Справа № 487/1244/14-к
Провадження №1-кп/487/18/15
ВИРОК
Іменем України
01.09.2015 року Заводський районний суд м. Миколаєва

в складі: головуючого - судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

з участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Миколаєві кримінальне провадження відносно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Миколаєва, українця, громадянина України, з не повною середньою освітою, не одруженого, не працюючого, малолітніх дітей на утриманні немає, раніше судимого: 03.12. 1998 року Заводським районним судом м. Миколаєва за ч. 2 ст. 141 КК України в редакції 1960р. до 5 років позбавлення волі, звільнився 11.08.2001 року згідно ст. 6 ЗУ «Про амністію» від 05.07.2001р.; 26.02.2002 року Заводським районним судом м. Миколаєва за ч. 2 ст. 186 КК України в редакції 2001р. до 4 років позбавлення волі, звільнився 26.12.2005 року по відбуттю строку; 05.02.2007 року Заводським районним судом м. Миколаєва за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ч. 3 ст. 186, ч.2 ст. 187 КК України до 6 років позбавлення волі, звільнився 01.06.2012 року по відбуттю строку; 15.08.2013 року Сєвєродонецьким міським судом Луганської області за ч. 1 ст. 309 КК України до 1 року обмеження волі з іспитовим строком на 1 рік; 24.02.2015 року Сєвєродонецьким міським судом Луганської області за ч. 2 ст. 185, 71, 72 КК України до 1 року 6 місяців позбавлення волі з відбуванням покарання в кримінально-виконавчій установі закритого типу, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , мешкаючого АДРЕСА_2 ,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, суд -

встановив:

06.01.2014 року приблизно о 13 годині 40 хвилин ОСОБА_4 , знаходячись в будинку АДРЕСА_3 , маючи корисливий умисел, спрямований на відкрите заволодіння чужим майном, шляхом вільного доступу зайшов до квартири АДРЕСА_3 , де проживали ОСОБА_5 та ОСОБА_6 для того, щоб позичити у них 100 гривень, але ОСОБА_5 та ОСОБА_6 відповіли, що в них не має грошей, проте ОСОБА_4 наполягав на своїх вимогах, у зв`язку із чим ОСОБА_6 почала виганяти його з квартири, проте у ОСОБА_4 виник корисливий умисел, спрямований на відкрите заволодіння чужим майном та він почав чинити опір та штовхати ОСОБА_6 , хватати її за руки, обмежуючи її свободу пересування, погрожував фізичною розправою у разі, якщо подружжя не дасть йому 100 гривень. Після цього ОСОБА_5 вирішив піти на кухню та покликати на допомогу сусідів, проте у коридорі ОСОБА_4 штовхнув його, в результаті чого ОСОБА_5 впав.
Не витримавши насилля над собою та своєю дружиною з боку ОСОБА_4 , ОСОБА_5 сказав, що в його куртці є грошові кошти у розмірі 80 гривень, ОСОБА_6 пішла в іншу кімнату та взяла чотири купюри номіналом по 20 гривень кожна. Продовжуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_4 забрав грошові кошти з рук ОСОБА_6 і вийшов із квартири.

Таким чином, своїми умисними діями ОСОБА_4 відкрито, із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілих (грабежі), вчиненому повторно, заволодів грошовими коштами ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , тобто скоїв злочин, передбачений ч. 2 ст. 186 КК України.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 спочатку винним себе у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України визнавав частково в подальшому провину визнав повністю та суду пояснив, що 06.01.2014 року зайшов до квартири АДРЕСА_3 , де став просити ОСОБА_7 та ОСОБА_8 дати йому грошей. Оскільки останні почали виганяти його з квартири, він застосував фізичну силу, після чого ОСОБА_7 винесла йому з кімнати 80 грн. Свою провину визнає в повному обсязі та просить суд його суворо не карати.

Потерпілі ОСОБА_7 та ОСОБА_8 надали до суду заяви про слухання справи за їх відсутності.

За згодою обвинуваченого та інших учасників судового провадження, суд в силу ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільними дослідження доказів щодо тих обставин справи, які ніким не оспорюються. Судом з`ясовано, що обвинувачений ОСОБА_4 правильно розуміє зміст цих обставин, сумнівів у добровільності його позиції немає, а також йому роз`яснено, що у такому випадку він буде позбавлений права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_4 у відповідності зі ст. 65 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Так, обвинувачений ОСОБА_4 скоїв тяжкий злочин, повністю визнав свою провину, розкаюється у скоєному, раніше неодноразово притягався до кримінальної відповідальності, характеризується за місцем проживання посередньо, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває. Суд також враховує сімейні обставини обвинуваченого, а саме хворобу його матері.

Обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 згідно ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття.

Обставини, що обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , згідно ст. 67 КК України, судом не виявлені.

Відповідно до вимог ч.2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, а згідно з ч.2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. ст. 349, 370, 373, 374, 376 КПК України, суд, -

з а с у д и в:

ОСОБА_4 визнати винуватим у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів за даним вироком та вироком Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 24 лютого 2015 року шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки.

Запобіжний захід ОСОБА_4 не обирався.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 рахувати з 12.01.2015 року.

На вирок суду може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Миколаївської області через Заводський районний суд м. Миколаєва протягом тридцяти діб з моменту його проголошення.

Суддя ОСОБА_1