АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА

Справа № 11-кп/796/338/2016 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 січня 2016 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3
ОСОБА_4
при секретарі судового засідання ОСОБА_5
за участю прокурора ОСОБА_6
представника потерпілого ОСОБА_7
захисника ОСОБА_8
законного представника обвинуваченого ОСОБА_9
обвинуваченого ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві кримінальне провадження №0000430 від 28.03.2015 року щодо ОСОБА_10 за ч. 3 ст. 289, ч. 1 ст. 263 КК України, за апеляційною скаргою прокурора ювенальної юстиції прокуратури міста Києва ОСОБА_11 на ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 24 листопада 2015 року, -
В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 24 листопада 2015 року обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000430 від 28.03.2015 року щодо ОСОБА_10 за ч. 3 ст. 289, ч. 1 ст. 263 КК України повернутий прокурору прокуратури міста Києва для усунення недоліків.

Обґрунтовуючи своє рішення про повернення обвинувального акту прокурору, суд першої інстанції вказав, що обвинувальний акт не відповідає вимогам п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, оскільки, з огляду на вчинення ОСОБА_10 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України у неповнолітньому віці, вказаний процесуальний документ, всупереч вимогам ч. 1 ст. 485 КПК України, не містить даних про з`ясування органами досудового розслідування відомостей про неповнолітню особу, зокрема стан його здоров`я та рівень розвитку, інші соціально-психологічні риси особи, які необхідно враховувати при індивідуалізації відповідальності чи обранні заходу виховного характеру; наявність дорослих підбурювачів та інших співучасників кримінального правопорушення; ставлення неповнолітнього до вчиненого ним діяння, умови життя та виховання неповнолітнього.
Крім того, в обвинувальному акті та реєстрі матеріалів досудового розслідування зазначено прізвища осіб, з якими, за висновками слідчих органів, ОСОБА_10 вчинив кримінальне правопорушення, а саме: ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , щодо яких кримінальна справа на розгляд до суду не направлялась, а обвинувальний акт не містить даних, що у визначеному процесуальним законодавством порядку, їх вину доведено, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, що є порушенням вимог ст. 17 КПК України і по суті є недопустимим.
Також в реєстрі матеріалів досудового розслідування, який відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 291 КПК України долучений до обвинувального акту, не зазначено таке процесуальне рішення як складання обвинувального акту, затвердження його прокурором.

Не погоджуючись з рішенням суду, прокурор у кримінальному провадженні, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність ухвали суду, просить її скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.
В обґрунтування апеляційних доводів прокурор зазначає, що в обвинувальному акті чітко та зрозуміло викладені фактичні обставини, які прокурор вважає встановленими під час досудового розслідування, зокрема, зазначаючи в обвинувальному акті при викладі фактичних обставин справи про інших учасників вчинення правопорушення ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_15 та ОСОБА_14 є вказівка про виділення справи щодо останніх в окреме провадження.
Щодо відсутності вказівки в обвинувальному акті на вчинення ОСОБА_10 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, будучи неповнолітнім, апелянт посилається на те, що в реєстрі матеріалів досудового розслідування зазначено про залучення в якості законного представника матір обвинуваченого ОСОБА_9 , а також в обвинувальному акті, визнано за обставину, яка пом`якшує покарання обвинуваченого, згідно із ст. 66 КК України, вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, неповнолітнім, при цьому всі інші, у відповідності до ст. 485 КПК України, обставини підлягають дослідженню на стадії судового розгляду.
В апеляційній скарзі зазначено і про те, що не є підставою для повернення обвинувального акту прокурору недоліки реєстру матеріалів досудового розслідування, як то відсутність відомостей про складання обвинувального акту та затвердження його прокурором, а відтак вказаний процесуальний документ повністю відповідає вимогам ст. 291 КПК України.

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора, який підтримав апеляційну скаргу та просив задовольнити клопотання про продовження дії попередньо визначеного ОСОБА_10 запобіжного заходу; представника потерпілого, який просив задовольнити апеляційну скаргу, а при вирішення клопотання прокурора покладався на розсуд суду; пояснення обвинуваченого, його захисника та законного представника, які, вважаючи ухвалу суду першої інстанції законною та обґрунтованою, просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, а також відмовити у задоволенні клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою; провівши судові дебати, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга та клопотання підлягають частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно з п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, у підготовчому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.
Вичерпні вимоги до обвинувального акта та реєстру матеріалів досудового розслідування викладені в ст. 291 КПК України.
Відповідно до ч. 2 ст. 291 КПК України, обвинувальний акт повинен обов`язково містити відомості, які передбачені п. п.1-9 цієї частини, і, зокрема, анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті ( частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
За ст. 109 КПК України реєстр матеріалів досудового розслідування повинен містити: номер та найменування процесуальної дії, проведеної під час досудового розслідування, а також час її проведення; реквізити процесуальних рішень, прийнятих під час досудового розслідування; вид заходу забезпечення кримінального провадження, дату і строк його застосування.

Проте ці вимоги закону, як правильно зазначив суд першої інстанції, прокурором у повній мірі виконані не були.

Так, відповідно до ст. 291 КК України обвинувальний акт складається відносно конкретної особи, якій було оголошено про підозру та досудове розслідування відносно якої завершено, а відтак вказівки в обвинувальному акті про дії інших осіб, які за висновками слідчих органів також вважаються злочинними, у разі невизнання їх підозрюваними чи обвинуваченими саме у цьому кримінальному провадженні, є неприпустимими та прямим порушенням ст. ст. 110, 337 КПК України, що беззаперечно свідчить про невідповідність обвинувального акту щодо ОСОБА_10 вимогам не тільки кримінального процесуального закону, а й загальним правовим положенням презумпції невинуватості.
Як убачається із матеріалів кримінального провадження обвинувальний акт по цій справі був складений лише щодо ОСОБА_10 . У даному акті, а також у приєднаному до нього реєстру матеріалів провадження фактично відсутні будь-які належні дані щодо стану кримінальних проваджень відносно інших осіб, а також будь-які відомості про наявність відповідних судових рішень, якими би вже була встановлена та доведена винуватість ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_15 та ОСОБА_14 .
За таких обставин, колегія суддів визнає правильним висновок суду першої інстанції про наявність законних підстав для повернення обвинувального акту прокурору для усунення виявлених недоліків, а тому апеляційна скарга в цій частині, як необґрунтована, задоволенню не підлягає.

Разом з тим, що стосується інших посилань суду першої інстанції про необхідність включення до обвинувального акту та реєстру матеріалів кримінального провадження відомостей про вчинення ОСОБА_10 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КПК України, у неповнолітньому віці та виконання слідчими вимог ст. 485 КПК України, то виходячи із вимог ст. 291 КПК України, такі відомості не є обов`язковими та не зазначаються в обвинувальному акті, оскільки відповідно до ст. 485 КПК України повинні бути з`ясовані під час досудового розслідування та судового розгляду. Більш того, сам обвинувальний акт містить посилання на таку обставину, що пом`якшує покарання, як вчинення злочину неповнолітньою особою.

За таких обставин, в цій частині апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню шляхом зміни ухвали суду першої інстанції і виключення зазначених вказівок із судового рішення.

Крім того, розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку дії визначеного ОСОБА_10 відповідно до ухвали Голосіївського районного суду м. Києва від 12 листопада 2015 року запобіжного заходу у виді тримання під вартою, який спливає 13 січня 2016 року, вислухавши з цього приводу доводи прокурора, який підтримав зазначене клопотання, думку представника потерпілого про його розгляд на розсуд суду, обвинуваченого, його законного представника та адвоката, які просили відмовити у задоволенні цього клопотання, колегія суддів з огляду на тяжкість інкримінованих особі кримінальних правопорушень, даних про особу обвинуваченого, на відсутність по справі будь-яких даних про те, що обвинувачений не може утримуватись в умовах слідчого ізолятору, а також на те, що ризики, передбачені ст. ст. 177, 178, 199 КПК України, продовжують існувати і на даний час та є триваючими, а стороною захисту не надано нових та додаткових даних, які б свідчили, що відпали підстави, які були враховані судом при продовженні строків тримання під вартою, вважає за необхідне продовжити ОСОБА_10 визначений запобіжний захід на 30 днів з моменту закінчення попередньо встановленого такого строку, тобто до 12 лютого 2016 року включно.

За таких обставин, керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора ювенальної юстиції прокуратури міста Києва ОСОБА_11 задовольнити частково.

Ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 24 листопада 2015 року, якою обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000430 від 28.03.2015 року щодо ОСОБА_10 за ч. 3 ст. 289, ч. 1 ст. 263 КК України повернутий прокурору прокуратури міста Києва для усунення недоліків змінити, виключивши з неї вказівки про необхідність зазначення в обвинувальному акті відомостей про вчинення ОСОБА_10 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, у неповнолітньому віці та виконання слідчими вимог ст. 485 КПК України.

Клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_10 задовольнити частково. Продовжити ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою на 30 днів, тобто до 12 лютого 2016 року включно.

В решті ухвалу залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Головуючий ОСОБА_2

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4