Справа №478/811/15-к 09.09.2015 09.09.2015 09.09.2015
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
9 вересня 2015 року м. Миколаїв
Апеляційний суд Миколаївської області у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4

розглянула у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, зареєстрованого в ЄРДР за № 000257, за апеляційною скаргою прокурора прокуратури Казанківського району Миколаївської області ОСОБА_5 на вирок Казанківського районного суду Миколаївської області від 14 липня 2015 року, відносно

ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Совхозне, Снігурівського району, Миколаївської області, мешканця АДРЕСА_1 ,

за обвинуваченням ч. 2 т. 289 КК України.

Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_7
встановив:
Короткий зміст вимог апеляційної скарг.
Зі змісту апеляційної скарги прокурора вбачається, що він, не оскаржуючи кваліфікацію дій та доведеності вини обвинуваченого, просить вирок суду змінити, виключивши з нього приєднання, на підставі ст. 71 КК України, невідбутої частини покарання за вироком Очаківського районного суду Миколаївської області від 13 грудня 2011 року.

Короткий зміст вироку.
Вироком суду ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України та призначено покарання у вигляді 5 років позбавлення волі.
На підставі ст. 71 КК України частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Очаківського районного суду Миколаївської області від 13 грудня 2011 року та остаточно призначено покарання у вигляді 6 років позбавлення волі.

Постановлено стягнути з ОСОБА_6 на користь НДЕКЦ при УМВС України в Миколаївській області витрати за проведення трасологічної експертизи в розмірі 245, 52 грн.

Узагальнені доводи апеляційної скарги.
В апеляційній скарзі прокурор послався на те, що судом, при призначенні ОСОБА_8 покарання за сукупністю вироків безпідставно було застосовано вимоги ст. 71 КК України. Так, зазначає, що вироком Очаківскького районного суду Миколаївської області від 13 грудня 2011 року ОСОБА_8 був засуджений за ч. 2 ст. 185 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі. Постановою Прилуцького міського суду Чернігівської області від 5 вересня 2015 року обвинувачений був умовно-достроково звільнений 13 вересня 2013 року на невідбутий строк, що складав 1 рік 7 місяців 13 днів. Обвинувачений ОСОБА_6 вчинив вказане правопорушення 12 травня 2015 року, тобто після закінчення умовно дострокового звільнення.

Обставини встановлені судом першої інстанції.
За вироком суду, 12 травня 2015 року близько 3.00 години ОСОБА_6 , перебуваючи за місцем свого проживання направився до домоволодіння за адресою АДРЕСА_2 . Шляхом вільного доступу проник до території двору, де заволодів скутером "Defiant DT 50QT-2" та розпорядився ним за власним розсудом.

Дії ОСОБА_6 судом кваліфіковані за ч. 2 ст. 289 КК України, як незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене повторно.
Призначаючи ОСОБА_6 покарання, суд врахував характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особу обвинуваченого, який не вперше притягується до кримінальної відповідальності, за місцем проживання характеризується негативно. Обставину, яка пом`якшує покарання суд визнав щире каяття.

Остаточне покарання ОСОБА_6 суд першої інстанції призначено за правилами ст. 71 КК України, тобто до покарання призначеного за даним вироком суд приєднав невідбуту частину покарання призначеного за вироком Очаківського районного суду Миколаївської області від 13 грудня 2011 року та остаточно призначив покарання у вигляді 6 років позбавлення волі.
Обставини встановлені судом апеляційної інстанції.
Заслухавши доповідь судді, прокурора на підтримку апеляційної скарги, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню з наступних підстав.

Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_6 у вчинені кримінального правопорушення, в якому він обвинувачується, за обставин встановлених судом, відповідають фактичним обставинам справи.

Апелянтом фактичні обставини скоєного та кваліфікація дій обвинуваченого не оскаржується, а тому відповідно до вимог ст. 404 КПК України вирок в цей частині апеляційним судом не переглядається.

Покарання обвинуваченому за ч.2 ст. 289 КК України призначено відповідно до вимог ст. 65 КК України з урахуванням тяжкості вчинення злочину, даних про особу обвинуваченого, обтяжуючих та пом`якшуючих покарання обставин. Це покарання є необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_6 та попередження нових злочинів.

Призначаючи ОСОБА_6 вид і міру покарання, суд вірно врахував характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особу обвинуваченого, який не вперше притягується до кримінальної відповідальності, за місцем проживання характеризується негативно. Обставиною, яка пом`якшує покарання є щире каяття обвинуваченого.

Разом з тим, вирішуючи питання про призначення обвинуваченому остаточного покарання за сукупністю вироків, суд порушив вимоги кримінального закону.

Відповідно до ст. 107 КК України , до осіб, які відбувають покарання у виді позбавлення волі за злочин, вчинений у віці до 18 років, може бути застосоване умовне-дострокове звільнення від відбування покарання незалежно від тяжкості вчиненого злочину. У разі вчинення особою, щодо якої застосоване умовно-дострокове звільнення від їй покарання нового злочину до повного відбуття покарання, покарання призначається за правилами, передбаченими ст. ст. 71 і 72 КК України.

Зі змісту ст. 71 КК України випливає, що лише в тих випадках коли засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Із матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_6 вироком Очаківського районного суду Миколаївської області від 13 грудня 2011 року був засуджений за ч. 2 ст. 185 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі.

Постановою Прилуцького міського суду Чернігівської області від 5 вересня 2013 року ОСОБА_6 був умовно-достроково звільнений 13 вересня 2013 року на невідбутий строк, що складав 1 рік 7 місяців 13 днів.

Новий злочин, за який ОСОБА_6 засуджений за даним вироком, ним вчинено 12 травня 2015 року, тобто через 1 рік 7 місяців та 29 днів після умовно-дострокового звільнення. Таким чином, ОСОБА_6 вчинив новий злочин після відбуття покарання за попереднім вироком, а тому суд помилково призначив йому покарання за сукупністю вироків за правилами ст. 71 КК України.

З огляду на наведене апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а вирок Казанківського районного суду Миколаївської області від 14 липня 2015 року скасуванню в частині призначення ОСОБА_6 покарання за сукупністю вироків за правилами ст. 71 КК України.

Керуючись ст. ст. 405, 407 КПК України, суд,-
постановив:
Апеляційну скаргу прокурора прокуратури Казанківського району Миколаївської області ОСОБА_5 задовольнити.

Вирок Казанківського районного суду Миколаївської області від 14 липня 2015 року відносно ОСОБА_6 в частині призначення покарання за сукупністю вироків за правилами ст. 71 КК України скасувати.

Вважати ОСОБА_6 засудженим за ч. 2 ст. 289 КК України до 5 років позбавлення волі без конфіскації майна.

В іншій частині вирок суду залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення. Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуючий
Судді