Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 11-кп/781/650/15 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 186 (82, 86-1, 141) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22.12.2015 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:
головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6
потерпілого ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника-адвоката ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кіровограді матеріали кримінального провадження № 0000143 за апеляцією захисника-адвоката ОСОБА_9 в інтересах засудженого ОСОБА_8 за ч.2 ст.186 КК України на вирок Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 06.05.2015 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Крупське, Кіровоградського району, Кіровоградської області, українця, громадянина України, маючого базову загальну середню освіту, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
- 21.05.2010 року Кіровоградським районним судом за ч. 3 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком три роки шість місяців, на підставі ст.75 КК України, звільненого від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки;
- 30.11.2011 року Кіровоградським районним судом за ч. 3 ст.185 ст.71 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком чотири роки шість місяців, звільненого умовно-достроково 06.02.2014 року з не відбутим строком один рік чотири місяці сім днів,
засуджено ч.2 ст.186 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки 6 місяців.
Відповідно до ч.1 ст.71 КК України, до покарання призначеного ОСОБА_8 цим вироком частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 30.11.2011 року, і остаточно призначено ОСОБА_8 покарання у вигляді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.
По справі цивільний позов не заявлений.

Вироком районного суду ОСОБА_8 визнаний та засуджений за відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений повторно, за наступних обставин.

05.02.2015 року, близько 20 години 00 хвилин, ОСОБА_8 , перебуваючи в с.Крупське, Кіровоградського району, Кіровоградської області, за місцем проживання, у нього виник умисел на таємне викрадення чужого майна, а саме дизельного пального, для чого він, шляхом вільного доступу, зайшов на територію домоволодіння АДРЕСА_1 , що належить потерпілому ОСОБА_7 . Діючи таємно для оточуючих, злив із діжки 20 літрів дизельного пального, вартістю по 16 гривень за один літр палива. Але дії ОСОБА_8 були поміченими ОСОБА_10 , після чого ОСОБА_8 розуміючи, що його протиправні дії були поміченими відкрито заволодів 20 літрами дизельного палива та зник з місця вчинення кримінального правопорушення, викраденим майном розпорядився на власний розсуд, чим завдав потерпілому ОСОБА_7 майнову шкоду на загальну суму 320 гривень.
У апеляції захисник-адвокат ОСОБА_9 в інтересах засудженого ОСОБА_8 просить вирок Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 06.05.2015 року змінити в частині правової кваліфікації кримінального правопорушення з ч.2 ст. 186 КК України на ч.2 ст.185 КК України.

Свої доводи мотивує тим, що висновки суду першої інстанції не відповідають дійсним фактичним обставинам справи, ґрунтуються на доказах, які мають суб`єктивний та упереджений зміст, а також не спростовують тих доводів та обставин, на які послався обвинувачений та захист під час розгляду справи як на пілставу вчинення злочину відповідно ч.2 ст. 185 КК України. Так, докази, на які посилається у своєму вироку суд першої інстанції, що пред`явлене обвинувачення ОСОБА_8 у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України, є недоведеним, оскільки ні сторона обвинувачення під час розгляду справи в суді, ні суд у своєму вироку не надали тих достатніх та необхідних, належних та допустимих доказів, які б свідчили про вину обвинуваченого.

Посилається на покази свідка ОСОБА_10 , який в судовому засіданні вказав на те, що побачив перекинуту бочку з паливом та поставив її на місце, щоб не витікало пальне. Через деякий час повз нього пробігла особа з каністрою в руках, в лице втікача він не бачив, проте припустив, що це ОСОБА_8

Заслухавши доповідача, думку прокурора та потерпілого ОСОБА_7 , котрі заперечували проти апеляції захисника-адвоката ОСОБА_9 в інтересах засудженого ОСОБА_8 та просили вирок районного суду залишити без зміни як законний та обґрунтований, захисника-адвоката ОСОБА_9 в інтересах засудженого ОСОБА_8 та самого обвинуваченого ОСОБА_8 , котрі просили вирок Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 06.05.2015 року змінити в частині правової кваліфікації кримінального правопорушення з ч.2 ст. 186 КК України на ч.2 ст.185 КК України, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляції, колегія суддів вважає, що апеляція задоволенню не підлягає за таких підстав.

Викладені у вироку висновки про винність ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке він засуджений, підтверджується сукупністю досліджених судом доказів, яким суд дав всебічну, повну та належну оцінку.

Так, під час розгляду справи судом першої інстанції та у судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_8 свою вину визнав частково і пояснив, що його дії не були ніким помічені, як тільки він почув шум, то втік із двору, в решті обставин вчиненого ним кримінального правопорушення не оспорює, та не погоджується з правовою кваліфікацією його дій, а саме наполягає, що його дії підлягають кваліфікації за ч.2 ст.185 КК України, також підтвердив, що викрав саме 20 літрів дизельного палива та не заперечував щодо оцінки викраденого. Кається у скоєному, просить суворо не карати.
Незважаючи на часткове визнання вини обвинуваченим, його винність повністю доведена в судовому засіданні та поясненнями потерпілого, свідків та матеріалами справи.

Так, допитаний в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_7 пояснив, що 05 лютого 2015 року він був вдома, знаходився в своїй кімнаті, читав книжку. Близько 20:00 години до його кімнати зайшла його дружина та повідомила, що ОСОБА_11 викрав одну каністру дизельного палива. ОСОБА_8 побачив його син ОСОБА_12 , а саме як ОСОБА_13 зливав дизельне паливо, а коли його помітили, то він взяв каністру та втік з подвір`я праворуч по вулиці. Він вийшов на подвір`я та виявив, що біля гаражу, де стояли бочки об`ємом на 200 літрів розлите дизельне паливо. Син ОСОБА_14 повідомив його, що він бачив саме ОСОБА_15 , хотів його наздогнати, але ОСОБА_8 перекинув бочку з дизельним паливом та вибіг з подвір`я, а тому він повернувся, щоб паливо не розливалось далі. 05 лютого 2015 року, близько 21:00 години бачив, як ОСОБА_13 виходив зі свого подвір`я в руках у нього була каністра об`ємом 20 літрів білого кольору. Дизельне паливо він купував для власних потреб, так як має земельні ділянки в обробітку та сільськогосподарську техніку.

Свідок ОСОБА_16 , котра є дружиною потерпілого, в судовому засіданні пояснила, що 05 лютого 2015 року, близько 20:00 години була в будинку. До неї звернувся її син та повідомив, що він став свідком того, як ОСОБА_13 викрадав дизельне паливо, яке знаходилось в бочках біля приміщення гаражу. Вона повідомила про це свого чоловіка та вони вийшли на вулицю, але ОСОБА_13 вибіг з подвір`я з каністрою в руках та побіг праворуч по вулиці, про що повідомив їй син ОСОБА_12 . А через декілька хвилин ОСОБА_17 вже був біля свого будинку та кричав їй, що це не він. Близько 21:00 години вона побачила через вікно, як ОСОБА_18 виходив зі свого подвір`я, яке знаходиться навпроти їхнього, а в рукав він ніс каністру об`ємом на 20 літрів, білого кольору. Мандрус ОСОБА_19 направився до центру села Крупського.

Свідок ОСОБА_10 , котрий є сином потерпілого, в судовому засіданні пояснив, що 05 лютого 2015 року, перебував вдома, близько 20:00 години був в своїй кімнаті, читав книжку. Раптом почув на подвір`ї шум, як він зрозумів, то щось стукало біля гаражу, де стояли металеві бочки, в яких знаходилось дизельне паливо. Його вікна виходять саме на це місце, але за поганого освітлення йому погано було видно. Після цього він взяв ліхтарик та вийшов на подвір`я. Посвітивши на те місце, де щось гриміло він побачив місцевого жителя ОСОБА_15 , який перехилив металеву бочку з дизельним паливом та зливав його в пластикову каністру білого кольору. Мандрус ОСОБА_19 був одягнутий в комбінезон чорного кольору, він впізнав його за статурою, зростом. Бачив його приблизно на відстані метрів 8 від нього, засвітивши ручним ліхтариком. Після того, як ОСОБА_8 зрозумів, що його помітили, він почав тікати з подвір`я, в руках він виніс каністру об`ємом на 20 літрів. Каністра була білого кольору, виготовлена з пластику. ОСОБА_8 побіг праворуч по вулиці. Він не став бігти за ним, так як ОСОБА_8 тікаючи перекинув бочку з дизельним паливом і воно почало витікати. Поставивши бочку на місце він повідомив про дану подію мати та батька. Коли ще були на подвір`ї, то ОСОБА_11 був вже біля свого двору та кричав мамі « ОСОБА_20 , то не я!». При цьому ОСОБА_13 був одягнутий в той самий чорний комбінезон. Свідок категорично підтвердив, що бачив саме ОСОБА_15 і він вже неодноразово приходив на територію їхнього подвір`я та міг знати, що де знаходиться та міг вільно орієнтуватися без додаткового освітлення.

Вина також підтверджується:

-витягом з єдиного реєстру досудових розслідувань (а.с. 41);
-довідкою середньої гуртової ціни дизельного палива на 05.02.2015 року встановлено вартість викраденого (а.с. 47);
-протоколом огляду місця події від 09.02.2015 року за адресою АДРЕСА_1 встановлено місце та обстановка правопорушення (а.с. 58-60);
-протоколом огляду місця події від 14.02.2015 року за адресою АДРЕСА_1 встановлено місце та обстановка правопорушення, виявлена пуста каністра з залишками викраденого (а.с. 69-72);
-протоколом слідчого експерименту від 21.02.2015р. відповідно до якого ОСОБА_8 розповів та показав як він викрадав дизельне паливо (а.с. 8288).
Оцінюючи зібрані та досліджені по справі докази, судова колегія вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_8 доведена повністю, а його дії суд правильно кваліфікував за ч.2 ст.186 КК України, як вчинення відкритого викрадення чужого майна ( грабіж), повторно.

Доводи апеляції захисника та обвинуваченого ОСОБА_8 про те, що дії останього були таємними, як тільки він почув, що хтось виходить із будинку, то втік, а тому вони безпідставно кваліфіковані як відкрите викрадення чужого майна, не заслуговують на увагу та не можуть бути задоволеними, оскільки дії ОСОБА_8 , розпочаті таємно, переросли у відкрите викрадення, так як побачивши сина потерпілого, який вийшов із будинку на шум у дворі, ОСОБА_8 відкрито заволодів каністрою із дизельним пальним та із місця події зник із викраденим, розпорядившись ним на власний розсуд.

Колегія суддів вважає необґрунтованими доводи захисту відносно того, що потерпілий напевно не бачив ОСОБА_8 , а здогадався, що то може бути він, оскільки вони спростовані показами потерпілого та свідків, які узгоджуються між собою та матеріалами справи, яким суд першої інстанції дав всебічну, повну та об`єктивну оцінку.

Суд обґрунтовано прийшов до висновку, що позиція сторони захисту про те, що обвинуваченого на місці події ніхто не бачив, а відтак дії ОСОБА_8 необхідно кваліфікувати за ч.2 ст.185 КК України спростовуються поясненнями потерпілого та свідків, свідчення яких є послідовними, логічними та такими, що взаємно доповнюються та підтверджуються, а позиція сторони захисту по суті є спробою уникнення відповідальності та направлена на пом`якшення покарання обвинуваченого.

При цьому колегія суддів зважає на положення вимог п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6.11.2009 року № 10 « Про судову практику у справах проти власності», відповідно до якого дії, розпочаті як крадіжка, але виявлені потерпілим чи іншою особою, і незважаючи на це продовжені винною особою з метою заволодіння майном, належить кваліфікувати як грабіж, що і мало місце у даномі випадку.

За викладеного, підстав для перекваліфікації дій винного судова колегія не вбачає.

При обранні міри покарання суд, відповідно до вимог ст.65 КК України, враховував ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що помякшують і обтяжують покарання.
Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_8 , відповідно до ст.66 КК України, суд визнав щире каяття.
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_8 , відповідно до ст.67 КК України, судом не встановлено.
Так, обвинувачений скоїв тяжкий злочин, тяжких наслідків по справі не наступило. ОСОБА_8 негативно характеризується за місцем проживання, на обліку в лікарів психіатра та нарколога не перебуває. Кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим в період умовно-дострокового звільнення від покарання за інші злочини.
Враховуючи, те що ОСОБА_8 вчинив тяжкий злочин раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, проте належних висновків не зробив, суд вірно прийшов до висновку, що виправлення та попередження вчинення нових злочинів обвинуваченим ОСОБА_8 можливо виключно за умови ізоляції його від суспільства, а тому йому обґрунтовано призначено покарання відповідно до санкції ч. 2 ст. 186 КК України у вигляді позбавлення волі на певний строк. Крім того, враховано, що обвинувачений скоїв злочин в період умовно-дострокового звільнення, відповідно до ч.1 ст.71 КК України суд до покарання, призначеного за даним вироком частково приєднав невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Таке покарання, на думку колегії суддів, є виваженим, обґрунтованим, справедливим, достатнім і необхіднім для можливого виправлення та попередження вчинення нових злочинів, а тому колегія суддів не вбачає переконливих підстав для його пом`якшення, зміни кваліфікації, а також призначення м`якшого покарання, як на тому наполягає адвокат. Оскільки вказані в апеляції захисника-адвоката ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 доводи, були детально досліджені та враховані судом при призначенні покарання, та детально перевірені у апеляційній інстанції та не знайшли свого підтвердження, підстав для зміни чи скасування вироку суду колегія суддів не вбачає.

Враховуючи викладене, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляції захисника-адвоката ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , а вирок суду вважає законним та обґрунтованим.

Керуючись ст. ст.376,405, 407, 418,419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляцію захисника-адвоката ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 06.05.2015 року стосовно ОСОБА_8 - без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, безпосередньо до суду касаційної інстанції, протягом трьох місяців з моменту її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк, з дня вручення йому копії ухвали.

СУДДІ:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4
(підписи)
Згідно з оригіналом:
Суддя апеляційного суду
Кіровоградської області ОСОБА_2