Провадження № 11-кп/792/517/16 Головуючий в 1-й інстанції
Справа № 678/1/14-к ОСОБА_1
Категорія: ухвала суду Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
26.07.2016 Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Хмельницького області в складі :

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

з участю прокурора ОСОБА_6 ,

заявниці ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому кримінальне провадження за апеляційними скаргами ОСОБА_7 та в її інтересах захисника ОСОБА_8 на ухвалу Летичівського районного суду від 25 травня 2016 року, -

В с т а н о в и л а :
Ухвалою Летичівського районного суду від 25 травня 2016 року залишено без задоволення заяву ОСОБА_7 про перегляд вироку Летичівського районного суду від 23 вересня 2004 року щодо неї за нововиявленими обставинами.

Відмовляючи в задоволенні заяви ОСОБА_7 , своє рішення місцевий суд мотивував тим, що ОСОБА_7 не довела наявність нововиявлених обставин для перегляду вироку Летичівського районного суду від 23 вересня 2004 року. Надані нею на підтвердження нововиявлених обставин докази не спростовують її вину у вчиненні тих злочинів, за які вона була засуджена.

Не погодившись з даним рішенням суду, ОСОБА_7 та її захисник ОСОБА_8 подали апеляційні скарги з доповненнями, в яких просять ухвалу місцевого суду скасувати та прийняти законне рішення в кримінальному провадженні, заяву ОСОБА_7 про перегляд вироку Летичівського районного суду від 23 вересня 2004 року за нововиявленими обставинами задоволити, вирок суду скасувати та ухвалити виправдувальний вирок.

Стверджують, що місцевий суд розгляд заяви ОСОБА_7 провів поверхнево, неповно та упереджено, не дослідив усіх обставин, на які звертала увагу заявниця, в результаті чого прийняв незаконне та необґрунтоване рішення.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення ОСОБА_7 на підтримку апеляційних скарг, міркування прокурора про законність та обґрунтованість рішення місцевого суду, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що вони задоволенню не підлягають.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_7 звернулася до суду першої інстанції із заявою про перегляд за нововиявленими обставинами вироку Летичівського районного суду Хмельницької області від 23 вересня 2004 року, яким її засуджено за ч. 1 ст. 125, ч. 1 ст. 126 КК України до штрафу в сумі 550 грн. у дохід держави.

Свої вимоги ОСОБА_7 обґрунтовує тим, що при розгляді кримінальної справи в 2004 році суду не було відомо ряд обставин, зокрема те, що потерпілі ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , представник потерпілих ОСОБА_11 та свідки дали суду неправдиві показання щодо спричинення нею тілесних ушкоджень потерпілим, так як вони були надані під тиском з боку колишнього директора Головчинецької школи-інтернату ОСОБА_12 , в результаті чого її незаконно засуджено за заподіяння потерпілим легких тілесних ушкоджень.

Однак, встановлені в судовому рішенні обставини не відповідають дійсності з тих підстав, що працюючи на посаді вихователя Головчинецької школи-інтернату, вона о 07 год. 27 лютого 2004 року після підйому учнів тілесних ушкоджень потерпілим не спричиняла. Вона обмовлена потерпілими на вимогу колишнього директора школи-інтернату ОСОБА_12 . Тому вихованці дали неправдиві показання, які були підставою щодо її звинувачення у вчиненні зазначених злочинів, пов`язаних із спричиненням неповнолітнім вихованцям тілесних ушкоджень, а саме у побитті двох дівчаток ОСОБА_9 та ОСОБА_10 .

Причиною її звинувачення явилася конфліктна ситуація, яка склалася у неї із директором Головчинецької школи-інтернату ОСОБА_13 , який на її думку зловживав своїм службовим становищем, допускав негідну поведінку в школі-інтернаті відносно вихованців та вчителів, про що вона неодноразово скаржилася у різні державні органи і тому він, з метою її звільнення, сфабрикував ситуацію щодо побиття нею ОСОБА_9 та ОСОБА_10 .

Тому досудове слідство у 2004 році і судовий розгляд проводились поверхнево, не було допитано усіх осіб, а допитані діти (лише дівчатка), які були завчасно підготовлені говорити неправду про побиття нею дітей.

