Виноградівський районний суд Закарпатської області
______________________________________________________________
Справа № 1-15/11
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01.03.2013 року м.м. Виноградів

Виноградівський районний суд Закарпатської області в складі :

головуючого Т. Ю. Левко

при секретарі Роман К.С.

за участі прокурора: Леньо Г.І., Ракущинець С.П.,

підсудних: ОСОБА_1 ОСОБА_2, ОСОБА_3,

захиснків підсудних: ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6,

представника цивільного позивача: ОСОБА_7,

перекладачів: ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Виноградові кримінальну справу по обвинуваченню

СУНДІ ОЛІВЕРА,

ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2(Угорщина), мешканця ІНФОРМАЦІЯ_3, угорця, громадянина ОСОБА_11 Республіки, ІНФОРМАЦІЯ_4, неодруженого, начальника виробництва ТзОВ «ВЕТ ОСОБА_12 Україне», раніше несудимого,

в скоєнні злочинів, передбачених ч.5 ст.191, ч.2 ст.366 КК України,

ОСОБА_3,

ІНФОРМАЦІЯ_5, уродженця та мешканця ІНФОРМАЦІЯ_6, угорця, громадянина України, ІНФОРМАЦІЯ_7, неодруженого, непрацюючого, в силу ст.89 КК України несудимого,

в скоєнні злочинів, передбачених ч.5 ст.191, ч.2 ст.358 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Досудовим слідством підсудному ОСОБА_1 ОСОБА_2 інкримінується скоєння злочинів, передбачених ч.5 ст.191 та ч.2 ст.366 КК України, а підсудному ОСОБА_3 ч.5 ст.191 та ч.2 ст.358 КК України при наступних обставинах.

ОСОБА_1 ОСОБА_2, згідно наказу № 41/1-О від 15.04.2005 року, працюючи начальником виробництва ТзОВ «ВЕТ ОСОБА_12 Україне», що розташоване по вул.Вакарова, 13 в м.Виноградові, будучи службовою особою, діючи умисно, вступив в злочинну змову з невстановленою слідством особою та? з метою обернення колективних коштів на свою користь та користь тертіх осіб, використовуючи своє службове становище, залучив до розкрадання коштів адміністратора виробництва ОСОБА_3, шляхом підкупу та розподівши обовязки між невстановленою слідством особою, який мав схилити свого знайомого приватного підприємця ОСОБА_13 за отримання 10% від суми переведних на його рахунки коштів та проставляння своїх печаток на фіктивних рахунках та накладних нібито про постачання останнім запчастин для ТзОВ «ВЕТ ОСОБА_12 Україне», вступити з ними в злочинну змову, одночасно в обовязки адміністратора виробництва ОСОБА_3, згідно розподілу, входило виготовлення фіктивних накладних та рахунків, а також актів про списання запчастин, які останній передавав ОСОБА_1 ОСОБА_2 для погодження та подальшого перерахування коштів на рахунки приватного підприємця ОСОБА_13

З метою реалізації зазначеного плану, невстановлена слідством особа в м.Виноградові передавала начальнику вробництва ТзОВ «ВЕТ ОСОБА_12 Україне» ОСОБА_1 ОСОБА_2 фіктивні рахунки, в які було внесено неправдиві відомості про те, що нібито приватний підприємець ОСОБА_13, після проведення оплати, здійснить поставку товарно-матеріальних цінностей ТзОВ «ВЕТ ОСОБА_12 Україне»: 05.06.2008 року на суму 20470 гривень; 10.06.2008 року на суму 6160 гривень; 13.06.2008 року на суму 18795 грн.; 27.06.2008 року на суму 23770 грн.; 17.07.2008 року на суму 51250 грн.; 25.07.2008 року на суму 24210 грн.; 18.08.2008 року на суму 12195 грн.; 04.09.2008 року на суму 18915 грн.; 25.09.2008 року на суму 32790 грн.; 17.10.2008 року на суму 34110 грн.; 05.11.2008 року на суму 39050 грн.; 24.11.2008 року на суму 41430 грн.; 26.11.2008 року на суму 19780 грн.; 09.12.2008 року на суму 37750 грн. нібито за здійснення поставки, після проведення оплати, приватним підприємцем ОСОБА_14 товарно-матеріальних цінностей для ТзОВ «ВЕТ ОСОБА_12 Україне». В подальшому ОСОБА_1 ОСОБА_2, узгодивши необхідність проплати за запчастини, подавав зазначені рахунки до оплати в бухгалтерію товариства і на їх підставі та на підставі фіктивних накладних без номерів від 12.06.2008 року, від 10.07.2008 року, від 28.07.2008 року, від 05.08.2008 року, від 26.08.2008 року, від 04.09.2008 року, від 06.10.2008 року, від 04.11.2008 року, від 12.11.2008 року, від 24.11.2008 року, від 26.11.2008 року, від 09.12.2008 року, по яким приватним підприємцем ОСОБА_13 та приватним підприємцем ОСОБА_14 нібито було поставлено ТзОВ «ВЕТ ОСОБА_12 Україне» запчастини, начальник виробництва ОСОБА_1 ОСОБА_2 за попередньою змовою з невстановленою слідством особою та адміністратором виробництва ОСОБА_3 повторно привласнили грошових коштів товариства на загальну суму 380 675 грн., шляхом переведення даних коштів на розрахунковий рахунок приватного підприємця ОСОБА_13, з метою подальшого використання таких для власних потреб.

Після чого, з метою уникнення відповідальності за привласнення коллективного майна ОСОБА_1 ОСОБА_2 за попередньою домовленістю з ОСОБА_3, виготовили акти списання запчастин: від 30.06.2008 року, від 30.07.2008 року; від 29.08.2008 року, від 30.09.2008 року; від 31.10.2008 року, 28.11.2008 року, 23.12.2008 року, таким чином списавши нібито на виробничі потреби запчастин на загальну суму 380675 грн., хоча дані товарно-матеріальні цінності на ТзОВ «ВЕТ ОСОБА_12 Україне» приватним підприємцем ОСОБА_13 ніколи не поставлялись.

Зазначеним діям підсудного ОСОБА_1 ОСОБА_2 досудовим слідством надано юридичну кваліфікацію за ч.5 ст.191 КК України, як привласнення чужого майна, яке перебувало у її віданні, шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, вчинене повторно, за попередньою змовою, гурпою осіб, в особливо великих розмірах та за ч.2 ст.366 КК України, як службове підроблення, тобто внесення службовою особою до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей, що спричинило тяжкі наслідки; підсудного ОСОБА_3 як привласнення чужого майна, яке перебувало у її віданні, шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, вчинене повторно, за попередньою змовою группою осіб, в особливо великих розмірах та за ч.2 ст.358 КК України як підроблення документа, який видається та посвідчується громадянином-підприємцем, який має право видавати та посвідчувати такі документи, і який надає права, з метою використання його як підроблювачем, так і іншою особою, вчинене повторно, за попередньою змовою группою осіб.

Підсудний ОСОБА_1 в судовому засіданні свою вину в предявленому йому обвинуваченні не визнав і пояснив, що у вказаний період він дійсно працював в ТзОВ «ВЕТ ОСОБА_12 Україне» начальником виробництва, в змову з ОСОБА_3 та іншими особами з метою заволодіння коштами товариства не вступав, ніяких грошових коштів від ОСОБА_3 не отримував, а підписи на рахунках та актах списання про які йдеться в обвинуваченні йому не належать. ОСОБА_3 у вказаний в обвинуваченні період працював адміністратором виробництва. Десь в середині січня 2009 року до ОСОБА_1 ОСОБА_2 зайшов генеральний директор товариства ОСОБА_15 з рахунком від приватного підприємця ОСОБА_13 і поцікавився, чи є на підприємстві потреба в деталях та запчастинах, зазначених у ньому. З метою уточнення зазначеної в даному документі інформації ОСОБА_1 ОСОБА_2 надав цей рахунок виробничим адміністраторам Антону Імстичей та Роману П., але ними було повідомлено, що даним питанням займався ОСОБА_3, після чого він викликав останнього і попросив його відзвітуватись по зазначеним в рахунку позиціям, але той нічого пояснити не зміг. В подальшому, ОСОБА_1 ОСОБА_2 стало відомо, що ОСОБА_3 розповів коллегам, що рахунки є підробленими, а пізніше зайшов до начальника виробництва з проханням нікому про це не розповідати. Відразу після цього ОСОБА_1 ОСОБА_2 про дані факти повідомив директора товариства ОСОБА_16 ОСОБА_15. Пізніше, йому стало відомо про те, що ОСОБА_3 його оговорив. Щодо порядку замовлення, оплати, поставки та списання запчастин, який запроваджений на підприємстві, то ОСОБА_2 в судовому засіданні пояснив слідуюче: якщо є потреба в отриманні деталей або запчастин, то повинен заповнюватись внутрішній формуляр на придбання, який засвідчується підписом начальника виробництва. При поставці деталей на виробництво адміністратор виробництва підписується в отриманні таких і передає їх на склад, а вже потім вони видаються на виробництво. Згідно розподілу обовязків, рахунки на придбання товарно-матеріальних цінностей начальнику виробництва також передає адміністратор і, після його підписання, такий передається для оплати в бухгалтерію підприємства. Проставляння підпису на рахунку це перевірка потреби в придбанні запчастин або інших товарно-матеріальних цінностей, які в ньому вказані. Що стосується накладних, то цими питаннями начальник виробництва не займається, вони підписуються адміністратором виробництва і скеровуються в бухгалтерію. В свою чергу, акти списання товарно-матеріальних цінностей заносять або начальнику виробництва, або в бухгалтерію. ОСОБА_3 був відповідальний за прийом деталей від постачальників з Угорщини і взагалі не мав права займатись поставками з України.

Підсудний ОСОБА_3 в судовому засіданні свою вину в скоєнні інкримінованих злочинів визнав та пояснив, що з 2007 року він працював в ТзОВ «ВЕТ ОСОБА_12 Україне» на посаді виробничого адміністратора і підпорядковувався ОСОБА_1 ОСОБА_2, як начальнику виробництва. В ході судового розгляду ОСОБА_3 визнав, що він знайомий з приватним підприємцем ОСОБА_13 і в другому кварталі 2008 року останній, з його слів, за домовленістю зі своїм знайомим «Губерт Робертом» з Угорщини, запропонував йому наступну схему: він, як адміністратор виробництва, який визначає потребу в деталях і запчастинах необхідних для забезпечення виробництва, має організувати рахунки на поставку запчастин для товариства приватним підприємцем ОСОБА_13, а через деякий час виписувати накладні за нібито поставлені даним підприємцем на товариство запчастини і за це він буде отримувати грошові кошти приблизно в сумі 2000-3000 гривень на місяць. ОСОБА_17 погодився на цю пропозицію, готував як адміністратор виробництва фіктивні рахунки( в деяких за ОСОБА_13 розписувався він, а в деяких інша особа), заносив такі на підпис ОСОБА_1 ОСОБА_2, а після цього передавав в бухгалтерію для проплати, через деякий час сам оформляв накладні за нібито поставлені приватним підприємцем ОСОБА_13 запчастини та деталі, і декілька разів підписував такі від імені ОСОБА_13, кожного разу отримуючи після проведення оплати товариством грошові кошти. Так тривало приблизно півроку і загалом він отримав приблизно 16-18 тисяч гривень. В січні 2009 року начальник виробництва ОСОБА_1 ОСОБА_2 підійшов до нього з рахунком на поставку запчастин приватним підприємцем ОСОБА_13 і попросив пояснити по кожному артикулу та позиції, внятної відповіді він відразу дати не зміг. Пізніше, ОСОБА_3 дійсно сказав директору товариства ОСОБА_16 ОСОБА_15, що ОСОБА_1 ОСОБА_2 в цьому не замішаний. В подальшому, в травні 2009 року ним власноручно була написана явка з повинною, в якій ним було оговорено ОСОБА_1 ОСОБА_2 з метою уникнути відповідальності та відшкодування шкоди за завдані товариству збитки. Щиро розкаявся, обіцяв в подальшому не допускати ніяких кримінальних правопорушень, при призначенні йому покарання просив врахувати всі обставини по справі та дані його особистості.

У відповідності до ч.3 ст.323 КПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об?єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Заслухавши пояснення всіх учасників процесу, думку прокурора та захисників, дослідивши та давши оцінку всім доказам по справі, як зібраним на досудовому слідстві, так і в судовому засіданні, в їх сукупності, суд приходить до наступного.

Частиною пятою статті 191 КК України(в редакції станом на 25.12.2008 року) передбачено кримінальну відповідальність за привласнення чи розтрату чужого майна, яке було ввірене особі або перебувало у її віданні, шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, вчинене повторно за попередньою змовою, групою осіб, вчинене в особливо великих розмірах, при цьому суб'єктивна сторона цього злочину характеризується прямим умислом до діяння і наслідків.

В п.23 Постанови Пленуму Верховного ОСОБА_1 України № 10 від 06.11.2009 року «Про судову практику у справах про злочини проти власності» зазначено, що у статті 191 КК передбачено відповідальність за три форми вчинення злочину - привласнення, розтрату або заволодіння майном шляхом зловживання службовим становищем. Вони характеризуються умисним протиправним і безоплатним оберненням чужого майна на свою користь чи на користь іншої особи.

Предметом привласнення та розтрати є лише те чуже майно, яке було ввірене винній особі чи перебувало в її законному віданні, тобто таке майно, що знаходилося в неї на законних підставах і стосовно якого вона здійснювала повноваження щодо розпорядження, управління, доставки використання або зберігання тощо. При привласненні ці повноваження використовуються для обернення винною особою майна на свою користь, а при розтраті - на користь інших осіб, зокрема це може бути відчуження майна іншим особам для споживання, як подарунок чи товар, в обмін на інше майно тощо.

Суб'єктом привласнення, розтрати або заволодіння чужим майном шляхом зловживання службової особи своїм службовим становищем (частина друга статті 191 КК) може бути лише службова особа. Вирішуючи питання, чи є та або інша особа службовою, належить керуватися правилами, викладеними в пунктах 1 і 2 примітки до статті 364 КК.

В свою чергу, частиною другою ст..366 КК України( в редакції станом на 25.12.2008 року) передбачено відповідальність за службове підроблення, тобто внесення службовою особою до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей, інше підроблення документів, а також складання і видача завідомо неправдивих документів якщо воно спричинило тяжкі наслідки.

В проведеному Верховним Судом України узагальненні «Практика розгляду кримінальних справ про злочини, склад яких передбачено ст. 366 Кримінального кодексу України (службове підроблення)» зазначено, що обовязковою ознакою службового підроблення є його предмет офіційні документи. Для того, щоб той чи інший акт був визнаний документом та мав статус офіційного, він повинен відповідати певним ознакам: 1) документ повинен містити певну інформацію (відомості, дані тощо); 2) така інформація має бути зафіксована у тій чи іншій формі (письмовій, цифровій, знаковій) і мати певні реквізити (бланк, печатку, штамп, голограму), які передбачені законом чи іншим нормативним актом; 3) інформація повинна бути зафіксована на відповідному матеріальному носії (папері, дискеті, диску, магнітній, кіно-, відео-, фотоплівці тощо) з метою її зберігання, використання або розповсюдження; 4) документ має бути складений, засвідчений, виданий чи розповсюджений в інший спосіб службовою особою від імені державних органів, органів місцевого самоврядування, громадських організацій та обєднань, а також підприємств, установ чи організацій незалежно від форми власності; 5) офіційним згідно зі ст. 366 КК є лише такий документ, що містить зафіксовану на будь-яких матеріальних носіях інформацію, яка підтверджує чи посвідчує певні події, явища або факти, які породили чи здатні породити наслідки правового характеру, чи може бути використана як документи докази у правозастосовній діяльності, що складаються, видаються чи посвідчуються повноважними (компетентними) особами органів державної влади, місцевого самоврядування, обєднань громадян, юридичних осіб незалежно від форми власності та організаційно-правової форми, а також окремими громадянами, у тому числі самозайнятими особами, яким законом надано право у звязку з їх професійною чи службовою діяльністю складати, видавати чи посвідчувати певні види документів, що складені з дотриманням визначених законом форм та містять передбачені законом реквізити.

Обєктивна сторона службового підроблення полягає у перекрученні істини в офіційному документі, вчиненому службовою особою з використанням свого службового становища. Такий злочин виявляється тільки в активній поведінці службової особи і може бути вчинений однією з декількох альтернативно передбачених у ч. 1 ст. 366 КК дій: а) внесення до документів неправдивих відомостей; б) інше підроблення документів; в) складання неправдивих документів; г) видача неправдивих документів.

Внесення до документів неправдивих відомостей означає включення інформації, яка повністю або частково не відповідає дійсності, до офіційного документа. При цьому форма документа та всі його реквізити відповідають необхідним вимогам.

Інше підроблення документів являє собою повну або часткову зміну змісту документа чи його реквізитів, однак не за рахунок внесення до нього неправдивих відомостей, а шляхом їх виправлень, підчищень, дописок, витравлювань чи використання інших подібних способів. Інше підроблення документів є своєрідним антиподом внесення до документа неправдивих відомостей, оскільки неправдиві відомості у цьому випадку до документа не вносяться, а виправляються або знищуються відомості, що вже є у документі та відповідають дійсності.

Складання неправдивих документів це повне виготовлення документа, який містить інформацію, що не відповідає дійсності. При цьому форма та реквізити документа відповідають необхідним вимогам.

Видача неправдивих документів означає надання фізичним або юридичним особам такого документа, зміст якого повністю або частково не відповідає дійсності та який був складений або службовою особою, яка його видала, або іншою службовою особою. Видача неправдивого документа матиме місце й у тому випадку, якщо документ був складений приватною особою, але потім був засвідчений службовою особою і виданий нею іншим фізичним чи юридичним особам від імені тієї організації, яку представляє службова особа, що видала цей документ.

Склад злочину, опис якого міститься у диспозиції ч. 1 ст. 366 КК, є формальним, і злочин визнається закінченим з моменту вчинення однієї із зазначених у ній дій, незалежно від того, чи спричинили ці дії які-небудь наслідки і чи був використаний підроблений документ.

В свою чергу Верховний Суд України в своєму рішенні (постанова від 19 грудня 2011 року № 5-18 кс 11), прийнятому за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з підстав, передбачених ч. 1 ст. 400-12 КПК України, яке є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності зазначену норму закону, та для всіх судів України, дійшов висновку, що у частині другій статті 366 КК України сформульований матеріальний склад злочину, при вчиненні якого службове підроблення спричиняє тяжкі наслідки.

Для інкримінування особі спричинення її діями певних наслідків необхідно наявність прямого, безпосереднього, а не опосередкованого, причинного звязку між її діями та певними наслідками. Отже, для визнання вини особи, яка вчинила службове підроблення, у спричиненні її діями тяжких наслідків, визначення яких міститься у пункті 4 примітки до статті 364 КК України, необхідно, щоб такі наслідки перебували у прямому причинному звязку саме з діями, зазначеними у диспозиції частини першої статті 366 КК України.

В матеріалах кримінальної справи міститься висновок експерта № 1069 від 29.05.2009 року(а.с.181-187 т.3), досліджений в судовому засіданні, згідно якого встановити ким ОСОБА_1 ОСОБА_2 чи іною особою(особами) виконані підписи в рахунках від 05.06.2008 року, від 10.06.2008 року, від 13.06.2008 року, від 27.06.2008 року, від 17.07.2008 року, від 25.07.2008 року, від 18.08.2008 року, від 25.09.2008 року, від 04.09.2008 року, від 05.11.2008 року, від 17.10.2008 року, від 24.11.2008 року, від 26.11.2008 року та від 09.12.2008 року не видалось можливим. Разом з тим у висновку зазначено, що підписи від імені ОСОБА_1 ОСОБА_2 на актах про списання запчастин від 28.11.2008 року, від 31.10.2008 року, від 30.09.2008 року, від 29.08.2008 року, від 10.07.2008 року, від 30.06.2008 року виконані громадянином ОСОБА_1 ОСОБА_2. Будь-яких слідів попередньої підготовки до штучного виконання обєктів дослідження за допомогою технічних засобів(пере тискання, підготовка олівцем, сліди копіювального паперу, монтаж з використанням електрографічного обладнання та цифрової техніки) не виявлено.

Однак даний висновок спростовується висновками проведених в ході судового розгляду даної кримінальної справи повторної судово-почеркознавчої експертизи та повторної комплексної судово-почеркознавчої та судово-технічної експертизи документів.

Так, у висновку № 4000 судово-почеркознавчої експертизи від 15.11.2011 року, складеним Львівським НДІСЕ МЮ України(а.с.156-161 зв. т.5) зазначено, що підписи на зазначених вище рахунках, розташовані після слова «Виписав(ла)» та підписи, розташовані під записом «Виписав(ла)» виконані різними особами. Підписи від імені «ОСОБА_1 ОСОБА_2», розташовані після слів «Члени комісії» перед прізвищем «ОСОБА_1 ОСОБА_2» на ОСОБА_18 на списання запчастин ТОВ «ВЕТ ОСОБА_12 Україне» від 30.06.2008 року, від 29.08.2008 року, від 30.09.2008 року, від 31.10.2008 року, від 28.11.2008 року виконані не ОСОБА_1 ОСОБА_2, а іншою особою.

В свою чергу, висновком № 3055/3056 повторної комплексної судово-почеркознавчої експертизи та сдуово-технічної експертизи документів від 31.05.2012 року, проведеної Харківським Науково-дослідним Інститутом судових експертиз(а.с.192-197 т.5) встановлено, що підписи в перерахованих вище актах на списання запчастин, розташовані в рядку «Члени комісії» «ОСОБА_1 ОСОБА_2», - виконані не ОСОБА_1 ОСОБА_2». Ці підписи виконані без попередньої технічної підготовки не шляхом передавлювання підписів з інших документів з наступним обведенням удавлених штрихів, не шляхом пере рисовки на просвіт з якогось одного підпису. Встановити, чи виконані ці підписи або на просвіт з декількох підписів моделей, або з наслідування справжнього підпису ОСОБА_1 ОСОБА_2 не представляється можливим. Питання про виконання ОСОБА_1 ОСОБА_2 або іншою особою підписів в рахунках без номера, перелічених вище даною експертизою вирішено не було в звязку з неподанням додаткових матеріалів, необхідних для експертного дослідження.

Аналізуючи покази свідка ОСОБА_16 ОСОБА_15, дані ним під час досудового та судового слідства(а.с.16-18 т.2), суд вважає, що такі підтверджують тільки ті обставини, що на прохання директора виробництва, яким є даний свідок, ОСОБА_1 ОСОБА_2 в січні 2009 року було проведено перевірку рахунку на поставку шурупів товариству, а через деякий час такий йому повідомив, що рахунок був підготовлений адміністратором виробництва ОСОБА_3 і даний документ не відповідає дійсності. Після цього ОСОБА_3, даючи пояснення з цього приводу директору товариства «ВЕТ ОСОБА_12 Україне», спочатку сказав, що ним за дорученням ОСОБА_1 ОСОБА_2 виготовлялись фіктивні рахунки на поставку запчастин, накладні про їх поставку і прийняття підприємством та акти списання запчастин. Рахунки та акти він виготовляв особисто, а потім носив ОСОБА_1 ОСОБА_2 для підписів та подальшого проведення по бухгалтерії. В подальшому ОСОБА_3 повідомив ОСОБА_16 ОСОБА_15 про те, що він оговорив ОСОБА_1 ОСОБА_2. Вагомої причини цього він не назвав.в подальшому, з метою розібратись в ситуації, яка склалась, була ще одна зустріч, на якій були присутні ОСОБА_3, ОСОБА_19 Ж та ОСОБА_20 і під час неї ОСОБА_3 без примусу сказав, що він знає ОСОБА_13, а через деякий час почав заперечувати своє знайомство з останнім.

Показами свідка ОСОБА_21, який працював адміністратором виробництва відповідального за невиробничі матеріали, даними ним під час досудового(а.с.10-12 т.2) та судового слідства стверджено тільки те, що на підприємстві рахунки на поставку товарно-матеріальних цінностей для виробництва заносились на підпис та перевірку ОСОБА_1 ОСОБА_2 і тільки після цього передавались в бухгалтерію для проплати. Разом з тим, на даний час він не може з точністю сказати, чи підписи на рахунках та актах списання товарно-матеріальних цінностей належать саме ОСОБА_1 ОСОБА_2. Свідченнями даного свідка, а також висновком експерта № 1068 від 29.05.2009 року(а.с.189-192 т.3) підтверджено також ту обставину, що акти на списання запчастин від 28.11.2008 року, від 31.10.2008 року, від 30.09.2008 року, від 29.08.2008 року, від 10.07.2008 року та від 30.06.2008 року містять ознаки підроблення, оскільки підписи зроблені в них від імені ОСОБА_21, виконані не даним громадянином, а іншою особою.

Свідок ОСОБА_22, головний бухгалтер ТОВ «ОСОБА_12 Україне», якою давались покази в ході досудового слідства(а.с.13-15 т.2), в судовому засіданні не змогла з впевненістю ствердити, що підписи, проставлені в рахунках на поставку запчастин від ПП ОСОБА_13 та ПП ОСОБА_14, а так само і в актах на списання товарно-матеріальних цінностей протягом другого півріччя 2008 року дійсно належать саме ОСОБА_1 ОСОБА_2. Разом з тим, свідок, як під час досудового слідства, так і в ході судового розгляду показала, що згідно розподілу посадових та функціональних обовязків, в обовязки ОСОБА_3, як адміністратора виробництва входило підшукування постачальників; оформлення рахунків та поставка товарно-матеріальних цінностей і візування їх у ОСОБА_1 ОСОБА_2, як начальника виробництва, який своїм підписом фактично підтверджував необхідність придбання запчастин та деталей, виставлених в рахунках адміністраторами виробництва. Після цього ОСОБА_3 дані рахунки заносились до бухгалтерії, на їх підставі виготовлялись платіжні доручення, які після проставляння підписів головного бухгалтера та директора товариства ОСОБА_16 ОСОБА_15, направлялись для здійснення проплати банківським установам. Іноді, для пришвидшення процесу могло проставлятись факсиміле з підписом директора, їх на підприємстві є три: одна у ОСОБА_16 ОСОБА_15, друга у головного бухгалтера, а третя в митно-брокерському відділі. В подальшому, акти на списання використаних деталей та запчастин також готувались ОСОБА_3 і подавались на підпис ОСОБА_1 ОСОБА_2, після чого здавались в бухгалтерію. В свою чергу, ОСОБА_1 ОСОБА_2, займаючи посаду начальника виробництва мав організувати та перевірити виконання цих обовязків підлеглими йому працівниками, зокрема, ОСОБА_3, шляхом здійснення контролю за його діяльністю і перевірки достовірності відомостей та інформації, що відображались ним в документах, які той заносив йому на візування або для підпису, а так само ОСОБА_1 ОСОБА_2 мав проконтролювати дійсність поставок товарно-матеріальних цінностей, які отримувались адміністраторами виробництва і здавались на склад.

