№ 336/5236/16-к
провадження № 1кп/336/377/2016
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 листопада 2016 року м.Запоріжжя
Шевченківський районний суд м.Запоріжжя у складі:
головуючого судді: ОСОБА_1 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,
за участю прокурора ОСОБА_3 ,
потерпілих ОСОБА_4 ,
ОСОБА_5 ,
представника потерпілих ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_8 ,
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Запоріжжя, громадянина України, одруженого, з середньою спеціальною освітою, офіційно не працюючого, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:
10.02.2009 р. Ленінським районним судом м.Запоріжжя за ч.3 ст.185 КК України до 2 років позбавлення волі;
29.06.2011 р. Комунарським районним судом м.Запоріжжя за ч.2 ст.186 КК України до 4 років позбавлення волі;
23.12.2013 р. Вільнянським районним судом Запорізької області за ст.391 КК України до 1 року позбавлення волі, на підставі ст.71 КК України частково приєднано покарання за вироком Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 29.06.2011 р. та визначено покарання 1 рік 1 місяць 15 днів позбавлення волі, -
у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст.121 Кримінального кодексу України,
21 січня 2016 року в період часу з 11.45 год. до 11.55 год., ОСОБА_8 , маючи умисел на спричинення тілесних ушкоджень, знаходячись у дворі будинків АДРЕСА_3 та АДРЕСА_4 , під час конфлікту, який виник на грунті особистих неприязних відносин, наніс ОСОБА_5 два удари кулаком руки в область голови, від чого останній впав на землю, після чого ОСОБА_8 дістав ножа, який він заздалегідь підготував та приніс з собою, та тримаючи його в руці, наніс ОСОБА_5 два удари ножем в область спини, після чого, продовжуючи свій злочинний умисел, наніс ОСОБА_4 , який намагався заступитися за ОСОБА_5 , один удар ножем в область правого передпліччя та один удар ножем в область грудної клітки, а потім дістав пістолет невстановленого досудовим розслідуванням зразку та виконав постріл у ОСОБА_5 , який намагався втекти, влучивши ОСОБА_5 в область лівого стегна.
Внаслідок вищезазначених злочинних дій ОСОБА_8 , потерпілому ОСОБА_5 спричинені наступні тілесні ушкодження: травма обличчя, яка виражається у сколах (переломах) коронкових частин 43 та 44 зубів, яка кваліфікується як легкі тілесні ушкодження, що викликали незначну стійку втрату загальної працездатності до 10%; одиночне проникаюче поранення задньої поверхні грудної клітки праворуч з ушкодженням нижньої долі правої легені та скупченням крові в правій плевральній порожнині, яке кваліфікується як тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння; сліпе поранення лівої поперекової області з ушкодженням м`язів спини та позачеревного простору, рани (2) в області лівого стегна в верхній та середній третинах, які кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, що потягли короткочасний розлад здоров`я.
Внаслідок вищезазначених дій ОСОБА_8 потерпілому ОСОБА_4 спричинені наступні тілесні ушкодження: проникаюче торакоабдомінальне поранення передньої поверхні тулуба з проникненням у черевну, праву та ліву плевральні порожнини з ушкодженням серця, перікарда, діафрагми, лівої долі печінки, яке кваліфікується як тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння; поранення (2) в області правого передпліччя з частковим ушкодженням поверхневих м`язів, які кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, що потягли короткочасний розлад здоров`я.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_8 визнав себе винним у вчинені, інкримінованого йому, кримінального правопорушення, та пояснив, що дійсно спричинив потерпілим ОСОБА_5 та ОСОБА_4 тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя в момент заподіяння.
