Справа № 373/2618/15-к

У Х В А Л А

27 жовтня 2015 року м. Переяслав-Хмельницький
Переяслав-Хмельницький міськрайонний суд Київської області
під головуванням судді ОСОБА_1 ,
секретаря ОСОБА_2
прокурора ОСОБА_3
обвинуваченого ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Переяслав-Хмельницький кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч.ч. 2, 3 ст.185 КК України, -
07.10.2015 ухвалою Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області зазначені кримінальні провадження були об`єднані в одне провадження.
Цього ж числі відповідною ухвалою суду об`єднане кримінальне провадження було призначено до судового розгляду на 16.10.2015.
16.10.2015 судове засідання було відкладено до 27.10.2015 через неявку потерпілих ОСОБА_5 та ОСОБА_6 . Зокрема, через те, що за інформацією обвинуваченого потерпіла ОСОБА_5 (матір обвинуваченого) мала намір відмовитись від обвинувачення.
19.10.2015 від потерпілої ОСОБА_5 надійшла заява про відмову від обвинувачення та закриття кримінального провадження відносно її сина за епізодом крадіжки велосипеда марки «Дорожник».
27.10.2015 у судовому засіданні прокурор заявив клопотання про застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
Клопотання обґрунтовано тим, що обвинувачений вчинив інкриміновані йому злочини під час строку умовно-дострокового звільнення від призначеного покарання за попереднім вироком суду. Прокурор вказав, що зазначена обставина у поєднанні з розумінням обвинуваченим невідворотності покарання у виді реального позбавлення волі на строк від 3 до 6 років свідчить про наявність ризику ухилення обвинуваченого від суду.
Також прокурор вказує, що є ризик вчинення обвинуваченим нових злочинів через те, що інкриміновані йому злочини були ним вчинені під час строку умовно-дострокового звільнення.
Обвинувачений не підтримав клопотання, зазначивши, що протягом досудового розслідування від завжди з`являвся на всі виклики слідчого, виконував всі інші обов`язки. Просив не застосовувати цей запобіжний захід так як хоче побути поруч із хворою матір`ю.
На уточнюючі запитання головуючого прокурор зазначив, що він не звертався із клопотаннями про застосування до обвинуваченого запобіжних заходів до цього моменту. Клопотання заявлено через те, що прокурор вважає, «що у сьогоднішньому засіданні має бути ухвалено законне рішення». Зміни місця проживання обвинуваченого не відбулось. Є інформація про можливе вчинення ним нових злочинів, але доказів цього у прокурора немає.
Заслухавши пояснення учасників, дослідивши подані прокурором матеріали до свого клопотання, суд дійшов висновку про безпідставність заявленого клопотання та недоведеність всіх обставин, передбачених п.п. 2, 3 ч.1 ст.194 КПК України.
Зокрема, будь-яких доказів наявності ризику ухилення обвинуваченого від суду судові не надано. Більше того, обвинувачений з`являвся у всі судові засідання.
Обґрунтування прокурором наявності ризику вчиненні обвинуваченим нових злочинів не підтверджено жодним доказом й має характер припущення.
Європейський суд з прав людини у рішенні «Мамедова проти Росії» вказав, що Суд неодноразово відзначав, що, хоча, суворість покарання є визначальним елементом при оцінці ризику переховування від правосуддя чи вчинення нових злочинів, потребу подальшого позбавлення когось волі не можна оцінювати з винятково абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину. Продовження строку тримання під вартою також не можна застосовувати як передбачення вироку у формі позбавлення волі…
У рішенні ЄСПЛ «В. проти Швейцарії» зазначено, що небезпеку переховування від правосуддя не можна виміряти тільки залежно від суворості можливого покарання» її треба визначати з врахуванням низки інших релевантних факторів, які можуть або підтвердити наявність небезпеки переховування від правосуддя, або зробити її настільки незначною, що вона не може слугувати виправданням для тримання під вартою.
У рішенні ЄСПЛ «Мюллер проти Франції» вказано щодо небезпеки вчинення нових злочинів, то посилання на минуле особи не може бути достатнім для обґрунтування відмови в звільненні.
Недостатність застосування до обвинуваченого більш м`яких запобіжних заходів прокурором взагалі не обґрунтовано.
Відповідно до приписів ст.331, ч.2 ст.194 КПК України суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті.
Таким чином, клопотання прокурора не підлягає задоволенню.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 176-178, 183, 184, 193, 194, 331 КПК України суд,-
Відмовити прокурору ОСОБА_3 у задоволенні клопотання про застосування до обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
Ухвала окремому оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1