Аналізуючи покази свідка ОСОБА_23Ю.(бухгалтера ТзОВ «ОСОБА_12 Україне») дані нею на досудовому слідстві(а.с.19-21 т.2) та в судовому засіданні, суд вважає, що такими підтверджуються наступні обставини та відповідні їм факти. Так, показами зазначеного свідка підтверджено, що згідно функціональних та посадових обовязків, зокрема, нею велась каса, видача грошових коштів під звіт, ведення банківських рахунків, розрахунки з постачальниками, поступлення та списання товарно-матеріальних цінностей, які поступали на підприємство від українських постачальників. Що стосується конкретно рахунків від 27.06.2008 року, від 17.07.2008 року, від 25.07.2008 року, від 18.08.2008 року, від 04.09.2008 року, від 25.09.2008 року, від 17.10.2008 року, від 05.11.2008 року, від 24.11.2008 року, від 26.11.2008 року та від 09.12.2008 року на придбання підприємством товарно-матеріальних цінностей від ПП ОСОБА_13 та ОСОБА_14, свідок в судовому засіданні пояснила, що з достовірністю сказати, чий саме підпис стоїть на даних документах, вона не може, оскільки за час своєї роботи неодноразово зауважувала, що ОСОБА_1 ОСОБА_2 завжди підписувався по різному, а згадані документи йому на підпис вона особисто не заносила, цим зазвичай займався ОСОБА_3, і вже з підписом ОСОБА_1 ОСОБА_2 заносив рахунки в бухгалтерію для підготовки платіжних доручень. Це ж стосується і актів на списання товарно-матеріальних цінностей: при списанні запчастин, які поступали на виробництво від українських виробників, ОСОБА_23 щомісячно обліковані матеріальні цінності направляла по електронній пошті ОСОБА_3, який, як адміністратор виробництва відповідав за облік та списання товарно-матеріальних цінностей на виробництві, а він в свою чергу, в електронному вигляді направляв їй акти на списання запчастин, які вона роздруковувала і віддавала ОСОБА_3 він їх підписував особисто, а також відносив на підпис членам комісії, після чого документи подавались на підпис ОСОБА_1 ОСОБА_2, як начальнику виробництва, після чого на них проставлялось факсиміле підпису ОСОБА_16 ОСОБА_15.

Свідок ОСОБА_24, як на досудовому слідстві(а.с.22-24 т.2), так і в судовому засіданні не змогла з впевненістю ствердити, чи належать підписи на рахунках на придбання запчастин для ТзОВ «ВЕТ ОСОБА_12 Україне» від ПП ОСОБА_13 та ОСОБА_14, саме ОСОБА_1 ОСОБА_2. Разом з тим, свідок пояснила, що працюючи бухгалтером на товаристві вона виконувала функції ведення основних засобів, поступлення та списання товарно-матеріальних цінностей, які надходять з філії в Угорщині, паливно-мастильні матеріали та поступлення тари, які також поступали на підприємство з Угорщини. В електронному вигляді в кінці кожного місяця, вона всі обліковані товарно-матеріальні цінності, відправляла виробничому адміністратору, який на підставі цього готував акти на списання. На виробництві, по поступленнях, яким вела облік ОСОБА_24, по домовленості між виробничими адміністраторами, акти списання готував ОСОБА_3 і, після їх роздрукування, заносив до бухгалтерії вже з підписами членів комісії, в тому числі і ОСОБА_1 ОСОБА_2, якому акти на підпис також подавались ОСОБА_3 Після цього на них проставлялось для пришвидшення процесу факсиміле з підписом ОСОБА_16 ОСОБА_15.

Показами свідка ОСОБА_25П.(адміністратора виробництва в ТзОВ «ВЕТ ОСОБА_12 Україне» в період 2008-2009 роки), даними ним на досудовому слідстві(а.с.28-32 т.2, 56-58 т.2) та в судовому засіданні стверджено, що десь всередині січня 2009 року ОСОБА_1 ОСОБА_2, в присутності свідка та адміністратора виробництва ОСОБА_18, вимагав пояснень від адміністратора виробництва ОСОБА_3, щодо поставок та наявності запчастин по одному з рахунків від ПП ОСОБА_14, внятної відповіді ОСОБА_3 не надав, тому ОСОБА_1 ОСОБА_2 зобовязав його на наступний день принести йому в кабінет по одному екземпляру запчастин з кожної замовленої і поставленої по даному рахунку запчастини. Після цього ОСОБА_1 ОСОБА_2 пішов, а ОСОБА_3 в присутності ОСОБА_26 та ОСОБА_18 зізнався, що йому потрібні були гроші і він підробив рахунок, в подальшому здавши такий в бухгалтерію. Через два-три тижні після цього ОСОБА_1 ОСОБА_2, в звязку з тим, що ОСОБА_3 уникав із ним контакту звернувся до ОСОБА_25 з проханням влаштувати йому зустріч з ОСОБА_3, на що той погодився і, після того, як вони забрали останнього на машині з дому, той в його присутності, а в подальшому в адмінбудівлі ТзОВ «ВЕТ ОСОБА_12 Україне», в присутності ОСОБА_19 повідомив, що ОСОБА_1 ОСОБА_2 непричетний до вчинення злочину, а він все це робив сам в змові з ОСОБА_13 Крім того, свідок ОСОБА_25 в судовому засіданні підтвердив ту обставину, що в другій половині січня 2009 року, він за дорученням ОСОБА_1 ОСОБА_2 в робочій тумбочці ОСОБА_3 знайшов кусок паперу з реквізитами ОСОБА_13 та ще один аркуш паперу, на якому було декілька підписів схожих на підписи ОСОБА_1 ОСОБА_2. Знайдені документи він передав останньому.

Показами свідка ОСОБА_20, як під час досудового слідства(а.с.30-31 т.2), так і в судовому засіданні стверджено ту обставину, що він, працюючи на посаді начальника охорони ТзОВ «ВЕТ ОСОБА_12 Україне» в період з 01.06.2008 року по січень 2009 року і контролюючи вїзд та виїзд транспортних засобів та відвідувачів, які відвідують територію підприємства, жодного разу не бачив приватних підприємців ОСОБА_13 та ОСОБА_14 і такі ніяких товарно-матеріальних цінностей на територію підприємства не завозили.

Показами свідка ОСОБА_17Ф.(механік ТзОВ «ВЕТ ОСОБА_12 Україне»), як на досудовому слідстві(а.с.26-27 т.2), так і в судовому засіданні стверджено ті обставини, що в період з червня 2008 року по грудень 2008 року він ніяких запчастин від адміністратора виробництва ОСОБА_3 не отримував і приватні підприємці ОСОБА_13 та ОСОБА_14 йому, як поставщики запчастин на підприємство з України, не знайомі.

Показами свідка ОСОБА_27Т.(адміністратора виробництва ТзОВ «ВЕТ ОСОБА_12 Україне»), даними ним на досудовому слідстві(а.с.32-33 т.2) та перевіреними в судовому засіданні підтверджено ті обставини, що замовлення запчастин на підприємстві, згідно розподілу функціональних обовязків, здійснювалось адміністраторами виробництва на бланках(рахунках), які заносились на візу начальнику виробництва(ОСОБА_1 ОСОБА_2). Свідок в судовому засіданні також ствердив, що йому невідомий такий постачальник запчастин як ОСОБА_13 і він ніколи такого на території товариства не бачив.

Показами свідка ОСОБА_28В.(охоронника ТзОВ «ВЕТ ОСОБА_12 Україне»), даниим ним на досудовому слідстві(а.с.36-37 т.2) та підтвердженими в судовому засіданні, а також аналогічними показами свідків ОСОБА_29, ОСОБА_30 та ОСОБА_26, оголошеними в судовому засіданні(а.с.38-39, 40-41, 42-43 т.2) підтверджено той факт, що підприємець ОСОБА_13 ніколи на території підприємства в період з червня 2008 року по січень 2009 року не був, на транспортному засобі не заїжджав і ніяких товарно-матеріальних цінностей не поставляв.

Показами свідка ОСОБА_31М.(завгоспа ТзОВ «ВЕТ ОСОБА_12 Україне»), даними ним під час досудового слідства(а.с.59-61 т.2) та оголошеними в судовому засіданні стверджено, що списання товарно-матеріальних цінностей по акту від 23.12.2008 року на загальну суму 156674,73 гривень було неможливим без підпису в акті ОСОБА_1 ОСОБА_2 начальника виробництва.

Показами свідка ОСОБА_13, якого постановою Виноградівського районного суду від 03.09.2009 року звільнено від кримінальної відповідальності за ч.2 ст.190 та ч.2 ст.358 КК України на підставі ст..1 п.»в» Закону України «Про амністію» від 12.12.2008 року, допитаного в судовому засіданні в якості свідка, стверджено, що між ним, невстановленою слідством особою на імя «ОСОБА_32(ОСОБА_26)», який мешкає в Угорщині та ОСОБА_3 існувала домовленість про те, що «Губерт» буде постачати на ТзОВ «ОСОБА_12 Україне» товарно-матеріальні цінності, а кошти за це будуть надходити на його рахунки приватного підприємця. В подальшому він буде знімати дані кошти і передавати такі «Губерту», залишаючи собі 10% від суми поступлень. Рахунки та накладні приносив йому «Губерт» вже в готовій формі, виписані та пропечатані з боку товариства, після цього ОСОБА_13 проставляв на них свою печатку. ОСОБА_17 підписував накладні, але не всі, зокрема: ним підписані тільки накладені від 24.11.2008 року та від 26.11.2008 року, а щодо накладної від 26.11.2008 року на суму 19780 гривень ним особисто на такій було проставлено печатку його дружини ОСОБА_14, яка також є приватним підприємцем та здійснено підпис від її імені. ОСОБА_13 в своїх показах також відзначив, що його дружині ОСОБА_14 не було нічого відомо стосовно його домовленостей з «Губертом» та ОСОБА_3

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_14, пояснила, що в період з червня по грудень 2008 року, за дорученням свого чоловіка ОСОБА_13 з банківських рахунків знімала певні суми грошових коштів, які надходили від ТзОВ «ВЕТ ОСОБА_12 Україне», щодо його домовленостей з особою на ім.я «ОСОБА_32 Тібреій(ОСОБА_26)» та з ОСОБА_3, то їй про це нічого відомо не було.

Показами свідка ОСОБА_33, який працював головним енергетиком в ТзОВ «ВЕТ ОСОБА_12 Україне» в 2008 році, даними ним в судовому засіданні, стверджено факт знайомства приватного підприємця ОСОБА_13 та підсудного ОСОБА_3, оскільки свідок особисто бачив їх разом під час розмови влітку 2008 року перед воротами підприємства.

Свідок ОСОБА_18, який в 2008-2009 роках працював на складі ТзОВ «ВЕТ ОСОБА_12 Україне», в судовому засіданні показав, що приблизно в грудні 2008 року січень 2009 року начальник виробництва ОСОБА_1 ОСОБА_2 зайшов на склад, де в той час був присутнім і ОСОБА_25 і почав зясовувати по рахунках, які є в наявності запчастини. В зазначений період замовленням запчастин займався ОСОБА_3, якого в подальшому було викликано, але він не зміг пояснити, що за запчастини були замовлені по рахунку і де саме вони знаходяться.

Отже, враховуючи все вище викладене, суд приходить до переконання, що вину ОСОБА_3 в скоєнні інкримінованих йому злочинів в судовому засіданні доведено, а юридична кваліфікація його дій за ч.5 ст.191 КК України, як привласнення чужого майна, яке перебувало у її віданні, шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб, в особливо великих розмірах; та за ч.2 ст.358 КК України( в ред..кодексу станом на 15.01.2009 року як підроблення документа, який видається та посвідчується громадянином-підприємцем, який має право видавати та посвідчувати такі документи, і який надає права, з метою використання його як підроблювачем, так і іншою особою, повторно, за попередньою змовою групою осіб вірною, що також підтверджується наступними дослідженими в судовому засіданні матеріалами справи:

·Показами свідків ОСОБА_34, ОСОБА_35 та ОСОБА_36, даними ними на досудовому слідстві та оголошеними в судовому засіданні(а.с. 47-49, 50-52, 53-55 т.2), з яких вбачається, що останні, працюючи в період 2008-2009 роки на ТзОВ «ВЕТ ОСОБА_12 Україне», від ОСОБА_3 запчастин та товарно-матеріальних цінностей у великих кількостях не отримували і николи не чули про поставки приватними підприємцями ОСОБА_13 та ОСОБА_14 запчастин на підприємство;

·Показами свідка ОСОБА_37, даними нею на досудовому слідстві та оголошеними в судовому засіданні(а.с.148-149 т.4), яка протягом 2008-2009 років працювала офіс-менеджером в ТзОВ «ВЕТ ОСОБА_12 Україне» підтверджено, що ОСОБА_1 ОСОБА_2, як начальником виробництва на своїй ділянці роботи було встановлено наступний порядок: рахунки на поставку необхідних запчастин, а в подальшому і акти на списання поставлених товарно-матеріальних цінностей йому на візування та підписи заносили ті адміністратори, які їх замовляли, в тому числі і ОСОБА_3, який готував проекти таких;

·Інвентаризаційним актом б/н від 12.05.2009 року встановлено, що на рахунки ОСОБА_13 та ОСОБА_14 в період з червня 2008 року по грудень 2008 року за поставлені товарно-матеріальні цінності було перераховано 380675 гривень(а.с.38-52 т.1);

·Протоколом виїмки від ОСОБА_13 чекових книжок та виписками по особових рахунках ОСОБА_13 та ОСОБА_14, з яких видно, що в період червень-грудень 2008 року їм поступило з ТзОВ «ВЕТ ОСОБА_12 Україне» грошових коштів на суму 380 675 грн.(а.с.161-174 т.1);

·Оригіналами, зокрема: рахунків від 05.06.2008 року на суму 20470 гривень; 10.06.2008 року на суму 6160 гривень; 13.06.2008 року на суму 18795 грн.; 27.06.2008 року на суму 23770 грн.; 17.07.2008 року на суму 51250 грн.; 25.07.2008 року на суму 24210 грн.; 18.08.2008 року на суму 12195 грн.; 04.09.2008 року на суму 18915 грн.; 25.09.2008 року на суму 32790 грн.; 17.10.2008 року на суму 34110 грн.; 05.11.2008 року на суму 39050 грн.; 24.11.2008 року на суму 41430 грн.; 26.11.2008 року на суму 19780 грн.; 09.12.2008 року на суму 37750 грн.; накладних без номерів від 12.06.2008 року, від 10.07.2008 року, від 28.07.2008 року, від 05.08.2008 року, від 26.08.2008 року, від 04.09.2008 року, від 06.10.2008 року, від 04.11.2008 року, від 12.11.2008 року, від 24.11.2008 року, від 26.11.2008 року, від 09.12.2008 року; актів на списання запчастин: від 30.06.2008 року, від 30.07.2008 року; від 29.08.2008 року, від 30.09.2008 року; від 31.10.2008 року, 28.11.2008 року, 23.12.2008 року, вилучених з ТзОВ «ВЕТ ОСОБА_12 Україне» (а.с.122-153 т.2, 65-149 т.3), з яких вбачається, що приватним підприємцем ОСОБА_13 та приватним підприємцем ОСОБА_14, по рахунках та накладних, виготовлених за участі ОСОБА_3, нібито було поставлено ТзОВ «ВЕТ ОСОБА_12 Україне» запчастини на загальну суму 380 675 грн., а в подальшому списано такі нібито на виробничі потреби, хоча дані товарно-матеріальні цінності на ТзОВ «ВЕТ ОСОБА_12 Україне» приватним підприємцем ОСОБА_13 ніколи не постачались;

·Посадовою інструкцією адміністратора виробництва ТзОВ «ВЕТ ОСОБА_12 Україне»(а.с.39-40 т.3) та наказом № 247-о від 01.03.2007 року(а.с.36 т.3), з яких видно, що ОСОБА_3, був прийнятий на роботу в ТзОВ «ВЕТ ОСОБА_12 Україне» на посаду адміністратора виробництва, в обовязки якого, зокрема, входило, складання заявок на придбання інструментів і технологічної оснастки для підприємства, розрахунок норм запасів інструменту, облік витрачання інструменту та оснастки, виявлення випадків перевитрат, оформлення документів на списання спрацьованого інструменту та оснастки, повний облік інструментів, які використовуються на виробництві тощо.

Разом з тим, суд критично оцінює пояснюючу записку ОСОБА_3, вилучену з ТзОВ «ВЕТ ОСОБА_12 Україне»(а.с.161-1665 т.2), пояснюючу записку ОСОБА_13, вилучену згідно протоколу виїмки(а.с.166-168 т.2) та явку з повинною від 13.05.2009 року(а.с.10-13 т.1), оскільки факти, викладені в таких, стосовно наявності попередньої змови з ОСОБА_1 ОСОБА_2, в судовому засіданні спростовані самими ОСОБА_3 та ОСОБА_13

В п.18 Постанови Пленуму Верховного ОСОБА_1 № 5 від 29.06.1990 року «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного ОСОБА_1 України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку» роз'яснено, що мотивування у вироку висновків щодо кваліфікації злочину полягає у зіставленні ознак установленого судом злочинного діяння і ознак злочину, передбаченого тією чи іншою статтею кримінального закону, його частиною або пунктом, і формулюванні висновку про їх відповідність. Додержуючись вимог ст. 277 КПК України, суд повинен навести у вироку мотиви зміни в суді пред'явленого підсудному обвинувачення. При наявності підстав для застосування закону про менш тяжкий злочин ніж той, за яким було пред'явлено обвинувачення, суду належить обгрунтувати у вироку висновок про перекваліфікацію дій підсудного на закон, що передбачає відповідальність за менш тяжкий злочин, не виправдовуючи підсудного за тим обвинуваченням, яке йому було пред'явлено.

Тому, при викладених обставинах, оцінюючи всі здобуті в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає, що в судовому засіданні не знайшло свого підтвердження обвинувачення предявлене ОСОБА_1 ОСОБА_2 в скоєнні ним злочинів, відповідальність за які передбачена: ст.191 ч.5 КК України оскільки, згідно наказу про прийняття на роботу ОСОБА_1 ОСОБА_2 на посаду начальника виробництва та його посадових обовязків(а.с.60, 61-65 т.4) йому не ввірялось і не перебувало в його законному віданні, тобто майно(грошові кошти перераховані на рахунки ОСОБА_13 та ОСОБА_14М.), не знаходилося в нього на законних підставах і стосовно нього він не здійснював повноваження щодо розпорядження, управління, доставки використання або зберігання тощо, і в судовому засіданні жодним належним та переконливим доказом не доведено наявності в його діях прямого умислу на привласнення майна товариства в особливо великих розмірах за попередньою змовою з ОСОБА_3, ОСОБА_13 та особою на ім.я «ОСОБА_32(ОСОБА_26)»; ст..366 ч.2 КК України позаяк, враховуючи позицію Верховного суду України, викладену вище, суд констатує, що в даному конкретному випадку в діях ОСОБА_1 ОСОБА_2, як начальника виробництва посадової особи товариства, відсутній прямий, безпосередній, причинний звязок між його діями та тяжкими наслідками для ТзОВ «ВЕТ ОСОБА_12 Україне», тобто в судовому засіданні не здобуто всієї сукупності даних(достовірних та належних доказів) для визнання вини ОСОБА_1 ОСОБА_2 у вчиненні службового підроблення та спричиненні його діями тяжких наслідків, визначення яких міститься у пункті 4 примітки до статті 364 КК України, оскільки заподіяні товариству тяжкі наслідки(шкода на суму 380675 грн.) не перебувають у прямому причинному звязку саме з його діями, зазначеними у диспозиції частини першої статті 366 КК України, а є наслідком злочинної діяльності ОСОБА_3 та ОСОБА_13

Разом з тим, оцінюючи всю сукупність зібраних досудовим та судовим слідством доказів, їх належність і достовірність, суд вважає, що в даному конкретному випадку мало місце вчинення ОСОБА_1 ОСОБА_2 службової недбалості, що виразилось в неналежному виконанні ним як службовою особою своїх службових обов'язків через несумлінне ставлення до них, що заподіяло тяжкі наслідки інтересам окремої юридичної особи ТзОВ «ВЕТ ОСОБА_12 Україне» у вигляді матеріальної шкоди на суму 380675 грн., у зв'язку із чим, з врахуванням визначень, наведених в примітці до ст.364 КК України(ред..станом на 15.04.2008 року) його дії підлягають перекваліфікації на ч.2 ст.367 КК України в ред. на 15.01.2009 року.

Обираючи міру покарання підсудному ОСОБА_1 ОСОБА_2, суд виходить з наступного.

Обставин, які помякшують покарання підсудному ОСОБА_1 ОСОБА_2, - по справі не встановлено.

Обставинами, що обтяжують покарання підсудному ОСОБА_1 ОСОБА_2, в контексті ст.67 КК України, суд визнає тяжкі наслідки, завдані злочином.

Отже, обираючи міру покарання підсудному ОСОБА_1 ОСОБА_2 за ч.2 ст.367 КК України(станом на 15.01.2009 року), суд враховує необережну форму вини підсудного, ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який згідно ст..12 КК України віднесений до злочину середньої тяжкості, дані про особу засудженого, з яких убачається, що він вперше притягається до кримінальної відповідальності(а.с.54 т.4), по місцю роботи характеризується виключно позитивно(а.с.55 т.4), в лікарів нарколога та психіатра на обліку не перебуває(а.с.53 т.4), суд вважає, що йому слід призначити покарання в межах санкції статті, кваліфікація його дій за якою знайшла своє підтвердження в судовому засіданні у вигляді позбавлення волі з позбавленням його права обіймати посади, повязані з виконанням організаційно-розпорядчих обовязків, без штрафу.

Разом з тим, враховуючи, що у підсудного ОСОБА_1 ОСОБА_2 на утриманні знаходиться перестаріла мати, що підтверджується поданими ним під час судового розгляду документами(а.с.10, 11, 12, 13, 14, 15, 16, 17 т.6), і ним подано заяву про застосування до нього п.»є» ст..1 Закону України «Про амністію у 2011 році» (а.с.9 т.6), суд, беручи до уваги положення ч.2 ст.3 Закону України «Про застосування амністії в Україні», вважає, що він підлягає звільненню від покарання на підставі п. «є» ст.1, ст..ст.8, 9, 10, 12 Закону України «Про амністію у 2011 році».

Обираючи міру покарання підсудному ОСОБА_3, суд виходить з наступного.

Обставинами, які помякшують покарання підсудному ОСОБА_3, суд визнає зявлення із зізнанням, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину.

Обставинами, що обтяжують покарання підсудного ОСОБА_3, в контексті ст.67 КК України, суд визнає тяжкі наслідки, завдані вчиненими ним злочинами.

Відтак, обираючи міри покарання підсудному ОСОБА_3 за ч.5 ст.191 та ч.2 ст.358 КК України( в ред. кодексу станом на 15.01.2009 року), суд враховує ступінь тяжкості вчинених ним злочинів, форму його співучасті та вини, дані про особу засудженого: молодий за віком, раніше несудимий(а.с.28, 31-32 т.3), в лікарів нарколога та психіатра на обліку не перебуває (а.с.30 т.3), по місцю проживання характеризується з посередньої сторони(а.с.34-35 т.3), а відтак вважає, що його виправлення та перевиховання можливе в умовах без ізоляції його від суспільства і йому: за ч.5 ст.191 КК України, з врахуванням положень ст..69 КК України(наявність кількох помякшуючих обставин), та в порядку ст..77 КК України слід призначити основне покарання нижче від найнижчої межі встановленої санкцією даної статті, з позбавленням права обіймати посади, повязані із виконанням організайно-господарських обовязків, без конфіскації майна; за ч.2 ст.358 КК України( в ред..кодексу станом на 15.01.2009 року) у вигляді обмеження волі, призначивши йому остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, з наданням на підставі ст.75 КК України іспитового строку і покладенням на нього обов'язків у відповідності до ст.76 КК України.

Цивільний позов по справі представником цивільного позивача під час судового розгляду було відкликано(а.с.243-244, 245 т.5).

Питання про речові докази вирішити в порядку ст.81 КПК України.

Керуючись ст.ст.323-324 КПК України,

З А С У Д И В :

СУНДІ ОЛІВЕРА визнати винним в скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.367 КК України( в ред. кодексу станом на 15.01.2009 року) та призначити йому покарання у вигляді трьох років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, повязані із виконанням адміністративно-розпорядчих обовязків строком на один рік.

На підставі п.»є» ст..1 Закону України «Про амністію у 2011 році» звільнити СУНДІ ОЛІВЕРА від призначеного основного та додаткового покарань.

Міру запобіжного заходу СУНДІ ОЛІВЕРУ, до набрання вироком законної сили, залишити попередню підписку про невиїзд.

Постанову від 07.07.2009 року про накладення арешту на квартиру, яка знаходиться за адресою: м.Виноградів, вул..Персикова, 35/18(а.с.102 т.4) і передана на відповідальне зберігання ОСОБА_1 ОСОБА_2(а.с.104 т.4) скасувати.

ОСОБА_3 визнати винним в скоєнні злочинів, передбачених ч.5 ст.191 КК України та ч.2 ст.358 КК України ( в ред..кодексу станом на 15.01.2009 року) та призначити йому покарання:

-За ч.5 ст.191 КК України, із застосуванням положень ст..69 КК України, у вигляді пяти років позбавлення волі, з позбавленням права обіймати посади, повязані із виконанням організаційно-господарських обовязків строком на один рік, в порядку ст..77 КК України, без конфіскації майна;

-За ч.2 ст.358 КК України( в ред..кодексу станом на 15.01.2009 року), у вигляді двох років обмеження волі.

На підставі ст..70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно до відбуття призначити ОСОБА_3 пять років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, повязані з виконанням організаційно-господарських обовязків строком на один рік.

На підставі ст.75 КК України звільнити засудженого ОСОБА_3 від відбування призначеного основного покарання, якщо він протягом двохрічного іспитового строку не скоїть нового злочину та виконає обов'язки, покладені на нього судом в порядку ст.76 КК України:

·Повідомляти органи кримінально-виконавчої системи про зміну місця проживання та роботи.

Міру запобіжного заходу ОСОБА_3 до набрання вироком законної сили залишити попередню підписку про невиїзд.

Документальні речові докази по справі(а.с.7-9 т.4) залишити в матеріалах кримінальної справи; мобільний телефон «NOKIA № 95», який знаходиться на відповідальному зберіганні в кімнаті зберігання речових доказів Виноградівського РВ ГУМВС України в Закарпатській області(а.с.9, 10 т.4) повернути ОСОБА_3.

На вирок може бути подана апеляція до апеляційного суду Закарпатської області протягом п'ятнадцяти діб, через даний районний суд.

ГоловуючийОСОБА_38