Показав, що 21.01.2016 р. він збирався на дачу, взяв з собою пістолет та ніж, які збирався залишити на дачі. В цей день йому зателефонувала добре знайома ОСОБА_9 , яка повідомила, що її ображає ОСОБА_10 та попрохала розібратись з останнім. Приблизно о 12.00 год. на таксі обвинувачений разом з ОСОБА_11 приїхав в двір будинків АДРЕСА_4 та АДРЕСА_3 , де, як йому стало відомо зі слів ОСОБА_11 , мешкає раніше не відомий йому ОСОБА_12 . ОСОБА_8 вийшов з автомобіля, підійшов до потерпілих та запитав, хто з них ОСОБА_13 . ОСОБА_14 відповів, що це він. Після чого, в процесі нетривалого спілкування, ОСОБА_14 образив його. Обурившись, обвинувачений наніс ОСОБА_15 два удари кулаком в область голови, від яких потерпілий впав на землю, потім, діставши ножа, ОСОБА_8 наніс ОСОБА_15 два удари в область спини. В цей час за ОСОБА_16 почав заступатись потерпілий ОСОБА_4 , якому обвинувачений наніс удар ножем в область передпліччя та один удар в область грудної клітини. Помітивши, що ОСОБА_14 намагається втекти, ОСОБА_17 дістав з кишені пістолет та виконав декілька пострілів в бік ОСОБА_5 . Після цього ОСОБА_8 покинув місце пригоди.
Не заперечував, що за викладених в обвинуваченні обставин, спричинив потерпілим, окрім інших, тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя в момент заподіяння.
Вивчивши всі обставини кримінального провадження та оцінивши кожний наданий доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів-з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд прийшов до висновку про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні вказаного вище кримінального правопорушення, виходячи з наступного.
Потерпілий ОСОБА_5 в суді пояснив, що раніше ОСОБА_8 не знав, з ОСОБА_18 зустрічався, жодних конфліктів між ними не було. В обідній час він разом з ОСОБА_4 знаходився на дитячому майданчику, розташованому між житловими будинками № 31 та АДРЕСА_4 . Неподалік від них зупинився автомобіль, з якого вийшли два чоловіка, один з них ОСОБА_8 . Підійшовши приблизно на відстань 1 м, обвинувачений спитав, хто з них ОСОБА_13 . ОСОБА_19 сказав, що ОСОБА_13 це він, після чого, через декілька секунд, ОСОБА_8 наніс йому два удари кулаком в щелепу, а потім, утримуючи його за куртку, два удари ножем в спину, між лопаток та область поясниці. Після отриманих ударів, потерпілий намагався втекти та сховатись за гаражі, коли почув приблизно шість пострілів. Куля від одного з пострілів потрапила йому в ногу. Другий, невідомий, чоловік тримав ОСОБА_4 , який намагався його захистити. Будь-яких ударів невідомий йому не наносив. Коли через деякий час ОСОБА_14 повернувся з-за гаражів, ОСОБА_8 на місці пригоди вже не було, там знаходився потерпілий ОСОБА_4 та неподалік потерпілий помітив ОСОБА_20 . Причини поведінки ОСОБА_8 відносно нього, потерпілому не відомі, з ОСОБА_21 у ОСОБА_5 не було жодних конфліктів.
Допитаний в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_4 пояснив, що у вказаний в обвинуваченні день та час вони разом з ОСОБА_5 перебували у дворі будинків АДРЕСА_3 та АДРЕСА_4 . Він помітив, як зі сторони будинку в їх напрямку рухаються два раніше не знайомих чоловіка. Коли чоловіки підійшли ближче, один з них став з боку, а ОСОБА_8 спитав, хто з них ОСОБА_13 . Коли ОСОБА_5 відповів, що ОСОБА_13 він, ОСОБА_8 майже відразу наніс ОСОБА_5 удар в обличчя. ОСОБА_4 мав намір вступитися за ОСОБА_16 , але чоловік, який прийшов разом з ОСОБА_8 , та був більш фізично розвинений, схопив його за комір куртки та став утримувати, даючи пораду не втручатись, коментуючи, що ОСОБА_5 та ОСОБА_8 самі розберуться. Намагаючись допомогти ОСОБА_5 , ОСОБА_4 наніс незнайомцю удар ліктем в область живота, в результаті якого чоловік відпустив ОСОБА_4 , а потерпілий втрутився в бійку. В цей час ОСОБА_8 наніс йому удар ножем по руці, якою ОСОБА_4 намагався прикритись, та в область живота. Потім ОСОБА_4 почув шість пострілів. Далі ОСОБА_8 та раніше невідомий чоловік сіли в автомобіль та покинули місце пригоди. Згодом, потерпілий на місці пригоди помітив ОСОБА_20 . Приблизно через 30 хвилин прибула швидка, яка доставила його до лікарні, де він переніс складну операцію.
Згідно протоколу огляду з ілюстраційними таблицями до нього (а.с.63-66), було оглянуто подвір`я багатоповерхового будинку АДРЕСА_3 та АДРЕСА_4 , де були виявлені та вилучені нашарування РБК.
Відповідно до висновку експерта судово-медичної експертизи № 613 від 25.03.2016 р., в змиві на марлевому тампоні з місця події, знайдена кров людини, що не виключає походження крові від особи (осіб) з групою В з ізогематиглютиніном анти-А і супутнім антигеном Н, у тому числі від потерпілого ОСОБА_4 , домішка крові ОСОБА_5 не виключається.
Згідно судово-медичної експертизи № 1081 від 29.03.2016 р. (а.с.80-83), одиночне проникаюче поранення задньої поверхні грудної клітини справа з пошкодженням нижньої долі правої легені та скупченням крові в праві плевральній порожнині у ОСОБА_5 кваліфікуються як тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент спричинення. Сліпе поранення лівої поясничної області з пошкодженням м`язів спини та забрюшинного простору; рани (2) в області лівого стегна в верхній та середній третинах у ОСОБА_5 кваліфікуються як легкі тілесні пошкодження, що потягли короткочасний розлад здоров`я. Проникаюче поранення грудної клітини справа та сліпе поранення лівої поясничної області, встановлені у ОСОБА_5 могли утворитись від дії предмета (предметів), що має колюче-ріжучі властивості, з напрямком травмуючої сили вперед и трохи зверху донизу. Рани (2) в області лівого стегна утворились від дії тупого твердого предмета з обмеженою травмуючою поверхнею. Враховуючи локалізацію та характеристики встановлених тілесних ушкоджень, ОСОБА_5 було спричинено не менш, ніж 4 травмуючих впливи.
Відповідно до висновка експерта № 117 від 04.04.2016 р. (а.с.98-101) пошкодження на спортивній куртці та відповідні їм на джемпері від потерпілого ОСОБА_5 , були заподіяні пласким одностороньогострим колюче-ріжучим предметом, яким міг бути клинок ножа, що має обушок і лезо. Ширина частини клинка, що занурилася, складає не менше 17 мм.
З висновку експерта № 123-к від 15.08.2016 р. (а.с.84-91) судом встановлено, що у ОСОБА_5 мали місце сколи (переломи) коронкових частин 43 та 44 зубів. Ушкодження зубів 43-44, виявлені у потерпілого, кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, що викликали незначну стійку втрату загальної працездатності до 10%. Виявлені ушкодження могли виникнути не менш, як від одного травматичного впливу, не виключно від удару кулаком руки.
З висновку експерта № 312 від 27.07.2016 р. (а.с.113-115) судом встановлено, що пошкодження на брюках джинсових потерпілого ОСОБА_5 , має ознаки дії тупого предмета з обмеженою травмуючою поверхнею. З огляду на обставини випадку, експерт дійшов висновку, що пошкодження є вхідним кульовим вогнепальним, з відкладенням по краях часток міді.
Відповідно до висновків експертів № 538 від 29.02.2016 р. (а.с.93), № 612 від 25.03.2016 р. (а.с.95-97) та № 1300 від 06.07.2016 р. (а.с.110-112) кров ОСОБА_5 відноситься до групи 0 з ізогематиглютинінами анти-А та анти-В ізосерологічної системи АВ0. В слідах на куртці, футболці, джинсових штанах ОСОБА_5 , знайдена кров людини, що не виключає походження крові від ОСОБА_5 , походження крові від ОСОБА_4 виключається.