Враховуючи вказані обставини, посилаючись на те, що свідками, потерпілими були дані завідомо неправдиві показання, які були враховані при постановленні вироку, відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 459 КПК України ОСОБА_7 просила скасувати за нововиявленими обставинами вирок Летичівського районного суду Хмельницької області від 23 вересня 2004 року, яким її засуджено за ч. 1 ст. 125 КК України та ч. 1 ст. 126 КК України, ухвалити новий вирок, яким виправдати її, оскільки будь-яких тілесних ушкоджень потерпілим ОСОБА_9 та ОСОБА_10 вона не наносила.

Прокурор в судовому засіданні місцевого суду зазначив, що вирок Летичівського районного суду Хмельницькі області від 23 вересня 2004 року є законним та справедливим, винесений у відповідності до вимог КПК України (в редакції 1960 року), який діяв на час скоєння ОСОБА_7 злочину. В ході досудового слідства було зібрано достатньо доказів шляхом допиту потерпілих, свідків, проведенням експертиз та інших слідчих дій, які підтвердили вину ОСОБА_7 у скоєнні зазначених злочинів, що дало суду можливість об`єктивно, повно та всебічно дослідити обставини, викладені в обвинувальному висновку та прийняти обґрунтоване, законне рішення щодо винуватості ОСОБА_7 у вчинених злочинах, тому вирок скасуванню не підлягає. При цьому зазначив, що ОСОБА_7 протягом тривалого часу після винесення вироку неодноразово зверталася до правоохоронних органів із скаргами на незаконність притягнення її до кримінальної відповідальності, на дачу неправдивих показань потерпілими, свідками. Вказані звернення неодноразово перевірялися відповідно до вимог чинного (в час звернення) процесуального законодавства та приймалися обґрунтовані рішення, згідно яких підстав для притягнення потерпілих, свідків до кримінальної відповідальності щодо дачі ними завідомо неправдивих показань встановлено не було. Також, не встановлено підстав, передбачених ст.400-5 КПК України (в редакції 1960 року) щодо перегляду судових рішень за нововиявленими обставинами.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, 16.01.2009 року постановою прокурора Летичівського району відмовлено в перегляді вироку Летичівського районного суду від 23.09.2004 р. відносно ОСОБА_7 в порядку виключного провадження за нововиявленими обставинами, яка учасниками провадження не оскаржувалася та не скасовувалася.

Матеріали кримінальної справи та перевірок, проведених правоохоронними органами, не містять будь-яких даних, що свідчать про невинуватість ОСОБА_7 у вчиненні нею зазначених злочинів.

Колегія суддів вважає, що місцевий суд прийшов до вірного та обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_7 про перегляд судового рішення за нововиявленим обставинами, оскільки вона не надала доказів своєї невинуватості у вчиненні інкримінованих їй дій.

Місцевим судом перевірено доводи заяви ОСОБА_7 , досліджено обставини провадження, допитано свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , які підтвердили раніше дані ними показання щодо вчинення ОСОБА_7 злочинів відносно неповнолітніх ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , а тому ОСОБА_7 законно понесла покарання за вчинені нею діяння.

Потерпіла ОСОБА_9 суду показала, що ОСОБА_7 ніколи її не била. Раніше дані нею показання на досудовому слідстві та в судовому засіданні під час розгляду справи про обвинувачення ОСОБА_7 та при перегляді судового рішення за нововиявленими обставинами за заявою ОСОБА_7 про те, що ОСОБА_7 її била, були дані нею у зв`язку із залякуванням її директором школи-інтернату ОСОБА_12 , якого вона боялася. Тілесні ушкодження, які у неї були виявлені, вона отримала напередодні від поштовху однокласника ОСОБА_16 при падінні на стілець.

Відповідно до ч. 1 ст. 459 КПК України судові рішення, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими обставинами, а саме за встановленими завідомо неправдивими показаннями свідка, потерпілого, підозрюваного, обвинуваченого, на яких ґрунтується вирок.

Нововиявлені обставини це встановлені розслідуванням або вироком суду, що набрав законної сили, і викладені у заяві учасників судового провадження юридичні факти, які знаходяться в органічному зв`язку з елементами предмета доказування у кримінальній справі і спростовують їх через попередню невідомість та істотність висновків, що містяться у вироку, ухвалі, як такі, що не відповідають об`єктивній дійсності.

