АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 1915/9043/2012Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11/789/31/15 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ст.ст.190,358, 369 КК України
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 листопада 2015 р. Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Тернопільської області в складі:

Головуючого - ОСОБА_2

Суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю -

прокурора захисника обвинуваченогоОСОБА_5 ОСОБА_6 ОСОБА_7

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі кримінальну справу за апеляцією засудженого ОСОБА_7 на вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15 жовтня 2012 року, -

в с т а н о в и л а:
Цим вироком

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадина України, уродженця с. Коцюбинці Гусятинського району Тернопільської області, жителя АДРЕСА_1 , з вищою освітою, не одруженого, раніше судимого 18.10.2011 року Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області за ч.3 ст. 190, ч.2 ст. 364 КК України до 4 років позбавлення волі; на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки

визнано винним у вчиненні злочинів та засуджено за

- ч.1 ст.358 КК України (в редакції 2001 р.) до 1 року обмеження волі;

- ч.3 ст.358 КК України (в редакції 2001 р.) до 1 року 6 місяців обмеження волі;

- ч.4 ст.190 КК України до 5 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного майна, яке є у його власності.

На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим визначено 5 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна на праві власності.

На підставі ч.4 ст.70 КК України вважати ОСОБА_7 засудженим до 5 років позбавлення волі.

На підставі ст.75 звільнено від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки.

За ч.4 ст.27, ч.2 ст.15, ч.2 ст.369 КК України до 4 років обмеження волі;

за ч.2 ст.190 КК України до 2 років позбавлення волі;

за ч.4 ст.27. ч.2 ст.15, ч.3 ст.369 КК України до 4 років позбавлення волі із сплатою штрафу в розмірі 10 000 грн. з конфіскацією всього належного йому майна.

На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим визначено покарання ОСОБА_7 у виді 4 років позбавлення волі із сплатою штрафу в розмірі 8 500 грн. з конфіскацією всього належного йому майна.

На підставі ч.5 ст.71 КК України частково приєднано невідбуте покарання за попереднім вироком Тернопільського міськрайонного суду від 18 жовтня 2011 року у виді 1 року позбавлення волі і призначено остаточне покарання у виді 6 років позбавлення волі із сплатою штрафу в розмірі 8 500 грн. з конфіскацією всього належного йому майна.

Запобіжний захід тримання під вартою залишено без змін до вступу вироку в законну силу.

Строк відбуття покарання рахується з 12 березня 2012 року.

Вирішено питання судових витрат та речових доказів.

Згідно з вироком суду, у листопаді 2007 року у підсудного ОСОБА_7 виник злочинний умисел, направлений на підроблення документів з метою заволодіння чужим майном шляхом обману. Реалізуючи свій злочинний умисел ОСОБА_7 в цей же час вніс в договір № 64 від 07 вересня 2005 року про участь у фінансуванні будівництва мансардної квартири та квитанції до прибуткових касових ордерів, завідомо неправдиву інформацію, щодо фінансування ним будівництва мансардної квартири АДРЕСА_2 , чим підробив документи, які видаються та посвідчуються підприємством ТсКВМП „Тер ТАМП" та надають права з метою їх подальшого використання. Після цього 13 листопада 2007 року подав у Тернопільську філію АКБ „Укрсоцбанк", що знаходиться по вул. Качали, 5 м. Тернополя підроблені ним напередодні договір № 64 від 07 вересня 2005 року про участь у фінансуванні будівництва мансардної квартири та квитанції до прибуткових касових ордерів, в які вніс неправдиву інформацію щодо фінансування ним будівництва мансардної квартири АДРЕСА_2 , видавши вказану квартиру за свою.

Використавши завідомо підроблені документи ОСОБА_7 уклав договір кредиту № 770/42-81-07 та іпотечний договір на вказану квартиру з Тернопільською філією АКБ „Укрсоцбанк".

Продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел ОСОБА_7 13 листопада 2007 року, перебуваючи по АДРЕСА_3 , з метою заволодіння чужим майном, надав завідомо неправдиву інформацію, щодо фінансування ним будівництва мансардної квартири АДРЕСА_2 та шляхом обману, уклав договір кредиту № //042-81-0/ та іпотечний договір з АКБ „Укрсоцбанк". Отримані кредитні кошти в сумі 240 000 гривень ОСОБА_8 в повній мірі повертати на меті не мав.

Крім того, 20 грудня 2011 року, після того як ОСОБА_7 дізнався від ОСОБА_9 про те, що вона бажає поновити на навчанні в Тернопільському медичному університеті ім. І.Я. Горбачевського громадянина ОСОБА_10 , у нього виник умисел, спрямований на заволодіння її коштами шляхом обману через схилення її до замаху на давання хабара.

Реалізуючи свій злочинний намір, спрямований на заволодіння коштами через підбурювання до замаху на давання хабара, 20 грудня 2011 року, ОСОБА_7 під час зустрічі з ОСОБА_9 розказав їй, що має знайому службову особу в Міністерстві освіти і науки України, яка може посприяти у поновленні на навчання в Тернопільському медичному університеті ім. І.Я. Горбачовського, однак за це ОСОБА_9 повинна передати через нього службовій особі, в компетенцію якої входить вирішення цього питання, хабар в розмірі 3 000 доларів США за виконання в її інтересах дій із використанням наданого службового становища - за вирішення питання про поновлення на навчанні в Тернопільському медичному університеті ім. І.Я. Горбачевського громадянина ОСОБА_10 . При цьому, ОСОБА_7 не мав наміру та можливості передавати будь-кому кошти як хабар, а мав намір заволодіти ними та використати їх на власні потреби.

Після цього, будучи введеною в оману та довіряючи ОСОБА_7 , 21 грудня 2011 року, ОСОБА_9 у приміщенні Тернопільської обласної лікарні, що у м. Тернополі по вул. Клінічна, 1 передала ОСОБА_7 3 000 доларів США, що згідно курсу Національного банку України становило 23969,7 гривень.

Отримані грошові кошти в сумі 3 000 доларів США ОСОБА_7 як хабар службовій особі в Міністерстві освіти і науки України не передав, а шляхом обману привласнив та використав на власні потреби.

Отже, ОСОБА_7 шляхом схилення ОСОБА_9 до замаху на давання хабара, отримав від неї для нібито передачі їх як хабар службовій особі в Міністерстві освіти і науки України за виконання в інтересах ОСОБА_9 дій із використанням наданого службового становища - за вирішення питання про поновленні на навчанні в Тернопільському медичному університеті ім. І.Я. Горбачевського громадянина ОСОБА_10 , грошові кошти на суму 3 000 доларів США, що згідно офіційного курсу Національного Банку України становило 23969,7 гривень, які привласнив та використав на власні потреби.

Крім того, 21 грудня 2011 року, після того як ОСОБА_7 дізнався від ОСОБА_9 про те, що вона бажає влаштувати на навчання в Тернопільському медичному університеті ім. І.Я. Горбачевського декількох громадян Іраку, у нього виник умисел, спрямований на заволодіння її коштами шляхом обману через схилення її до замаху на давання хабара.

Реалізуючи свій злочинний намір, спрямований на заволодіння коштами через підбурювання до замаху на давання хабара, 21 грудня 2011 року, ОСОБА_7 під час зустрічі з ОСОБА_9 розказав їй, що має знайому службову особу в Міністерстві освіти і науки України, яка може посприяти у влаштуванні на навчання в Тернопільському медичному університеті ім. І.Я. Горбачевського, однак за це ОСОБА_9 повинна передати через нього службовій особі, в компетенцію якої входить вирішення цього питання, хабар в розмірі 2 000 доларів США, за виконання в її інтересах дій із використанням наданого службового становища за вирішення питання про влаштування на навчання в Тернопільському медичному університеті ім. І.Я. Горбачевського декількох громадян Іраку. При цьому ОСОБА_7 не мав наміру та можливості передавати будь-кому кошти як хабар, а мав намір заволодіти ними та використати їх на власні потреби.

Після цього, будучи введеною в оману та довіряючи ОСОБА_7 , 21 січня 2012 року, ОСОБА_9 у приміщенні бару „Тадж", що у м. Тернополі по вул. Танцорова передала ОСОБА_11 для передачі ОСОБА_7 2 000 доларів США, що згідно курсу Національного банку України становило 15979,6 гривень. Дані кошти ОСОБА_11 того ж дня передав ОСОБА_7 .

Отримані грошові кошти в сумі 2 000 доларів США ОСОБА_7 як хабар службовій особі в Міністерстві освіти і науки України не передав, а шляхом обману привласнив та використав на власні потреби.

Отже, ОСОБА_7 шляхом схилення ОСОБА_9 до замаху на давання хабара, отримав від неї для нібито передачі їх як хабар службовій особі в Міністерстві освіти і науки України за виконання в інтересах ОСОБА_9 дій із використанням наданого службового становища - за вирішення питання про влаштування на навчання в Тернопільському медичному університеті ім. І.Я. Горбачевського декількох громадян Іраку, грошові кошти на суму 2 000 доларів США, що, згідно офіційного курсу Національного Банку України, становило 15979,6 гривень, які привласнив та використав на власні потреби.