Згідно висновку судово-медичної експертизи ОСОБА_4 № 1039 від 29.03.2016 р. (а.с.123-126), проникаюче торакоабдомінальне поранення поверхні тулубу з проникаючим в брюшну, праву та ліву плевральні порожнини з пошкодженням серця, перикарда, діафрагми, лівої долі печінки у ОСОБА_4 кваліфікується як тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння. Поранення (2) в області правого передпліччя з частковим пошкодженням поверхневих м`язів у ОСОБА_4 кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, що потягли короткочасний розлад здоров`я. Пошкодження могло утворитись від дії предмета з колюче-ріжучими властивостями.
Відповідно до висновку експерта № 116 від 08.04.2016 р. (а.с.133-137), пошкодження на одязі (куртка, джемпер та футболка) від потерпілого ОСОБА_4 були заподіяні пласким односторонньо гострим колюче-ріжучим предметом, яким міг бути клинок ножа, що має обух та лезо. Пошкодження утворились від дії двох окремих травмуючих дій.
Відповідно до висновків експертів № 537 від 29.02.2016 р. (а.с.128) та № 614 від 31.03.2016 р. (а.с.130-132) кров ОСОБА_4 відноситься до групи В з ізогематиглютинінами анти-А ізосерологічної системи АВ0. В слідах на куртці, светрі, футболці ОСОБА_4 , знайдена кров людини, що не виключає походження крові від ОСОБА_4 , домішка крові від ОСОБА_5 не виключається.
Постановою слідчого від 18.06.2016 р. одяг, наданий потерпілими, та їх зразки крові, визнані речовими доказами у кримінальному провадженню (а.с.138, 140).
Згідно акту судово-психіатричного експерта № 343 від 22.06.2016 р. (а.с.153-159), ОСОБА_8 виявляв та виявляє у теперішній час психічний розлад у вигляді психічних та поведінкових розладів внаслідок вживання опіоїдів, синдром залежності, на даний час стан ремісії. У період здіснення інкримінованого йому правопорушення ознак тимчасового хворобливого розладу психічної діяльності не виявляв. Отже, міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. За своїм психічним станом в цей час він також може усвідомлювати свої дії та керувати ними.
Досліджені судом докази в сукупності логічні, послідовні, не містять протиріч та не викликають сумнівів щодо їх достовірності.
По суті вони узгоджуються між собою та із показами самого обвинуваченого про фактичні обставини справи.
Компетентність експертів, обґрунтованість експертних висновків ніким із учасників кримінального провадження не оспорювались.
Аналізуючи наведене, з урахуванням встановлених в судовому засіданні обставин, які перевірені доказами, суд дійшов висновку, що кожен досліджений у судовому засіданні доказ та їх сукупність у взаємозв`язку дають підстави для висновку про те, що винуватість ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення доведена в повному обсязі.
Так, обвинувачений ОСОБА_8 не оспорював, що 21.01.2016 р. він знаходився у дворі будинків АДРЕСА_3 та АДРЕСА_4 , де у нього виник конфлікт з раніше незнайомим йому ОСОБА_5 , який перейшов у нанесення ним тілесних ушкоджень ножем ОСОБА_5 , а згодом і ОСОБА_4 , який намагався захистити ОСОБА_5 . В процесі конфлікту обвинувачений також не заперечував застосування пістолету.
Згідно абз.2 п.2 ч.3 ст.374 КПК України у мотивувальній частині вироку зазначається, у разі визнання особи винуватою, статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений.
Аналізуючи доводи представника потерпілих адвоката ОСОБА_6 щодо наявності у діях ОСОБА_8 ознак кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, п.2, 7 ч.2 ст.115 КК України, яка передбачає кримінальну відповідальність за замах на вбивство двох осіб з хуліганських мотивів, суд виходить з наступного.
Умисне вбивство за ст.115 КК України розглядається як вчинене з прямим умислом, коли винуватий усвідомлює суспільно небезпечний характер свого діяння(дій або бездіяльності), передбачає його суспільно небезпечні наслідки у вигляді смерті іншої людини і бажає її настання, або як вчинене з непрямим умислом, коли винний хоча і не бажає настання смерті іншої людини, але свідомо припускає її настання. Умисно завдаючи шкоду потерпілому, винний не передбачає конкретно, яка саме шкода матиме місце, допускаючи можливість будь-якої шкоди, в тому числі й смерті, яка фактично настає.
Відповідно до частини першої статті 15 КК України замахом на злочин є вчинення особою з прямим умислом діяння (дії або бездіяльності), безпосередньо спрямованого на вчинення відповідного злочину, якщо при цьому злочин не було доведено до кінця з причин, що не залежали від її волі. Згідно з частиною другою статті 24 КК умисел є прямим, якщо особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала їх настання.
Верховний Суд України у своїх рішеннях (№ 5-32кс12 від 31 січня 2012 року, № 5-26кс13 від 4 липня 2013 року, № 5-46кс13 від 14 листопада 2013 року, № 5-10кс14 від 26 червня 2014 року, № 5-12кс14 від 15 травня 2014 року) звертав увагу на те, що замах, безпосередньо спрямований на вчинення злочину, є його стадією і становить кінцеве діяння щодо реалізації умислу, рішення й наміру вчинити злочин, а тому він є актом, який виконується виключно з прямим умислом, при наявності цілі досягнення суспільно небезпечного результату. Ціль досягнення суспільно небезпечного результату - це конструктивний елемент попередньої злочинної діяльності, у тому числі й замаху. Таким чином, наслідки, які не настали, інкримінуються особі у тому разі, якщо вони були включені в ціль його діяння і досягнення такої цілі було б неможливе без таких наслідків. Якщо ж особа не мала наміру досягти певних наслідків, то вона не могла й вчиняти замах на їх досягнення.
Відповідно до положень пунктів 4, 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 7 лютого 2003 року № 2 «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи» при відмежуванні умисного вбивства від умисного заподіяння тяжкого тілесного ушкодження визначальним є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій: якщо особа, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння і передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки, бажає їх настання, - умисел є прямим, а якщо не бажає, але свідомо припускає їх настання, - умисел є непрямим. Вирішуючи питання про те, з яким (прямим чи непрямим) умислом діяв винуватий, тобто для з`ясування змісту і спрямованості умислу, необхідно зважати на сукупність всіх обставин учиненого діяння і враховувати не тільки поведінку винуватого до, під час і після злочину, його взаємини з потерпілим, що передували події, кількість, характер і локалізацію поранень (поранення життєво важливих органів), заподіяних потерпілому, причини припинення злочинних дій, а й спосіб учинення злочину, засоби і знаряддя злочину. При цьому якщо винна особа відмовилась від убивства потерпілого вже після вчинення дій, які вважала за необхідне виконати для доведення злочину до кінця, але його не було закінчено з причин, що не залежали від її волі, діяння належить кваліфікувати відповідно до частини другої статті 15 КК, як закінчений замах на умисне вбивство, яке може бути вчинено лише з прямим умислом.
Встановлені судом обставини, які перевірені доказами, вказують на те, що обвинувачений ОСОБА_8 з потерпілими не був знайомий та конфліктів між ними не було. ОСОБА_5 обвинуваченим ОСОБА_8 було завдано один удар, який потягнув спричинення тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння. Інших тяжких тілесних ушкоджень, зокрема, у життєво важливі органи, обвинувачений потерпілому ОСОБА_5 не спричинив, хоча мав для цього реальну можливість та знаряддя у виді ножа та пістолета. Потерпілому ОСОБА_4 ОСОБА_8 завдав одне тяжке тілесне ушкодження в життєво важливий орган передню поверхню тулубу з проникненням у черевну, праву та ліву плевральні порожнини з ушкодженням серця. Обвинувачений припинив свої дії відносно потерпілого ОСОБА_4 відразу після нанесення цього удару, хоча мав можливість продовжувати нанесення йому ударів ножем.
За таких обставин, суд дійшов висновку, що умислом обвинуваченого не охоплювалося заподіяння потерпілим смерті.
