Дело № 666/4780/15-к

ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 вересня 2015 року м. Херсон

Дніпровський районний суд м. Херсона:

у складі: головуючої судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2 , ОСОБА_3

з участю прокурора ОСОБА_4

потерпілого ОСОБА_5

представника потерпілого ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

розглянувши у судовому засіданні в залі суду № 210 в місті Херсон кримінальне провадження № 0000458 від 28.07.2015 року про обвинувачення

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Херсона, українця, громадянина України, працюючому ТД «Херсон», зареєстрованому та проживаючому за адресою: АДРЕСА_1 раніше не судимого

у скоєні злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, -

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_7 , 28.07.2015 року, близько 01.20 год., керуючи технічно справним автомобілем «ВАЗ 2108» д/н НОМЕР_1 , здійснюючи рух заднім ходом по вул. Л. Українки зі сторони вул. Лермонтова в напрямку вул. Кірова с. Зеленівка м. Херсон, грубо порушуючи вимоги п.п.2.3 б) та 10.9 ПДР України, виявив неуважність та безпечність до дорожньої обстановки, внаслідок чого здійснив виїзд за межі проїжджої частини з послідуючим наїздом на перешкоду у вигляді дерева. Внаслідок даної дорожньо транспортної події пасажир автомобіля ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , заподіяно тяжкі тілесні ушкодження за критерієм небезпеки для життя.

Відповідно висновку експерта № 183 КП «Бюро СМЕ» Херсонської міської ради, експерт ОСОБА_10 «Открытый перелом костей свода и основания черепа, ушибы головного мозга тяжелой степени, кровоизлияния под оболочки мозга, ушибленные раны головы , левой стопы образовались от действия тупых предметов, не исключено 28.07.2015 в салоне автомобиля при наезде автомобиля на неподвижное препятствие. Открытый перелом костей свода и основания черепа, ушибы головного мозга тяжелой степени, кровоизлияния под оболочки мозга, ушибленные раны головы относятся к тяжким телесным повреждениям по критерию опасности для жизни.»

Вказані наслідки знаходяться у причинному зв`язку з грубим порушенням ПДР України з боку водія ОСОБА_7 , а саме: відповідно до п.п.2.3 б) для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі; відповідно до п.п.10.9 Під час руху транспортного засобу заднім ходом водій не повинен створювати небезпеки чи перешкод іншим учасникам руху. Для забезпечення безпеки руху він у разі потреби повинен звернутися за допомогою до інших осіб.

Вказані дії ОСОБА_7 кваліфіковані за ч.2 ст.286 КК України: порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло потерпілому тяжкі тілесні ушкодження.

В судовому засіданні ОСОБА_7 свою вину визнав повністю, щиро розкаявся, попросив вибачення у судовому засіданні у потерпілої та підтвердив обставини викладені у обвинувальному акті, пояснив, що 28.07.2015 року, близько 01.20 год., керуючи технічно справним автомобілем «ВАЗ 2108» д/н НОМЕР_1 , здійснюючи рух заднім ходом по вул. Л. Українки зі сторони вул. Лермонтова в напрямку вул. Кірова с. Зеленівка м. Херсон. В салоні автомобіля знаходилась його знайома ОСОБА_9 . Під час руху він не справився з керуванням та виїхав з межі проїжджої частини де відбулося зіткнення з деревом. Після зіткнення надав допомогу потерпілій, надавав пояснення працівникам міліції, активно сприяв розкриттю злочину, після скоєння злочину намагався відшкодувати завдані матеріальні збитки. Визнав цивільний позов в частині матеріальної шкоди, частково в частині моральної шкоди. Просить суд суворо його не карати та призначити покарання не пов`язане з позбавленням волі.

Показання обвинуваченого відповідають фактичним обставинам справи і ним не оспорюються.

ОСОБА_5 1966 р.н в даному провадженні визнана потерпілою в порядку ч.6 ст. 55 КПК України. ОСОБА_9 1992 р.н. надала заяву (вх.№ 22469) відмовилася від залучення її до справи у якості потерпілої у зв`язку зі станом здоров`я.

На підставі ч.3 ст.349 КПК України, за згодою учасників процесу, судом визнано недоцільним дослідження доказів, стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким з учасників процесу не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений та інші учасники правильно розуміють зміст цих обставин, сумніву у добровільності та істинності їх позицій немає, судом роз`яснено про позбавлення права на оскарження цих обставин в апеляційному порядку.

Крім повного визнання вини обвинуваченим, його винність у вчиненні вказаного злочину повністю доводиться доказами, наявними в матеріалах кримінального провадження.

Своїми діями ОСОБА_7 вчинив злочин передбачений, ч.2 ст. 286 КК України - порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло потерпілому тяжкі тілесні ушкодження.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_7 у відповідності зі ст.65 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Згідно п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 р. " Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті" (Із змінами, внесеними згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України № 18 від 19 грудня 2008 р.), при призначенні покарання за ст. 286 КК України суди мають ураховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію транспортних засобів, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.

Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_7 згідно ст.66 КК України, суд визнає, що обвинувачений визнав свою вину, щиро розкаявся у вчиненому.

Щире каяття обвинуваченого виразилося не тільки у повному визнанні вини за результатами судового розгляду, зверненні до потерпілої з вибаченням, що зафіксовано при розгляді справи, а й у намірі добровільно відшкодувати матеріальну шкоди потерпілій, активному сприянню розкриттю злочину з перших днів після дорожньо-транспортної пригоди, висловлення бажання у майбутньому допомагати потерпілій.

Обставин, що обтяжують покарання, судом не встановлено.

Відповідно до ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого і має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

Відповідно до роз`яснень пункту 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24 жовтня 2003 року, із урахуванням ступеня тяжкості, обставин злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати про призначення передбаченого законом менш суворого покарання особам, які вперше вчинили злочин, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину тощо.

Призначаючи покарання обвинуваченому, суд враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст.12 КК України відноситься до тяжких злочинів, вчинених з необережності.

Суд також враховує особу ОСОБА_7 , який неодружений, має постійне місце проживання, офіційно працевлаштований, на диспансерному обліку в наркологічному диспансері та в психіатричній лікарні не перебуває, раніше не судимий.

Суд, приймаючи до уваги наявність пом`якшуючих покарання обставин та відсутність обтяжуючих покарання обставин, а також те, що обвинувачений за час досудового слідства та розгляду справи у суді свідомо і неухильно дотримувався загальноприйнятих норм і правил поведінки, встановлених у суспільстві, пануючих моральних принципів, враховується також, що обвинувачений вчинив злочин з необережності, намагався усунути наслідки злочину, цікавився станом здоров`я потерпілої, враховуючи думку потерпілої та її представника які просили призначити покарання в межах закону, думку прокурора який просив суд призначити покарання: 4 (чотири) роки позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами; у відповідності зі ст.ст. 75, 76 КК України, ОСОБА_7 , звільнити від відбуття призначеного покарання з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк тривалістю 2 (два) роки, поклавши на нього такі обов`язки: повідомляти органи кримінально - виконавчої інспекції про зміну місця проживання, роботи або навчання; періодично з`являтися для реєстрації в органи кримінально-виконавчої інспекції.Думку обвинуваченого, захисника обвинуваченого, який просив призначити покарання без позбавлення права керування транспорними засобами з 1(одним) роком іспитовим обговорюючи питання обрання виду покарання серед альтернативних видів покаранн. Суд, вважає за необхідне обрати ОСОБА_7 покарання у вигляді позбавлення волі в межах санкції ч.1 ст.286 КК України.

При цьому, враховуючи позицію прокурора, який просив призначити покаранняіз застосуванням ст. 75,76 КК України, суд вважає, що забезпечити виправлення обвинуваченого можливо без реального відбування ним покарання, але в умовах контролю за його поведінкою та виконанням покладених на нього обов`язків органами кримінально-виконавчої інспекції протягом іспитового строку, який сам втілює в собі погрозу реального відбування призначеного покарання у разі невиконання обвинуваченим умов випробування, що є необхідним і достатнім обмеженням прав і свобод обвинуваченого з метою захисту суспільства і враховує позицію потерпілого у його баченні справедливості.
Що стосується призначення обвинуваченому додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, то суд враховує думку прокурора, пояснення обвинуваченого, бере до уваги відношення обвинуваченого до скоєного ним злочину, вважає за необхідне з метою попередження скоєння обвинуваченим подібних правопорушень в майбутньому призначити додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами. Передбачене санкцією ч.2 ст.286 КК України позбавлення права керування транспортними засобами згідно ст.55 КК України є факультативним додатковим покаранням і питання про його призначення є правом суду, а не обов`язком.

На погляд суду, враховуючи принцип індивідуалізації покарання, саме таке покарання відповідає тяжкості та обставинам вчиненого злочину, особі обвинуваченого і є необхідним і буде цілком достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження нових злочинів.

Прокурором в судовому засіданні заявлено цивільний позов в якому він просить стягнути з ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь держави в особі Комунального закладу «Херсонська обласна клінічна лікарня» 4535,25 грн. за лікування ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Обвинуваченим вказаний цивільний позов визнано повністю. Законність та обгрунтованність позовних вимог підтверджуються матеріалами справи. Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Потерпілою заявлено цивільний позов про відшкодування матеріальної та моральної шкоди в розмірі 21207,50 грн. матеріальної шкоди, 100 000 грн. моральної шкоди. Уточнено позовні вимоги щодо моральної шкоди в розмірі 30000грн.( заява вх.№ 23965)

Обвинуваченим цивільний позов потерпілої визнано повністю в частині відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 21207,50 грн. В частині відшкодування моральної шкоди ОСОБА_7 визнав позовні вимоги в розмірі 30 000грн.

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України, за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Обвинувачений цивільний позов до себе про стягнення моральної шкоди визнав у розмірі 30 000 грн.

