АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Справа № 197/1395/14-к Суддя 1 інстанції ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/774/290/К/16 Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
14 липня 2016р. м.Кривий Ріг
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів : ОСОБА_3 , ОСОБА_4
секретаря ОСОБА_5
розглянула у відкритому судовому засіданні в м.Кривому Розі кримінальне провадження, №0000141, внесене, 11.03.2014р. до Единого реєстру досудових розслідувань відносно:
ОСОБА_6 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Єні-Сувагіль

Закатальського району (Азербайджан),

мешкаючого за адресою:

АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

виправданого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. ст.125 КК України, за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні, потерпілої ОСОБА_7 на вирок Широківського районного суду Дніпропетровської області від 24 лютого 2016р.
Вироком суду першої інстанції 24 лютого 2016р., ОСОБА_6 визнано невинним в пред`явленому йому обвинуваченні за ч.1 ст.125 КК України та виправдано за недоведеністю вчинення кримінального правопорушення в якому він обвинувачувався.
Вирішено питання по речовим доказам.
Цивільний позов потерпілої ОСОБА_7 залишено без розгляду.
Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_8
потерпіла ОСОБА_7
обвинувачений ОСОБА_6
захисник обвинуваченого ОСОБА_9

В С Т А Н О В И Л А:
В зміненій апеляційній скарзі, прокурор у кримінальному провадженні, просить скасувати вирок Широківського районного суду Дніпропетровської області від 24 лютого 2016р. відносно ОСОБА_6 , у зв`язку з істотними порушеннями кримінального процесуального закону, невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
Потерпіла ОСОБА_7 , в апеляційній скарзі, просить скасувати рішення суду першої інстанції відносно ОСОБА_6 , у зв`язку з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, неповнотою судового розгляду та невідповідністю висновків суду викладених у вироку, фактичним обставинам кримінального провадження, та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
ОСОБА_6 було висунуте обвинувачення у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, за наступних обставин.
11.03.2014р. близько 01.20 год., ОСОБА_6 , маючи умисел на спричинення тілесниx ушкоджень, зайшов на територію домоволодіння ОСОБА_7 , розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , де на ґрунті раніше виниклиx неприязниx стосунків, знаxодячись біля дверей зазначеного будинку за вказаною адресою, наніс гумовою палицею ОСОБА_7 2 удари в область голови та 1 удар в область лівої ноги.

Після чого, продовжуючи свої злочинні дії та реалізацію умислу на спричинення тілесниx ушкоджень, наніс один удар коліном правої ноги вниз живота ОСОБА_7 .

В xоді бійки, ОСОБА_6 , сxопив ОСОБА_7 , своєю лівою рукою за її волосся, а іншою своєю рукою, а саме долонею правої руки, наніс останніх декілька ударів в обличчя, чим спричинив їй, згідно висновку судово-медичної експертизи №1147 (456-14) від 04.06.2014р., тілесні ушкодження у вигляді синців обличчя, лівого стегна, крововиливу в слизову оболонку нижньої губи, крововиливу в склеру правого ока, забійної ранки 2-го пальця правої кисті, які відносяться до легкиx тілесниx ушкоджень, як такі, що мають незначні скороминучі наслідки.

Суд першої інстанції ухвалив виправдувальний вирок, яким визнав, що не доведено, що кримінальне правопорушення за ч.1 ст.125 КК України, вчинено обвинуваченим ОСОБА_6 .
В виправдувальному вироку,суд вказав, що виходячи з наданих та проаналізованих доказів було встановлено, що обвинувачений ОСОБА_6 і потерпіла ОСОБА_7 , в досліджуваний період часу, проживали в с.Трудолюбівка, Широківського району, Дніпропетровської області.

Потерпіла зі своїм чоловіком ОСОБА_10 , проживали на АДРЕСА_2 ., також з ними, впродовж тривалого часу, проживав родич потерпілої - ОСОБА_11 , який мешкав в прибудові, літній кухні, на території домоволодіння.

Їх суміжним сусідом був обвинувачений, який проживав зі сім`єю на АДРЕСА_1 .

У вироку, суд, посилаючись на показання свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , потерпілої, обвинуваченого, а також на характеристику за місцем проживання вказав, що на протязі кількох років, між обвинуваченим та потерпілою існували неприязні стосунки, що злочин відносно потерпілої, вчинено 11.03.2014р., дата та адреса вчинення злочину підтверджуються показаннями потерпілої, свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_12 .

