Справа № 308/5893/16-к
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
31 жовтня 2016 року м. Ужгород

Суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області ОСОБА_1 розглянувши матеріали клопотання потерпілої ОСОБА_2 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 1-000779 від 29.06.2016 року, за обвинувальним актом відносно ОСОБА_3 , у вчиненні кримінального правопорушенні, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, -
В С Т А Н О В И В:
Потерпіла звернулася з клопотанням у кримінальному провадженні за обвинувальним актом відносно ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 289 КК України про накладення арешту на майно.
Вказане клопотання обґрунтовує тим, що для забезпечення цивільного позову про відшкодування моральної та матеріальної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням обвинуваченого ОСОБА_3 , передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, нею в порядку цивільного законодавства буде пред`явлено позов після завершення судового розгляду зазначеного кримінального провадження. А тому просить накласти арешт на майно обвинуваченого ОСОБА_3 .
Дослідивши матеріали клопотання, суддя приходить до наступного висновку.
Відповідно до ч.1 ст. 170 КПК Ураїни, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Відповідно до ч.2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається зокрема з метою відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Відповідно до ч.6 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.
Відповідно до ч. 1 ст. 171 КПК України з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення позову також цивільний позивач.
Відповідно до ч. 3 ст. 171 КПК України у клопотанні цивільного позивача у кримінальному провадженні про арешт майна підозрюваного, обвинуваченого, юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, третіх осіб для відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, повинно бути зазначено: розмір шкоди, завданної кримінальним правопорушенням, а також розмір позовних вимог; докази факту завдання шкоди і розміру цієї шкоди.
Відповідно до ч.1 ст.. 61 КПК України, цивільним позивачем у кримінальному провадженні є фізична особа, який кримінальним правопорушенням або іншим суспільно-небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно-небезпечним діянням завдано майнової шкоди, та яка в порядку, встановленим цим Кодексом, пред`явила цивільний позов.
Відповідно до ч.2 ст. 61 КПК України, права та обов`язки цивільного позивача виникають з моменту подання позовної заяви органу досудового розслідування або суду.
З матеріалів кримінального провадження за обвинувальним актом відносно ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України вбачається, що цивільний позов в даному кримінальному провадженні потерпілою ОСОБА_2 ні на стадії досудового розслідування, ані на стадії судового розгляду не заявлявся. В клопотанні про арешт майна потерпілою ОСОБА_2 також зазначається про майбутнє заявлення цивільного позову. Тобто, виходячи з вимог ст.. 61 КПК України, потерпіла ОСОБА_2 не є цивільним позивачем у даному кримінальному провадженні, а відтак і не є суб`єктом, яким може бути заявлено клопотання про арешт майна.
Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що клопотання подане без зазначення правових підстав для його подання, що не відповідає положенням ст. 171 КПК України.
Згідно з положеннями ч.3 ст. 172 КПК України, слідчий суддя, суд, встановивши, що клопотання про арешт майна подано без додержання вимог статті 171 цього Кодексу, повертає його прокурору, цивільному позивачу та встановлює строк в сімдесят дві години або з урахуванням думки слідчого , прокурора чи цивільного позивача менший строк для усунення недоліків, про що постановляє ухвалу.
Відповідно до ст. 9 КПК України, у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статі 7 цього Кодексу.
Аналізуючи викладене, оскільки клопотання про арешт майна не відповідає вимогам ст.ст. 170, 171 КПК України, зокрема подане не цивільним позивачем, а потерпілою, а також те що в кримінальному провадженні відсутній цивільний позов в забезпечення якого заявлено клопотання, то його слід повернути потерпілій.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 61, 170-173, ст. ст.309, 372, ст.392, ст.532 КПК України, -
У Х В А Л И В:
Клопотання потерпілої ОСОБА_2 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні за обвинувальним актом відносно ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 289 КК України повернути потерпілій.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1