Дата документу 10.11.2016 Справа № 554/9235/16-к
Провадження № 1-кс/554/7998/2016
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2016 року м.Полтава

Слідчий суддя Октябрського районного суду м. Полтави ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , слідчого ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Полтаві клопотання в.о. заступника начальника СВ Полтавського відділу поліції ГУ НП в Полтавській області ОСОБА_3 , винесене у кримінальному провадженні №0004518 від 01.11.2016 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст.190 КК України, погоджене прокурором Полтавської місцевої прокуратури ОСОБА_4 , про арешт майна,

ВСТАНОВИВ:

Слідчий звернувся до Октябрського районного суду м. Полтави з клопотанням, погодженим із прокурором, про арешт майна шляхом заборони його відчуження будь-якими особами у будь-який спосіб, а саме квартири АДРЕСА_1 .

В обґрунтування клопотання слідчий зазначає, що Полтавським ГУ НП в Полтавській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0004518 від 01.11.2016 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст.190 КК України.

У ході досудового розслідування встановлено, що 17.12.2015 року ОСОБА_5 під приводом укладання договору купівлі-продажу, заволоділа правом на належну ОСОБА_6 квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 .

Допитана по даному факту ОСОБА_6 пояснила, що придбала вищевказану квартиру у 2014 році.

Щодо вказаної квартири у грудні 2015 році між ОСОБА_5 та ОСОБА_7 було досягнуто домовленість, що вона буде виступати як залог гарантії повернення боргу за придбання автомобіля, що також обумовлено потребою ОСОБА_7 у грошових коштах на лікування її сина, який потрапив у 2012 році в автомобільну аварію. У зв`язку з цим вони мали укласти договір застави вказаної квартири гр.. ОСОБА_5 за те, що остання надасть у борг ОСОБА_7 10000 доларів США.

Під час оформлення у нотаріуса угоди щодо квартири ОСОБА_5 відмовилась від оформлення договору застави та повідомила, що надасть гроші лише за умови укладення договору купівлі-продажу даної квартири за 10000 доларів США. Даний договір було укладено з усними гарантіями ОСОБА_5 щодо повернення квартири попереднім власникам після повернення їй грошових коштів, наданих у борг.

У вересні 2016 року стало відомо про те, що ОСОБА_5 намагається продати вказану квартиру іншим особам та повідомляє про те, що ОСОБА_7 винна ОСОБА_5 суму боргу 10000 доларів США з нарахованими процентами тощо.

Слідчий вказує, що на даний час існує загроза продажу даної квартири та в зміні планування квартири. Таким чином, вказана квартира має ознаки набутої в результаті вчинення злочину, а тому до моменту з`ясування істини у кримінальному провадженні має бути арештована з метою недопущення її відчуження. При цьому можливість настання надмірно тяжких наслідків арешту майна квартири для інших осіб відсутня.

На підставі викладеного, слідчий просить клопотання задовольнити.

Згідно положень ч.2 ст.172 КПК України дане клопотання розглядається без повідомлення власника майна.

У судовому засіданні слідчий підтримав подане клопотання, просив його задовольнити.

Заслухавши думку слідчого, дослідивши надані докази, суд вважає, що подане клопотання не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна. Відповідно до ч. 5 ст. 132 КПК України, під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.

Згідно положень ч.2 ст. 170 КПК України метою арешту майна є забезпечення кримінального провадження.

При цьому ч.3 ст. 170 КПК України передбачає, що підставою арешту майна є наявність ухвали слідчого судді чи суду за наявності сукупності підстав чи розумних підозр вважати, що майно є предметом, доказом злочину, засобом чи знаряддям його вчинення, набуте злочинним шляхом, є доходом від вчиненого злочину або отримано за рахунок доходів від вчиненого злочину. Арешт майна можливий також у випадках, коли санкцією статті Кримінального кодексу України, що інкримінується підозрюваному, обвинуваченому, передбачається застосування конфіскації, до підозрюваної, обвинуваченої особи заявлено цивільний позов у кримінальному провадженні. Арешт також може бути застосовано до майна третіх осіб з урахуванням ч. 2 ст. 170 КПК України(тобто особи, які отримали при придбали у підозрюваної, обвинуваченої чи засудженої особи майно безоплатно або в обмін на суму, значно нижчу ринкової вартості, або знали чи повинні були знати, що мета такої передачі - отримання доходу від майна, здобутого внаслідок вчинення злочину, приховування злочину та/або уникнення конфіскації. Вищезазначені відомості щодо третьої особи повинні бути встановлені в судовому порядку на підставі достатності доказів).

Відповідно ч.2 ст.173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя повинен врахувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування до нього спеціальної конфіскації; наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність; розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Згідно ч. 4 ст. 170 КПК України, заборона на використання майна, а також заборона розпоряджатися таким майном можуть бути застосовані лише у випадках, коли їх незастосування може призвести до зникнення, втрати або пошкодження відповідного майна або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 171 КПК України, у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено, зокрема, підстави і мету відповідно до положень ст. 170 КПК Українита відповідне обґрунтування необхідності арешту майна.

У абз. 2 ч. 2 ст. 171 КПК України зазначено, що до клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Як вбачається з наданого клопотання, витягу з кримінального провадження №0004518 від 01.11.2016 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст.190 КК України, додатків до клопотання, у даному кримінальному провадженні слідчий посилається в клопотанні на конкретні прізвища, імена та по-батькові, які були сторонами певних цивільно-правових договорів з приводу позик, купівлі-продажу щодо нерухомого майна тощо.

Відповідно до вимог ст.ст. 214, 223 КПК України, після внесення повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, слідчий або прокурор розпочинають досудове розслідування, виконують слідчі (розшукувані) дії спрямовані на отримання (збирання) доказів. Повідомлення про підозру, відповідно до ст. 276 КПК України, здійснюється тільки за наявності достатніх доказів для підозри особи у вчинені кримінального правопорушення.

Відсутність повідомлення про підозру у кримінальному правопорушенні не позбавляє права звернутися з клопотанням про арешт майна для забезпечення доказової бази в кримінальному правопорушенні, відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України.

Однак, слідчим також не доведено, що незастосування заходу забезпечення у вигляді арешту вказаного об`єкту нерухомості може призвести до зникнення, втрати або пошкодження відповідного майна або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню. Доказів, що вказували б на наявність сукупності підстав чи розумних підозр вважати, що майно є предметом, доказом злочину, засобом чи знаряддям його вчинення, набуте злочинним шляхом, є доходом від вчиненого злочину або отримано за рахунок доходів від вчиненого злочину, слідчому судді не надано.

За змістом клопотання та наданих документів, квартира, на яку слідчий просить накласти арешт, на теперішній час належать ОСОБА_5 , даних про процесуальний статус якої у даному кримінальному провадженні слідчому судді не надано.

До клопотання залучені ксерокопії протоколів допитів потерпілого ОСОБА_6 від 02.11.2016 року, свідка ОСОБА_8 від 02.11.2016 року, потерпілого ОСОБА_7 від 22.10.2016 року, договору купівлі-продажу від 17.12.2015 року, витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 17.12.2015 року.

Однак, об`єктивних даних щодо перевірки відомостей, що містяться в протоколах допиту потерпілих, свідків слідчому судді не надано. За вказаних обставин надані протоколи допитів потерпілих та свідків самі по собі не свідчать про обґрунтованість клопотання, поданого у зв`язку з розслідуванням даного кримінального провадження.

Крім того, як вбачається із матеріалів клопотання, наданий слідчим до клопотання договір купівлі-продажу чинний, відомості про його перегляд в судовому порядку та щодо будь-яких судових рішень щодо нього відсутні.

Даних щодо перевірки цих обставин, що мають суттєве значення для розгляду даного клопотання, слідчим не надано. Натомість, в клопотанні слідчого зазначено прохання про арешт майна із забороною вчинення будь-яких дій.

Однак, в ч. 1 ст. 131 КПК України прямо вказано, що заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Матеріали, що надані стороною кримінального провадження, яка звернулася з клопотанням про арешт майна, не містять належних та допустимих доказів, які б містили об`єктивні та достатні відомості щодо вчинення кримінального правопорушення. Слідчим не зазначено в клопотанні та не доведено під час його розгляду наявність існування розумних підозр вважати, що існує можливість використання вказаних об`єктів нерухомості як доказу у даному кримінальному провадженні.

З урахуванням положень ст. ст. 2, ст. 7 КПК України, слідчий суддя вважає, що слідчим, всупереч ч. 3, ч. 4, ч. 5 ст. 132; ст. 170 КПК України, не доведено, що потреби досудового розслідування в конкретному вищевказаному кримінальному провадженні виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який йдеться в клопотанні прокурора, а тому клопотання задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 170-173, 309, 372 КПК України, слідчий суддя

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання в.о. заступника начальника СВ Полтавського відділу поліції ГУ НП в Полтавській області ОСОБА_3 про арешт майна по кримінальному провадженню, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0004518 від 01.11.2016 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст.190 КК України, відмовити.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Апеляційного суду Полтавської області протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1