Щодо часу вчинення злочину, то, суд допитавши потерпілу, свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , дійшов висновку, що злочин вчинено близько 01.00 год., а не 01.20 год., як зазначено в обвинувальному акті.

Оскільки злочин вчинено на території домоволодіння де відсутні будь-які джерела світла, штучного і природного, наявність штучного освітлення з вулиці, сусіднього двору об`єктивними даними теж не підтверджено, то суд дійшов висновку, що потерпіла та свідки ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_11 в темряві не могли роздивитися обличчя нападника, а об`єктивні дослідження, з цього приводу, стороною обвинувачення не проводилися - слідчі експерименти, докази щодо стану погоди, хмарності, наявності місяця (повного) на той час, відсутні.

Посилання потерпілої, свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 на випромінювання світла завдяки ліхтарю, суд піддав критиці, оскільки при огляді у суді, речового доказу ліхтаря, який виявили на місці злочину, були відсутні лампочки та батарейки, була зламана кнопка вмикання, що робить неможливим випромінювання цим ліхтарем будь-яких променів світла.

Крім того, суд вказав, що показання потерпілої та свідків різняться, і в той частині, з якого боку ліхтар випромінював світло і у якому напрямку, так і в той частині який він мав зовнішній вид.

Так, потерпіла вказує, що ліхтар випромінював світло в двері будинку, і в двері літньої кухні, тому вона бачила обличчя обвинуваченого в світі ліхтаря, коли він, тікаючи, нахилився.

Суд зазначає, що слідчі дії щодо можливості побачити обличчя людини, при тих обставинах на яких наполягає потерпіла не проводилися.

Згідно показань свідка ОСОБА_13 ліхтар випромінював світло в спину обвинуваченого, коли той тікав, що ліхтар був великий, тоді як його довжина 14 см.

Показання свідка ОСОБА_18 , в частині напрямку випромінювання світла співбігають з показаннями свідка ОСОБА_14 , який теж вказав, що ліхтар випромінював світло в напрямку прибудівлі.

Однак, при цьому, свідки ОСОБА_17 та ОСОБА_11 вказують, що ліхтар, оглянутий у суді, чорного кольору, а на місці скоєння злочину був світлий, сріблястий.

Отже, суд дійшов висновку, що свідки бачили інший ліхтар, не той,що є речовим доказом у справі і посилання на цей ліхтар цими свідками не є доказом у справі, тому в цій частині їх свідчення, зважаючи на викладене, не беруться судом до уваги.

Крім того, суд зазначив, що згідно протоколів проведення слідчих експериментів троє свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_11 заявили, що вони одночасно вирвали (вибили) у обвинуваченого з рук гумову палицю, ліхтар, збили шапку з його голови.

В судовому засіданні свідки дали протилежні показання: свідок ОСОБА_16 вийшов з будинку і став на поріг, лише, коли нападник тікав, тобто в остінні секунди подій. Свідок ОСОБА_17 в судовому засіданні показав, що вибіг з будинку, коли нападник бив потерпілу по обличчю і потім втік. Свідок ОСОБА_11 не стверджував в судовому засіданні, що разом з свідками відбирав у нападника гумову палицю або інші предмети.

Потерпіла в судовому засіданні заявила, що ОСОБА_11 не бачив, як нападник її бив палицею по голові, обличчю, нозі, він вибіг з прибудівлі, коли нападник схопив її за волосся та вдарив по обличчю, і потім втік.

Суд розцінив, показання свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_17 , ОСОБА_15 , в той частині, що вони вказували саме на обвинуваченого, як на особу яка побила потерпілу, їх бажанням допомогти потерпілій в доведенні винуватості обвинуваченого шляхом давання неправдивих показань. Суд вказав, що не може брати до уваги показання свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , оскільки вони на досудовому слідстві і під час судового розгляду надавали протилежні показання.

Так, під час проведення слідчих експериментів, свідки, кожен окремо, стверджували, що були очевидцями побиття потерпілої практично з самого початку, тобто бачили нанесення 2 ударів в голову палицею, 1 удару по лівій нозі палицею, потім вони гуртом відібрали палицю, ліхтар і збили шапку з обвинуваченого, потім бачили, як він наносить удари коліном в живіт потерпілої, потім, як він вхопив потерпілу за волосся, потім бив її рукою по обличчю і втік.

Однак, в судовому засіданні свідок ОСОБА_16 стверджував, що бачив лише як нападник тікав, тобто ніякого побиття потерпілої не бачив. Те, що ОСОБА_16 (чоловік потерпілої) нічого не бачив, окрім того, як нападник тікав, стверджувала і потерпіла в судовому засіданні.

