувачений ОСОБА_7 у судовому засіданні повністю визнав себе винним, дав показання по суті пред`явленого йому обвинувачення, в зв`язку з чим, на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження інших доказів відносно фактичних обставин справи, оскільки вони учасниками судового розгляду не оспорювалися. При цьому суд з`ясував, чи правильно розуміють обвинувачений та інші учасники судового провадження зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності та істинності їх позиції, а також роз`яснив, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Суд дав правильну оцінку дослідженим доказам, належним чином мотивував у вироку свої висновки та правильно кваліфікував дії ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 185, ч.1 ст. 190 КК України.

Покарання обвинуваченому ОСОБА_7 суд призначив у відповідності з положеннями Загальної частини КК України, згідно встановлених санкцій вказаних статей. При цьому суд врахував характер та ступінь тяжкості скоєного ОСОБА_14 злочину, а також особу обвинуваченого, який свою вину у скоєному злочині визнав повністю, розкаявся у вчиненому, його активне сприяння у встановленні істини у справі, його відношення до скоєного, належних висновків не зробив та знов скоїв новий злочин у перід іспитового терміну.

З урахуванням викладеного, а також фактичних обставин справи, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо необхідності призначення ОСОБА_7 покарання, вказаному у вироку суду.

При призначенні покарання суд першої інстанції врахував ту обставину, що ОСОБА_7 скоїв кримінальне правопорушення в період іспитового строку та обгрунтованно призначив йому покарання на підставі ст.71 КК України, тоб то по сукупності вироків, приєнавши частково покарання невідбуте ним за попереднім вирпоком Чернігівського районного суду Запорізької області від 15.09.2015року.

На думку колегії суддів, призначене обвинуваченому покарання є необхідним та достатнім для його виправлення, а також попередження вчинення нових злочинів, а тому, доводи, викладені в апеляції правильність вказаних висновків суду першої інстанції не спростовують.

Порушень кримінального процесуального закону, які тягнуть скасування або зміну вироку суду першої інстанції, при апеляційному розгляді не встановлено.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів
УХВАЛИЛА:
Апеляцію обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Чернігівського районного суду Запорізької області від 15 березня 2016 року відносно ОСОБА_7 , якого засуджено за ч.3 ст.185, ч.1 ст. 190 КК України залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає чинності з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого Спеціалізованого Суду України протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4