Справа №490/1090/16-к 22.08.2016
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/784/671/16 Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1 Категорія: ч.1 ст.286 КК України Доповідач апеляційного суду: ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
22 серпня 2016 року м. Миколаїв
Апеляційний суд Миколаївської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря ОСОБА_5
- ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку м. Миколаєва, громадянку України, яка зареєстрована та проживає у АДРЕСА_1 :
- визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України.
Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_7 ,
потерпіла ОСОБА_8 ,
обвинувачена ОСОБА_6 .
Короткий зміст вимог апеляційної скарги обвинуваченої.
Просить вирок скасувати в частині позбавлення її права керувати транспортними засобами на 1 рік та відмовити в задоволенні цивільного позову потерпілої у повному обсязі.

Короткий зміст рішення суду 1-й інстанції.
ОСОБА_6 визнано винною за ч.1 ст.286 КК України та призначено покарання у виді 3400 грн. штрафу, з позбавленням права керувати транспортними засобами на 1 рік.
Постановлено стягнути з обвинуваченої на користь потерпілої ОСОБА_8 відшкодування завданої моральної шкоди у розмірі 5000 грн. та 400 грн. витрат на правові послуги.
Постановлено стягнути з обвинуваченої судові витрати за проведення авто-технічної експертизи у розмірі 983 грн. 40 коп.
Вирішено питання про речові докази.
Узагальнені доводи апеляційної скарги обвинуваченої.
Вважає вирок у частині призначення додаткового покарання необґрунтованим.
Зазначає, що під час судового засідання прокурор просила призначити основне покарання у вигляді штрафу без додаткового покарання, проте, суд, в порушення вимог ст.ст.66,69 КПК України, призначив додаткове покарання у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами, що, на думку апелянта, є незаконним, оскільки вона рухалась з мінімальною швидкістю - приблизно 5-10 км/год., була вимушена заїхати на територію лікарні через те, що її матір у цей день була виписана з лікарні після інфаркту та не могла самостійно пересуватись без сторонньої допомоги.
Стверджує, що судом безпідставно задоволено вимоги потерпілої про стягнення витрат у розмірі 400 грн. на правову допомогу, оскільки згідно ст. 99 КПК України, потерпіла сторона зобов`язана надати суду відповідний оригінал документа, проте, потерпіла надала лише копію квитанції прибуткового касового ордеру № 4 від 18.02.2016 р., з якої не вбачається, хто саме, в якому обсязі та у якій справі (у зв`язку з чим) їй було надано правову допомогу.
Посилається на роз`яснення п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України, за якими «розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості».
Проте, пред`являючи вимогу про відшкодування моральної шкоди, потерпіла не надала суду та сторонам доказів на підтвердження характеру та обсягу своїх страждань; характеру немайнових витрат; тяжкості вимушених змін у своїх життєвих стосунках; часу та зусиллю, необхідних для відновлення попереднього стану; пояснень, на підставі чого оцінила заподіяну шкоду у заявленому розмірі; обґрунтування співмірністі розміру заявленої моральної шкоди з розміром майнової шкоди, заподіяної внаслідок ДТП.
Крім того, потерпілою не наведено будь-яких підтверджень та обґрунтувань розміру моральної шкоди, окрім повідомлення у позовній заяві про значне погіршення стану здоров`я - без зазначення, в чому саме це полягало, та як пов`язано із зламаною лівою променевою кісткою.
Встановлені судом 1-ї інстанції обставини.
Вироком встановлено, 8 грудня 2015 року. близько 10 год. 30 хв., у м. Миколаєві, ОСОБА_6 керувала технічно справним автомобілем "FORD Focus", реєстраційний № НОМЕР_1 , рухалась у світлий час доби по сухій проїзній частині вул. Володарського зі сторони вул. Акіма в напрямку вул. 5-та Воєнна. Наближаючись до заїзду на територію Миколаївської міської лікарні № 1, розташованого по вул. Володарського, 4, у порушення вимог дорожнього знаку 3.1 «Рух заборонено» Правил дорожнього руху України, який забороняє рух усіх транспортних засобів, здійснила заїзд на територію вказаного медичного закладу, продовжуючи рух зі сторони проїзної частини вул. Володарського в напрямку відділення № 4, зі швидкістю 5 - 10 км/год.
У цей час по прилеглій території Міської лікарні № 1, у попутному напрямку йшла пішохід ОСОБА_8
Рухаючись у вказаному напрямку, ОСОБА_6 , порушуючи вимоги п.п.2.3 «б», 12.1, 12.3, 13.1, 13.3 та 10.1, а також дорожнього знаку 3.1 (Рух заборонено) ПДР України, а саме під час руху по прилеглій території Миколаївської міської лікарні № 1, проявила неуважність до дорожньої обстановки, що склалася, та її змін, не обрала безпечної швидкості руху, не контролювала рух свого транспортного засобу, хоча зобов`язана була постійно це робити і мала таку можливість. При зміні напрямку руху праворуч, не впевнилась в тому, що це буде безпечним і не створить перешкод іншим учасникам дорожнього руху, своєчасно не вжила заходів до зменшення швидкості руху (гальмування), аж до повної зупинки свого транспортного засобу, внаслідок чого переднім (зовнішнім) правим дзеркалом заднього виду керованого автомобіля, допустила контактування із лівою частиною тіла пішохода ОСОБА_8 , внаслідок чого потерпілій були спричинені тілесні ушкодження у вигляді струсу головного мозку, перелому лівої променевої кістки в типовому місці, які відносяться до категорії середнього ступеня тяжкості тілесних ушкоджень.