Крім того, представник потерпілих зазначила, що ОСОБА_8 з хуліганських мотивів спровокував конфлікт з раніше незнайомими ОСОБА_22 та ОСОБА_4 в ході якого вчинив замах на їх вбивство.
Аналізуючи доводи представника потерпілих, суд не встановив підстав для висновку про те, що кваліфікація кримінального правопорушення, яке інкриміноване обвинуваченому, не відповідає обставинам справи.
За обставинами справи, які суд встановив у судовому засіданні, конфлікт між потерпілим ОСОБА_23 та ОСОБА_8 виник на грунті особистих неприязних стосунків. Як встановлено судом ОСОБА_8 прибув на місце події на прохання його знайомої ОСОБА_24 , яка знаходилась разом з ним в автомобілі таксі та була присутня неподалік під час конфлікту. Як стверджував ОСОБА_8 , про місцеперебування ОСОБА_5 , він дізнався зі слів ОСОБА_25 . Прибувши на місце пригоди обвинувачений поцікався наявністю там конкретного хлопця на ім`я ОСОБА_13 . Вищевикладене не заперечували в судовому засіданні і потерпілі ОСОБА_5 та ОСОБА_4 .
З наданого суду висновку судово-психіатричної експертизи вбачається, що при проведенні експертизи обвинувачений за фактом інкримінованого йому правопорушення повідомляв, що «….21.01.2016 р. подзвонила знайома дівчина, попросила приїхати поговорити з хлопцями. …взяв таксі, приїхав, ці хлопці були там, розмова не вийшла, я не люблю, коли розмовляють «матом», сварка перейшла в бійку..» (а.с.157).
Вищевикладене свідчить про наявність конфлікту між ОСОБА_8 та потерпілими, який виник раптово на грунті особистих неприязних стосунків.
Представник потерпілих не зазначив, в чому конкретно, на її думку, полягає хуліганський мотив у діях обвинуваченого, якими дослідженими судом доказами це підтверджується.
Виходячи з сукупності всіх обставин вчиненого діяння, враховуючи спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень у потерпілих, які обвинувачений наносив навмання, припинення обвинуваченим протиправних дій у той час, коли потерпілі були живі, вказує на відсутність у ОСОБА_8 умислу позбавити ОСОБА_22 та ОСОБА_4 життя.
Крім того, обвинувачений та потерпілі раніше не були знайомі, не перебували у стійких неприязних стосунках, між ними не виникало конфліктів, які могли б викликати у обвинуваченого бажання позбавити потерпілих життя, конфлікт був фактично дріб`язковий, зводився до демонстрування ОСОБА_8 фізичної сили.
З урахуванням встановлених в судовому засіданні обставин, які перевірені доказами, суд прийшов до висновку про те, що винуватість ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення доведена в повному обсязі, а доводи представника потерпілих про наявність підстав для кваліфікації його дій як таких, що підпадають під ознаки замаху на умисне вбивство двох осіб з хуліганських мотивів, не знайшли свого підтвердження.
Разом з тим представник потерпілих вказує, що на місці пригоди знаходився не встановлений досудовим слідством чоловік, який хоча і не наносив тілесних ушкоджень потерпілим, але своїми діями, які полягали в обмеженні руху потерпілого ОСОБА_4 , сприяв ОСОБА_8 в спричиненні тілесних ушкоджень ОСОБА_5 .
ОСОБА_8 заперечував попередню змову на умисне тяжке тілесне ушкодження з будь-ким.
З реєстру матеріалів досудового розслідування у даному кримінальному провадженні вбачається, що 27.01.2016 р. було змінено юридичну кваліфікацію дій ОСОБА_8 з ч.2 ст.121 КК України на ч.1 ст.121 КК України (п.5).
25.01.2016 р. потерпілому ОСОБА_5 (п.20) та ОСОБА_4 (п.36) були вручені пам"ятки про права та обов`язки потерпілих (ст.56 КПК України), серед інших: знати сутність підозри та обвинувачення; мати представника; знайомитися з матеріалами, які стосуються вчиненого щодо нього кримінального правопорушення; подавати докази на підтвердження своєї заяви та ін.
