Справа № 336/1808/16-к
пр.1-кп/336/33/2016
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 серпня 2016 року м. Запоріжжя Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі
головуючого - судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2 ,
за участю прокурора ОСОБА_3 ,
потерпілої ОСОБА_4 ,
представника потерпілої -
адвоката ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження відносно
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, неодруженого, з середньою освітою, працюючого директором товариства з обмеженою відповідальністю «ІЛАКО», зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, -
ВСТАНОВИВ:
02 грудня 2015 року близько 21.30 год. водій ОСОБА_7 , керуючи автомобілем «DAEWOO LANOS» реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснював рух по проїжджій частині пр. Моторобудівників, рухаючись з боку вул. Брюллова у напрямку вул. Іванова в м. Запоріжжі.
У цей же час пішохід ОСОБА_4 , знаходячись в районі будинку № 64 по пр. Моторобудівників в м. Запоріжжі, перетинала проїжджу частину зліва-направо за напрямком руху автомобіля по нерегульованому пішохідному переходу.
Водій ОСОБА_7 , наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, на якому знаходилась пішохід ОСОБА_4 , діючи в порушення вимог п. 18.1 Правил дорожнього руху України, де сказано, що водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека, проявив злочинну недбалість до дорожньої обстановки та поставивши під загрозу життя та здоров`я інших учасників руху, своєчасно не зменшив швидкість та не зупинився, щоб дати дорогу пішоходу ОСОБА_4 , та продовжив рух.
В результаті порушення вищевказаних вимог Правил дорожнього руху України, водій ОСОБА_7 допустив наїзд правою бічною частиною кузову керованого автомобіля на пішохода ОСОБА_4 .
Згідно висновку судово-медичної експертизи № 1030 від 22.03.2016 року, потерпіла ОСОБА_4 отримала тілесні ушкодження у вигляді множинних переломів ребер праворуч (3, 4, 5, 6, 7, 8, 9, 10) зі зміщенням кісткових фрагментів, що призвело до необхідності оперативного втручання фіксації спицями кісткових фрагментів 6, 8, 9, 10 ребер, з пошкодженнями тканини правої легені зі скупченням крові та повітря в плевральній порожнині, з виникненням субплевральної та міжм`язової гематом, з розвитком підшкірної емфіземи в області правої половини грудної клітки, закритих переломів крила підвздошної кістки, вертлюжної впадини, лоної та сідничної кісток ліворуч, які в сукупності кваліфікуються як тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості, не небезпечні для життя, але які потягли за собою тривалий розлад здоров`я більше 21 дня.
Також ОСОБА_4 були спричинені тілесні ушкодження у вигляді струсу головного мозку, саден голови та обличчя, які кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, що потягли за собою короткочасний розлад здоров`я.
Крім цього, ОСОБА_4 були спричинені тілесні ушкодження у вигляді забиття м`яких тканин кінцівок, які кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження.
Згідно висновку судової автотехнічної експертизи № 208/16 від 24.03.2016 року, в даній дорожньо-транспортній ситуації, у діях водія ОСОБА_7 є невідповідність вимогам п. 18.1 Правил дорожнього руху України, що з технічної точки зору знаходиться у причинному зв`язку з подією дорожньо-транспортної пригоди. Водій ОСОБА_7 мав технічну можливість уникнути наїзду на пішохода ОСОБА_4 шляхом зниження швидкості руху керованого ним транспортного засобу аж до повної зупинки.
Потерпіла ОСОБА_4 у судовому засіданні пояснила, що 02.12.2015 року вона разом з цивільним чоловіком почали переходити дорогу. Після чого вона нічого не пам`ятає. Дійшла до тями лише у лікарні. Їй розповіли, що була дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої її збив автомобіль. На протязі двох місяців не мала можливості встати з ліжка, проходила стаціонарне та амбулаторне лікування, перенесла декілька операцій. Зараз вирішується питання щодо інвалідності та наступних операції. Дотепер у неї продовжуються проблеми зі здоров`ям у вигляді періодичних болів, обмеження фізичної активності.
На відшкодування матеріальної шкоди просила стягнути з обвинуваченого на свою користь 9500 грн. та 150 000 грн. на відшкодування моральної шкоди.
На підставі ч. 3 ст. 349 КПК України за згодою учасників процесу, судом визнано недоцільним дослідження доказів щодо тих фактичних обставин, які ніким з учасників процесу не оспорююється. При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений та інші учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин, немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснив їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
У зв`язку з тим, що цивільний позов обвинувачений ОСОБА_7 визнав частково, суд вважає необхідним дослідити лише докази, які стосуються цивільного позову.
Оцінюючи у сукупності всі обставини кримінального провадження, суд прийшов до висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_7 доведена і його дії кваліфікує за ч. 1 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження.
Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченому, згідно ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття, часткове відшкодування завданої шкоди.
Обставин, що обтяжують покарання, судом не встановлено.
При призначенні покарання обвинуваченому суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, особу обвинуваченого, а саме те, що він вчинив злочин з необережності, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, неодружений, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, має постійне місце роботи, частково відшкодував завдану шкоду, позитивно характеризується за місцем роботи, тому покарання обвинуваченому слід призначити у виді обмеження волі з випробуванням та із застосуванням додаткового покарання позбавлення права керувати транспортними засобами, і саме таке покарання буде справедливим, необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_7 та запобігання вчинення ним нових злочинів.
При вирішенні цивільного позову суд виходить з наступного.
Відповідно до ч. 5 ст. 128, ч. 1 ст. 129 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми ЦПК України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства. Ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.
За положеннями ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог.
Позов про відшкодування моральної шкоди підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
У роз`ясненні, які містяться у п. п. 5, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року з наступними змінами та доповненями «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» зазначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягає: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправним діянням заподіювача та вини останнього у її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого при цьому виходить, а також інші обставини, які мають значення для вирішення спору.
Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових витрат (їх тривалість, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життевих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусілля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Таким чином, суд приймає до уваги, що потерпілій ОСОБА_4 діями обвинуваченого ОСОБА_7 заподіяно моральну шкоду, яка полягає у фізичному болю і стражданнях, які вона зазнала у зв`язку з ушкодженням здоров`я.
При цьому суд враховує, що злочин, передбаченний ч. 1 ст. 286 КК України, відноситься до злочинів з необережною формою вини, матеріальне становище обвинуваченого ОСОБА_7 , а також співмірність заподіяної матеріальної шкоди та заявленої потерпілою вимоги про відшкодування моральної шкоди.
Виходячи з наведеного суд вважає, що позовні вимоги потерпілої ОСОБА_4 про відшкодування моральної шкоди в сумі 150 000 грн. підлягають частковому задоволенню у сумі 50 000 грн.
Долю речових доказів суд вирішує у відповідності зі ст. 100 КПК України.
Міра запобіжного заходу обвинуваченому не застосовувалась.
Відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК України з обвинуваченого на користь держави підлягають стягненню документально підтверджені витрати на залучення експертів.
Керуючись ст. ст. 373, 374 КПК України,
ЗАСУДИВ:
ОСОБА_7 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України і призначити йому покарання у виді обмеження волі на строк 3 (три) роки з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 2 (два) роки.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування призначеного основного покарання, якщо протягом іспитового строку тривалістю в два роки він не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього в силу ст. 76 КК України обов`язки не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання та роботи.
Цивільний позов ОСОБА_4 задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_7 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 на користь ОСОБА_4 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 5313 гривень 52 копійки, в рахунок відшкодування моральної шкоди 50 000 гривень.
В задоволенні іншої частини позову відмовити.
Речові докази: автомобіль «DAEWOO LANOS» реєстраційний номер НОМЕР_1 , переданий на відповідальне зберігання ОСОБА_7 , залишити у його розпорядженні;
оптичний диск з відеофайлом обставин ДТП залишити у матеріалах цього кримінального провадження.
На вирок суду може бути подана апеляція до Апеляційного суду Запорізької області через Шевченківський районний суд м. Запоріжжя протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції

Копію вироку після його проголошення негайно вручити обвинуваченому, потерпілої, та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя ОСОБА_1