АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Єдиний унікальний номер справи: 656/246/15-к Головуючий у 1-й інстанції: ОСОБА_1
Номер провадження: 11-кп/791/673/15 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч. 2 ст. 286 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 серпня 2015 року м. Херсон
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Херсонської області у складі:
головуючого судді: ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі: ОСОБА_5
за участю прокурора: ОСОБА_6
обвинуваченого: ОСОБА_7
захисника обвинуваченого адвоката: ОСОБА_8
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Херсоні кримінальне провадження № 0000288 за апеляційними скаргами прокурора, обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Іванівського районного суду Херсонської області від 28.05.2015 року щодо ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Українське Іванівського району Херсонської області, громадянина України, не одруженого, не працюючого, раніше не судимого; зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , -

в с т а н о в и л а :
Цим вироком, ОСОБА_7 засуджено за ч. 2 ст. 286 КК України до позбавлення волі строком на 3 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки з відбуванням покарання в кримінально-виконавчій установі закритого типу. Запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання до набрання вироком законної сили залишено без змін. Вирішено питання щодо судових витрат та речових доказів.
ОСОБА_7 визнаний винним і засуджений за те, що він 12 травня 2014 року, близько 22 години, в порушення вимог п. 2.1. «а», п. 2.9. «а» Правил дорожнього руху України не маючи права керування транспортними засобами, віднесеними до категорії «В» та посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії, керуючи технічно справним автомобілем ВАЗ-2101, реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись в с. Українське, Іванівського району, Херсонської області, по вулиці 60 років Жовтня, зі сторони вулиці Степової, в напрямку вулиці Леніна, поблизу будинку № 28 проявив неуважність та безпечність до дорожньої обстановки, яка склалася; в порушення п. 2.3. «б», та п. 12.1. Правил дорожнього руху України не обрав безпечну швидкість руху, внаслідок чого не впорався з керуванням, виїхав на ліве узбіччя, де скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_9 , який від заподіяних дорожньо-транспортною пригодою травм загинув на місці події.

Після вчинення наїзду на пішохода, з метою уникнення відповідальності, в порушення п. 2.10. «а», «в», «д» Правил дорожнього руху України не повідомив про дорожньо-транспортну пригоду орган міліції, залишив місце пригоди на вказаному автомобілі.

У апеляційній скарзі обвинувачений просить вирок суду першої інстанції скасувати, а кримінальне провадження закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу злочину. В обґрунтування апеляційних вимог посилається на те, що дорожньо-транспортна пригода сталася з вини пішохода ОСОБА_9 , який, перебуваючи у стані легкого алкогольного сп`яніння всупереч вимогам Правил дорожнього руху, в темну пору доби, перейшов дорогу поза пішохідним переходом, при цьому не впевнившись у відсутності небезпеки, раптово вибіг на проїзну частину. Взявши за основу обвинувачення висновки комплексної автотехнічної та судово-медичної експертизи, суд не звернув увагу на ту обставину, що висновки не відповідають обставинам справи, так як ним жодного разу не надавалися свідчення стосовно положення потерпілого саме в момент наїзду. Вважає свої показання як свідка, викладені в протоколі допиту у якості свідка, протоколах додаткового допиту свідка, протоколі слідчого експерименту недопустимими доказами з підстав, передбачених ст. 86, 87 КПК України. Також вважає, що висновки експертів (автотехнічної експертизи за обставинами та механізмом ДТП) від 24 липня 2014 року за № 2238, (комплексної автотехнічної та судово-медичної експертизи) від 24 вересня 2014 року за № 2603, (автотехнічної експертизи за обставинами та механізмом ДТП) від 16 січня 2015 року за № 8, та (автотехнічної експертизи за обставинами та механізмом ДТП) від 10 березня 2015 року за № 778, ґрунтуються на доказах, які є недопустимими, а тому експертні дослідження та зроблені за їх результатами висновки про обставини вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України не відповідають дійсності, є необ`єктивними та недостовірними. Вважає, що суд безпідставно не взяв до уваги постанову слідчого від 26 липня 2014 року про закриття вказаного кримінального провадження на підставі ч. 1 п. 2 ст. 284 КПК України у зв`язку з відсутністю в його діях складу злочину передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, оскільки згідно з висновком автотехнічної експертизи за обставинами та механізмом ДТП від 24 липня 2014 року за № 2238 у дорожній ситуації, що склалася, він не мав технічної можливості зупинити транспортний засіб до моменту виявлення пішоходу.

У апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду першої інстанції скасувати у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, невідповідністю призначеного покарання тяжкості злочину та особі обвинуваченого внаслідок його м`якості, ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 призначити покарання за ч. 2 ст. 286 КК України у вигляді позбавлення волі строком на 5 років з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки. В обґрунтування апеляційних вимог посилається на те, що суд безпідставно виключив з обвинувачення обставину - вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння, посилаючись на допустимий рівень алкоголю в крові обвинуваченого, однак не врахувавши, що токсикологічне дослідження проведено через 8 годин після вчинення злочину. Крім того, суд кваліфікував дії обвинуваченого за ч. 2 ст. 286 КК України, але самої кваліфікації суспільно небезпечних дій, вчинених ОСОБА_7 , які передбачені вказаною статтею КК України - не навів.

Вислухавши суддю-доповідача; обвинуваченого, який підтримав свою апеляційну скаргу, а апеляційну скаргу прокурора просив залишити без задоволення, захисника обвинуваченого, який підтримав апеляційну скаргу свого підзахисного, а апеляційну скаргу прокурора просив залишити без задоволення, прокурора, який підтримав свою апеляційну скаргу, а апеляційну скаргу обвинуваченого просив залишити без задоволення, заслухавши сторони в судових дебатах, під час яких вони залишились на попередніх позиціях, останнє слово обвинуваченого, вивчивши матеріли кримінального провадження, перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла до наступних висновків.

Свої висновки про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України суд зробив на підставі доказів, досліджених та оцінених ним із дотриманням вимог чинного кримінального процесуального законодавства, про що у вироку навів докладні мотиви згідно зі ст. 374 КПК України .

Встановленні судом фактичні обставини вчиненого злочину узгоджуються із доказами, викладеними у вироку, зокрема протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди, яким зафіксовано, що дорожньо-транспортна пригода відбулася у с. Українське, Іванівського району, Херсонської області, по вулиці 60 років Жовтня, біля будинку № 28, про що свідчать виявлені сліди та речі, зокрема, сліди котіння від автомобіля на узбіччі; частки фарби та частки скла фари автомобіля, які розміщені вздовж лівого узбіччя відносно огляду; слід волочіння довжиною 2,1 м на лівому узбіччі; труп чоловіка з зовнішніми тілесними ушкодженнями. Транспортний засіб та сліди гальмування автомобіля в місці огляду не виявлені (а.п. 43-50).
Загиблим від ДТП виявився громадянин ОСОБА_9 1969 року народження.
Протоколом огляду автомобіля марки ВАЗ - 2101, номерний знак НОМЕР_1 встановлено деформацію кузова, розбиття передньої лівої фари головного освітлення, деформацію накладки двигуна в правій частині, деформацію переднього лівого крила (а.п.55-57).

Висновком трасологічної експертизи від 05 червня 2014 року встановлено, що два фрагменти (уламки) скла, що виявлені та вилучені 13 травня 2014 року при огляду місця події, до розділення складали єдине ціле - фрагмент розсіювача фари транспортного засобу, які утворені шляхом розколу (а. п. 83-85).

Висновком судової експертизи лакофарбових матеріалів та лакофарбових покриттів від 11 липня 2014 року підтверджено, що надані на дослідження частини лакофарбового покриття, вилучені 13 травня 2014 року в результаті огляду місця події, є ідентичними фрагментам лакофарбового покриття, вилучені з переднього лівого крила автомобіля ВАЗ-2101, номерний знак НОМЕР_1 (а.п.74-81).

Висновком автотехнічної експертизи від 06 червня 2014 року встановлено, що перед настанням дорожньо-транспортної пригоди робоча гальмівна система, рульове керування, права блок фара та ближнє світло лівої блок фари автомобіля ВАЗ-2101, номерний знак НОМЕР_1 знаходились в технічно-працездатному стані та забезпечували зниження швидкості, рух в заданому напрямку при виконанні маневрів, освітлення в напрямку руху автомобіля з об`єктивно відомими водію параметрами (а.п.69-72).

Згідно з висновком автотехнічної експертизи № 8 від 16 січня 2015 року місце наїзду автомобіля ВАЗ - 2101, номерний знак НОМЕР_1 під керування ОСОБА_7 визначено за межами проїзної частини, на лівому узбіччі по ходу руху транспортного засобу; при знаходженні пішохода за межами проїзної частини, на узбіччі водій автомобіля повинен був діяти згідно вимог п. 12.1. Правил дорожнього руху України. У вказаній дорожній ситуації причин, які б з технічної точки зору могли перешкоджати виконанню водієм автомобіля вищевказаних вимог Правил дорожнього руху України в матеріалах справи не має (а.п. 105-110).

Висновком судово-медичної експертизи від 11 червня 2014 року встановлено, що внаслідок ДТП ОСОБА_9 отримав чисельні тілесні ушкодження голови, тулубу та ніг, які в сукупності є тяжкими тілесними ушкодженнями по критерію небезпеки для життя та виникли одночасно від дії тупих предметів, можливо від виступаючих частин рухомого легкового автомобіля з наступним падінням потерпілого на покриття дороги. Враховуючи характер та локалізацію тілесних ушкоджень первинний контакт потерпілого виник у вертикальному положенні (або в положенні близькому до нього). Причиною смерті потерпілого явились множинні переломи ребер, що супроводжувались травматичним шоком (а.п. 63-67).

Висновком комплексної автотехнічної та судово-медичної експертизи від 24 вересня 2014 року додатково встановлено, що пошкодження трупу і автомобіля могли утворитися за умови, що потерпілий сидить навпочіпки (або близькому до нього положенні), лівим боком (можливо, задньою лівою поверхнею тіла) обернений у бік автомобіля. Первинний контакт відбувається в ліву бокову поверхню тіла, при цьому у потерпілого утворюються переломи ребер зліва 4-12 в напрямку від задньої пахвової до лопаткової лінії (прямі) з крововиливами в навколишні м`які тканини, субарахноїдальні крововиливи головного мозку, крововиливи в м`які покрови голови з боку їх внутрішньої поверхні, розрив лівої легені та селезінки з крововиливом у черевну порожнину (200 мл), крововиливи в тканину легенів, ворота печінки, лівої нирки, брижу товстого кишечника; забиті рани голови, синець лівого стегна. Одночасно з цим на автомобілі відображаються такі пошкодження: руйнування лівої передньої фари, деформація переднього лівого крила. Далі тілу потерпілого надається прискорення і відбувається ротаційний рух з розворотом тіла вліво і продовжується контакт тіла і автомобіля, завдаючи потерпілому синці та садна обличчя, в той же час на автомобілі утворюються пошкодження в передній лівій боковій частині. Після цього стопи та області гомілкостопних суглобів потрапляють під колеса автомобіля, що рухається і утворюються: забита рана і синці, садна в цих областях (а. п. 94-97).

Суд першої інстанції обґрунтовано визнав висновки первинної судово-медичної та комплексної автотехнічної та судово-медичної експертизи належними та допустимим доказами, оскільки висновки комплексної експертизи не суперечать первинній, а навпаки доповнюють її. Так, обома експертизами встановлено, що потерпілий в момент контактування з автомобілем був у вертикальному положенні. Крім того, висновки другої експертизи уточнюють та доповнюють висновки першої експертизи тим, що встановлюють більш детально та точно вертикальне положення потерпілого (вертикальну позу) в момент контактування з автомобілем - навпочіпки та звернений у бік автомобіля.

Висновки судово-медичної експертизи від 11.06.2014 року в частині механізму утворення тілесних ушкоджень у потерпілого мають певні незначні розбіжності, тому суд першої інстанції правильно оцінив їх у сукупності з іншими доказами і дійшов обґрунтованого висновку про більшу достовірність та повноту висновків комплексної автотехнічної та судово-медичної експертизи від 24 вересня 2014 року, які є більш детальними та переконливими, обґрунтовують одночасне виникнення тілесних ушкоджень у потерпілого, їх характер і локалізацію та механічних пошкоджень автомобіля, не суперечать протоколу огляду транспортного засобу.

