АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/562/16 Справа № 204/388/16-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 квітня 2016 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати з кримінальних справ апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

Головуючого-судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю:
секретаря ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
засудженого ОСОБА_7
захисника адвоката ОСОБА_8
розглянувши в режимі відеоконференції у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську кримінальне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_7 на ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 26 січня 2016 року відносно :

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Коростки, Любарського району, Житомирської області, громадянина України, українця, який мешкав за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
якою відмовлено у задоволенні подання начальника багатопрофільної лікарні при СІЗО м. Дніпропетровська, узгоджене з начальником управління ДПтС України у Дніпропетровській області про звільнення від покарання за хворобою.

В С Т А Н О В И Л А:

Із матеріалів кримінального провадження вбачається, що, ОСОБА_7 згідно вироку апеляційного суду Житомирської області від 08.12.2009 року визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого п.4 ч.2 ст.115 КК України та призначено покарання 13 років 6 місяців позбавлення волі.

До Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська надійшло подання начальника багатопрофільної лікарні при СІЗО м. Дніпропетровська, узгоджене з начальником управління ДПтС України у Дніпропетровській області про звільнення ОСОБА_7 від покарання за хворобою на підставі п.6 ч.1 ст.537 КПК України та ст.84 КК України, посилаючись на те, що він в лікарню поступив 07.07.2015 року з ВК- 45 Дніпропетровської області з приводу тяжкого захворювання. Знаходячись у лікарні, ОСОБА_7 не допускав порушення режиму, характеризується задовільно. Його тяжке невиліковне захворювання перешкоджає відбуванню покарання.

Відмовляючи в задоволенні подання про звільнення ОСОБА_7 від покарання за хворобою, суд першої інстанції зазначив, що захворювання, на яке він хворіє хоч і підпадає під Перелік захворювань, які є підставою для представлення засуджених до звільнення від подальшого відбування покарання, однак засуджений не може бути звільнений, так як скоїв особливо тяжкий злочин, має конфліктну поведінку, на шлях виправлення не став, є небезпечним для суспільства та характер його захворювання не виключає можливість скоєння ним нових кримінальних правопорушень.

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу суду та задовольнити подання начальника багатопрофільної лікарні при СІЗО м. Дніпропетровська, зазначивши, що вказана ухвала є незаконною та необґрунтованою, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, пояснення засудженого та його захисника адвоката ОСОБА_8 , які повністю підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, перевіривши матеріали кримінального провадження, в межах поданої апеляційної скарги, обговоривши її доводи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга засудженого не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.2 ст.84 КК України, особа, яка після вчинення злочину або постановлення вироку захворіла на іншу тяжку хворобу, що перешкоджає відбуванню покарання, може бути звільнена від покарання або від подальшого його відбування. При вирішенні цього питання суд враховує тяжкість вчиненого злочину, характер захворювання, особу засудженого та інші обставини справи.

Звільнення від відбуття покарання через хворобу з місць позбавлення волі може бути застосоване судом до тих засуджених, які захворіли під час відбуття покарання, і ця хвороба перешкоджає відбувати покарання, тобто у випадках, коли дальше утримання в місцях позбавлення волі загрожує їх життю або може призвести до серйозного погіршення здоров`я чи інших тяжких наслідків. Це стосується й тих осіб, які захворіли до засудження, але під час відбуття покарання їхня хвороба внаслідок прогресування набула характеру, зазначеного в Переліку захворювань.
Факт захворювання засудженого на тяжку хворобу сам по собі не тягне обов`язкового звільнення його від відбуття покарання. Аналогічна правова позиція була висловлена Верховним Судом України у п. 2 Постанови його Пленуму від 28 вересня 1973 року № 8 «Про практику застосування судами законодавства про звільнення від відбуття покарання засуджених, які захворіли на тяжку хворобу».
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що засуджений ОСОБА_7 був засуджений за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого п.4 ч.2 ст.115 КК України, яке згідно ст.12 КК України відноситься до категорії особо тяжких злочинів.

Знаходячись у лікарні, порушення режиму не допускав, характеризується задовільно, захворів тяжким невиліковним захворюванням у місцях позбавлення волі. Відповідно до висновку спеціальної лікарської комісії про медичний огляд засудженого, має діагноз: ампутація культі обох нижніх кінцівок на рівні середніх третин стегнових кісток. Хронічний остеомеліт культі правої нижньої кінцівки, стадія нестійкої ремісії.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, висновок спеціальної лікарської комісії про стан здоров`я засудженого ОСОБА_7 , де було б зазначено, що хвороба на яку він хворіє перешкоджає подальшому його утриманню в місцях позбавлення волі та загрожує його життю або може призвести до серйозного погіршення здоров`я чи інших тяжких наслідків, відсутній. Також відсутні документи, які підтверджують, що на волі за ним будуть доглядати родичі.
Виходячи з матеріалів, які були предметом дослідження суду першої інстанції, колегія суддів повністю погоджується з висновками суду першої інстанції і вважає, що суд першої прийшов до обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні подання про звільнення ОСОБА_7 від покарання за хворобою.

На підставі викладеного та керуючись ст. 84 КК України, ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 26 січня 2016 року відносно ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.
Ухвала може бути оскаржена і на неї може бути подана касаційна скарга у Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з моменту проголошення, а засудженому, який знаходиться під вартою в той же строк, з дня вручення йому копії ухвали безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Судді: