У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючогоОСОБА_1 ,
суддівОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретаря судового засідання прокурора засудженого ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

розглянувши в судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0003002, за обвинуваченням

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Чулаківки Херсонської області, мешканця АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, останнього разу за вироком Бериславського районного суду Херсонської області від 12 вересня 2014 року за ч. 2 ст. 185, ч. 4 ст. 70 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 186 КК, за касаційними скаргами прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження в суді апеляційної інстанції, засудженого ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 на вирок Суворовського районного суду м. Херсона від 29 жовтня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Херсонської області від 19 лютого 2015 року,

в с т а н о в и л а:

Цим вироком ОСОБА_6 засуджено до покарання у виді позбавлення волі:
- за ч. 2 ст. 185 КК на строк 3 роки;
- за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 186 КК на строк 4 роки.
Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК шляхом часткового складання покарань ОСОБА_6 призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців.
На підставі ч. 4 ст. 70 КК шляхом часткового складання призначеного покарання та невідбутого покарання, визначеного вироком за Бериславського районного суду Херсонської області від 12 вересня 2014 року, ОСОБА_6 визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 6 місяців.
Строк відбуття покарання встановлено відраховувати з 21 серпня 2014 року.

Ухвалою Апеляційного суду Херсонської області від 19 лютого 2015 року апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 залишено без задоволення, апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 задоволено частково. Вирок місцевого суду змінено. Зараховано ОСОБА_6 у строк відбування покарання час знаходження його під вартою в період з 25 липня по 20 серпня 2014 року включно. У решті вирок залишено без зміни.

За вироком суду ОСОБА_6 визнано винуватим у тому, що він 19 червня 2014 року приблизно об 11.20 год. у приміщенні магазину «Оптовик» на вул. Безроднього, 37 у м. Херсоні шляхом вільного доступу таємно викрав з каси магазину 400 грн та ваучери поповнення рахунку оператора мобільного зв`язку «МТС», вартістю 700 грн, чим спричинив ОСОБА_8 матеріальної шкоди на загальну суму 1180 грн.
Він же 07 липня 2014 року приблизно о 09.06 год. у приміщенні магазину «Ветеран» на вул. Некрасова, 82-а у м. Херсоні шляхом вільного доступу дістав з-під прилавку коробку з грошима на суму 200 грн та попрямував із ними до виходу. Однак його злочинні дії було викрито директором ТОВ «Ветеран-2» ОСОБА_9 , який намагався його зупинити, але ОСОБА_6 , продовжуючи свої злочинні дії, відкрито для ОСОБА_9 намагався заволодіти цими грошима, залишивши приміщення магазину, тобто виконавши всі дії, що вважав необхідними для доведення злочину до кінця, однак не закінчив його з причин, які не залежали від його волі, оскільки в ході фізичної боротьби з ОСОБА_9 впустив коробку з грошима біля приміщення магазину і зник з місця події.
Крім того, ОСОБА_6 13 липня 2014 року приблизно о 12.30 год. у приміщенні магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 » на вул. Херсонської Гвардійської дивізії, 22-а у м. Херсоні шляхом вільного доступу таємно викрав гаманець у ОСОБА_10 , в якому лежали 3000 грн.

У касаційній скарзі прокурор порушує питання про скасування ухвали суду апеляційної інстанції та про призначення нового розгляду в цьому суді внаслідок істотного порушення вимог кримінального процесуального закону. Прокурор зазначає, що апеляційний суд усупереч вимогам ст. 419 КПК не дав в ухвалі вичерпної відповіді на усі наведені в апеляції доводи, ця ухвала не містить висновків з питань неправильної кваліфікації дій обвинуваченого та суворості призначеного йому покарання, які порушувалися в апеляційних скаргах.

Касаційна скарга засудженого ОСОБА_6 містить твердження про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінальних правопорушень та особі засудженого внаслідок суворості. Останній зазначає, що суд неправильно кваліфікував його дії за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 186 КК, оскільки його умисел був направлений виключно на таємне викрадення чужого майна і одразу після виявлення представником потерпілого його дій він припинив своє посягання на майно. Крім того, ОСОБА_6 вказує на те, що суд не обґрунтував мотивів, з яких відхилив можливість призначення покарання шляхом повного поглинення менш суворого покарання більш суворим, а також при призначенні покарання не врахував наявності обставин, що його пом`якшують. За викладених обставин засуджений просить скасувати судові рішення і призначити новий судовий розгляд у суді першої інстанції.

Захисник ОСОБА_7 у своїй касаційній скарзі висловлює аналогічні твердження щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність у частині кваліфікації дій його підзахисного за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 186 КК та в частині призначення покарання за сукупністю злочинів на підставі ч. 1 ст. 70 КК шляхом часткового складання покарань, а також посилається на невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчинених кримінальних правопорушень та особі винного внаслідок його суворості. Враховуючи зазначене, захисник порушує питання про скасування судових рішень та про призначення нового розгляду в суді першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який підтримав скаргу прокурора та частково скарги захисника й засудженого в частині скасування рішення апеляційного суду, пояснення засудженого, котрий підтримав свою скаргу та скаргу захисника, а також частково касаційну скаргу прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши викладені у скаргах доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційні скарги не підлягають задоволенню на таких підставах.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 за епізодами крадіжок від 19 червня та 13 липня 2014 року, а також кваліфікація його дій за цими епізодами у касаційному порядку не оскаржуються. Відповідно до вимог ст. 433 КПК при розгляді доводів, наведених у касаційних скаргах, колегія суддів виходить із фактичних обставин справи, встановлених судом.

Місцевий суд обґрунтував свої висновки про винуватість ОСОБА_6 у вчиненні 07 липня 2014 року замаху на відкрите викрадення майна потерпілого ОСОБА_9 доказами, які він достатньою мірою дослідив та правильно оцінив. Ці висновки є належно вмотивованими.

Зокрема, суд обґрунтовано послався на показання потерпілого ОСОБА_9 та свідка ОСОБА_11 про те, що потерпілий виявив викрадення грошей у приміщенні магазину. Не зважаючи на те, що дії ОСОБА_6 було виявлено, і не звертаючи уваги на вимогу потерпілого повернути викрадені кошти, обвинувачений продовжував утримувати коробку з грошима і вийшов за межі цього магазину, де між ним та потерпілим відбулася боротьба, у процесі якої ОСОБА_6 кинув коробку з грошима, які розсипалися.

Ці показання узгоджуються з показаннями засудженого та доводами захисту, викладеними у касаційних скаргах, про те, що ОСОБА_6 утримував гроші під пакетом з його особистими речами, у той час як потерпілий думав, що викрадені кошти знаходяться у пакеті. Також винний не заперечує, що викинув кошти після того, як його протиправні дії помітив потерпілий і висунув вимогу повернути гроші.

Виходячи з наведеного місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку, що дії ОСОБА_6 , хоча й починались як таємне викрадення чужого майна, однак були виявлені потерпілим і закінчувались у його присутності та за його активного супротиву, тобто відкрито. За таких обставин дії винного за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 186 КК кваліфіковано правильно.

Покарання засудженому призначено відповідно до вимог статей 50, 65 КК, воно відповідає принципам індивідуалізації, співмірності покарання особі винного й тяжкості вчиненого. Колегія суддів не вбачає порушень вимог ч. 1 ст. 70 КК при призначенні покарання з огляду на кількість епізодів злочинної діяльності, вчинення ОСОБА_6 злочинів протягом короткого проміжку часу, що свідчить про стійку спрямованість його умислу на вчинення корисливих злочинів.

Суд апеляційної інстанції, розглянувши кримінальне провадження в межах поданих апеляцій, дійшов висновку про законність та обґрунтованість вироку місцевого суду, а також про безпідставність доводів, викладених в апеляційних скаргах, навівши в ухвалі відповідні мотиви, з якими погоджується і суд касаційної інстанції. Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були би підставами для скасування судових рішень, не встановлено, а тому підстав для задоволення касаційних скарг не вбачається.

Керуючись статтями 433 - 436 КПК, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційні скарги прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження в суді апеляційної інстанції, засудженого ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Суворовського районного суду м. Херсона від 29 жовтня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Херсонської області від 19 лютого 2015 року щодо ОСОБА_6 без зміни.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.
С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3