Аналіз правових норм та практики їх застосування Верховним судом і Європейським судом дає підстави зробити висновок, що нововиявлені обставини, як штучне створення або підроблення доказів, завідомо неправдиві показання свідка, потерпілого, повинні бути установлені вироком суду, а при неможливості його постановлення матеріалами розслідування. Поновленню справи за такими нововиявленими обставинами обов`язково повинно передувати притягнення до кримінальної відповідальності й засудження осіб, винних у штучному створенні або підробленні доказів, у дачі завідомо неправдивих показань свідками, потерпілими.

Відповідно до ст. 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Згідно ст. 85 КПК України належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Вироком Летичівського районного суду Хмельницької області від 23 вересня 2004 року ОСОБА_7 визнано винною в тому, що 27 лютого 2004 року в 07 год. вона, при виконанні трудових обов`язків вихователя Головчинецької загальноосвітньої школи-інтернату, під час ранкового підйому учнів даної школи-інтернату, навмисно нанесла удар рукою в бокову поверхню шиї ближче до задньої поверхні малолітній ОСОБА_9 , 1992 року народження, заподіявши легке тілесне ушкодження, та смикнула за волосся малолітню ОСОБА_10 , 1992 року народження, завдавши їй фізичного болю. ОСОБА_7 засуджено за ч. 1 ст. 125, ч. 1 ст. 126 КК України до 550 грн. штрафу в дохід держави.

Ухвалою Апеляційного суду Хмельницької області від 24 листопада 2004 року вирок Летичівського районного суду від 23 вересня 2004 року щодо ОСОБА_7 залишено без зміни, а апеляцію прокурора, представника потерпілих і засудженої без задоволення.

Постановою Летичівського районного суду Хмельницької області від 15 лютого 2007 року ОСОБА_7 в задоволенні клопотання про відновлення пропущеного строку на касаційне оскарження відмовлено і вказана постанова суду не оскаржувалась.

Висновком про припинення провадження із заявником, затверджений прокурором Летичівського району 15 січня 2006 року, наглядове провадження № 0002-06, вбачається, що від ОСОБА_7 неодноразово надходили звернення про оскарження вироку Летичівського районного суду від 23 вересня 2004 року та про факти застосування фізичного насильства вчителями Головчинецькоі загальноосвітньої школи-інтернату.

Причиною надходження скарг є особисті неприязні відносини, що склалися між ОСОБА_7 та ОСОБА_13 , а також засудження ОСОБА_7 за спричинення тілесних ушкоджень учням Головчинецької ЗОШ-інтернату. Наведені в заявах ОСОБА_7 факти неодноразово перевірялись прокуратурою, але не знайшли свого підтвердження.

17 листопада 2008 року ОСОБА_7 звернулася в прокуратуру Хмельницької області із клопотанням про порушення питання щодо перегляду вироку Летичівського районного суду від 23 вересня 2004 року в порядку виключного провадження у зв`язку з нововиявленими обставинами. В ході проведеного розслідування були допитані свідки та потерпілі, які дали показання, аналогічні показанням, даним ними під час досудового слідства та судового розгляду у 2004 році, тому постановою прокурора Летичівського

району від 16 січня 2009 року на підставі ст.ст. 130, 400-8 КПК України (в редакції 1960 року) ОСОБА_7 відмовлено в перегляді вироку Летичівського районного суду від 23 вересня 2004 року по її обвинуваченню у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 125, ч. 1 ст. 126 КК України, в порядку виключного провадження за нововиявленими обставинам, про що 16.01.2009 року було повідомлено заявницю ОСОБА_7 , якою вказана постанова не оскаржувалася та вищестоящою прокуратурою не скасовувалася.

Посилання ОСОБА_7 щодо її невинуватості, яке могло бути зазначене у звернені колишнього директора Головчинецької школи-інтренату ОСОБА_17 у державні органи спростовується відповіддю т.в.о. заступника голови-керівника апарату Хмельницької обласної адміністрації ОСОБА_18 , в якому заначається, що таке звернення від ОСОБА_17 не надходило (наглядове провадження 127-04 по к/с № 11/3557, а.с. 99).

