Справа № 11а-402/ 2010 Головуючий у суді 1-ї інтанції ОСОБА_1
Категорія: ч.1 ст.122, ч.2 ст.296, Доповідач: Валько Н.М.
УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2010 року червня 22 дня Колегія Суддів Судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

Головуючого: Леона О.І.

Суддів: Валько Н.М., Урдюк Т.М.

З участю прокурора: Клісовського Й.Т.

засудженого ОСОБА_2

захисника ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові кримінальну справу за апеляціями потерпілої ОСОБА_4, засудженого ОСОБА_5, адвоката ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_2 на вирок Сколівського районного суду Львівської області від 14 вересня 2009 року, -

ВСТАНОВИЛА:

Даним вироком:

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 у с.Дуліби, Стрийського району, Львівської області, українця, громадянина України, ІНФОРМАЦІЯ_2, військовозобовязаного, не одруженого, не працюючого, раніше судимого 09 червня 2006 року Печерським районним судом м.Києва за ч.1 ст.309 КК України до одного року позбавлення волі і звільненого від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком один рік, судимість знята у встановленому законом порядку, прож.: ІНФОРМАЦІЯ_3,

визнано винним та засуджено за ознаками ч.1 ст.122 КК України до покарання у вигляді 3 (трьох) років позбавлення волі; за ч.2 ст.296 КК України до 2 (двох) років позбавлення волі. За ст. 70 КК України остаточно шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим призначено покарання у вигляді 3 (трьох) років позбавлення волі.

Запобіжний захід підписку про невиїзд засудженому ОСОБА_2 змінено та взято його під варту у залі суду.

Стягнуто із засудженого ОСОБА_2 на користь потерпілої ОСОБА_7 10 (десять) тисяч грн. заподіяної моральної шкоди.

ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4 у с.Волосянка, Сколівського району, Львівської області, українця, громадянина України, ІНФОРМАЦІЯ_2, не військовозобовязаного, не одруженого, не працюючого, раніше не судимого, прож.: ІНФОРМАЦІЯ_5,

визнано винним та засуджено за ознаками ч.2 ст.296 КК України до покарання у вигляді 2 (двох) років позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням, встановлено йому іспитовий строк тривалістю два роки.

На підставі ст.76 КК України зобов'язано ОСОБА_5 повідомляти органи кримінально-виконавчої системи про зміну місця проживання та роботи, періодично з'являтися в органи кримінально-виконавчої системи для реєстрації.

Запобіжний захід підписку про невиїзд засудженому ОСОБА_5 до вступу вироку у законну силу залишено без змін.

Вироком Сколівського районного суду Львівської області від 14 вересня 2009 року ОСОБА_2 та ОСОБА_5 визнані винними та засуджені за те, що вони, за попередньою змовою в групі осіб, 11 січня 2009 року близько 04.20 год. в приміщенні залізничного вокзалу ст.Славське Львівської залізниці, перебуваючи в стані алкогольного спяніння, на грунті хуліганських спонукань, в присутності пасажирів, грубо порушуючи громадський порядок і проявляючи явну неповагу до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, умисно та безпричинно пристали до потерпілої ОСОБА_4, виражаючись в її адресу нецензурними словами та погрожуючи фізичною розправою. На зауваження пасажирів підсудні не реагували, в результаті чого на час близько 20 хв. була порушена нормальна робота квиткової каси вокзалу. Продовжуючи свої хуліганські дії, підсудний ОСОБА_2 витягнув із смітника порожню скляну пляшку та умисно кинув її в обличчя потерпілої ОСОБА_4, чим спричинив їй тілесні ушкодження середньої тяжкості з довготривалим розладом здоровя, після чого підсудні втекли з приміщення вокзалу.

У поданій апеляції потерпіла ОСОБА_4 оскаржуючи постановлений судом 1-ї інстанції вирок, покликається на те, що судом, на її думку, допущено невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості злочину та особі засудженого ОСОБА_2, оскільки таке, на думку апелянта, є надто суворим. Зазначає, що будь-яка мотивація призначення ОСОБА_2 покарання у вигляді позбавлення волі на такий значний строк, в оскаржуваному вироку відсутня. Крім цього, вказує, що вона просила його суворо не карати, він відшкодував всю матеріальну шкоду, погасив частину моральної. Просить вирок суду змінити, застосувавши до ОСОБА_2 ст.75 КК України та призначити йому покарання, не повязане з позбавленням волі у вигляді обмеження волі строком на 1 рік.

У поданій апеляції засуджений ОСОБА_5, не погоджуючись із винесеним відносно нього вироком, вказує на те, що з вироком суду незгідний, оскільки, з його точки зору, його вина у предявленому обвинуваченні судом не доведена, має місце однобічність та неповнота як досудового, так і судового слідства, а також неправильне застосування кримінального закону. При цьому, покликається на те, що має місце неправильне застосування кримінального закону, яке полягає у невірній кваліфікації його дій в групі осіб з ОСОБА_2 Зазначає, що його та ОСОБА_2 дії первинно не містять складу злочину, передбаченого ст.296 КК України, а є адміністративним правопорушенням, відповідальність за яке передбачена ст.173 КпАП України.; ні він, ні ОСОБА_2 взагалі не доторкались до гр. ОСОБА_4 під час конфлікту; дії ОСОБА_2, який вихопив з урни пляшку та кинув її в обличчя ОСОБА_4, на думку апелянта, не є продовженням попередніх дій, а є новим діянням, вчиненим поза його свідомістю. Крім цього, вказує, що їхні дії судом першої інстанції не розмежовані, не описано, яка саме частина обєктивної сторони злочину вчинялась кожним з них. Також, стверджує, що в порушення п.1 ч.2 ст.368 КПК України, посилання суду на покази свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9 є незаконним, оскільки ці свідки допитані в судовому засіданні не були, чим, на думку апелянта, було порушено принцип безпосередності судового розгляду, ці свідки в судове засідання не викликались, в матеріалах справи відсутні їх судові повістки, суд 1-ї інстанції з власної ініціативи оголосив їх покази. Просить вирок суду змінити та виправдати його, ОСОБА_5 у предявленому йому обвинуваченні за ч.2 ст.296 КК України.

У поданій апеляції адвокат ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_2 вказує на те, що з вироком суду 1-ї інстанції незгідний, оскільки вина ОСОБА_2 у предявленому йому обвинуваченні за ч.2 ст.296 КК України, з точки зору захисника, судом не доведена, має місце однобічність та неповнота як досудового, так і судового слідства, неправильне застосування кримінального закону, а також невідповідність призначеного покарання тяжкості злочину та особі засудженого. Апелянт, зокрема, зазначає, що дії ОСОБА_2 повинні кваліфікуватись, на його думку, лише за ч.1 ст.122 КК України. Крім цього, стверджує, що ОСОБА_2 щиро розкаявся у спричиненні тілесних ушкоджень потерпілій, має позитивну характеристику за місцем проживання, добровільно та повно відшкодував завдані матеріальні збитки та частково моральні. Також, зазначає, що будь-яка мотивація призначення ОСОБА_2 покарання у вигляді позбавлення волі на такий значний строк, в оскаржуваному вироку відсутня. Просить вирок суду 1-ї інстанції змінити. Виправдати ОСОБА_2 за ч.2 ст.296 КК України, застосувавши до нього ст. 75 КК України, визнати його винним у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст.122 КК України та призначити йому покарання у виді обмеження волі строком на 1 рік.

Заслухавши доповідача, позицію прокурора, який вважає вирок суду законним і обґрунтованим, просить залишити його без змін, а подані апеляції учасниками судового розгляду без задоволення, думку засудженого ОСОБА_2 та захисника ОСОБА_3, які кожен підтримали подані апеляції, клопочуть про їх задоволення, вивчивши матеріали кримінальної справи та проаналізувавши доводи поданих учасниками судового розгляду апеляції, Колегія Суддів вважає, що такі до задоволення не підлягають.

До даного висновку Колегія Суддів приходить, виходячи із наступного.

Як вбачається із показань потерпілої ОСОБА_4 у судовому засіданні, 11 січня 2009 року біля 4-ї год. вона знаходилась у приміщенні залізничного вокзалу ст.Славське. ОСОБА_2 та ОСОБА_5, знаходячись у стані алкогольного спяніння, висловлювалися на її адресу нецензурними словами, виникла сварка. Безпричинні хуліганські дії ОСОБА_2 та ОСОБА_5 були припинені гр-ном ОСОБА_8, який їх заспокоював. Дії підсудних тривали біля 10-15 хв. Після того, як ОСОБА_5 вийшов на вулицю, ОСОБА_2 кинув їй в обличчя пустою пляшкою;

Аналогічними є показання у суді свідка ОСОБА_10 товаришкою потерпілої ОСОБА_4, яка була безпосередньо при вчиненні ОСОБА_2 та ОСОБА_5 незаконних дій.

Виходячи із змісту оголошених та досліджених у судовому засіданні показань свідка ОСОБА_8, він, 11 січня 2009 року біля 4-ї год., перебуваючи у приміщенні залізничного вокзалу ст.Славське, у якому знаходилася відповідна кількість громадян, був свідком того, як ОСОБА_2 та ОСОБА_5, зайшовши у приміщення вокзалу, безпричинно стали чіплятися до потерпілої ОСОБА_4, висловлювалися нецензурними словами, роблячи спроби завдати їй фізичних ушкоджень; при цьому, вони здійняли галас та загородили прохід вікна каси. ОСОБА_8 розєднав їх, став заспокоювати, після чого ОСОБА_2 і ОСОБА_5 стали виходити з приміщення вокзалу, а ОСОБА_2 у цей час схопив пляшку і кинув її в обличчя потерпілої ОСОБА_4 Хуліганські дії тривали біля 20 хв.

Як вказують перевірені судом показання свідка ОСОБА_9, вона, працюючи в ніч з 10 січня 2009 року на 11 січня 2009 року квитковим касиром ст.Славське Сколівського району, біля 4 год. 30 хв. почула крики, нецензурні вислови, брутальну лайку і, злякавшись швидко закрила вікно каси. Конфлікт тривав біля 20 хв. і за цей час жодного квитка продано не було, оскільки не було можливості виконувати покладені на неї обовязки.

Виходячи із змісту протоколу відтворення обстановки і обставин події від 22 січня 2009 року, свідком ОСОБА_10 вказано на те, що 22 січня 2009 року у приміщенні залу очікування для пасажирів залізничного вокзалу ст.Славське ОСОБА_2 та ОСОБА_5 у ході порушення громадського порядку, погрожували потерпілії ОСОБА_4 фізичною розправою, намагались завдати їй тілесних ушкоджень, висловлювалися на її адресу нецензурною лайкою (а.с.85-89).

Висновком судово-медичної експертизи №24 від 24 січня 2009 року стверджено, що травма, яка була завдана потерпілій ОСОБА_4 11 січня 2009 року, є тілесним ушкодженням середньої тяжкості за ознакою довготривалого розладу злоровя (а.с.9).

Виходячи із диспозиції ч.2 ст.296 КК України, кримінально-караним є грубе порушення громадського порядку, яке визначається з урахуванням місця вчинення хуліганських дій, їх тривалості, характеристики потерпілих, ступеня порушення їхніх прав та законних інтересів, з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом, вчинене групою осіб. За ознакою особливої зухвалості хуліганством визнається таке грубе порушення громадського порядку, яке супроводжувалося у тому числі і тимчасовим припиненням нормальної діяльності установи, підприємства чи організації, руху громадського транспорту тощо.

За наведених обставин, Колегія Суддів вважає, що суд 1-ї інстанції дослідивши та проаналізувавши усі докази по справі, прийшов до правильного висновку про наявність у діях ОСОБА_2 ознак складу злочину, передбаченого ч.2 ст.296 КК України та ч.1 ст.122 КК України, ОСОБА_5 ознак складу злочину, передбаченого ч.2 ст.296 КК України, кваліфікувавши їхні дії за відповідними нормами закону.

Виходячи із настанов Постанови Пленуму Верховного Суду України №10 «Про судову практику у справах про хуліганство» від 22 грудня 2006 року, при призначенні покарання за хуліганство суди зобовязані у кожному конкретному випадку і стосовно кожного підсудного неухильно додержуватись вимог ст.65 КК України щодо загальних засад призначення покарання, оскільки саме через них реалізуються принципи його законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації. Суди мають призначати, як правило, суворі міри покарання особам, які вчинили хуліганство із заподіянням потерпілим значної фізичної або матеріальної шкоди.

На переконання Колегії Суддів, суд 1-ї інстанції з урахуванням положень ст.65 КК України у контексті загальних засад призначення покарання, позицій Постанови Пленуму ВС України №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24 жовтня 2003 року з послідуючими змінами і доповненнями, Постанови Пленуму ВС України №10 « Про судову практику у справах про хуліганство» від 22 грудня 2006 року, призначив ОСОБА_2 та ОСОБА_5 покарання, необхідне і достатнє для їх виправлення та попередження нових злочинів.

Висновки суду відповідають фактичним обставинам справи.

Доводи поданих учасниками судового розгляду апеляції правильних висновків суду не спростовують.

Порушень вимог чинного законодавства України, які б впливали на законність та обґрунтованість винесеного судом рішення, Колегія Суддів не встановила.

Підстав для задоволення подання апеляцій Колегія Суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст.362; 366; 377; 379 КПК України, Колегія Суддів,-

УХВАЛИЛА:

апеляції потерпілої ОСОБА_4, засудженого ОСОБА_5, адвоката ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_2 на вирок Сколівського районного суду Львівської області від 14 вересня 2009 року відносно ОСОБА_2 за ч.1 ст.122; ч.2 ст.296 КК України, ОСОБА_5 за ч.2 ст.296 КК України залишити без задоволення, а вирок Сколівського районного суду Львівської області від 14 вересня 2009 року без змін.

Ухвала виготовлена у нарадчій кімнаті у єдиному примірнику.

Судді:

О.І.ОСОБА_11ОСОБА_12Урдюк