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_7 , не оспорюючи доведеності вини та кваліфікацію своїх дій вважає, що вирок суду першої інстанції необхідно змінити, у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості вчинених злочинів та особі винного внаслідок його суворості та необхідності застосування більш м`якого покарання.

В обґрунтовування поданої апеляції вказує, що під час розгляду справи суд першої інстанції допустив однобічність та неповноту судового слідства та невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, які полягають у тому, що, постановляючи вирок судом не було встановлено та враховано при призначенні покарання пом`якшуючі обставини.

На думку апелянта, до таких обставин місцевий суд повинен був віднести визнання ним своєї вини у повному обсязі, а також сприяння розкриттю злочину на досудовому слідстві; позитивна характеристика за місцем проживання та роботи; наявність на утриманні перестарілого батька, а також те, що він зобов`язувався у майбутньому відшкодувати заявлений по справі цивільний позов.

Одночасно апелянт ставить питання про неправильно призначене судом покарання, яке полягає в тому, що за злочини вчинені ним після постановлення вироку від 18 жовтня 2011 року остаточне покарання йому було визначено згідно ч.1 ст.70 КК України у виді 4 років позбавлення волі із сплатою штрафу в розмірі 10 000 грн. та на підставі ч.5 ст.71 КК України частково приєднано невідбуте покарання за попереднім вироком у виді 1 року позбавлення волі, що остаточно мало становити 5 років позбавлення волі із сплатою штрафу та конфіскацією майна. Проте, остаточне покарання місцевий суд призначив у виді 6 років позбавлення волі, що порушує його права і що є за своїм розміром несправедливим внаслідок суворості.

Просить вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15 жовтня 2012 року змінити, призначивши йому за ч.3 ст.369 КК України більш м`яке покарання у виді 3 років позбавлення волі і, на підставі ч.5 ст.71 КК України, частково приєднавши невідбуте покарання за попереднім вироком Тернопільського міськрайонного суду від 18 жовтня 2011 року у виді 1 року позбавлення волі, остаточне покарання визначити у виді 4 років позбавлення волі із сплатою штрафу в розмірі 8 500 грн. без конфіскації належного йому майна.

Заслухавши суддю-доповідача, засудженого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_6 , які підтримали подану апеляцію, навели мотиви аналогічні викладеним у ній та просять змінити вирок суду першої інстанції, пом`якшивши засудженому ОСОБА_7 покарання за ч.3 ст.369 КК України до 3 років позбавлення волі і на підставі ч.5 ст.71 КК України, частково приєднавши невідбуте покарання за вироком Тернопільського міськрайонного суду від 18 жовтня 2011 року у виді 1 року позбавлення волі, остаточне покарання визначити у виді 4 років позбавлення волі із сплатою штрафу в розмірі 8 500 грн. без конфіскації належного йому майна; прокурора, який вважає, що суд першої інстанції, призначаючи ОСОБА_7 покарання, допустив порушення правил призначення покарання за сукупністю злочинів та сукупністю вироку, що регламентовані ст.ст.70, 71 КК України, у зв`язку з чим остаточне призначене покарання, наведене в мотивувальній частині вироку, викликає сумнів щодо його розміру; вказує на відсутність підстав для пом`якшення покарання ОСОБА_7 і просить змінити вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15 жовтня 2012 року в частині призначеного покарання, виклавши його у відповідності до положень ст.70, 71 КК України; перевіривши матеріали кримінальної справи і обговоривши доводи апеляції колегія суддів дійшла висновку, що її слід задовольнити частково, з наступних підстав.

Висновок суду про винність засудженого ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих йому злочинів за вказаних у вироку обставин, відповідає фактичним обставинам справи, підтверджений зібраними у встановленому порядку доказами, які належно оцінені судом та в апеляції не оскаржується.

Проте, що стосується призначеного судом покарання засудженому ОСОБА_7 , то в цій частині вирок суду містить суперечності та помилки.

Відповідно до положень ст.335 КПК України (в редакції 1960 року) висновок суду про призначене покарання має бути сформульований так, щоб при його виконанні не виникало сумнівів щодо виду і розміру як основного, так і додаткового покарання. При засудженні підсудного за вчинення кількох злочинів, передбачених різними статтями кримінального закону, покарання, як основне, так і додаткове, має призначатися за кожною статтею кримінального закону. Після цього необхідно визначити покарання за сукупністю злочинів за правилами ст.70 КК і за сукупністю вироків за правилами ст.71 КК.

