Ухвала

іменем україни

11 листопада 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_6,

суддів ОСОБА_7, ОСОБА_8,

за участю:

прокурора ОСОБА_9,

осіб, кримінальну справу

стосовно яких закрито ОСОБА_1 і ОСОБА_1,

потерпілого ОСОБА_2,

розглянула в судовому засіданні кримінальну справу за касаційними скаргами прокурора, який брав участь у розгляді справи в суді апеляційної інстанції, та потерпілого ОСОБА_2 на постанову Малиновського районного суду м. Одеси від 07 листопада 2014 року й ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 05 березня 2015 року.

Постановою Приморського районного суду м. Одеси від 07 листопада 2014 року, залишеною без зміни ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 05 березня 2015 року, кримінальну справу стосовно

ОСОБА_3,

ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, такого, що не має судимості,

і

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянина України, який не має судимості,

за обвинуваченням кожного за ст. 356 КК України закрито на підставі ст. 49 КК України у зв'язку із закінченням строків давності.

Органами досудового розслідування ОСОБА_1 і ОСОБА_4 обвинувачувались у самоправстві, тобто самовільному, всупереч установленому законом порядку вчиненні дій, правомірність яких оспорюється потерпілим ОСОБА_2, із заподіянням останньому значної шкоди.

Так, наприкінці травня 2008 року в період із 12.00 год. до 14.00 год. вони шляхом вільного доступу проникли у приміщення квартири АДРЕСА_1, яка належала обвинувачуваним на праві приватної власності і яку вони за усною домовленістю здавали в оренду ОСОБА_2, вивезли належне останньому майно, продали його на промтоварному ринку «Сьомий кілометр» невстановленій слідством особі, а вилучені кошти привласнили в рахунок погашення існуючої, на їхню думку, заборгованості, що виникла у ОСОБА_2 перед ними за оренду зазначеного приміщення, чим заподіяли потерпілому матеріальну шкоду на загальну суму 560 039 грн, тобто у значному розмірі.

У касаційних скаргах прокурор і потерпілий ОСОБА_2, скарги яких є аналогічними за змістом та вимогами, просять скасувати постановлені щодо ОСОБА_3 та ОСОБА_1 судові рішення про звільнення їх від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України, а справу направити на новий судовий розгляд зі стадії попереднього розгляду, обґрунтовуючи тим, що судові рішення не відповідають вимогам кримінального та кримінально-процесуального закону. Зазначають, що районним судом не було виконано зазначені в ухвалі апеляційного суду від 23 січня 2014 року вказівки, які є обов'язковими для виконання, а саме: не було досліджено належним чином усі обставини справи, а ухвала суду про залишення постанови місцевого суду не відповідає вимогам ст. 377 КПК України. Крім того, потерпілий вважає, що суд безпідставно не розглянув заявлений ним цивільний позов.

Заслухавши доповідача, доводи потерпілого на підтримку касаційних скарг його та прокурора з підстав, викладених у них; думку прокурора на часткову підтримку цих касаційних скарг, який, висловлюючи сумніви щодо наявності в діях братів ОСОБА_1 складу злочину, передбаченого ст. 356 КПК України, та враховуючи допущені судами обох інстанцій порушення вимог кримінально-процесуального закону при розгляді справи, просив ухвалені у справі судові рішення скасувати і справу направити на новий судовий розгляд; заперечення ОСОБА_1 і ОСОБА_1, перевіривши матеріали справи та доводи касаційних скарг, колегія суддів вважає, що вони не підлягають задоволенню з огляду на таке.

ОСОБА_1 і ОСОБА_1 обвинувачувались у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України. На стадії досудового розслідування виконувач обов'язків прокурора Приморського району м. Одеси постановою від 28 квітня 2011 року кримінальну справу за цим обвинуваченням стосовно них і ОСОБА_5 (їхньої матері) закрив порушивши одночасно стосовно цих осіб кримінальну справу за ст. 356 КК України.

Цього ж дня постановою слідчого від 28 квітня 2011 року кримінальну справу щодо ОСОБА_5 за цей злочин було закрито на підставі п. 2 ст. 6 КПК України.

Стосовно ж ОСОБА_1 і ОСОБА_1 справу за цим обвинуваченням із обвинувальним висновком було направлено на розгляд до Приморського районного суду м. Одеси.

Оскаржувані у касаційному порядку судові рішення були ухвалені Малиновським районним судом м. Одеси, до якого цю справу було направлено для розгляду відповідно до ст. 38 КПК України 1960 року.

Згідно з п. 7 ч. 1 ст. 6 КПК України 1960 року кримінальна справа підлягає закриттю за відсутністю скарги потерпілого, якщо справу може бути порушено не інакше як за скаргою потерпілого.

Відповідно до ч. 1 ст. 27 КПК України 1960 року не інакше як за скаргою потерпілого порушується справа про злочин, передбачений ст. 356 КК України, тільки у тому випадку, коли самоправними діями заподіяно шкоду правам та інтересам окремих громадян.

Справи про злочини, передбачені ст. 356 КК України, порушуються не інакше як за скаргою потерпілого.

Якщо справа про будь-який із зазначених у ч. 1 ст. 27 КПК України злочинів має особливе громадське значення, а також у виняткових випадках, коли потерпілий у такій справі чи у справі про злочин, зазначений у ч. 2 цієї статті, через свій безпорадний стан, залежність від обвинуваченого чи з інших причин не може захистити свої законні інтереси, прокурор порушує справу і за відсутності скарги потерпілого.

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 і ОСОБА_1 обвинувачувались у заподіянні шкоди правам й інтересам потерпілого ОСОБА_2 і що шкоду спричинено було йому, а не юридичній особі.

Сам потерпілий, у тому числі і в суді касаційної інстанції, категорично заперечував звернення до слідчих органів із заявою приватного обвинувачення. Не звертався із такою заявою він і до суду.

Судом кримінальна справа стосовно ОСОБА_1 і ОСОБА_1 за скаргою приватного обвинувачення (ст. 356 КК України) не порушувалась. Натомість потерпілий зазначив, що він постійно стверджував про наявність у діях братів ОСОБА_1 більш тяжкого злочину ( ч. 5 ст. 185 КК України).

Постанова ж виконуючого обов'язки прокурора Приморського району м. Одеси від 28 квітня 2011 року про порушення стосовно ОСОБА_1 і ОСОБА_1 кримінальної справи за ст. 356 КК України не містить обґрунтувань законності її порушення відповідно до ч. 2 ст. 27 КПК України 1960 року.

За таких обставин в порядку ст. 395 КПК України 1960 року кримінальна справа щодо останніх за ст. 356 КК України підлягає закриттю з підстави, передбаченої ч. 1 п. 7 ст. 6 цього Кодексу.

З цих причин не підлягають задоволенню і касаційні скарги прокурора та потерпілого.

Враховуючи наведене, керуючись статтями 394-396 КПК України 1960 року, пунктами 11, 15 розділу ХІ «Перехідні положення» КПК України 2012 року, колегія суддів

ухвалила:

Касаційні скарги прокурора та потерпілого ОСОБА_2 залишити без задоволення.

В порядку ст. 395 КПК України постанову Малиновського районного суду м. Одеси від 07 листопада 2014 року й ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 05 березня 2015 року щодо ОСОБА_3 та ОСОБА_1 скасувати, а справу закрити на підставі п. 7 ч. 1 ст. 6 КПК України 1960 року.

Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає

Судді:

ОСОБА_7 ОСОБА_8 ОСОБА_6