Оскільки обвинувачений під час керування транспортним засобом мав посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, об`єктивні обставини справи ним не оспорюються, наявність його вини не заперечується, тому саме він повинен нести відповідальність за завдання шкоди (п. 2.2 Правил, ст. 1166, ч. 2 ст. 1187 ЦК України).

Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Цивільний позивач переконував, що в результаті ДТП її доньки була спричинена моральна шкода, оскільки вона перенесла не тільки фізичні страждання від спричинених тілесних ушкоджень, але й моральні страждання, отримала психологічний стрес, а у зв`язку з тривалим лікуванням та реабілітаційними заходами, нормальні життєві устої були порушені.

Суд наголошує, що моральна, і фізична шкода після нанесення, по суті є непоправними і не завжди можуть бути відшкодовані. Неможливо відшкодувати (визначити еквівалент) втрати здоров`я, неможливо відшкодувати почуття страху, відчуття болю.

При встановленні можливої суми відшкодування в грошовому еквіваленті суд зіставляє глибину моральних страждань і суму заявлених компенсацій. При цьому враховуються: загальні страждання, психологічний і фізичний стан потерпілого, погіршення функціонування його певних органів. Глибина переживань, викликаних ушкодженням здоров`я, ставиться в залежність від самої особи, тому призначення компенсації моральної шкоди полягає і в тому, аби певною мірою відновити втрату щастя особи і можливості насолоджуватися життям тепер і в майбутньому.

Як вбачається з матеріалів справи, донька позивачки внаслідок ДТП отримала тяжкі тілесні ушкодження, перенесла фізичні та душевні страждання, які мають стійкий й інтенсивний характер та призвели до негативних змін у її житті, потребують тривалого лікування та реабілітаційних заходах, перебування у тяжкому стані і є порушенням звичайного способу життя, а також моральні страждання, пов`язані з дорожньо-транспортною пригодою та її наслідками тому вказані обставини свідчать про заподіяння потерпілій ОСОБА_5 значної моральної шкоди.

Відповідно до роз`яснення в п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» вказано, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших змін. Зокрема, враховується стан здоров"я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих та виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити з засад розумності, виваженості та справедливості.

Як встановлено судом ОСОБА_7 вчинив злочин передбачений у ч.2 ст.286 КК України, вина обвинуваченого в скоєнні ДТП, що потягнуло спричинення тяжких тілесних ушкоджень доведена. Отже,заявлена вимога цивільного позивача пов`язується з фактом заподіяння злочином моральної шкоди і суд вважає, що маються підстави для відшкодування моральної шкоди відповідно до п.1 ч.2 ст. 23 ЦК України.

Суд звертає увагу, що моральні страждання, спричинені злочином особі, є найбільш глибокими. Тож при скоєнні злочину еквівалент завданої шкоди значно більший ніж за шкоду, завдану під час цивільно-правових відносин. У справах про відшкодування шкоди завданої злочином, у першу чергу мають задовольнятися інтереси потерпілого.

Ч.4 ст.23 ЦК України передбачає, що моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Суд вважає, що проголошення судового рішення про стягнення значної суми психологічно позитивно вплине на потерпілу, зменшить моральну травму, вселить віру у справедливість та буде однією з форм нагадуванням винній особі про факт вчинення протиправної дії.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку, суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта. З огляду на зазначене, із обвинуваченого ОСОБА_7 , підлягають стягненню витрати на користь держави за проведення судово медичної та атотехчної експертиз, відповідно до обвинувального акту, в розмірі 601,74 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 368, 370, 374,392 КПК України, суд -,

З А С У Д И В:
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у скоєнні злочину передбаченого ч.2 ст. 286 КК України і призначити йому покарання 4 (чотири) роки позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 (два) роки.

У відповідності зі ст.ст. 75, 76 КК України, ОСОБА_7 , звільнити від відбуття призначеного покарання з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк тривалістю 2 (два) роки, поклавши на нього такі обов`язки: повідомляти органи кримінально - виконавчої інспекції про зміну місця проживання, роботи або навчання; періодично з`являтися для реєстрації в органи кримінально-виконавчої інспекції; не виїжджати без їх дозволу за територію України.

Стягнути з ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь держави в особі Комунального закладу «Херсонська обласна клінічна лікарня» 4535,25 грн. за лікування ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Стягнути з ОСОБА_7 на користь користь ОСОБА_5 матеріальні збиткі в сумі 21 207 (двадцять одна тисяча двісті сім) грн. 50 коп.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь користь ОСОБА_5 в рахунок відшкодування моральної шкоди 30 000 (тридцять тисяч) грн.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь користь держави процесуальні витрати у справі за проведення судових експертиз у сумі 601 (шістсот одна) грн. 74 коп.

Речовий доказ- автомобіль ВАЗ 2108 реєстраційний номер НОМЕР_1 вважати повернуто ОСОБА_7 .

Вирок може бути оскаржено до Апеляційного суду Херсонської області через Дніпровський районний суд м. Херсона протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

До набрання законної сили вироку діє "особисте зобов?язання", як запобіжний захід

Суддя ОСОБА_11