Справа № 232/1607/12
Провадження №11/772/54/2015
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 вересня 2015 рокум. Вінниця

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Вінницької області у складі:
Головуючого судді: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

прокурора: ОСОБА_5

потерпілої: ОСОБА_6

представника потерпілої: ОСОБА_7

адвоката: ОСОБА_8

засудженої ОСОБА_9

розглянула 03 вересня 2015 року у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці апеляційну скаргу засудженої ОСОБА_9 на вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 03.03.2015 року, яким

ОСОБА_9 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

засуджено за ч.3 ст.190 КК України, на підставі ст.75 КК України на 3 роки 6 місяців позбавлення волі з іспитовим строком на 1 рік 6 місяців та покладенням на неї відповідних обов`язків передбачених п.п.2, 3 ч.1 ст.76 КК України.

Стягнуто із засудженої на користь потерпілої ОСОБА_6 148 752,20грн матеріальної шкоди та 1 125,60грн судових витрат на користь держави.

Вирішено питання із речовими доказами по справі.

В с т а н о в и л а :
ОСОБА_9 засуджена, згідно вироку суду, за те, що вона 25 вересня 2008 року у невстановлений слідством час, перебуваючи в приміщенні приватного офісу, що по вул. Р. Скалецького, 15 в м. Вінниці, маючи умисел на незаконне заволодіння чужим майном, з корисливих спонукань, керуючись метою особистого незаконного збагачення, ввівши в оману ОСОБА_6 стосовно добросовісності своїх намірів, зловживаючи її довірою, яка виникла в результаті знайомства та спілкування, під приводом продажу ОСОБА_6 власного будинку по АДРЕСА_1 , усвідомлюючи неможливість здійснення даного правочину в силу юридичного обтяження зазначеного об`єкту нерухомості з боку «ОТП Банк», відповідно до договору іпотеки № PM-SMEB 00/174/2007 від 26 грудня 2007 року, заволоділа її грошовими коштами у сумі 140000 гривень, з яких 95000 гривень ОСОБА_6 платіжним дорученням №42 перерахувала на розрахунковий рахунок № НОМЕР_1 у філії «Вінницьке регіональне управління ВАТ КБ «Надра Банк», а 9000 доларів США, що на той період часу було еквівалентно 45000 гривень, надала підсудній ОСОБА_9 готівкою. Отримані грошові кошти ОСОБА_9 ОСОБА_6 не повернула, будинок переоформлювати на користь останньої відмовилася.

В апеляційній скарзі засуджена просила скасувати вирок суду в частині вирішення цивільного позову, посилаючись, що вона відшкодувала збитки заподіяні потерпілій, а також вказувала на завищену суму матеріальної шкоди, стягнутої із неї в відшкодування заявленого позову, зважаючи на існування нижчого курсу долара США на час постановлення вироку.

В доповненнях до апеляційної скарги ОСОБА_9 змінила свої апеляційні вимоги і просила повернути кримінальну справу на додаткове розслідування із-за неповноти і однобічності досудового слідства, оскільки не допитаний свідок ОСОБА_10 , який міг дати покази по справі, та що суд не врахував, що гроші у ОСОБА_6 вона брала в борг.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду; пояснення засудженої підтримавшої доводи апеляційної скарги та її адвоката, призначеного за ухвалою апеляційного суду, який за своєю ініціативою просив задовільнити апеляційні вимоги і просив повернути справу на новий судовий розгляд, оскільки було порушено право ОСОБА_9 на захист, бо судовий розгляд в місцевому суді здійснювався у відсутність адвоката та не був допитаний свідок ОСОБА_10 ; заперечення проти задоволення апеляції потерпілої, її представника та прокурора; виступи їх всіх в судових дебатах в підтримання висловлених позицій, а ОСОБА_9 ще і в останньому слові дослідивши доводи апеляційної скарги, заперечення проти них; перевіривши матеріали кримінальної справи колегія суддів дійшла висновку про залишення без змін вироку суду зі слідуючих підстав.

Засуджена ОСОБА_9 згоджувалась в суді, що була винна потерпілій 95 000грн та 9 000 доларів США, із них 5 000 доларів США проценти під вказану суму. При цьому, заперечувала заволодіння ними шахрайським шляхом, але вказувала, що взяла дані кошти в борг з чим суд обґрунтовано не згодився.

Оскільки нічим не було підтверджено, що посередницький договір підписувався під умовою повернення боргу, суд обґрунтовано виходив із тих документів, зібраних на досудовому слідстві які свідчили про скоєння ОСОБА_9 кримінального правопорушення, а не про існування цивільно-правових стосунків, визначивши заподіяні збитки із наступних розрахунків.

Зокрема, як було вірно встановлено місцевим судом ОСОБА_9 шахрайським шляхом під приводом продажу ОСОБА_6 власного будинку, який був під обтяженням, отримала від останньої 95 000грн та 9 000 доларів США.

Із даної суми ОСОБА_9 під час розгляду справи в суді повернула ОСОБА_6 140 000грн, про що написала розписку (т.2 а.с.100).

Ця сума складається із 95 000грн та еквіваленту 3 695 доларів США (за курсом долара США на день розрахунку 12,18грн за 1 долар США).

Різниця між заявленою ОСОБА_6 шкодою і відшкодованою складає 5 305 доларів США (9 000 доларів США мінус 3 695 доларів США).

Суд на законних підставах, як того вимагає п.36 постанови Пленуму Верховного Суду України №12 від 25.12.1992 року «Про судову практику в справах про корисливі злочини проти приватної власності» (зі змінами) виходив із курсу долара США на момент подання уточнених позовних вимог 28,04грн за 1 долар США.

Закон виключає залучення до справи будь-яких додаткових доказів після дебатів учасників кримінальної справи, тим більше, залучати їх за власною ініціативою. А тому незаконні посилання в апеляційній скарзі, що суду слід було виходити із курсу долара США на час постановлення вироку 03.03.2015 року, який становив 24,82грн за 1 долар США. Засуджена в суді на дані обставини не звертала увагу, а тому суд обґрунтовано виходив із доказів, залучених потерпілою на час подачі уточнених позовних вимог.

Крім того, виходячи із доводів апеляції, із посиланням на курс долара США на день постановлення вироку, який вона пропонувала врахувати, сума відшкодування потерпілій мала би бути набагато більшою за ту, що вона сплатила, що суперечить її твердженням про повний розрахунок із ОСОБА_6 .

Щодо вимог апелянта про повернення кримінальної справи на додаткове розслідування, колегія суддів виходила з того, що недопит свідка відповідно ст.367 КПК України в редакції 1960 року не є підставою для повернення кримінальної справи на додаткове розслідування.

Крім того, засуджена в своєму клопотанні, доводи якої апеляційний суд визнав як зміни до апеляційної скарги, не просила провести попередній апеляційний розгляд, оскільки лише на цій стадії можливо було розглянути питання про проведення судового слідства та прийняти рішення про допит свідка.

Крім того, в своїх інших клопотаннях, засуджена не зазначала що саме ОСОБА_10 мав підтвердити.

Місцевий суд під час судового розгляду приймав міри до його виклику, хоча в зв`язку із проживанням його за межами України ні викликати в суд, ні доставити його приводом не вдалося.

Постанова про повернення кримінальної справи місцевим судом на додаткове розслідування із цього приводу була скасована апеляційною інстанцією, після чого засуджена при новому судовому розгляді не наполягала на його допиті та проводила грошові розрахунки із потерпілою (т.2 а.с.43).

В зв`язку з чим, клопотання засудженої про допит ОСОБА_10 , заявлене всупереч кримінально-процесуальних норм розцінюється колегією суддів як її намагання затягнути апеляційний розгляд.

Із протоколу допиту ОСОБА_9 , як обвинуваченої, що встановлено при перевірці доводів апеляції при дослідженні доказів, вона не заперечувала свого відношення до підписаного договору про надання інформаційно-посередницьких послуг №10908 від 25.09.2008 року (т.1 а.с.210). Щодо ОСОБА_10 вона пояснювала, що даний чоловік, як і свідок ОСОБА_11 угоду підписали, але її суть не з`ясовували.

На очній ставці засудженої із потерпілою та при допитах на досудовому слідстві ОСОБА_9 також не заперечувала, що отримала від потерпілої ОСОБА_6 95 000грн і 9 000 доларів США, які використала на власні потреби (а.с.202, 210).

Проте, її твердження, що взяла дані кошти в борг обґрунтовано місцевим судом не взяті до уваги і спростовуються по вироку показами свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , потерпілою ОСОБА_6 , на які суд детально послався у вироку. Апеляційна скарга не містить обґрунтувань незаконності зазначених висновків.

Адвокат ОСОБА_8 , вийшовши за межі апеляційної скарги засудженої, просив скасувати вирок суду ще й із-за порушення права на захист в суді, що тягне за собою скасування вироку, із поверненням кримінальної справи на новий судовий розгляд.

Його заява про порушення права ОСОБА_9 на захист не узгоджується із записами, що містяться в протоколі судового засідання, де вона добровільно відмовилась від адвоката після роз`яснення суддею права користуватись його послугами. В своїй апеляційній скарзі вона також не посилалась на дану обставину.

При проведенні досудового слідства ОСОБА_9 неодноразово роз`яснювалось право на захист, проте жодного разу вона не наполягала на залученні захисника, зазначивши, що це не було пов`язано із її матеріальним становищем.

Відповідно до норм ст.43 КПК України в редакції 1960 року участь захисника в даному випадку не є обов`язковою. Ніяких фізичних вад, які би заважали ОСОБА_9 захищатися, зі справи не вбачається, в чому переконався суд при апеляційному розгляді.

Тому і в цій частині доводи апеляції задоволенню не підлягають.

Зважаючи на вищенаведене та керуючись ст.ст.365-367 КПК України (ред. 1960 року) та п.11 Перехідних положень до діючого КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :
Апеляційну скаргу засудженої ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 03.03.2015 року відносно ОСОБА_9 залишити без змін.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4

З оригіналом вірно: