Справа № 740/4336/15-к
Провадження № 1-кс/740/494/15
УХВАЛА
25 вересня 2015 року м.Ніжин

Слідчий суддя Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 ,за участі прокурора ОСОБА_3 ,слідчого ОСОБА_4 ,скаржниці ОСОБА_5 , розглянувши скаргу ОСОБА_5 на постанову слідчого про закриття кримінального провадження,-

в с т а н о в и в :
До суду надійшла скарга ОСОБА_5 , в якій вона просить скасувати постанову слідчого СВ Ніжинського МВ УМВС України в Чернігівській області ОСОБА_4 про закриття кримінального провадження № 0001316 від 15.09.2015 року.

В обґрунтування своєї скарги ОСОБА_5 посилається на те, що 22 липня 2015 року до Ніжинського міжрайонного прокурора нею було подано заяву про вчинення кримінального правопорушення з метою внесення відомостей до ЄРДР та проведення досудового розслідування для з`ясування всіх обставин з приводу вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до поданої заяви було розпочате кримінальне провадження № 0001316 за фактом незаконного проникнення до житла особи.

В процесі досудового розслідування допитом свідків ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 .Пвстановлено, що ОСОБА_9 за допомогою «болгарки» випиляв вхідний замок в дверях її будинку, що належить їй на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 04.06.2015 року, та незаконно проник до її будинку.

Відповідно до оскаржуваної постанови слідчим ОСОБА_4 , кримінальне провадження закрите на підставі п.2 ч.1 ст. 284 KHK України, у зв`язку з встановленням відсутності складу кримінального правопорушення.

Вважає, що дана постанова є незаконною та такою що підлягає скасуванню.

ОСОБА_9 на момент вчинення кримінального правопорушення не був зареєстрований в її будинку та не був власником її будинку, що свідчить про незаконне проникнення до житла особи.

В оскаржуваній постанові слідчий посилається на рішення судів першої та апеляційної інстанцій, відповідно до яких їй відмовлено в задоволенні позову щодо виселення ОСОБА_9 із її будинку.

Вважає, що вказані рішення не виключають в діях ОСОБА_9 склад кримінального правопорушення, передбаченого ст. 162 ч.1 КК України, оскільки право недоторканості житла гарантовано ст. 30 Конституції України, та ст. 13 КПК України, об`єктивна сторона злочину виражається у незаконному проникненні в житло, суб`єктивна сторона даного злочину характеризується прямим умислом.

На момент проникнення в її будинок ОСОБА_9 знав та був повідомлений про те, що будинок повністю належить їй, що відповідно до картки прописки він знятий з реєстрації місця проживання в даному будинку, на її зауваження та заперечення він не зважав, а навпаки зухвало всупереч її волі здійснив проникнення в її будинок без законних на те підстав.

На її думку дії ОСОБА_9 були б законними ,якби він в цивільному порядку звернувся до суду з позовною заявою про вселення та в разі задоволення позову на законних підставах знову вселився в її будинок, але останній ніяк не повинен був псувати її майно та незаконним шляхом проникати до будинку.

На її думку посилання слідчого на вищевказані рішення судів по цивільній справі, як обгрунтування відсутності в діях ОСОБА_10 складу кримінального правопорушення є необгрунтованими та незаконними, оскільки в даних рішеннях прямо не вказано про законність дій, які вчинив ОСОБА_9 , дані рішення не можуть бути належним доказом по даному кримінальному правопорушенню.

В судовому засіданні ОСОБА_5 скаргу підтримала з підстав, викладених у ній,та просила її задовольнити.

Слідчий вважає,що постанова про закриття кримінального провадження є законною,оскільки ОСОБА_9 має право користування спірним житлом і про це зазначено в рішеннях судів першої і апеляційної інстанцій.

Прокурор просив відмовити в задоволенні скаргио,скільки постанова слідчого є законною, винесеною відповідно до вимог законодавства. ОСОБА_9 ,як встановили суди,є членом сімї і може користуватись даним житлом не дивлячись на те,що скаржниця є власником даного житла. Складу кримінального правопорушення,передбаченого ст.162 КК України,в діях ОСОБА_9 не має.

Судом встановлено, що житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 належить ОСОБА_5 , що підтверджується копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрації прав та їх обтяжень, який вона успадкувала за заповітом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_11 .

Рішенням Ніжинського міськрайонного суду від 08 липня 2015 року,яке ухвалою апеляційного суду Чернігівської області від 27.08.2015 року залишено без змін, по справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_9 про усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом виселення встановлено, що ОСОБА_5 стала власником будинку АДРЕСА_1 по праву спадкування за заповітом, який був складений на користь неї попереднім власником цього будинку ОСОБА_11 ,яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . ОСОБА_5 прийняла спадщину у встановлений законом строк та оформила свої права, отримавши свідоцтво про право на спадщину за заповітом 04 червня 2015 року. Відповідно до ч.5 ст. 1268 ЦК України, спадщина належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини незалежно від часу прийняття спадщини. ОСОБА_5 та ОСОБА_9 розірвали шлюб у грудні 2012 року.До грудня 2012 року сторони проживали у спірному будинку як подружжя. Після розірвання шлюбу ОСОБА_5 , за її поясненнями, вимушено залишила будинок та перейшла проживати до іншого жилого приміщення разом з іншим чоловіком. Наведене свідчить, що ОСОБА_9 користувався житловим будинком не тільки як член сім`ї спадкодавця, але після смерті ОСОБА_11 і як член сім`ї нинішнього власника. Відповідно до ст.ст. 9, 156, 157 ЖК УРСР сам факт припинення сімейних відносин з власником будинку не позбавляє особу права користування жилим приміщенням і не є підставою для її виселення. Право вимагати в судовому порядку виселення колишніх членів сім`ї власник житлового будинку має відповідно до ст. 157 ЖК, але за наявності обставин, передбачених ч.1 ст. 116 цього Кодексу. Передбачені статтями 9, 156, 157 ЖК обмеження щодо виселення колишніх членів сім`ї власника не є порушеннями права власності. Відповідно до ч.4 ст. 41 Конституції України, ст. 319, частин 1,2 ст. 321 ЦК України, власник не може бути протиправно позбавлений права власності або обмежений у цьому праві, однак у передбачених законом випадках обмеження права власності можуть мати місце. У даному випадку обмеження прав власника передбачені статтями 156, 157 ЖК УРСР.

Згідно ч.1 ст.162 КК України, порушення недоторканості житла кваліфікується, як незаконне проникнення до житла чи до іншого володіння особи, незаконне проведення в них огляду чи обшуку, а так само незаконне виселення чи інші дії, що порушують недоторканість житла громадян.

В пункті 2 частини 1 ст.284 КПК України зазначено, що кримінальне провадження закривається в разі, якщо встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення.

Аналізуючи вказані вище процесуальні норми, враховуючи пояснення заявника оцінюючи матеріали проведення досудового розслідування на предмет їх повноти і достатності, суд приходить до висновку, що слідчим вичерпані можливості отримати докази, які б в своїй сукупності свідчили про склад в ОСОБА_12 кримінального правопорушення , передбаченого ч.1 ст.162 КК України.

Крім цього, доказуванню в кримінальну провадженні підлягають обставини, які охоплюються правовою кваліфікацією згідно диспозиції відповідної норми КК України.

Відповідно до ст.405 ЦК України, члени сімї власника житла, які проживають разом з ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

Як вбачається із матеріалів скарги, ОСОБА_5 та ОСОБА_9 були подружжям та після їх розлучення останній залишився на законних підставах проживати у спірному будинку,оскільки припинення шлюбних відносин не позбавляє його права користування займаним приміщенням.

Таким чином, постанова слідчого СВ Ніжинського МВ УМВС України в Чернігівській області лейтенанта міліції ОСОБА_4 від 15 вересня 2015 року про закриття кримінального провадження ґрунтована на кримінально-процесуальному законі,не протирічить нормам матеріального права та випливає із обставин кримінального провадження.

За таких обставин,в задоволенні скарги ОСОБА_5 слід відмовити.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст306,307 КПК України -

у х в а л и в:
В задоволенні скарги ОСОБА_5 на постанову слідчого СВ Ніжинського МВ УМВС України в Чернігівській області ОСОБА_4 про закриття кримінального провадження № 0001316 від 15.09.2015 року - відмовити.

На ухвалу слідчого судді може бути подана апеляційна скарга на протязі п`яти днів з дня її проголошення до апеляційного суду Чернігівської області через Ніжинський міськрайонний суд.

Суддя: ОСОБА_1