Таким чином, зазначеними доказами встановлено місце наїзду автомобіля на пішохода, ці докази узгоджуються між собою, доповнюють одне одного, є належними та допустимими.

Згідно цих доказів місцем контактування автомобіля і пішохода є ліве узбіччя поблизу будинку № 28, по вулиці 60 років Жовтня, зі сторони вулиці Степова, в напрямку вулиці Леніна, де був знайдений труп потерпілого.

Виходячи з наведеного, суд першої інстанції обґрунтовано відхилив показання обвинуваченого про те, що потерпілий перебігав дорогу наперекір руху транспортного засобу і місцем наїзду автомобіля на потерпілого є зустрічна смуга руху, оскільки по-перше обвинувачений неодноразово змінював ці показання і плутався в них, по друге ці показання спростовуються висновком комплексної автотехнічної експертизи про те, що свідчення водія автомобіля щодо розташування пішохода відносно транспортного засобу в момент первісного контакту не спроможні з технічної точки зору і не можуть бути прийняті для подальшого дослідження.

Дослідивши докази кримінального провадження в їх сукупності, суд дійшов правильного висновку про те, що ОСОБА_7 порушив п. 12.1. та п. 2.3. «б» Правил дорожнього руху, які знаходяться у причинному зв`язку з наслідками у вигляді спричинення смерті потерпілого і правильно кваліфікував його дії за ч. 2 ст. 286 КК України.

Доводи апеляційної скарги прокурора про скасування вироку через відсутність відтворення в його мотивувальній частині змісту ч. 2 ст. 286 КК України колегія суддів визнає безпідставними, оскільки в силу ст. 409 КПК України вказана обставина не є підставою для скасування вироку.

Так, відповідно до ч. 3 ст. 374 КПК України у мотивувальній частині вироку зазначаються формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів; статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений.

Вказані вимоги закону судом першої інстанції дотримано у повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги прокурора про безпідставне виключення з обвинувачення факту перебування ОСОБА_7 у стані алкогольного сп`яніння колегія суддів також визнає безпідставними, оскільки суд належним чином мотивував своє рішення в цій частині, вказавши на те, що відповідно до наданої стороною обвинувачення довідки про токсикологічне дослідження № 1892 від 16 травня 2014 року (а.п. 111), у ОСОБА_7 виявлено 0,2 проміле етилового алкоголю в крові, що є допустимим рівнем алкоголю в крові згідно з п. 2.7. Інструкції про виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, відповідно до якого установлення стану алкогольного сп`яніння здійснюється на підставі огляду, який проводиться згідно з вимогами цієї Інструкції уповноваженими особами Державтоінспекції МВС з використанням спеціальних технічних засобів, показники яких після проведення тесту у видихуваному повітрі мають цифровий показник більше 0,2 проміле алкоголю в крові.
Інших доказів про перебування водія у стані більш сильного алкогольного сп`яніння сторона обвинувачення не надала.

При призначенні ОСОБА_7 покарання суд першої інстанції у повній мірі дотримався вимог ст. 65 КК України, врахував характер та ступінь тяжкості вчиненого злочину, позитивні відомості про особу винного, який вперше притягується до кримінальної відповідальності, характеризується позитивно, відшкодував заподіяну злочином шкоду, відсутність обставин, що обтяжують покарання, і дійшов правильного висновку про можливість призначення ОСОБА_7 покарання в мінімальному розмірі, передбаченому санкцією ч. 2 ст. 286 КК України, яке є справедливим і достатнім для його виправлення і попередження вчинення нових злочинів, в зв`язку з чим підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора в частині необхідності посилення покарання, колегія суддів не вбачає.

Істотних порушення кримінального процесуального закону не встановлено.

З наведених підстав, апеляційні скарги задоволенню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 404, 407, 419 КПК України колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а:
Апеляційні скарги прокурора, обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Іванівського районного суду Херсонської області від 28.05.2015 року щодо ОСОБА_7 - без змін.
Ухвала набуває законної сили з моменту її проголошення, на неї може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення.
Учасники судового розгляду мають право отримати в суді копію ухвали суду.
Надіслати не пізніше наступного дня після постановлення ухвали її копію учасникам судового провадження, які не були присутніми в судовому засіданні.
Судді: (три підписи)
З оригіналом згідно.
Головуючий: ОСОБА_2