Справа № 438/1127/15-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/783/86/16 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2016 року колегія суддів Судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючогоОСОБА_2 ,
суддів апеляційного судуОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,
при секретаріОСОБА_5

у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000311 від 17 травня 2014 року, про обвинувачення ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 115 КК України, за участі

прокурораОСОБА_7 ,
обвинуваченоїОСОБА_8 ,
захисника обвинуваченоїОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційні скарги обвинуваченої ОСОБА_6 та її захисника адвоката ОСОБА_10 на вирок Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 04 листопада 2015 року,

встановила:
вироком Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 04 листопада 2015 року обвинувачену

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українку, громадянку України, уродженку м. Борислава Львівської області, зареєстровану та проживаючу по АДРЕСА_1 , з середньо-спеціальною освітою, непрацюючу, розлучену, згідно ст. 89 КК України раніше не суджену,

визнано винною за ч. 1 ст. 115 КК України та призначено покарання у виді 7 (семи) років позбавлення волі.

Запобіжний захід обвинуваченій ОСОБА_6 до вступу вироку в законну силу залишено попередній ? тримання під вартою.

Строк відбуття покарання обвинуваченій ОСОБА_6 , суд першої інстанції постановив рахувати з часу її затримання, тобто з 17 травня 2014 року.

Вироком суду також вирішено питання з речовими доказами у даному кримінальному провадженні та стягнуто з обвинуваченої ОСОБА_6 судові витрати за проведення експертиз в сумі 4 158 грн. в дохід держави.

Зазначеним вироком встановлено, що обвинувачена ОСОБА_11 17 травня 2014 року близько 19:10 год., перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись разом із своїм співмешканцем ОСОБА_12 в гостях у сусіда ОСОБА_13 у квартирі АДРЕСА_2 , під час чергового словесного конфлікту, який виник між нею та її співмешканцем ОСОБА_12 , на ґрунті особистих неприязних відносин, керуючись раптово виниклим умислом на вбивство останнього, з метою реалізації свого злочинного умислу, взяла в праву руку кухонний ніж та лезом якого нанесла один удар у спину Генадію Вірту, спричинивши йому колото-різану рану в ділянці спини справа по колохребтовій лінії на рівні п`ятого міжребер`я, яка проникла в праву плевральну порожнину з ушкодженням середньої часточки правої легені, що відноситься до тяжкого тілесного ушкодження за критерієм небезпеки для життя в момент спричинення і в даному випадку перебуває в прямому причинно-наслідковому зв`язку з настанням смерті.

Не погоджуючись із вироком Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 04 листопада 2015 року обвинувачена ОСОБА_6 та її захисник адвокат ОСОБА_14 подали на нього апеляційні скарги.

Апелянтка ОСОБА_11 у своїй апеляційній скарзі зазначає, що з оскаржуваним вироком не згідна і просить його змінити оскільки жодного умислу на вбивство ОСОБА_15 у неї не було та врахувати часткове визнання вини, щире каяття, активне сприяння у розкритті злочину, як обставини, що пом`якшують покарання.

В доповненні до апеляційної скарги обвинувачена ОСОБА_16 просить оскаржуваний вирок скасувати і направити кримінальне провадження в суд першої інстанції для проведення нового розгляду. Обвинувачена покликається на те, що в неї не було умислу на вбивство ОСОБА_17 , а досліджені судом першої інстанції докази, зокрема показання потерпілої ОСОБА_18 , свідків ОСОБА_19 . Гук, ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_13 , висновок судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_15 та протокол огляду місця події не вказують на наявність у неї умислу на спричинення смерті потерпілому.

Захисник обвинуваченої ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_14 покликається в апеляційній скарзі на те, що під час судового слідства будь-яких доказів про вчинення обвинуваченою ОСОБА_22 умисного вбивства ОСОБА_15 встановлено не було, суд першої інстанції не взяв до уваги те, що обвинувачена не мала наміру вбивати потерпілого ОСОБА_15 , а лише захищалася від його образ та протиправного посягання. Удар ножем спричинила тільки з метою уникнення від протиправного посягання. Потім побачивши, що спричинила тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_23 допомогла останньому сісти на крісло і попросила свідка ОСОБА_13 викликати швидку допомогу.

Оскільки обвинувачення, на думку захисника, не довело в суді першої інстанції винуватість обвинуваченої ОСОБА_6 у вчиненні злочину за ч. 1 ст. 115 КК України, то оскаржуваний вирок необхідно скасувати та закрити кримінальне провадження відносно ОСОБА_6 на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Крім того, на думку апелянта, судом першої інстанції не було надано відповіді про можливість застосування до обвинуваченої ОСОБА_24 положень ст. 69 КК України та призначення їй покарання нижче від найнижчої межі.

Апелянт вважає оскаржуваний вирок незаконним та необґрунтованим, оскільки висновки суду, викладені у судовому рішенні, не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, а також у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність і невідповідності призначеного покарання тяжкості злочину та особі обвинуваченої ОСОБА_6 .

Заслухавши доповідача, обвинувачену ОСОБА_25 та її захисника адвоката ОСОБА_10 , які підтримали вимоги своїх апеляційних скарг, прокурора про відмову в задоволенні апеляційних скарг та залишення оскаржуваного вироку без змін, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги до задоволення не підлягають з наступних підстав.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження та апеляційних скарг обвинуваченої ОСОБА_6 і її захисника адвоката ОСОБА_10 учасники судового розгляду не заперечують сам факт заподіяння потерпілому ОСОБА_23 удару ножем обвинуваченою ОСОБА_22 під час словесного конфлікту.

Вирішуючи питання про правильність кваліфікації судом першої інстанції таких дій обвинуваченої ОСОБА_6 , колегія суддів дійшла висновку, що такі дії обвинуваченої суд першої інстанції обгрунтовано кваліфікував за ч. 1 ст. 115 КК України.

Як убачається з показань свідка ОСОБА_13 , очевидця даного злочину, між обвинуваченою ОСОБА_22 та її співмешканцем ОСОБА_12 не було очевидного конфлікту, вони не сварились між собою, а сиділи за столом і про щось говорили, несподівано зірвались і він побачив як з руки обвинуваченої упав ніж на підлогу, а вона вже старалась посадити потерпілого ОСОБА_15 на крісло.

З матеріалів кримінального провадження убачається, що обвинувачена ОСОБА_11 та ОСОБА_26 разом проживали біля 7 років, часто конфліктували між собою, а обвинувачена раніше притягалась до кримінальної відповідальності за спричинення ножем потерпілому тілесних ушкоджень середньої тяжкості, під час встановлення фактичних обставин кримінального провадження судом першої інстанції не встановлено спроб посягання ОСОБА_15 на життя чи здоров`я обвинуваченої ОСОБА_6 .

Суд першої інстанції, на думку колегії суддів, на підставі досліджених судом доказів обґрунтовано, виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого обвинуваченою діяння, зокрема із врахуванням способу та знаряддя злочину, характеру і локалізації рани, поведінки обвинуваченої і потерпілого, що передувала події, їх стосунків, прийшов до правильного висновку, що настання смерті ОСОБА_15 охоплювався умислом обвинуваченої ОСОБА_6 , оскільки вона під час словесного конфлікту з ОСОБА_12 ножем нанесла удар останньому у спину, спричинивши йому колото-різану рану в ділянці спини справа по колохребтовій лінії на рівні п`ятого між ребер`я, яка проникла в праву плевральну порожнину з ушкодженням середньої часточки правої легені, що відноситься до тяжкого тілесного ушкодження за критерієм небезпеки для життя в момент спричинення, що в даному випадку перебуває в прямому причинно-наслідковому зв`язку з настанням смерті, прийшов до висновку про кваліфікацію дій обвинуваченої ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 115 КК України, оскільки вона вчинила умисне вбивство ОСОБА_15 , тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

Про намір обвинуваченої ОСОБА_6 заподіяти смерть ОСОБА_23 і прямий умисел, на думку колегії суддів, свідчать неприязні стосунки між нею і потерпілим; спрямованість її дій і характер спричинених потерпілому тілесних ушкоджень із застосуванням ножа та поведінка обвинуваченої ОСОБА_6 і потерпілого ОСОБА_15 , яка передувала події злочину і виражалась у словесному конфлікті між ними.
На думку колегії суддів, обвинувачена ОСОБА_11 усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння і передбачала його суспільно небезпечні наслідки, мала чітке уявлення про розвиток причинного зв`язку, тобто про те, що саме від її конкретного діяння настануть або можуть настати конкретні суспільно небезпечні наслідки у вигляді смерті потерпілого, а значить діяла з прямим умислом на вбивство.
Суд першої інстанції, на думку колегії суддів, обґрунтовано не взяв до уваги доводи обвинуваченої ОСОБА_6 про те, що умислу на вбиство потерпілого ОСОБА_15 у неї не було, оскільки смерті йому не бажала та прийшов до правильного переконання на підставі досліджених у кримінальному провадженні доказів, в їх сукупності, що обвинувачена ОСОБА_11 передбачала суспільно небезпечні наслідки свого діяння у виді смерті потерпілого ОСОБА_15 внаслідок нанесення йому удару кухонним ножем і бажала їх настання.

Покликання суду першої інстанції на те, що про спрямованість умислу обвинуваченої ОСОБА_6 переконливо свідчить застосований нею спосіб вбивства, а вчинені нею умисні дії не можуть розглядатись як спосіб захисту від нападу іншої людини, оскільки удар ножем наносився потерпілому в спину, коли останній не бачив та не міг цього бачити, на думку колегії суддів є обгрунтованими. Крім того, в суді першої інстанції не доведено і нападу ОСОБА_15 на обвинувачену чи заподіяння їй будь-яких тілесних ушкоджень, а лише словесний конфлікт між ними.

