УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів за участю прокурора захисника засудженого при секретарі ОСОБА_2 і ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

розглянувши в судовому засіданні 17 листопада 2016 року в м. Києві кримінальне провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_5 в інтересах засудженого ОСОБА_6 на вирок Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 26 лютого 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Чернігівської області від 26 квітня 2016 року щодо засудженого,

в с т а н о в и в:
Зазначеним вироком

ОСОБА_6 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, такого, що не має судимості,

засуджено за ч. 1 ст. 121 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років.

Згідно з вироком суду, ОСОБА_6 визнано винуватим та засуджено за те, що він 2 грудня 2015 року близько 23.30 год, будучи в стані алкогольного сп`яніння, за місцем свого проживання у квартирі АДРЕСА_1 , під час сварки, на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин, завдав один удар ножем у живіт своїй колишній дружині ОСОБА_8 , спричинивши потерпілій тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.

Ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 26 квітня 2016 року вирок місцевого суду залишено без зміни.

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_5 , що діє в інтересах засудженого ОСОБА_6 , просить судові рішення змінити у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність і перекваліфікувати дії його підзахисного з ч. 1 ст. 121 КК України на ст. 124 КК України та призначити покарання в межах санкції статті. Зазначає, що судовий розгляд проведено однобічно й неповно, з порушенням вимог кримінального процесуального закону, а тому висновки суду про доведеність вини ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 121 КК України не відповідають фактичним обставинам провадження і ґрунтуються на суперечливих доказах та показах свідків. Також вважає, що вирок постановлений із порушенням вимог ч. 3 ст. 374 КПК України.

Заслухавши доповідача, пояснення захисника на підтримання поданої скарги, засудженого, який просив скасувати судові рішення щодо нього з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції, думку прокурора про відсутність підстав для задоволення скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження і обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що вона не підлягає задоволенню з таких підстав.

При вирішенні питання про скасування або зміну вироку, ухвали, відповідно до ч. 1 ст. 438 КПК України, суд касаційної інстанції керується статтями 412-414 цього Кодексу і не переглядає судові рішення з підстав однобічності і неповноти досудового розслідування та судового розгляду, щодо невідповідності висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження. Натомість, саме такі підстави є предметом перегляду суду апеляційної інстанції.

Із огляду на це, судова колегія при вирішенні питань, поставлених у касаційній скарзі виходить із фактичних обставин кримінального провадження, встановлених судом першої інстанції і в межах поданої апеляції перевірених колегією суддів апеляційного суду.

Висновок суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_6 у заподіянні ОСОБА_8 тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, підтверджений зібраними в установленому порядку доказами, які досліджені, належно оцінені судом і детально викладені у вироку.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, засуджений ОСОБА_6 не заперечував факту завдання потерпілій удару ножем, однак під час судового розгляду зазначав, про заподіяння тілесного ушкодження в стані необхідної оборони.

У судовому засіданні потерпіла ОСОБА_8 зазначала, що між нею та її колишнім чоловіком неодноразово відбувалися сварки, були випадки погроз із боку ОСОБА_6 , він застосовував по відношенню до неї та їх дітей насильство. Також 2 грудня 2015 року під час чергової сварки її колишній чоловік схопив ніж, а вона з метою оборони нанесла йому удар по руці кухонним молотком, однак він вибив його із рук та завдав їй удар ножем у живіт.

У ході проведення слідчого експерименту за участю потерпілої ОСОБА_8 , остання детально показала на місці механізм нанесення їй удару ножем у живіт ОСОБА_6 .

Такі показання потерпілої узгоджуються з висновками експертів, за результатами судово-медичних експертиз, згідно з якими у ОСОБА_6 виявлено легкі тілесні ушкодження, а у потерпілої ОСОБА_8 тяжке тілесне ушкодження.

Суд дав належну оцінку висновку експерта № 134 від 16 грудня 2015 року, за результатом проведеної судово-медичної експертизи щодо спричинення засудженому ОСОБА_6 легких тілесних ушкоджень.

Згідно висновку судово-медичної експертизи у потерпілої ОСОБА_8 виявлено проникаючу колото-різану рану черевної стінки з множинними ушкодженнями петель тонкої кишки та її брижі, внутрішньочеревна кровотеча. Виявлене тілесне ушкодження на тілі потерпілої могло утворитися в процесі боротьби.

Характер умисних дій та локалізація завданих потерпілій тілесних ушкоджень свідчать, що умислом засудженого охоплювалося спричинення потерпілій тяжкого тілесного ушкодження.

Доводи захисника в касаційній скарзі, що ОСОБА_6 завдав потерпілій тяжке тілесне ушкодження у разі перевищення меж необхідної оборони, а тому його дії необхідно кваліфікувати за ст. 124 КК України, не заслуговують на увагу, оскільки спростовуються доказами наявними в матеріалах кримінального провадження, які дослідженні в судовому засіданні, та узгоджуються між собою. При цьому, суд, із урахуванням правової позиції, зазначеної у постанові Верховного Суду України № 5-34кс14 від 27.11.2014 року, повно з`ясував усі обставини справи та дав належну оцінку всім доказам по справі, зробив порівняльний аналіз та оцінив наявність чи відсутність акту суспільно-небезпечного посягання й акту захисту, встановив їх співвідношення, відповідність чи невідповідність захисту небезпечності посягання, і вирок належним чином мотивував.

При перевірці матеріалів кримінального провадження встановлено, що судом досліджені всі обставини, з`ясування яких могло мати істотне значення для правильного її вирішення. Проявів упередженості щодо ОСОБА_6 під час судового розгляду не виявлено.

Дії ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 121 КК України кваліфіковано вірно. Отже, вважати, що судом неправильно застосований закон України про кримінальну відповідальність, немає підстав.

Покарання засудженому призначено відповідно до вимог ст. 65 КК України з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, даних про особу винного, який характеризується посередньо, двічі притягувався до адміністративної відповідальності за вчинення насильства в сім`ї, обтяжуючої покарання обставини вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, а також відсутність пом`якшуючих покарання обставин. Призначене покарання є справедливим, необхідним та достатнім для виправлення засудженого й попередження нових злочинів.

Апеляційним судом при перевірці даного кримінального провадження в апеляційному порядку прийнято правильне рішення. Свої висновки суд належним чином умотивував. Вони підтверджені доказами, які суд апеляційної інстанції ретельно перевірив і належним чином оцінив.

Доводи захисника, що вирок постановлений у порушення вимог ч. 3 ст. 374 КПК України, не обумовлені наявними об`єктивними даними.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були б підставою для зміни або скасування судових рішень, не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 434-436 КПК України суд,
п о с т а н о в и в:

Касаційну скаргу захисника ОСОБА_5 залишити без задоволення, а вирок Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 26 лютого 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Чернігівської області від 26 квітня 2016 року ОСОБА_6 без зміни.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3