Дата документу Справа № 320/5759/15-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження №11-кп/778/200/16 Головуючий в 1-й інстанції
Єдиний унікальний №320/5759/15-к ОСОБА_1
Категорія: ст.190 ч.1 КК України Доповідач у 2-й інстанції
ОСОБА_2
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 січня 2016 року м.Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області в складі:

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7

розглянула в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0002718, за апеляційною скаргою першого заступника прокурора Запорізької області на вирок Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 22 жовтня 2015 року відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Мелітополя Запорізької області, громадянина України, неодруженого, працюючого у ДНЗ №2 на посаді теслі, має середню освіту, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.190 КК України.

В апеляційній скарзі перший заступник прокурора Запорізької області зазначає, що суд, в порушення вимог ст.53 КК України, призначив обвинуваченому ОСОБА_7 покарання у вигляді штрафу в розмірі 340 грн., що становить у перерахунку на неоподатковані мінімуми доходів громадян 20 таких мінімумів, що є нижчим від граничної найменшої межі, встановленої для даного виду покарання, при цьому положення ст.69 КК України судом не застосовувалися. Також всупереч вимогам КК України, призначене обвинуваченому покарання у виді штрафу не визначено у неоподаткованих мінімумах доходів громадян, а лише визначено у грошовій сумі. Крім того, судом не прийнято до уваги, що злочин вчинено ОСОБА_7 у стані алкогольного сп`яніння, шкода потерпілому відшкодована завдяки вилученню правоохоронними органами мобільного телефону та повернення його власнику, і як наслідок, призначив покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості.

Тому просить вирок в частині призначеного покарання скасувати, ухвалити новий вирок, яким призначити обвинуваченому ОСОБА_7 покарання за ч.1 ст.190 КК України у виді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.

Вироком Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 22 жовтня 2015 року ОСОБА_7 визнано винуватим та засуджено за ч.1 ст.190 КК України до штрафу в розмірі 340 грн.

Доля речових доказів вирішена на підставі ст.100 КПК України.

Ухвалою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 27 жовтня 2015 року виправлено допущену у вироку описку та ухвалено вважати, що ОСОБА_7 за ч.1 ст.190 КК України призначено покарання у вигляді штрафу в розмірі 510 грн.
Враховуючи, що потерпілий ОСОБА_8 належним чином повідомлений про місце та час розгляду апеляційної скарги, заяви про відкладення розгляду від нього не надходило, а обвинувачений ОСОБА_7 просить судовий розгляд провести за відсутністю захисника, апеляційний розгляд, відповідно до ст.405 ч.4 КПК України, здійснюється за їх відсутності.

В судовому засіданні апеляційної інстанції: прокурор підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, вирок суду та ухвалу від 27.10.2015 року скасувати; обвинувачений ОСОБА_7 заперечував проти апеляційної скарги та просив відмовити в її задоволенні.

Вислухавши доповідача, учасників судового провадження, провівши судові дебати, заслухавши останнє слово обвинуваченого, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як зазначено у вироку, 06 червня 2015 року, приблизно о 17 год. 30 хв., знаходячись біля буд.№57, розташованого за адресою: Запорізька область, м.Мелітополь, вул.Чайковського, ОСОБА_7 , маючи умисел на заволодіння чужим майном шляхом обману, керуючись корисливими мотивами, у стані алкогольного сп`яніння, під приводом вивчення технічних характеристик, отримав у ОСОБА_8 належний йому мобільний телефон марки «Lenovo», модель «А328», в корпусі білого кольору, вартістю 2363 грн., в якому знаходилась сім картка мобільного оператора «Київстар», вартістю 25 грн., абонентський номер який він не пам`ятає, на рахунку якого знаходились грошові кошти на загальну суму 28 грн., сім картка мобільного оператора «Білайн», вартістю 25 грн., абонентський номер який він не пам`ятає, на рахунку якого грошові кошти були відсутні та флеш-карта пам`яті, об`ємом 16 ГБ, вартістю 160 грн. Після чого, реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на заволодіння чужим майном, під приводом перевірки відповідних технічних характеристик телефону, вказаних у документації, попросив ОСОБА_8 показати йому документи, та скориставшись тим, що ОСОБА_8 залишив у нього телефон і пішов до дому, ОСОБА_7 заволодів вищевказаним мобільним телефоном, чим заподіяв потерпілому ОСОБА_8 матеріальну шкоду на загальну суму 2601 грн.

Відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_7 у заволодінні чужим майном шляхом обману і правова кваліфікація дій обвинуваченого за ч.1 ст.190 КК України є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам справи і в апеляційній скарзі не оспорюються.

Відповідно до ст. 65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених ч.2 ст.53 цього Кодексу, з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Виходячи з обставин справи, тяжкості вчиненого ОСОБА_7 злочину та даних про його особу, колегія суддів погоджується з висновками районного суду про можливість застосування до обвинуваченого покарання у виді штрафу.

Разом з тим, посилання прокурора в апеляційній скарзі на те, що суд в порушення вимог ст.53 КК України, призначив обвинуваченому ОСОБА_7 покарання у вигляді штрафу в розмірі 340 грн., що становить у перерахунку на неоподатковані мінімуми доходів громадян 20 таких мінімумів, що є нижчим від граничної найменшої межі, встановленої для даного виду покарання, при цьому положення ст.69 КК України судом не застосовувалися, а також на те, що призначаючи обвинуваченому покарання у виді грошової суми штрафу, суд не вказав при цьому кількість неоподаткованих мінімумів доходів громадян, є обґрунтованими.

Відповідно до вимог ч.2 ст.53 КК України розмір штрафу визначається в межах від тридцяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян до п`ятдесяти тисяч неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

Незважаючи на це, суд призначав ОСОБА_7 покарання у вигляді штрафу в сумі 340 грн., чим порушив вимоги ч.2 ст.53 КК України.

Крім цього, визначаючи розмір штрафу, суд не врахував, що відповідно до ч. 2 ст. 53 КК України покарання у виді штрафу призначається не у твердій сумі, а у ставках неоподаткованого мінімуму доходів громадян, установленого законодавством України на момент постановлення вироку, який відповідно до п. 5 підрозділу 1 розділу ХХ Податкового кодексу України становить 17 гривень.

Враховуючи, що судом не прийнято до уваги, що злочин вчинено ОСОБА_7 у стані алкогольного сп`яніння, шкода потерпілому відшкодована завдяки вилученню правоохоронними органами мобільного телефону та повернення його власнику, колегія суддів, враховуючи, обставини, які пом`якшують покарання, а саме - щире каяття, визнання вини, вважає, що обвинуваченому слід призначити покарання у виді штрафу у розмірі, передбаченому санкцією ст.190 ч.1 КК України, але не максимальному, як просить прокурор, тому апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Крім того, суд, в порушення вимог ст.379 КПК України, якими передбачено виправлення допущених в судовому рішенні тільки описок, очевидних арифметичних помилок, ухвалою від 27.10.2015 року вніс в резолютивну частину вироку зміни, які погіршують становище обвинуваченого, а саме призначив ОСОБА_7 покарання у вигляді штрафу в розмірі 510 грн., що є недопустимим.

На підставі вищевикладеного, вирок суду від 22.10.2015 року та ухвала суду від 27.10.2015 року відносно ОСОБА_7 підлягають скасуванню з постановленням нового вироку.

Керуючись ст.ст.404, 407, 420 КПК України, колегія суддів

ЗАСУДИЛА:

апеляційну скаргу першого заступника прокурора Запорізької області задовольнити частково.

Вирок Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 22 жовтня 2015 року в частині призначеного покарання та ухвалу Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 27 жовтня 2015 року, якою виправлено допущену у вироку описку, відносно ОСОБА_7 скасувати.

Призначити ОСОБА_7 за ст.190 ч.1 КК України покарання у виді штрафу в розмірі 40 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 680 грн.
В іншій частині вирок суду залишити без змін.
Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4