Доводи обвинуваченої ОСОБА_6 в апеляційній скарзі про те, що умислу на вбивство потерпілого ОСОБА_15 у неї не було, тобто смерті йому не бажала, колегія суддів вважає необґрунтованим.

Колегія суддів не вбачає підстав для перекваліфікації дій обвинуваченої ОСОБА_6 на ч. 2 ст. 121 КК України чи на ст. 119 КК України, оскільки судом першої інстанції обґрунтовано встановлено, що обвинувачена ОСОБА_11 діяла свідомо, усвідомлювала при цьому суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачала їх суспільно небезпечні наслідки у вигляді смерті потерпілого і бажала їх настання.

Судом не встановлено таких істотних порушень вимог кримінального процесуального закону під час досудового розслідування та судового розгляду даного кримінального провадження, які б могли перешкодити ухваленню законного і обгрунтованого вироку.

Визначаючи міру покарання обвинуваченій ОСОБА_6 , суд першої інстанції, на думку колегії суддів, в якості обставин, які пом`якшують покарання, обґрунтовано врахував часткове визнання нею своєї вини, щире каяття та активне сприяння у розкритті даного злочину. Обставиною, яка обтяжує покарання ОСОБА_6 відповідно до п. 13 ст. 67 КК України суд першої інстанції визнав вчинення нею злочину в стані алкогольного сп`яніння.

Обираючи покарання обвинуваченій ОСОБА_6 , суд першої інстанції, на думку колегії суддів, із врахуванням вимог ст. 65 КК України щодо загальних засад призначення покарання, межі санкцій ч. 1 ст. 115 КК України, із врахуванням тяжкості вчиненого злочину за ч. 1 ст. 115 КК України, особи обвинуваченої ОСОБА_6 , яка вчинила злочин в нетверезому стані, раніше пригтяувалась до кримінальної відповідальності та характеризується посередньо, думки потерпілої ОСОБА_18 , яка просила суворо покарати ОСОБА_25 , прийшов до обгрунтованого висновку про можливість обрання їй покарання у виді мінімального позбавлення волі в межах санкціі ч. 1 ст. 115 КК України, за якою кваліфіковано інкримінований їй злочин.

Колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги захисника обвинуваченої ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_10 , в частині пом`якшення обвинуваченій призначеного судом першої інстанції покарання із застосуванням ст. 69 КК України, оскільки суд першої інстанції із врахуванням пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин призначив ОСОБА_6 мінімальне покарання у виді позбавлення волі, яке передбачає санкція ч. 1 ст. 115 КК України.

Вироком суду обгрунтовано вирішено питання з речовими доказами у даному кримінальному провадженні відповідно до вимог ст. 100 КПК України та стягнуто з обвинуваченої ОСОБА_6 судові витрати за проведення експертиз у розмірі 4 158 грн. в дохід держави.

На підставі наведеного, колегія суддів приходить до висновку про відмову в задоволенні апеляційних скарг обвинуваченої ОСОБА_6 та її захисника адвоката ОСОБА_10 і залишення оскаржуваного вироку без змін.

24 грудня 2015 року набрав чинності Закон України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» відповідно до якого ч. 5 ст. 72 КК України викладено в новій редакції, а саме зарахуванням судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, проводиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Оскільки на час постановлення рішення апеляційним судом (вступу вироку в законну силу) обвинувачена ОСОБА_11 знаходилась під вартою 1 (один) рік 8 місяців 20 днів, то із врахуванням вищенаведених змін до ч. 5 ст. 72 КК України, обвинуваченій ОСОБА_27 необхідно зарахувати час її перебування під вартою у відбуття призначеного судом покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, тобто зарахувати у відбуття покарання 3 роки 5 місяців 10 днів.

Керуючись ст. 404-405, 407, 419 КПК України колегія суддів,
ухвалила:
вирок Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 04 листопада 2015 року стосовно ОСОБА_8 залишити без змін, а апеляційні скарги обвинуваченої ОСОБА_6 та її захисника адвоката ОСОБА_10 без задоволення.

У відповідності до вимог ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати обвинуваченій ОСОБА_8 у відбування призначеного судом першої інстанції покарання час знаходження обвинуваченої під вартою під час досудового розслідування і судового розгляду кримінального провадження строком 3 роки 5 місяців 10 днів.

Ухвала вступає в законну силу після її проголошення і її можна оскаржити в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ на протязі 3 місяців з дня її проголошення.

Судді:
підпис підпис підпис
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4 .

Копія відповідно до оригіналу.
Суддя апеляційного суду ОСОБА_28 .

Ухвала вступила в законну силу «05» лютого 2016 року.

Копію виготовлено «____» ____________ 2016 року

Помічник судді ОСОБА_29