Справа № 755/1940/16-к
У Х В А Л А
"19" липня 2016 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_3 ,

захисників ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

розглянувши в залі суду в м. Києві у відкритому підготовчому судовому засіданні кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0018369 від 04.12.2015 за обвинуваченням ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у вчиненні кримінального правопорушення (злочину) передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,

в с т а н о в и в :
У провадження суду обвинувальний акт з реєстром матеріалів досудового розслідування у даному кримінальному провадженні надійшов 18.07.2016.

Ухвалою суду від 18.07.2016 у провадженні було призначено підготовче судове засідання на розгляд у якому винесено питання регламентовані ст.ст. 314-316 КПК України.

Прокурор вважає, що обвинувальний акт складений із дотриманням вимог ст. 291 КПК України, підстав для закриття провадження, внесення подання про визначення підсудності немає, просить призначити справу до судового розгляду.

В свою чергу, захисник ОСОБА_5 подав письмове клопотання про повернення обвинувального акта прокурору так як він не відповідає вимогам п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України та п. 2 ч. 1 цієї ж статті вказаного Кодексу.

Також захисник у своєму клопотанні посилається на те, що долучений реєстр не відповідає вимогам ст. 109 КПК України,а саме не містить усіх даних регламентованих цією правовою нормою.

Поряд з цим, захисник ОСОБА_5 подав скаргу на дії слідчого у порядку ч. 2 ст. 303 КПК України, яка полягає у незаконному затриманні ОСОБА_8 шляхом порушення діючих на час такого затримання норм КПК України.

Захисник ОСОБА_4 та обвинувачені ОСОБА_7 і ОСОБА_8 підтримали думку захисника ОСОБА_5 у повному обсязі з підстав вказаних останнім.

Також дані учасники провадження зі сторони захисту заявили клопотання про зміну обвинуваченим ОСОБА_7 і ОСОБА_8 запобіжного заходу з утриманням під вартою на альтернативні враховуючи те, що, на цей час, обставини регламентовані п.п. 1-3 ч. 1 ст. 194 КПК України для їх подальшого утримання під вартою відсутні.

В свою чергу, у підготовчому судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_9 та його захисник ОСОБА_10 висловили позицію про можливість призначення судового розгляду на підставі обвинувального акта, а щодо заявлених клопотань поклалися на розсуд суду, а прокурор в частині клопотань про зміну запобіжних заходів, повернення акта та скарги зазначив про їх необґрунтованість та безпідставність, а тому просив відмовити у їх задоволенні.

Суд, заслухавши думку учасників кримінального провадження, вивчивши обвинувальний акт, приходить до наступного.

Дане кримінальне провадження підсудне Дніпровському районному суду м. Києва.

Підстав для закриття чи зупинення кримінального провадження в підготовчому судовому засіданні не встановлено.

Обвинувальний акт складено у відповідності до вимог кримінального процесуального законодавства, при його затвердженні прокурором дотримані вимоги закону.

Щодо доводів сторони захисту про його невідповідність вимогам ч. 1 ст. 291 КПК України, то суд враховує те, що це не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, з огляду на наступне.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Формулювання обвинувачення повинно складатися з обставин, які свідчать про наявність доведених даних про подію (час, місце, спосіб) кримінального правопорушення, форму вини, мотив і мету його вчинення, обставини, які впливають на ступінь тяжкості кримінального правопорушення тощо.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 26.06.2008 року у справі "Ващенко проти України" зазначив, що поняття "обвинувачення" для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції може бути визначене як офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про вчинення цією особою правопорушення, яке нормою загального характеру визнається осудним і за яке встановлюється відповідальність карного та попереджувального характеру (п.51); у рішенні від 25.07.2000, у справі «Маттоціа проти Італії", суд зазначив, що ... обвинувачений у вчиненні злочину має бути негайно і детально проінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які ніби-то мали місце і є підставою для висунення обвинувачення, а також про характер обвинувачення, тобто юридичну кваліфікацію згаданих фактів. Хоча ступінь "детальності" інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту. У цьому відношенні обсяг та доречність наданої обвинуваченому інформації слід оцінювати крізь призму положення, закріпленого у п. "b" ч. 3 ст. 6 Конвенції.

У цьому випадку, суд враховує те, що прокурор прийшов до висновку, що в ході досудового розслідування встановлені фактичні обставини, які дають підстави обвинувачувати особу з наведенням обставин за яких сам злочин був скоєний є достатніми для формулювання обвинувального акта у вказаному кримінальному провадженні на підставі оголошеної підозри, а тому виходячи з положень п.п. 3-4 ч. 1 ст. 27 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», бере до уваги з цього питання позицію колегією суддів Апеляційного суду м. Києва у справі № 757/38389/15-к, та сприймає таке його формування, як таке, що грунутється на вимогах КПК України, зокрема його ст. 291, адже в цій ситуації, виходячи з конкретних обставин справи, ступінь "детальності" інформування обвинувачених є достатнім для повного розуміння ними суті висунутого проти них обвинувачення, який є достанім для підготовки адекватного захисту, тобто у цьому відношенні обсяг та доречність наданої обвинуваченим інформації цілком іповністю кореспондується з п. "b" ч. 3 ст. 6 КЗПЛ.

Про хибність доводів захисту свідчить і той факт, що обвинувачення сформульоване відносно обвинувачених із зазначенням правової кваліфікації, яка містить в собі не тільки посилання на окремі статті (частини статті) кримінального закону, але й формулювання об`єктивної сторони та кваліфікуючих ознак конкретного кримінального правопорушення.

Разом із цим, викладені в клопотанні доводи про невідповідність пред`явленого обвинувачення критеріям чіткості, однозначності і визначеності, а також про його невідповідність правовій кваліфікації діяння, не заслуговують на увагу, оскільки не можуть бути предметом судової перевірки в стадії підготовчого судового засідання.

Ці питання підлягають вирішенню лише в стадії судового розгляду, в тому числі шляхом реалізації прокурором своїх повноважень щодо зміни, доповнення обвинувачення або відмови від підтримання державного обвинувачення.

З цих же підстав не можуть слугувати підставою для повернення обвинувального акта і доводи про те, що в обвинувальному акті не чітко викладено правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність.

Тобто, стороною захисту, у супереч положень ст. ст. 22, 26, 91, 92 КПК України, у підготовчому судовому засіданні, не було надано, у відповідності до норм ст. ст. 85, 86 КПК України, належних та допустимих доказів, які б безумовно свідчили про те, що обвинувальний акт, у даному провадженні, суперечить положенням КПК України, а викладені безпосередні підстави повернення до переліку регламентованого п.п. 1-9 ч. 2 ст. 291 КПК України не віднесені та є такими, що підлягають оцінці судом у нарадчій кімнаті при постановлені кінцевого судового рішення у справі, та можуть слугувати підставою для виправдання обвинуваченоих, у разі їх підтвердження в ході судового розгляду, у зв`язку з чим суд, вважає, що дане клопотання не підлягає задоволенню, як необґрунтоване.

Щодо доводів про невідповідність реєстру вимогам ст. 109 КПК України, то вони є прийнятними, однак суд враховує той факт, що в силу положень ст. 314 КПК України сама по собі невідповідність реєстру нормам цього Кодексу не є підставою для повернення прокурору обвинувального акта.

Також, у підготовчому судовому засіданні, відповідно до положень ч. 2 ст. 318, п. п. 19, 25, 26 ч. 1 ст. 3 КПК України, судом визначено коло осіб з боку обвинувачення та захисту, які братимуть участь у судовому розгляді.

В той же час, розглядаючи скаргу ОСОБА_5 на дії старшого слідчого СВ Дніпровського УП ГУ Національної поліції у м.Києві ОСОБА_11 щодо незаконного затримання ОСОБА_8 суд вважає, що у її задоволенні слід відмовити з огляду на таке.