Місцевий суд обґрунтовано оцінив показання потерпілої ОСОБА_9 критично, оскільки під час її допитів та в судовому засіданні вона постійно змінювала свої показання щодо отримання нею тілесних ушкоджень, при цьому не зазначала, при яких обставинах вона отримала тілесні ушкодження, нанесені ОСОБА_16 .

Вказані показання не узгоджуються із матеріалами досудового слідства, судового розгляду та додаткових перевірок, проведених працівниками правоохоронних органів за скаргами ОСОБА_7 та суперечать висновку судово-медичної експертизи щодо механізму та часу отримання тілесних ушкоджень, виявлених у ОСОБА_9 .

Крім того в ході досудового та судового слідства неповнолітні потерпілі давали свої показання в присутності належних представників, в тому числі своїх близьких родичів, які і були ініціаторами встановлення факту спричинення потерпілим тілесних ушкоджень ОСОБА_7 , а по досягненню потерпілими повноліття їм роз`яснювалися вимоги кримінального законодавства щодо відповідальності за відмову та дачу завідомо неправдивих показань, а тому колегія суддів вважає, що показання, дані потерпілими були правдивими, відповідали фактичним обставинам справи.

Разом з тим, безпосередньо у вироку Летичівського районного суду Хмельницької області від 23 вересня 2004 року вказано, що із показів представників потерпілих ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_11 , свідків ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_14 , ОСОБА_25 вбачається, що 27 лютого 2004 року о 07 год. ОСОБА_7 , яка працювала вихователем Головчинецької ЗОШ-інтернату, під час ранкового підйому учнів, вдарила рукою ОСОБА_26 по шиї з правої сторони та смикнула за коси ОСОБА_10 , від болю діти плакали, що було підтверджено показами потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_10 .

Апеляційний суд, переглядаючи вказане судове рішення, в ухвалі від 24 листопада 2004 року вказав, що показання потерпілої ОСОБА_9 про нанесення удару рукою по шиї ОСОБА_7 та про смикання за коси ОСОБА_27 повністю підтвердили свідки - неповнолітні вихованці інтернату ОСОБА_21 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 . Покази цих потерпілих і свідків послідовні, внутрішньо узгоджені між собою, тому ні у суду першої, ні у суду апеляційної інстанцій немає підстав ставити їх під сумнів. Покази своїх дітей підтвердили їх матері ОСОБА_19 і ОСОБА_28 . Педагоги і керівництво школи-інтернату ОСОБА_23 , ОСОБА_29 , ОСОБА_14 пояснили, що діти були перелякані, самостійно звернулися до адміністрації і педагогів за захистом.

Таким чином, дослідивши та оцінивши усі надані сторонами кримінального провадження докази в їх сукупності, місцевий суд обґрунтовано прийшов до висновку, що ОСОБА_7 не довела наявність нововиявлених обставин для перегляду вироку Летичівського районного суду Хмельницької області від 23 вересня 2004 року. Надані нею на підтвердження нововиявлених обставин докази не спростовують її вини у вчиненні тих злочинів, за які вона була засуджена.

Крім того, з матеріалів кримінальної справи вбачається, що показання

потерпілих, свідків, письмові докази були досліджені місцевим судом у сукупності з іншими доказами та їм була надана належна правова оцінка при постановленні судових рішень судами двох інстанцій.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що факти, зазначені у заяві ОСОБА_7 та у її апеляційній скарзі, суд не може розцінювати як нововиявлені обставини (завідомо неправдиві показання свідків, потерпілих, на яких ґрунтується вирок, так як обставини щодо дачі завідомо неправдивих показань не встановлені вироком суду, який набрав законної сили, чи матеріалами розслідування, а тому її заяву обґрунтовано залишено без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 407, 418, 537, 539 КПК України, колегія суддів, -

П о с т а н о в и л а :

Ухвалу Летичівського районного суду від 25 травня 2016 року про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_7 про перегляд вироку Летичівського районного суду від 23 вересня 2004 року за нововиявленими обставинами залишити без зміни, апеляційні скарги ОСОБА_7 та її захисника ОСОБА_8 без задоволення.

Судді /підписи/

Згідно з оригіналом:

Суддя Апеляційного суду

Хмельницькоїобласті ОСОБА_2