Свідок ОСОБА_17 , (гість потерпілої) в судовому засіданні, показав, що вибіг з будинку лише коли потерпілу нападник бив рукою по обличчю і втік на його очах.

Свідок ОСОБА_11 (рідний племінник потерпілої), в судовому засіданні, повідомив, що бачив бійку з моменту, коли нападник почав наносити потерпілій удари палицею, однак потерпіла заявила, що свідок вибіг з при будівлі літньої кухні, де був закритий, лише після того, як нападник наніс їй удари гумовою палицею по голові і нозі., суд першої інстанції дійшов висновку, що свідки ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_11 , в судовому засіданні, обставини побиття потерпілої палицею, коліном, а також їх спільне відібрання будь-яких речей у нападника, не підтвердили, тому, обставини викладені цими свідками в протоколах проведення з ними слідчих експерементів та їх показання в судовому засіданні є недопустимими доказами, тому і не беруться судом до уваги.

Суд першої інстанції взяв до уваги показання свідків ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , про те, що 10.03.2014 року приблизно о 23-24 год. вони перебували по сусідству, по АДРЕСА_3 , бачили і чули, як потерпіла лаялася і билася з племінником ОСОБА_21 .

Суд зазначив, що ці показання свідків не спростовані, і припустив що, всі або деякі з тілесних ушкоджень потерпіла могла отримати і від племінника в ту саму ніч.

Крім того, суд взяв до уваги, і те, що, з показань потерпілої, свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , випливає, що вони голос нападника не чули, бо він нічого не говорив.

Усі сумніви щодо доказів наданих стороною обвинувачення суд тлумачив на користь обвинуваченого, взявши до уваги докази сторони захисту.