Згідно роз`яснень, наданих Постановою Пленум Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 № 7 "Про практику призначення судами кримінального покарання" коли після постановлення вироку у справі буде встановлено, що засуджений винен ще в кількох злочинах, одні з яких вчинено до, а інші після постановлення першого вироку, покарання за останнім за часом вироком призначається із застосуванням як ст. 70, так і ст. 71 КК: спочатку - за правилами ч. 1 ст. 70 КК за сукупністю злочинів, вчинених до постановлення першого вироку; після цього - за правилами ч. 4 ст. 70 КК; потім - за сукупністю злочинів, вчинених після постановлення першого вироку; і остаточно - за сукупністю вироків.

Цих вимог закону суд першої інстанції, постановляючи вирок відносно ОСОБА_7 , не дотримався, внаслідок чого призначив покарання, яке не відповідає вимогам ст.65 КК України, яка регламентує загальні засади призначення покарання.

Як слідує з матеріалів справи та постановленого судом вироку, ОСОБА_7 визнано винуватим та засуджено за злочини, передбачені ст.ст.358 ч.1, 358 ч.3, 190 ч.4 КК України, вчинені ним в листопаді 2007 року, а також за злочини, передбачені ч.4 ст.27, ч.2 ст.15, ч.2 ст.369; ч.2 ст.190; ч.4 ст.27. ч.2 ст.15, ч.3 ст.369 КК України, вчинені ним у грудні 2011 року.

Окрім того, 18 жовтня 2011 року Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області ОСОБА_7 засуджений за ч.3 ст.190, ч.2 ст.364 КК України до 4 років позбавлення волі і на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки.

Таким чином, призначивши засудженому ОСОБА_7 покарання за злочини, вчинені до постановлення вироку від 18 жовтня 2011 року, суд повинен був застосувати положення ч.4 ст.70 КК України, після чого призначити покарання за сукупністю злочинів, вчинених після вироку від 18 жовтня 2011 року і остаточно - за сукупністю вироків.

При цьому, суд першої інстанції залишив поза увагою, що відповідно до п.22 вищевказаної Постановою Пленум Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 № 7 "Про практику призначення судами кримінального покарання" коли особа, щодо якої було застосоване таке звільнення, вчинила до постановлення вироку в першій справі інший злочин, за який вона засуджується до покарання, що належить відбувати реально, застосування принципів поглинення, часткового чи повного складання призначених покарань не допускається.

Проте, призначивши покарання ОСОБА_7 за злочини, вчинені до постановлення вироку від 18 жовтня 2011 року, яким він засуджений до покарання у виді 4 років позбавлення волі із застосуванням ст.75 КК України з іспитовим строком 2 роки, місцевий суд допустив неправильне застосування закону, визначивши покарання за ч.4 ст.70 КК України і звільнивши його від цього покарання на підставі ст.75 КК України з іспитовим строком два роки, хоча ці покарання ні складанню, ні поглиненню не підлягають.

Надалі, обравши засудженому ОСОБА_7 покарання за злочини, вчинені після постановлення вироку від 18 жовтня 2011 року, суд першої інстанції допустив помилку при визначенні остаточного покарання.

Зокрема, покарання за ч.4 ст.27. ч.2 ст.15, ч.3 ст.369 КК України, в редакції, яка діяла на час винесення вироку, суд призначив у виді 4 років позбавлення волі із сплатою штрафу в розмірі 10 000 грн. та з конфіскацією всього належного йому майна. Однак, призначивши покарання за ч.4 ст.27, ч.2 ст.15, ч.2 ст.369 КК України у виді 4 чотирьох років обмеження волі та за ч.2 ст.190 КК України у виді 2 років позбавлення волі і застосувавши принцип поглинення менш суворого покарання більш суворим, відповідно до ч.1 ст.70 КК України, остаточно визначив ОСОБА_7 покарання у виді 4 років позбавлення волі із сплатою штрафу в розмірі 8 500 грн. і конфіскацією всього належного йому майна.

Окрім того, визначивши покарання за злочини вчинені після постановлення вироку від 18 жовтня 2011 року у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі, місцевий суд, застосувавши положення ч.5 ст.71КК України, частково приєднав невідбуте покарання за вироком Тернопільського міськрайонного суду від 18 жовтня 2011 року у виді 1 (одного) року позбавлення волі і призначив остаточне покарання у виді 6 (шести) років позбавлення волі із сплатою штрафу в розмірі 8 500 грн. і конфіскацією всього належного йому майна, що викликає сумнів відносно розміру як основного, так і додаткового покарання.

Відповідно до ст.367 КПК України (в редакції 1960 року) підставою для зміни вироку, постановленого судом першої інстанції, при розгляді справи в апеляційному суді є неправильне застосування кримінального закону.

За змістом ст.371 КПК України (в редакції 1960 року) неправильне застосування закону при призначенні покарання може полягати в недотриманні правил призначення покарання за сукупністю злочинів або сукупністю вироків.

За наведених обставин колегія суддів приходить до висновку про необхідність зміни вироку Тернопільського міськрайонного суду від 15 жовтня 2012 року в частині призначення покарання ОСОБА_7 .

Що стосується доводів апелянта про наявність пом`якшуючих обставин, які слід врахувати при призначенні покарання, то колегія суддів вважає їх безпідставними, оскільки розмір покарання, обраний судом першої інстанції за кожною із статей обвинувачення є наближеним до мінімального; обов`язок відшкодувати у майбутньому цивільний позов, про що вказує в апеляції засуджений, не може вважатися пом`якшоючою обставиною, а докази про наявність у нього на утриманні перестарілого батька та про його позитивну характеристику в матеріалах справи відсутні.

Окрім того, необхідність зміни вироку Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15 жовтня 2012 року відносно ОСОБА_7 в частині призначеного покарання пов`язане не з необхідністю його пом`якшення, а викликане недотриманням судом першої інстанції правил призначення покарання за сукупністю злочинів та сукупністю вироків.

З урахуванням наведеного, підстав для пом`якшення покарання засудженому ОСОБА_7 , про що останній ставить питання в апеляції, колегія суддів не вбачає.

Також колегія суддів вважає за необхідне виключити з мотивувальної частини вироку вказівку суду на на необхідність повторної кваліфікації дій засудженого ОСОБА_7 за ч.2 ст.190 КК України, оскільки епізоди за якими дії ОСОБА_7 кваліфіковано за за ч.2 ст.190 КК України охоплюються вказаною правовою нормою і повторної кваліфікації не потребують.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.365, 366, 367, 371 КПК України (в редакції 1960 року), колегія суддів,
у х в а л и л а:
Апеляцію засудженого ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15 жовтня 2012 року відносно ОСОБА_7 в частині призначеного йому покарання змінити.

Вважати ОСОБА_7 засудженим:

- за ч.1 ст.358 КК України до 1 (одного) року обмеження волі;

- за ч.3 ст.358 КК України до 1 (одного) року 6 (шести) місяців обмеження волі; - за ч.4 ст.190 КК України до 5 (п`яти) років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна;

- на підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначити ОСОБА_7 покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна;

враховуючи, що вироком Тернопільського міськрайонного суду від 18 жовтня 2011 року ОСОБА_7 призначено покарання за ст.ст.190 ч.3, 364 ч.2 КК України у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі та на підставі ст.75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 (два) роки, то в силу ч.4 ст.70 КК України вищезазначені покарання ні складанню, ні поглинанню не підлягають.;

- за ч.4 ст.27, ч.2 ст.15, ч.2 ст.369 КК України до 4 (чотирьох) років обмеження волі;

- за ч.2 ст.190 КК України до 2 (двох) років позбавлення волі;

- за ч.4 ст.27, ч.2 ст.15, ч.3 ст.369 КК України до 4 (чотирьох) років позбавлення волі, із сплатою штрафу в розмірі 8 500 (вісім тисяч п`ятсот) грн., з конфіскацією всього належного йому майна;

- на підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_7 покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі із сплатою штрафу в розмірі 8 500 (вісім тисяч п`ятсот) грн., з конфіскацією всього належного йому майна;

на підставі ч.5 ст.71 КК України, за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання покарання за вироком Тернопільського міськрайонного суду від 18 жовтня 2011 року у виді 1 (одного) року позбавлення волі та покарання за злочини вчинені до постановлення вироку Тернопільського міськрайонного суду від 18 жовтня 2011 року у виді 1 (одного) року позбавлення волі, остаточно визначити ОСОБА_7 покарання у виді 6 (шести) років позбавлення волі із сплатою штрафу в розмірі 8 500 (вісім тисяч п`ятсот) грн., з конфіскацією всього належного йому майна.

В решті вирок Тернопільського міськрайонного суду від 15 жовтня 2012 року відносно ОСОБА_7 залишити без змін.

Виключити з мотивувальної часини вироку вказівку суду на необхідність повторної кваліфікації дій засудженого ОСОБА_7 за ч.2 ст.190 КК України.

Касаційна скарга на ухвалу апеляційного суду може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ через суд, який постановив вирок, протягом шести місяців з моменту оголошення ухвали, а засудженим, який перебуває під вартою в той же строк з моменту вручення йому копії ухвали.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи
З оригіналом згідно:
Суддя апеляційного суду Тернопільської області ОСОБА_2