Дата документу Справа № 323/2080/15-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/778/1315/16 Головуючий в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 323/2080/15-к
Категорія: ст. 296 ч. 2 КК України Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 вересня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:
головуючого ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участю:

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисників:

обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000546, щодо
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Оріхова Запорізької області, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ;

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Преображенки Оріхівського району Запорізької області, який проживав за адресою: АДРЕСА_2 , помер ІНФОРМАЦІЯ_3 ,

обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України,

встановила:
До суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою від 01.08.2016 року звернувся прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_10 /а.п. 193-198/, в якій просить вирок Оріхівського районного суду Запорізької області від 13.06.2016 року /а.п. 173-175/ скасувати, у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та невідповідністю висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження. Ухвалити новий вирок та визнати винним ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України, та призначити йому покарання у виді двох років обмеження волі. На підставі ст. ст. 75, 76 КК України звільнити від відбування покарання з іспитовим строком один рік, а щодо обвинуваченого ОСОБА_5 закрити провадження на підставі п. 5 ч. 2 ст. 284 КПК України.

Також апелянт просить під час апеляційного розгляду повторно дослідити докази у кримінальному провадженні: протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 09.05.2015 року, прийнятої від ОСОБА_11 ; протокол огляду місця події від 09.05.2015 року, проведеного у приміщенні магазину « ІНФОРМАЦІЯ_4 » за адресою: АДРЕСА_3 ; допитати свідків: ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 .

Прокурор вважає, що суд не надав належної оцінки діям ОСОБА_5 , який розпорядився майном магазину та виніс його на вулицю; не взяв до уваги, що перелік ознак особливої зухвалості, зазначений у п. 5 постанови Пленуму Верховного суду України №10 від 22.12.2006 «Про судову практику у справах про хуліганство», є не вичерпним, а також, що висновки суду щодо непідтвердження факту передачі третім особам майна, є помилковим та не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, що суперечить вимогам п. 1 ч. 1 ст. 411 КПК України.

Також, на думку прокурора, в діях обвинувачених присутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України, оскільки вони поєднані з грубим порушенням громадського порядку з мотивів явної неповаги до загальноприйнятих правил поведінки і моральності, супроводжувались особливою зухвалістю, були вчинені протягом тривалого часу, що призвело до тимчасового припинення нормальної діяльності магазину, та були припинені лише після прибуття до приміщення магазину патруля міліції, що підтверджується показаннями свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_15 , ОСОБА_14 .

Крім того, апелянт зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_3 обвинувачений ОСОБА_5 помер, проте, судом не прийнято рішення на підставі ч. 7 ст. 284 КПК України та продовжено судовий розгляд, що суперечить вимогам п. 1 ч. 2 ст. 412 КПК України.

У запереченнях захисник ОСОБА_16 вважає доводи апеляційної скарги прокурора необґрунтованими, а вирок суду законним та обґрунтованим, у зв`язку з чим, просить залишити його без змін.

Зазначеним вироком ОСОБА_5 та ОСОБА_7 визнані невинуватими у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України, та виправдані за відсутністю складу злочину.

Виправдовуючи обвинувачених, суд послався на те, що діяння ОСОБА_5 та ОСОБА_7 , хоча формально й містить ознаки порушення громадського порядку, однак не становило суспільної небезпеки, яка є типовою для кримінально караного хуліганства, і не було суб`єктивно спрямоване на завдання істотної шкоди охоронюваним кримінальним законом інтересам, що виключає наявність в їх діях складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України. Крім того, на думку суду, стороною обвинувачення не надано достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою доказів на підтвердження наявності в діянні ОСОБА_5 та ОСОБА_7 складу кримінально караного хуліганства за ознакою грубого порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю.

У вироку також зазначено, що ОСОБА_5 раніше судимий:

- 14.07.2000 року Оріхівським районним судом Запорізької області за ч. 2 ст. 183-3, ч. 1 ст. 43 КК України (ред. 1960 року) до 1 року 6 місяців позбавлення волі;

- 28.11.2000 року Оріхівським районним судом Запорізької області за ч. 1 ст. 206, ч. 3 ст. 42 КК України (ред. 1960 р.) до 1 року 3 місяців позбавлення волі;

- 12.10.2002 року Пологівським районним судом Запорізької області за ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 186, ч. 1 ст. 309 України до 8 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна; 11.02.2011 року звільнений по відбуттю строку покарання.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та апеляційної скарги, прокурора, який підтримав апеляційну скаргу та просить її задовольнити, клопотання про повторне дослідження доказів не підтримав, виходячи з того що всі докази судом були досліджені і підстави для їх повторного дослідження відсутні; обвинуваченого ОСОБА_7 та захисників із запереченнями стосовно доводів та вимог апеляційної скарги: вивчивши матеріали провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить наступного висновку.

Як зазначено у вироку, органом досудового розслідування ОСОБА_5 та ОСОБА_7 обвинувачуються в тому, що 09.05.2015 року, близько 17.30 годин, прийшли до магазину « ІНФОРМАЦІЯ_4 », розташованого за адресою по АДРЕСА_3 . Знаходячись в приміщенні цього магазину, діючи безпричинно, з хуліганських спонукань, з мотивів явної неповаги до суспільства, демонструючи п`яну завзятість, грубо порушуючи громадський порядок, супроводжуючи свої дії особливою зухвалістю, ігноруючи загальноприйняті норми та правила поведінки та використовуючи нікчемний привід і уявну причину для конфлікту, влаштували сварку із фізичною особою - підприємцем та продавцем магазину ОСОБА_11 . При цьому ОСОБА_5 без відому працівника магазину взяв з прилавку пластиковий футляр з грошовими коштами для збору добровільних коштів для дітей, котрі потребують лікування, та намагався винести з приміщення магазину, проте у зв`язку із наполегливою вимогою продавця повернув. В подальшому, через короткий проміжок часу, ОСОБА_5 , знаходячись в приміщенні магазину, безпідставно взяв полімерну банку, в котрій знаходилась продукція у виді сушеної риби, та виніс її з приміщення магазину, передавши її третім невстановленим особам. В цей же час ОСОБА_7 , будучи в стані алкогольного сп`яніння, також знаходячись в приміщенні вище вказаного магазину, використовуючи нікчемний привід і уявну причину для конфлікту, влаштував сварку з продавцем магазину ОСОБА_11 , при цьому, діючи безпричинно, з хуліганських спонукань, з мотивів явної неповаги до суспільства, демонструючи п`яну завзятість, грубо порушуючи громадський порядок, супроводжуючи свої дії особливою зухвалістю, висловлювався в адресу ОСОБА_11 нецензурною лайкою, наносив численні удари ногами по прилавку, внаслідок чого пошкодив комп`ютер, який знаходився на прилавку та порозкидав продукцію, що реалізувалась в магазині. Протиправні хуліганські дії вказаних осіб відбувалися на протязі приблизно 15-20 хвилин та вперто не припинялися, носили безпричинний та зухвалий характер, супроводжувалися образами особи, а також тимчасовим зупиненням нормальної роботи магазину « ІНФОРМАЦІЯ_4 ». Такі дії були припинені лише після того, як у конфлікт втрутились працівники міліції.

Зазначені вище дії кожного з обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_7 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч. 2 ст. 296 КК України як хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, вчинене групою осіб.

В судовому засіданні ОСОБА_5 та ОСОБА_7 вину в інкримінованому їм злочині не визнали повністю, скориставшись правом на відмову від давання показань.

ІНФОРМАЦІЯ_3 обвинувачений ОСОБА_5 помер, однак ухвалою суду від 13.06.2016 року судове провадження щодо нього було продовжено на підставі п. 5 ч. 1 ст. 284 КПК України, оскільки захисник обвинуваченого ОСОБА_5 , адвокат ОСОБА_9 , вважала це за необхідне для реабілітації померлого від пред`явленого обвинувачення.

Суд у вироку зазначив, що стороною обвинувачення в обґрунтування висновків про наявність в діях обвинувачених складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України, надані для дослідження докази, а саме:

- протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 09.05.2015 року, прийнятої від ОСОБА_11 ;

- протокол огляду місця події від 09.05.2015 року, проведеного у приміщенні магазину « ІНФОРМАЦІЯ_4 » за адресою: АДРЕСА_3 ;

- показання свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_15 , ОСОБА_14 .

Дослідивши зазначені докази та надавши їм оцінку, наведену у вироку, суд дійшов висновку, що стороною обвинувачення не надано достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою доказів на підтвердження наявності в діянні ОСОБА_5 та ОСОБА_7 складу кримінально караного хуліганства за ознакою грубого порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, за пред`явленим їм обвинуваченням за ч. 2 ст. ст. 296 КК України, і виправдав їх за відсутністю складу цього злочину.

З огляду на положення ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Суд не допустив цих порушень кримінального процесуального закону.

Як убачається з матеріалів провадження, судовий розгляд по ньому проведено з дотриманням вимог кримінального процесуального закону, таких порушень цього закону, які були б істотними і тягли за собою скасування виправдувального вироку, у провадженні не допущено, а висновки суду про невинуватість ОСОБА_5 та ОСОБА_7 у висунутому їм обвинуваченні за ч. 2 ст. 296 КК України, суд зробив на підставі доказів, які він дослідив та оцінив із дотриманням положень ст. 94 КПК України.

Відповідно до вимог п. 1) ч. 3 ст. 374 КПК України суд у мотивувальній частині вироку зазначив формулювання обвинувачення, яке пред`явлене ОСОБА_5 та ОСОБА_7 , і яке визнав недоведеним, а також підстави для виправдання обвинувачених з викладенням докладних мотивів, з яких відкинув докази обвинувачення.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, які в апеляційній скарзі поставлені лише під сумнів, але не спростовані.

Апелянт, спростовуючи висновки суду про невинуватість обвинувачених, посилається на пояснення свідків, на які у вироку послався і суд. При цьому, прокурор не зазначає ті обставини, яким по показанням свідків не надав оцінки суд, і не вказує на допущену судом неповноту.

Не представив апелянт і суду апеляційної інстанції аргументованих доводів про наявність в діях обвинувачених складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України, згідно з диспозицією якої, з урахуванням висунутого обвинувачення, хуліганством, вчиненим групою осіб, є умисне грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю.

Згідно з роз`ясненнями Пленуму Верховного Суду України, викладеними у постанові від 22.12.2006 року за № 10 «Про судову практику у справах про хуліганство», якщо таке порушення не супроводжувалось особливою зухвалістю або винятковим цинізмом, його необхідно кваліфікувати як дрібне хуліганство за ст. 173 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Як визначив Верховний Суд України, за ознакою особливої зухвалості хуліганством може бути визнано таке грубе порушення громадського порядку, яке супроводжувалось, наприклад, насильством із завданням потерпілій особі побоїв або заподіянням тілесних ушкоджень, знущанням над нею, знищенням чи пошкодженням майна, зривом масового заходу, тимчасовим припиненням нормальної діяльності установи, підприємства чи організації, руху громадського транспорту тощо, або таке, яке особа тривалий час уперто не припиняла.

По провадженню потерпіла особа відсутня.

Докази, надані стороною обвинувачення суду для дослідження в підтвердження висунутого обвинувачення, у тому числі пояснення свідків: ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_15 , ОСОБА_14 , не містять даних про те, що обвинувачені застосовували до будь-кого насильство, завдали побої або заподіяли тілесні ушкодження, знищили, чи пошкодили чиєсь майно. Не підтвердили свідки і те, що була зупинена нормальна робота магазину « ІНФОРМАЦІЯ_4 ».

Виходячи з встановлених обставин, суд обґрунтовано зазначив, що частина фактів, покладених в основу обвинувачення, не знайшли свого підтвердження, а саме: щодо безпричинності дій обвинувачених, щодо заволодіння та передання третім особам майна, що знаходилось в магазині, щодо нанесення численних ударів ногами по прилавку, щодо пошкодження комп`ютера та розкидання продукції по приміщенню магазину, щодо тимчасового зупинення нормальної роботи магазину, і дійшов висновку, що хоча дії обвинувачених й містять в собі формальні ознаки порушення громадського порядку і спокою громадян, за своєю спрямованістю вони не становили і потенційно не могли становити суспільної небезпеки того ступеня, який відмежовує дрібне хуліганство (ст. 173 КУпАП) від хуліганства кримінально караного, з чим погоджується колегія суддів і вважає рішення суду в цій частині належним чином вмотивованим.