З копії протоколу затримання ОСОБА_8 від 04.12.2015 слідує, що він був фактично затриманий 04.12.2015 о 07:10 на підставі п. 2 ч. 1 ст. 208 КПК України, яка передбачає, що уповноважена службова особа має право без ухвали слідчого судді, суду затримати особу, підозрювану у вчиненні злочину, за який передбачене покарання у виді позбавлення волі, лише у випадках якщо безпосередньо після вчинення злочину очевидець, в тому числі потерпілий, або сукупність очевидних ознак на тілі, одязі чи місці події вказують на те, що саме ця особа щойно вчинила злочин.
Доводи особи, що подала скаргу про затримання підозрюваного не уповноваженою на те особою не кореспондуються з чинними, на час затримання, положеннями кримінального процесуального законодавства України, тобто діючими положеннями Конституції України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана ВРУ, КПК України та іншими законами України, у тому числі «По національну поліцію» (прикінцеві та перехідні положення), "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв`язку з прийняттям Закону України "Про Національну поліцію" № 901-VIII.
Внаслідок чого, доводи скарги є сумнівними, однак наявність сумнівів не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту» (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 року).

Поряд з цим розглядаючи клопотання захисту про зміну обвинуваченим ОСОБА_7 і ОСОБА_8 запобіжних заходів з утриманням під вартою на альтернативні, суд виходить з такого.

З бази автоматизованого документообігу суду Д-3, а саме судових рішень слідчих суддів слідує, що запобіжні заходи цим обвинуваченим у вигляді тримання під вартою було обрано, враховуючи наявність ризиків регламентованих ч. 1 ст. 177 КПК України, та даних про їх особи, з урахуванням того, що менш суворі запобіжні заходи не достатні для запобігання встановленим ризикам.

Так, згідно даних обвинувального акта ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українець, громадянин України, уродженець міста Києва, зареєстрований та проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий: 16.10.2009 Голосіївським районним судом м. Києва за ч. 1 ст. 309 КК України до 1 року 6 місяців позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік 6 місяців; 10.09.2010 Дарницьким районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 309 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі; 07.07.2014 Дарницьким районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України до 1 року позбавлення волі; 22.12.2014 Дарницьким районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185, ч. 4 ст. 70 КК України КК України до 1 року 6 місяців позбавлення волі; звільнився 11.11.2015 по відбуттю строку покарання.
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , українець, громадянин України, уродженцець м. Києва, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , проживаючий за адресою: АДРЕСА_3 , раніше судимий: 01.10.2003 Апеляційним судом Київської області за ч. З ст. 185 КК України до З років 9 місяців позбавлення волі; 09.02.2007 Макарівським районним судом Київської області за ч. 2 ст. 190 КК України до 2 років 6 місяців позбавлення волі; 10.10.2011 Бородянським районним судом Київської області за ч. 2 ст. 187, ст. 69 КК України до 5 років позбавлення волі; звільнився 17.09.2015 по відбуттю строку покарання.
А, частинами 3 та 5 ст. 132 КПК України передбачено, що під час розгляду питання про застосування/продовження заходів забезпечення кримінального провадження (п. 9 ч. 2 ст. 131 КПК України), сторони кримінального провадження повинні подати суду докази обставин, на які вони посилаються.

Однак, стороною захисту, у супереч положень ст. 132 КПК України, не надано до суду жодних належних та допустимих доказів, які б свідчили про те, що встановлені слідчим суддею ризики та обставини визначені п.п.1-11 ч. 1 ст. 178 КПК України при обранні запобіжних заходів обвинуваченим у вигляді тримання під вартою, на даний час, втратили свою актуальність, а особи останніх перестали бути суспільно небезпечними.

Додаткових характеризуючих даних на обвинувачених, які б були не відомими слідчому судді при обранні запобіжних заходів надано не було так, як на момент обрання їм запобіжних заходів, так і на цей час, вони мають ті ж саме анкетні та характеризуючі дані.

В свою чергу, суд вважає, що обрані відносно обвинувачених запобіжні заходи з урахуванням їх тривалості не виходять за межі розумних строків, відповідають характеру та тяжкості діяння, яке їм інкримінується, кореспондуються з характером суспільного інтересу, тобто визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу.

Окрім наявної обґрунтованої підозри, застосовані запобіжні заходи відповідають характеру та тяжкості вчиненого, а встановлені ризики є дійсними та триваючими, і вони виключають, на даний час, можливість їх зміни на більш м`які.

Будь-яких інших обставин, які б свідчили про те, що дані заходи забезпечення кримінального провадження не виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи обвинувачених, судом, на даному етапі, не встановлено та сторонами не доведено, тож суд вважає за необхідне останні продовжити у межах двох місяців.

В свою чергу, суд, виходячи з положень ч. 3 ст. 315 КПК України та відсутності клопотань сторін кримінального провадження про зміну запобіжного заходу ОСОБА_9 визначеного ухвалою слідчого судді у вигляді домашнього арешту, вважає, за необхідне залишити його без змін протягом всього кримінального провадження до моменту його припинення за встановлених законом обставин; поклавши на два місця обов`язки з числа передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Серед іншого, зазначене судове засідання, з урахуванням принципу гласності та відкритості судового провадження, слід проводити відкрито, обмеження щодо цього, передбачені ч. 2 ст. 27 КПК України, відсутні.

При визначенні строку проведення судового розгляду суд враховує положення ст. 28 КПК України в частині того, що під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки, а обвинувачення в найкоротший строк стало предметом судового розгляду.

Керуючись ст. ст. 314-318, 369-372, 376 КПК України, суд

п о с т а н о в и в :
У задоволенні клопотання захисника ОСОБА_5 про повернення обвинувального акта прокурору відмовити.

Призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акта у рамках кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № № 0018369 від 04.12.2015 за обвинуваченням ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у вчиненні кримінального правопорушення (злочину) передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва за адресою: м. Київ, вул. І. Сергієнка, 3, каб. 40 на 28 липня 2016 року о 15 годині 00 хвилин.

У задоволенні клопотання захисників ОСОБА_5 та ОСОБА_4 про зміну запобіжного заходу обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_7 відмовити.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вигляді тримання під вартою з утриманням у Київському слідчому ізоляторі Управління Державної пенітенціарної служби України в м. Києві та Київській області, вважати продовженими до 14 вересня 2016 року.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , у вигляді тримання під вартою з утриманням у Київському слідчому ізоляторі Управління Державної пенітенціарної служби України в м. Києві та Київській області, вважати продовженими до 14 вересня 2016 року.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у вигляді домашнього арешту залишити без змін протягом всього кримінального провадження до моменту його припинення за встановлених законом обставин.

Зобов`язати ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 :

- прибувати до Дніпровського районного суду м. Києва за першою вимогою;

- не відлучатися, без дозволу суду, з місця свого проживання, за адресою: АДРЕСА_4 , в період часу з 22 години 00 хвилин до 06 години 00 хвилин наступної доби.

Роз`яснити підозрюваному ОСОБА_9 , що у разі невиконання покладених на нього обов`язків до нього може бути застосовано більш суворий запобіжний захід.

У задоволені скарги захисника ОСОБА_5 на дії старшого слідчого СВ Дніпровського УП ГУ Національної поліції у м.Києві ОСОБА_11 щодо незаконного затримання ОСОБА_8 - відмовити.

У судове засідання викликати сторін кримінального провадження (ч. 2 ст. 318, п. п. 19, 25, 26 ч. 1 ст. 3 КПК України).

Ухвала окремому оскарженню не підлягає. Заперечення проти неї можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене частиною першою статті 392 Кримінального процесуального Кодексу України.
Визначити час проголошення повного тексту ухвали 08 год. 30 хв. 22.07.2016.

С у д д я : ОСОБА_1