Як вбачається з реєстру матеріалів потерпілі, які були ознайомлені з їх процесуальними правами та обов`язками, під час досудового розслідування не оспорювали юридичну кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_8 .
Виходячи з вимог ст. 337 КПК України, зокрема те, що судовий розгляд проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, суд, розглянувши дане кримінальне провадження приходить до висновку, що кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_8 за ч.1 ст.121 КК України є правильною, оскільки останній вчинив умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.
При призначенні покарання обвинуваченому суд, згідно з вимогами ст. 65 КК України та роз`ясненнями, що містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року "Про практику призначення судами кримінального покарання" враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особливості конкретного кримінального правопорушення й обставини його вчинення, особу винного, поведінку до вчинення кримінального правопорушення і після його вчинення, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
При призначенні покарання ОСОБА_8 , суд бере до уваги ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України є тяжким злочином, та враховує відомості про особу обвинуваченого: має постійне місце проживання, одружений, був неофіційно працевлаштований, перебуває на обліку у нарколога, раніше судимий, в місцях попереднього ув`язнення характеризується формально (а.с.141-152, 164-174).
Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого, суд відповідно до ст.66 КК України визнає щире каяття.
Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого, суд визнає рецидив злочину.
З урахуванням всіх цих обставин у сукупності з відомостями про особу обвинуваченого, його ставлення до скоєного, тяжкості скоєного, часткового відшкодування матеріальної шкоди, суд прийшов до висновку, що з метою захисту інтересів суспільства, виправлення та запобігання вчиненню нових правопорушень, обвинуваченому необхідно призначити покарання у виді 7 років позбавлення волі з реальною ізоляцією від суспільства.
При вирішенні питання про стягнення з обвинуваченого судових витрат, а саме витрат, пов`язаних із залученням експертів та проведенням експертиз, суд прийшов до висновку, що на підставі ст.ст.122, 124 КПК України, документально підтверджені витрати на залучення експерта підлягають стягненню з ОСОБА_8 на користь держави.
Суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на проведення експертиз в сумі 660,30 грн. (а.с.102).
При вирішенні цивільних позовів, заявлених ОСОБА_5 та ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, суд виходить з наступного.
Відповідно до вимог ч.1 ст.61 КПК України цивільним позивачем у кримінальному провадженні є фізична особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової або моральної шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової шкоди, та в порядку, встановленому цим Кодексом, пред`явила цивільний позов.
У відповідності до вимог ст.ст.127-129 КПК України обов`язок про відшкодування матеріальної та моральної шкоди вироком покладається на підозрюваного, обвинуваченого.
Ч.5 ст.128 КПК України визначає, що цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми ЦПК України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Цивільний позов, заявлений потерпілими підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Обвинувачений ОСОБА_8 цивільні позови визнав повністю.
Приймаючи до уваги позицію обвинуваченого про визнання позовних вимог кожного з потерпілих про стягнення матеріальної шкоди в сумі 5000 грн. та моральної шкоди в сумі 100 000 грн., з урахуванням вимог ст..130, ч.4 ст. 174 ЦПК та ч.6 п.11 Постанова Пленуму Верховного Суду України Про судове рішення у цивільній справі № 14 від 18.12.2009 року, згідно якого за змістом частини четвертої статті 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом, суд вважає за необхідне прийняти визнання цивільним відповідачем позову та задовольнити позовні вимоги ОСОБА_5 і ОСОБА_4 з підстав, викладених ними у позовній заяві
Відповідно до ст.22, 23, 1167, 1168 ЦК України, особа має право на відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої їй внаслідок порушення її прав, зокрема, витрат, які особа зробила або повинна зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), а також втрат через фізичний біль та страждання, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої.
Стягненню з ОСОБА_8 на користь кожного з потерпілих підлягає по 2500 грн., оскільки після пред`явлення позову, обвинуваченим було частково відшкодовано ОСОБА_5 та ОСОБА_4 матеріальну шкоду на суму 2500 грн. (а.с.162).