Дії обвинуваченої судом кваліфіковані за ч.1 ст.286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.
Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.
Заслухавши доповідача, пояснення обвинуваченої на підтримку апеляційної скарги, думку прокурора та потерпілої про залишення оскаржуваного вироку без зміни, вивчивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи скарги в її межах, апеляційний суд дійшов наступного.
Обставини провадження, доведеність вини, кваліфікація скоєного обвинуваченою, вид та розмір призначеного їй основного покарання, а також відшкодування витрат на проведення експертизи в апеляційній скарзі не оспорюються, внаслідок чого, відповідно до ч.1 ст.404 КПК України, апеляційним судом не перевірялись.
Що стосується додаткового покарання - позбавлення права керувати транспортними засобами на 1 рік - суд, перелічивши наявні у провадженні пом`якшуючі покарання обставини, зазначивши про відсутність обставин, що обтяжують покарання, дані про особу обвинуваченої та пославшись на положення ст.65 КК України, визнав про можливість виправлення ОСОБА_6 без ізоляції від суспільства та з призначенням вказаного додаткового покарання, можливість якого передбачена санкцією ч.1 ст.286 КК України.
Разом з тим, жодних доводів чи міркувань стосовно необхідності такого призначення, яке не є обов`язковим, стосовно обвинуваченої у цьому провадженні районним судом у вироку не наведено.
Не вбачає таких підстав і суд апеляційної інстанції, оскільки з урахуванням обставин події, позитивної характеристики обвинуваченої, а також, що раніше вона до адміністративної чи кримінальної відповідальності за порушення Правил дорожнього руху не притягувалась, а отже таке поручення у чинному провадженні є з її боку одиничним, позбавлення ОСОБА_6 права керувати транспортними засобами полишене доцільності, а отже є явно не справедливим щодо обвинуваченої.
За такого апеляційні доводи у цій частині є слушними, тому вирок щодо додаткового покарання ОСОБА_6 має бути змінено у відповідності до п.4 ч.1 ст.409 КПК України.
Стосовно незгоди апелянта з відшкодуванням витрат на правові послуги, понесені потерпілою, то, як і належно зазначив суд при мотивуванні вироку у цій частині, таке відшкодування не суперечить положенням Закону «Про граничні розміри компенсації витрат, пов`язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, порядок їх компенсації», оскільки стягнення у розмірі 400 грн. не перевищує 40 % від розміру мінімальної заробітної плати за годину роботи.
Доводи про недостатність, як доказу понесених витрат, копії квитанції прибуткового касового ордеру, є неприйнятними, тому як із змісту зазначеної копії вбачається, що 18.02.2016 р. ОСОБА_8 здійснила платіж юридичній фірмі за юридичні послуги у розмірі 400 грн.
Оскільки копію квитанції виконано ксероксом, її зміст повністю відповідає змісту оригінала, тому жодних додаткових відомостей останній надати суду не міг, внаслідок чого необхідність його дослідження у судовому розгляді полишена сенсу.
Щодо відшкодування завданої злочином моральної шкоди, передбаченого ст.1167 Цивільного кодексу України, яке також оспорюється апелянтом, районний суд у вироку зазначив, що потерпілій внаслідок події, що сталася, завдано тілесних ушкоджень середньої тяжкості, фізичного болю та страждань, вона тривалий час перебувала на стаціонарному та амбулаторному лікуванні, а отже внаслідок неправомірної поведінки обвинуваченої ОСОБА_8 завдано таку шкоду.
Суд визнав, що відшкодування цієї шкоди у розмірі 5000 грн. є достатньою компенсацією за усі негативні наслідки, які настали для потерпілої, є справедливим і розумним.
З цим апеляційний суд погоджується, а доводи скарги про недоведеність моральної шкоди потерпілою у суді визнає такими, що суперечать матеріалам кримінальної справи та судового розгляду.
З урахуванням наведеного, керуючись ст.ст.405,407,409,424,426,532 КПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_6 задовольнити частково.
Вирок Центрального районного суду м. Миколаєва від 8 червня 2016 року у відношенні обвинуваченої ОСОБА_6 у частині покарання змінити.
Виключити призначення ОСОБА_6 за ч. 1 ст.286 КК України додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на 1 (один) рік.
Вважати обвинувачену ОСОБА_6 засудженою за ч.1 ст.286 КК України до штрафу у розмірі 200 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 3400 (три тисячі чотириста) грн.
В іншій частині вищевказаний вирок районного суду залишити без зміни.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий

Судді: