Справа № 738/1480/15-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/795/909/2015
Категорія - Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
30 листопада 2015 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернігівської області в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Чернігові в режимі відеоконференції в порядку апеляційного розгляду апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Менського районного суду Чернігівської області від 30 вересня 2015 року щодо вирішення питання, пов`язаного з його умовно-достроковим звільненням від відбування покарання.

за участю учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_7 , засудженого ОСОБА_6 , представника установи виконання покарань ОСОБА_8 ,

В С Т А Н О В И Л А:

Адміністрація Менської виправної колонії УДПтСУ в Чернігівській області № 91 та спостережна комiсiя Менської районної державної адмiнiстрацiї Чернігівської області звернулися з поданням до Менського районного суду Чернігівської області про умовно - дострокове звiльнення вiд покарання засудженого ОСОБА_6 , в якому просили звільнити його умовно-достроково за ст. 81 КК України, оскільки засуджений став на шлях виправлення, при цьому відбув ? частини призначеного строку покарання.

За результатами розгляду справи було відмовлено в задоволенні спільного подання про застосування відносно нього умовно-дострокового звільнення. Своє рішення суд мотивував тим, що з дня винесення ухвали Менського районного суду Чернігівської області від 05 березня 2015 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання засудженому ОСОБА_6 про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, минуло менше року, так як він був засуджений за тяжкі злочини на строк покарання більше 5 років. Вказав, що поведінка засудженого не є сумлінною, і в розумінні ст. 81 КК України, не свідчить про виправлення засудженого та не може бути підставою для умовно-дострокового звільнення.

До апеляційного суду Чернігівської області надійшла апеляційна скарга від засудженого, в якій просить скасувати ухвалу Менського районного суду та застосувати до нього ст. 81 КК України, оскільки вважає її несправедливою, суб`єктивною та такою, що не відповідає нормам Кримінального процесуального кодексу України, зокрема, п. 6 ст. 539 КПК України. Зазначає, що судом неправомірно не було враховано його позитивні характеристики, думку представника колонії та думку спостережної комісії Менської районної державної адміністрації.

Заслухавши доповідача, засудженого та представника установи виконання покарань ОСОБА_8 , які просили задовольнити апеляційну скаргу і застосувати ст. 81 КК України, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга засудженого не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

За змістом п. 2 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосовано, якщо засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.

Дані вимоги закону при розгляді подання щодо можливості застосування до ОСОБА_6 умовно-дострокового звільнення від відбування покарання суддею були дотримані в повному обсязі.

З матеріалів кримінального провадження, наданих апеляційному суду, вбачається, що ОСОБА_6 засуджений вироком Волочиського районного суду Хмельницької області від 10 грудня 2010 року за ч.3 ст. 186, ч.3 ст. 187, ст. 198, ч.1 ст. 396, ст. 70 КК України до 7 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна.

В строк відбуття покарання зараховано час затримання та перебування під вартою з 19 травня 2010 року по 09 грудня 2010 року включно.

Строк вiдбування покарання постановлено обчислювати з 10 грудня 2010 року.

Ухвалою апеляційного суду Хмельницької області від 16 березня 2011 року вирок Волочиського районного суду Хмельницької області від 10 грудня 2010 року в частині рішення щодо цивільного позову та судових витрат змінено. В решті вирок залишено без змін.

Ухвалою Менського районного суду Чернігівської області від 05 березня 2015 року відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, а саме обмеження волі.

Відмовляючи в задоволенні клопотання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, суд першої інстанції в основу свого рішення поклав характеризуючі дані засудженого ОСОБА_6 , який не став на шлях виправлення, про що свідчать матеріали його особової справи, при цьому врахував думку представника установи виконання покарань, який висловився, що за час відбування покарання він мав лише одне заохочення та сім стягнень за порушення розпорядку дня, ухилення від роботи, нетактовної поведінки з працівниками адміністрації, відмови виходу на роботу, перешкоджання проведення особистого обшуку при виведенні на роботу (а.с 31-32).

Проте, вже за п`ять місяців після рішення суду адміністрація виправної колонії та спостережна комісія при наявності однієї подяки звернулись до суду із спільним поданням про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_6 ..

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року № 2 Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення (ч. 2 ст. 81 КК), тобто стягнення і заохочення враховуються за весь період відбування покарання.

Разом з тим, відмовляючи в задоволенні подання про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_6 , в своєму рішенні суд 1 інстанції послався на положення ч. 7 ст.154 КВК України, однак, колегія суддів вважає, що посилаючись на вказану норму суд допустився помилки, оскільки підстави для звільнення від покарання за статтями 81 та 82 КК України є різними, і в даному випадку це правило не застосовується. При цьому, колегія суддів погоджується з висновками суду щодо оцінки характеризуючих даних засудженого ОСОБА_6 , який мав стягнення, допускав порушення розпорядку дня та не став на шлях виправлення, що було головною умовою прийняття такого рішення.

Таким чином, оскільки ОСОБА_6 був засуджений за тяжкі злочини на строк покарання більше п`яти років, і в поведінці засудженого немає впевненості в його правослухняності, тому колегія суддів вважає, що апеляційна скарга засудженого задоволенню не підлягає.

З врахуванням вищевикладеного, ухвала суду про відмову у задоволенні спільного подання адміністрації Менської виправної колонії УДПтСУ в Чернігівській області № 91 та спостережної комiсiї Менської районної державної адмiнiстрацiї Чернігівської області про застосування відносно ОСОБА_6 умовно-дострокового звільнення є законною, та такою, що відповідає правилам чинного Кримінального процесуального кодексу України.

Істотних порушень норм кримінального процесуального закону при розгляді справи в суді, які були б підставою для скасування ухваленого судового рішення не встановлено.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 419 Кримінального процесуального кодексу України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Менського районного суду Чернігівської області від 30 вересня 2015 року щодо ОСОБА_6 без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4