Судом було встановлено і взято до уваги при прийнятті рішення про недоведеність вини обвинувачених те, що:

- всіма іншими учасниками та очевидцями подій поведінка обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_7 як особливо зухвала не сприймалась, вони не відчували особистої небезпеки чи небезпеки порушення громадського порядку;

- свідок ОСОБА_11 взагалі не зрозуміла, що від неї відібрали заяву про вчинення кримінального правопорушення, претензій до обвинувачених не мала і потерпілою у кримінальному провадженні не виступає, хоча згідно з обвинуваченням протиправні дії ОСОБА_5 та ОСОБА_7 начебто були спрямовані безпосередньо проти неї;

- свідок ОСОБА_12 змогла безперешкодно придбати товар під час того, як відбувався конфлікт між ОСОБА_11 та обвинуваченими. Вона вирішила покликати працівників міліції «про всяк випадок», керуючись скоріше власним негативним досвідом, ніж конкретними діяннями обвинувачених. При цьому працівники міліції були викликані до місця події не у процесуальний спосіб, а з використанням особистих відносин;

- всі учасники та свідки події вказували на те, що з боку обвинувачених нецензурна лайка не лунала. Працівники міліції підтвердили, що обвинувачені при їх появі поводились адекватно обстановці, неповаги або опору представникам влади не чинили, виконували їх законні вимоги;

- не знайшло свого підтвердження те, що ОСОБА_5 та ОСОБА_7 вчиняли інкриміновані їм дії під впливом алкогольного сп`яніння.

Колегія суддів погоджується з висновками суду і в частині того, що діяння обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_7 , хоча формально й містило ознаки порушення громадського порядку, однак не становило суспільної небезпеки, яка є типовою для кримінально караного хуліганства, і не було суб`єктивно спрямоване на завдання істотної шкоди охоронюваним кримінальним законом інтересам, що виключає наявність в їх діях складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України.

Колегія суддів вважає виправдувальний вирок суду обґрунтованим і вмотивованим і не вбачає підстав для його скасування з ухваленням обвинувального вироку щодо обвинувачених.

Обґрунтованим і вмотивованим є рішення суду, викладене в ухвалі від 13 червня 2016 року, якою прокурору було відмовлено в задоволенні клопотання про закриття кримінального провадження в частині обвинувачення ОСОБА_5 , який помер, і був продовжений розгляд кримінального провадження відносно останнього в загальному порядку для реабілітації померлого, на що суд мав достатні правові підстави.

Виходячи із закріпленої законом норми щодо реабілітації померлого (п. 5) ч. 1 ст. 284 КПК України), суд не допустив порушення вимог п. 1 ч. 2 ст. 412 КПК України, про що зазначено в апеляційній скарзі.

Доводи, наведені в апеляційній скарзі, апелянтом обґрунтовані не змістом, наданих суду доказів на підтвердження обвинувачення, а змістом законів, які, на думку апелянта, суд не застосував, оцінюючи докази обвинувачення, що не узгоджується з вимогами ст. ст. 370, 374 КПК України та обставинами, встановленими під час судового розгляду.

Що стосується посилання в апеляційній скарзі на дії ОСОБА_5 по заволодінню банки з сушеною рибою, то ці обставини не спростовують висновки суду по обвинуваченню за ч. 2 ст. 296 КК України і виходять за межі висунутого обвинувачення по цьому провадженню.

Доводи, наведені в апеляційній скарзі, не знайшли підтвердження під час апеляційного розгляду і спростовуються висновками суду, викладеними у вироку.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

ухвалила:
Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_10 від 01.08.2016 року залишити без задоволення.

Вирок Оріхівського районного суду Запорізької області від 13 червня 2016 року по кримінальному провадженню щодо обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_5 , залишити без змін.
Ухвала Апеляційного суду Запорізької області набирає законної сили з моменту її проголошення, проте на неї учасниками судового провадження може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4