Суд також зазначив, що в порушення вимог ст.100 КПК України речові докази (обвинувачений стверджує, що вони йому не належать), які були вилучені слідчим, не були сфотографованими та докладно описаними в протоколі огляду цих речей.
Крім того, ніякі експертні дослідження з метою виявлення відбитків пальців обвинуваченого, потерпілої, свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_17 , ОСОБА_15 на гумовій палиці та ліхтарі не проводилися, як і з метою виявлення слідів крові, шкіри цих осіб.
Не проводилося ніяких експертних досліджень і з метою доведення належності шапки обвинуваченому: не перевірено наявність на ній волосся обвинуваченого, інших біологічних слідів, в т.ч. і його крові. Тому суд визнав ці докази недопустимими та неналежними доказами у справі.
Потерпіла, свідок ОСОБА_11 стверджують, що активно боролися з обвинуваченим, але ніякі дослідження з метою виявлення у них під нігтями слідів крові обвинуваченого, його крові не проводилися.
Твердження потерпілої про те, що 11.03.2014 року зранку обвинувачений мав на тілі видимі сліди побоїв, не підтверджено жодними об`єктивними даними.
Прокурор у кримінальному провадженні, обґрунтовуючи змінену апеляційну скаргу, просить скасувати вирок суду Широківського району Дніпропетровської області від 24 лютого 2016р. відносно ОСОБА_6 і призначити новий розгляд у суді першої інстанції через неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду, викладених у вироку фактичним обставинам кримінального провадження та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.
Прокурор зазначає, що суд першої інстанції не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки.
При цьому прокурор стверджує, що в судовому засіданні прокурором заявлялося клопотання про долучення матеріалів зібраних під час досудового розслідування, однак суд першої інстанції частково задовольнив клопотання прокурора, не всі надані документи долучив до матеріалів провадження, пославшись на те, що деякі з цих матеріалів є очевидно недопустимими доказами, чим порушив вимоги ч.1 ст.89 КПК України, оскільки питання допустимості доказів вирішується судом у нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення.
Прокурор вважає, що внаслідок таких дій, суд не мав змоги всебічно, повно і неупереджено дослідити докази, так суд не прийняв як докази протоколи відкриття матеріалів досудового слідства і протоколи допиту свідків, чим знову допустив порушення вимог ст.89 КПК України, а також порушив п.2 ч.1 ст.411 КПК України, оскільки не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки.
Прокурор вказує на те, що висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду.
Прокурор звертає увагу на те, що у мотивувальній частині вироку, суд, пославшись на погодні умови які були в день вчинення злочину, дійшов висновку, що ці погодні умови заважали потерпілій і свідкам ОСОБА_22 , ОСОБА_23 та ОСОБА_24 бачити і упізнати нападника.
При цьому прокурор зазначає, що судом не були досліджені докази з приводу наявності або відсутності хмарності в день вчинення кримінального правопорушення.
Не погоджується прокурор і з висновком суду, що відсутність штучного освітлення заважала потерпілій та свідкам ОСОБА_22 , ОСОБА_23 і ОСОБА_24 , які находилися від нападника на відстані не більше 1 м. розгледіти його обличчя, тоді, як свідок ОСОБА_19 з відстані 15м. добре розгледів ОСОБА_7 і її племінника ОСОБА_15 під час їх сварки і бійки.
На думку прокурора суд безпідставно вважає, що свідки сторони обвинувачення та потерпіла дають неправдиві свідчення у яких маються протиріччя, натомість, прокурор вказує, що ці свідки і потерпіла давали послідовні, взаємодоповнюючи та взаємоузгодженні між собою свідчення.
Прокурор вказує на істотні порушення судом першої інстанції вимог кримінального процесуального закону.
При цьому прокурор звертає увагу, що в судовому засіданні 30.07.2015р. стороною захисту було заявлено клопотання про виклик та допит свідків сторони захисту, а саме ОСОБА_20 та ОСОБА_25 , клопотання про допит свідка ОСОБА_19 , не заявлялося, прокурор заперечував проти задоволення цього клопотання, оскільки ці свідки не були допитані під час досудового розслідування.
Як зазначає прокурор, суд, задовольнивши клопотання сторони захисту, не врахував тієї обставини, що сторона захисту повинна була довести, що про даних свідків їм стало відомо не під час досудового слідства, а вже безпосередньо під час судового розгляду, однак цієї обставини суд не з`ясував.
Прокурор звертає увагу, що суд незаконно послався у вироку на показання свідків ОСОБА_25 , ОСОБА_20 та ОСОБА_19 , оскільки вони допитані з порушенням ст.290 КПК України, тому показання цих свідків є недопустимим доказом, отриманим всупереч нормам діючого законодавства.
Прокурор вказує, що суд першої інстанції посилаючись у вироку на показання свідка ОСОБА_19 і беручи їх до уваги, порушив вимоги ст.411 КПК України, оскільки беручи до уваги показання ОСОБА_19 , який в день події з відстані 15м. бачив, як потерпіла билася зі своїм племінником, жодним чином не згадав про погодні умови, на які він послався раніше, надаючи критичну оцінку показанням потерпілої і свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_12 .
Прокурор також зазначає, що виходячи з пояснень свідка ОСОБА_20 , він не бачив сутички між потерпілою і її племінником ОСОБА_26 , про це, йому стало відомо зі слів свідка ОСОБА_19 , тому враховуючи, що свідок ОСОБА_19 був сам допитаний з порушенням норм КПК України, показання свідка ОСОБА_20 , є показаннями з чужих слів, які можуть бути визнані доказами, якщо сторони погодяться визнати їх доказами, однак судом, ця думка сторін не з`ясовувалася, що являється порушенням ч.4 ст.97 КПК України.
Прокурор вказує, що суд першої інстанції порушив вимоги ч.1 ст.376 КПК України, оголосивши вирок за відсутності сторін кримінального провадження, що є порушенням права потерпілої та загальних засад кримінального провадження, а саме ст.27 КПК України та п.7 ч.3 ст.129 Конституції України, щодо гласності і відкритості судового провадження.
Прокурор звертає увагу і на порушення судом першої інстанції ч.2 ст.322 КПК України, при цьому зазначає, що 09.12.2015р. в судовому засіданні оголошена перерва на 02.02.2016р. на 10.00 год., однак в призначений час 02.02.2016р. судовий розгляд не відбувся з невідомих учасникам судового провадження причин, журнал судового засідання і технічний запис цього судового засідання відсутні в матеріалах справи, натомість в наявності є довідка, що справу знято з розгляду та призначено на іншу дату, яка підписана не головуючим у справі, а секретарем судового засідання.
Аналогічні довідки є і за інші дати судових засідань.
Прокурор вважає, що вина ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення повністю доведена доказами: показаннями потерпілої, свідків ОСОБА_18 , ОСОБА_14 , ОСОБА_27 , висновком судово-медичної експертизи №1147 від 04.06.2014р., та висновком спеціаліста від 11.03.2014р., протоколом огляду речей від 11.03.2014р., постановою про визнання і приєднання до матеріалів справи речових доказів, протоколами слідчих експериментів.
Потерпіла ОСОБА_7 , обґрунтовуючи апеляційну скаргу, вказує на те, що суд першої інстанції ухвалив незаконне, необґрунтоване і несправедливе судове рішення.
Потерпіла вважає, що стороною обвинуваченого було зібрано достатньо належних і допустимих доказів вини ОСОБА_6 в інкримінованому йому злочині, на які суд не звернув достатньої уваги, визнавши деякі докази недопустимими.
При цьому потерпіла зазначає, що суд першої інстанції взяв до уваги показання свідка ОСОБА_28 , дружини обвинуваченого, яка повністю підтвердила його алібі, що в день події він знаходився дома і спав з нею в одному ліжку, однак не врахував тієї обставини, що дружина, зацікавлена особа і завжди буде захищати свого чоловіка та своїх близьких.
Не погоджується потерпіла і з тим, що суд першої інстанції взяв до уваги показання свідків ОСОБА_19 та ОСОБА_20 , які в день події знаходилися на відстані 50 м. від її будівлі, і не могли бачити бійки між нею та її племінником ОСОБА_26 , а проігнорував її показання та показання свідків ОСОБА_29 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , які бачили нападника на відстані 1 м. і упізнали його.
Потерпіла вказує на порушення органом досудового слідства вимог ст.100 КПК України, оскільки речові докази, вилучені з її подвір`я не були сфотографовані та докладно описану у протоколі огляду цих речей.
Потерпіла вказує на неповноту досудового слідства яка не була усунута судом першої інстанції при розгляді кримінального провадження.
Так, потерпіла звертає увагу, що на досудовому слідстві не були проведені необхідні слідчі дії, а саме не відбиралися відбитки пальців у учасників події з метою їх зрівняння з відбитками пальців на виявлених і вилучених речових доказах, з метою встановлення кому саме належать виявлені на її подвір`ї гумова палиця, ліхтар, шапка, не відбиралися зразки крові, тому вона вважає, що суд першої інстанції, дійшов хибного висновку щодо не спростованого алібі ОСОБА_6 .
Прокурор, в судовому засіданні апеляційної інстанції, повністю підтримала апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні і потерпілої ОСОБА_7 , просила їх задовольнити, скасувати вирок суду першої інстанції відносно ОСОБА_6 , у зв`язку з істотними порушеннями кримінального процесуального закону, невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, однобічністю та неповнотою судового слідства, призначивши новий розгляд у суді першої інстанції.
Потерпіла ОСОБА_7 , в судовому засіданні апеляційної інстанції, повністю підтримала свою і прокурора апеляційні скарги, просила скасувати вирок Широківського районного суду Дніпропетровської області від 24.02.2016р. відносно виправданого ОСОБА_6 , призначивши новий розгляд у суді першої інстанції.
ОСОБА_6 , в судовому засіданні апеляційної інстанції, заперечував проти задоволення апеляційних скарг сторони обвинувачення, просив вирок суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційні скарги, без задоволення.
Захисник ОСОБА_9 в судовому засіданні при апеляційному розгляді, заперечував проти задоволення апеляційних скарг прокурора і потерпілої ОСОБА_7 , просив залишити їх без задоволення, а вирок суду першої інстанції відносно ОСОБА_6 , без змін.
Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши думку сторін, перевіривши матеріали кримінального провадження, прослухавши технічний запис судового засідання в порядку підготовки справи до апеляційного розгляду та обговоривши наведені в апеляційних скаргах доводи, порівнявши їх з матеріалами, наявними у кримінальному провадженні, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги прокурора та потерпілої підлягають задоволенню, з наступних підстав.
Суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції, виходячи з вимог ст.404 КПК України, в межах апеляційної скарги.
Колегія суддів, перевіривши доводи сторони обвинувачення, викладені в апеляційних скаргах, та зіставивши їх з доказами, дослідженими і наведеними у виправдувальному вироку, вважає їх обґрунтованими, такими, що підлягають задоволенню.
Виправдувальний вирок, згідно ст.373 КПК України ухвалюється у разі, якщо не доведено: що вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим; в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.
Як, видно з виправдувального вироку, суд першої інстанції оцінивши докази сторін, дійшов висновку, що сторона обвинувачення не довела, що правопорушення вчинене відносно потерпілої ОСОБА_7 , скоїв саме обвинувачений ОСОБА_6 .
Відповідно до ч.1 ст. 94 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: подія кримінального правопорушення, винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення, вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат, обставини які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою для закриття кримінального провадження, обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання.
Оцінивши сукупність зібраних доказів, суд першої інстанції визнав правдивими покази обвинуваченого ОСОБА_6 , який заперечував, що скоював злочин проти потерпілою і вказав, що на місці злочину його не було, в цей час він знаходився дома, його жінкисвідка ОСОБА_25 , яка підтвердила алібі чоловіка, та свідків ОСОБА_19 та ОСОБА_20 , які свідчили про те, що зі слів один одного, їм відомо, що між потерпілою та її родичом, свідком ОСОБА_26 , у ввечері, в день події злочину, була сварка. Між тим, очевидцями події ці свідки не були.
В той же час, суд першої інстанції, покази потерпілої та свідків ОСОБА_18 , ОСОБА_14 , ОСОБА_27 , які знаходилися безпосередньо на місці події, були очевидцями події злочину, не взяв до уваги, визнавши їх суперечливими.
Суд першої інстанції, виходячи з загальних засадах кримінального судочинства зазначених у ст.7 КПК Ураїни - верховенства права, законності, змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, повинен створити необхідні умови для реалізації сторонами кримінального провадження їхніх процесуальних прав та обов`язків, оцінивши всі докази в сукупності.
Тоді як, з протоколу судового засідання і звукозапису видно, що в судовому засіданні 30.07.2015р. стороною захисту було заявлено клопотання про виклик та допит свідків сторони захисту, а саме ОСОБА_20 та ОСОБА_25 , прокурор заперечував проти задоволення цього клопотання, оскільки ці свідки не були допитані під час досудового розслідування. Щодо допиту свідка ОСОБА_19 , клопотання взагалі не заявлялося, однак, суд не розглянувши клопотання щодо допиту свідка ОСОБА_19 , допитав його у судовому засіданні.
Також, з протоколу судового засідання вбачається, що прокурор в судовому засіданні заявляв клопотання про долучення матеріалів зібраних під час досудового розслідування, однак суд першої інстанції задовольнив його клопотання частково і долучив до матеріалів провадження не всі надані документи, пославшись на те, що деякі з цих матеріалів є очевидно недопустимими доказами, чим порушив вимоги ч.1 ст.89 КПК України, оскільки питання допустимості доказів вирішується судом у нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення.
Колегія суддів погоджується з доводами сторони обвинувачення про те, що суд першої інстанції передчасно дійшов висновку щодо ухвалення виправдувального вироку, оскільки докази надані сторонами на яких базується висновок суду про доведеність чи не доведеність вчинення кримінального правопорушення обвинуваченим повинні узгоджуватися між собою та не суперечать один одному, висновки суду повинні бути достатніми та взаємопов`язаними.
Рішення в судовій справі має ґрунтуватися на всебічному, повному й об`єктивному дослідженні всіх обставин справи, під час якого не може надаватися перевага правовій позиції будь-якого учасника судового процесу.
Поза увагою суду першої інстанції залишені докази сторони обвинувачення- це заява потерпілої про вчинення кримінального правопорушення від 11.03.2014р., подана безпосередньо після вчиненого злочину о 2год.25хв., після виклику робітників міліції і тоді ж складений о 2год.35 хв. протокол огляду речей(ар.пр.87,88, 89).
Відповідно до вимог ст. 409 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неповнота судового розгляду; невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження; істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Колегія суддів вважає, що при ухваленні виправдувального вироку суд ґрунтувався лише на показах свідків ОСОБА_20 , ОСОБА_19 , та ОСОБА_25 які не були безпосередньо очевидцями події, та не надав оцінки усім доказам сторони обвинувачення, у сукупності, це є суттєвим порушенням кримінально процесуального закону, що потягло ухвалення незаконного рішення, тому з огляду на зазначене, колегія суддів вважає, що виправдувальний вирок підлягає скасуванню.
Керуючись ст.ст.405, 407, 409, 410, 411, 412, 419 КПК України, колегія суддів
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні, потерпілої ОСОБА_7 , задовольнити.
Скасувати виправдувальний вирок Широківського районного суду Дніпропетровської області від 24 лютого 2016р. відносно ОСОБА_6 , за ч.1 ст.125 КК України призначивши новий розгляд в суді першої інстанції зі стадії підготовчого судового засідання.
Запобіжний західОСОБА_6 не обирався.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.
Судді Апеляційного суду
Дніпропетровської області
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4