ВИЩИЙ СПЕЦІАЛІЗОВАНИЙ СУД УКРАЇНИ
З РОЗГЛЯДУ ЦИВІЛЬНИХ І КРИМІНАЛЬНИХ СПРАВ
УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних
і кримінальних справ у складі колегії суддів: [1]
ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі
судового засідання ОСОБА_4 ,
розглянувши у судовому засіданні в м. Києві 3 грудня 2015 року касаційну скаргу захисника ОСОБА_5 у кримінальному провадженні щодо засудженого
ОСОБА_6 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина
України, в силу ст. 89 КК України не судимого,
за участю прокурора ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_5 ,
представника потерпілого ОСОБА_8 ,
потерпілого ОСОБА_9 ,
У касаційній скарзі захисника ОСОБА_5 , який діє в інтересах засудженого ОСОБА_6 , викладено вимогу про скасування судових рішень, постановлених щодо останнього, із призначенням нового розгляду у суді першої інстанції, мотивуючи істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, оскільки в діях засудженого ОСОБА_6 відсутній склад злочину, передбачений ч. 3 ст. 289 КК України, так як безпосередньої участі у незаконному заволодінні транспортним засобам він не брав.
У запереченнях на касаційну скаргу потерпілий ОСОБА_9 просив судові рішення залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника без задоволення.
Вироком Соломянського районного суду м. Києва від 8 вересня 2014 року ОСОБА_6 засуджено:

за ч. 2 ст. 187 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк вісім років із конфіскацією всього майна, що є його особистою власністю;

за ч. 2 ст. 146 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк три роки шість місяців;

за ч. 3 ст. 289 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк сім років шість місяців із конфіскацією всього майна, що є його особистою власністю.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно ОСОБА_6 визначено покарання у виді позбавлення волі на вісім років із конфіскацією всього майна, що є його особистою власністю. Вироком суду також вирішено питання щодо процесуальних витрат.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 10 лютого 2015 року апеляційні скарги потерпілого ОСОБА_9 , його представника, засудженого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_5 залишено без задоволення, а вирок суду від 8 вересня 2015 року щодо ОСОБА_6 без зміни.

За вироком суду ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень за таких обставин.

ОСОБА_6 у травні місяці 2010 року вступив з особами №№ 1, 2, 3, 4, матеріали відносно яких виділено в окреме провадження, в злочинну змову, спрямовану на напад на ОСОБА_9 із метою заволодіння чужим майном, поєднаний із застосуванням насильства, небезпечного для здоровявказаного потерпілого, на незаконне заволодіння транспортним засобом, поєднане з насильством, небезпечним для здоровя ОСОБА_10 , автомобілем марки «BMW-X5», державний номерний знак НОМЕР_1 , який належить потерпілому ОСОБА_11 і знаходився у користуванні ОСОБА_9 .

На виконання злочинного наміру, особа № 1 розподілила ролі між ОСОБА_6 та особами №№ 2, 3, 4, надавши їм автомобіль марки «Daewoo Lanos», державний номерний знак НОМЕР_2 , мобільні телефони, і вказала на автостоянку, де залишав на ніч автомобіль ОСОБА_9 , продовжуючи надалі контролювати вчинення даного злочину.

31 травня 2010 року у вечірній час ОСОБА_6 та особи №№ 2, 3, 4 прибули на автостоянку, де стали очікувати ОСОБА_9 . Приблизно о 23-ій год. 30 хв., побачивши останнього, який вже залишив автомобіль, з метою подолання можливої протидії з його боку, нанесли декілька ударів руками по голові, від чого потерпілий втратив свідомість і впав на землю. Після чого затягнули потерпілого до автомобіля на якому вони приїхали на місце вчинення злочину, та завезли на берег Совського озера, тим самим викрали його, обмежили свободу пересування, заподіявши легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоровя.
Знаходячись на березі Совського озера, діючи у тому ж складі осіб, звязали ОСОБА_9 руки і ноги, позбавивши останнього можливості вільно пересуватися, та діючи з корисливих спонукань, з метою особистого збагачення, заволоділи майном потерпілого на загальну суму 16 190 грн.

Продовжуючи свої злочинні дії, направлені на незаконне заволодіння транспортним засобом, ОСОБА_6 залишився із ОСОБА_9 , а особи №№ 2, 3, 4 поїхали до автостоянки, де потерпілий залишив автомобіль, і, відкривши авто раніше відібраним у нього радіоключем, незаконно заволоділи ним, щоб у подальшому перегнати даний автомобіль у с. Літки Броварського району Київської області для продажу.

Потім повернулися на берег Совського озера, де забрали ОСОБА_6 , який весь цей час утримував ОСОБА_9 , і разом зникли з місця вчинення злочину із викраденим майном, залишивши при цьому звязаного потерпілого на березі озера.

Пізніше ОСОБА_6 та особи №№ 2, 3, 4 перегнали автомобіль у с. Літки, а при їх переслідуванні працівниками міліції, залишили авто у вказаному селі, а самі з місця вчинення злочину зникли.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника, який підтримав подану ним скаргу та просив її задовольнити, думку прокурора, який заперечував проти задоволення касаційної скарги захисника, пояснення потерпілого та його представника, які заперечували проти задоволення касаційної скарги захисника, перевіривши матеріали провадження та обговоривши наведені у скарзі доводи, суд дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Висновки суду про доведеність винуватості засудженого ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 187, ч. 2 ст. 146 КК України, не оспорюються, як і кваліфікація дій за вказаними кримінальними правопорушеннями.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, висновки суду про винуватість ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України, визнані судом доведеними, ґрунтуються на сукупності об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України.
Крім того, суд касаційної інстанції, з огляду на вимоги ст. 433 КПК України, не перевіряє судові рішення щодо неповноти й однобічності досудового розслідування та судового слідства, а також невідповідності висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, а виходить з обставин, встановлених судом.
За встановлених судом фактичних обставин кримінального провадження кваліфікація дій засудженого ОСОБА_6 за ч. 3 ст. 289 КК України є правильною.

Апеляційний розгляд проведено із дотриманням положень статей 404, 405 КПК України. Ухвала апеляційного суду є законною, обґрунтованою та відповідає вимогам статей 370, 419 КПК України. Доводи захисника, зокрема й щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність в частині кваліфікації дій засудженого за ч. 3 ст. 289 КК України, всебічно розглянуті апеляційним судом, який відмовив у їх задоволенні з наведенням докладних мотивів прийнятого рішення, у зв`язку з необґрунтованістю посилань сторони захисту на відсутність в матеріалах кримінального провадження доказів причетності ОСОБА_6 до незаконного заволодіння транспортним засобом та про відсутність попередньої домовленості ОСОБА_6 із іншими особами на спільне незаконне заволодіння транспортним засобом.
З огляду на те, що закон України про кримінальну відповідальність застосовано правильно, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону не встановлено, касаційна скарга захисника задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 376, 433, 434, 436 КПК України, суд

постановив:

Вирок Солом`янського районного суду м. Києва від 8 вересня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 10 лютого 2015 року щодо засудженого ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційну скаргу його захисника ОСОБА_5 без задоволення.
Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

____________________ ____________________ _________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Провадження за касаційною скаргою № 5-2315км15 Категорія: ч. 2 ст. 187, ч. 2 ст. 146,
ч. 3 ст. 289 КК України
Головуючий в суді першої інстанції: ОСОБА_12
Доповідач в суді апеляційної інстанції: ОСОБА_13
Доповідач в касаційній інстанції: ОСОБА_1