Виходячи з принципів розумності та справедливості, неможливості поновити втрати потерпілих в інший спосіб, суд дійшов до висновку про те, що необхідним і достатнім для поновлення їх прав є відшкодування заподіяної їм моральної шкоди у повному обсязі.
Крім того, на думку суду, з обвинуваченого на користь потерпілих необхідно стягнути витрати на правову допомогу, оскільки такі вимоги ґрунтуються на нормах ст.ст. 118, 124 КПК України, які зобов`язують обвинуваченого відшкодувати потерпілому витрати на правову допомогу у разі ухвалення обвинувального вироку.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, адвокат ОСОБА_6 надавала правову допомогу потерпілим ОСОБА_5 та ОСОБА_4 в період судового провадження. Відповідно до актів виконаних робіт від 21.09.2016 року (а.с.160, 161), адвокат 27.09.2016 р. склала позовні заяви потерпілим, 30.10.2016 р. та 11.10.2016 р. приймала участь у судових засідання та отримала від кожного з потерпілих по 1000 грн.
Відповідно до положень ст.ст. 120, 124 КПК України витрати на правову допомогу, тобто витрати, пов`язані з оплатою допомоги представника потерпілого та цивільного позивача, які надають правову допомогу за договором, несе потерпілий, цивільний позивач. І в разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.
У зв`язку з вищевикладеним, суд вважає за необхідне стягнути витрати на правову допомогу з ОСОБА_8 1000 грн. на користь потерпілого ОСОБА_5 та 1000 грн. на користь потерпілого ОСОБА_4 .
Долю долучених до справи речових доказів необхідно вирішити відповідно до ст.100 КПК України.
Відносно обвинуваченого, 03.06.2016 р. на досудовому розслідуванні був обраний запобіжний захід у виді тримання під вартою, строк якого судом продовжений до 13.11.2016 р.включно.
Оскільки в матеріалах кримінального провадження не міститься даних, які б свідчили про відсутність або зміну ризиків, що виправдовують обрання відносно обвинуваченого найбільш суворого запобіжного заходу, на думку суду, такий запобіжний захід до набрання вироком законної сили є необхідним для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого, а строк відбування покарання необхідно рахувати із дня фактичного затримання.
Керуючись ст.ст.368, 374, 392 КПК України, суд -
Визнати винуватим ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ст.121 ч.1 КК України та призначити йому покарання у виді 7 (семи) років позбавлення волі.
Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України, зарахувати час знаходження ОСОБА_8 під вартою в строк відбування покарання з розрахунку один день попереднього увязнення за два дні позбавлення волі з 03 червня 2016 року по день ухвалення вироку 08 листопада 2016 року.
До набрання вироком законної сили запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_8 залишити у виді тримання під вартою.
одяг ОСОБА_5 (кофта та спортивна кофта, куртка, брюки), одяг ОСОБА_4 (куртка, светр, футболка), змив речовини бурого кольору, зразки крові ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , які зберігаються у камері зберігання речових доказів Шевченківського відділення поліції Дніпровського відділу поліції ГУНП в Запорізькій області знищити.
Цивільний позов ОСОБА_5 до ОСОБА_8 про відшкодування завданої злочином матеріальної та моральної шкоди задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_5 відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 2500 грн., моральної шкоди 100 000 грн., 1000 грн. у якості відшкодування витрат на правову допомогу, а всього стягнути 103 500 гривень.
Цивільний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_8 про відшкодування завданої злочином матеріальної та моральної шкоди задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_4 відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 2500 грн., моральної шкоди 100 000 грн., 1000 грн. у якості відшкодування витрат на правову допомогу, а всього стягнути 103 500 гривень.
Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Запорізької області через Шевченківський районний суд м.Запоріжжя шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів після його проголошення, а обвинуваченим, який тримається під вартою, -у той же строк після отримання копії вироку.

Учасники кримінального провадження мають право отримати копію вироку негайно після його проголошення, особам, які не були присутні при проголошенні вироку, його копія не пізніше наступного дня буде направлена поштою.

Головуючий суддя