Справа № 1-899/2010
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 серпня 2010 року Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Метелешко О.В.

при секретарі Паєті О.В.

за участю прокурора Іваненко Л.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальну справу за обвинуваченням ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, українця, громадянина України, ІНФОРМАЦІЯ_3, не одруженого, офіційно не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4, раніше судимого 08.04.2009 р. Дніпровським районним судом м. Києва за ч. 1 ст. 186 КК України до 200 годин громадських робіт,

у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 будучи засудженим 04 серпня 2009 року вироком Дніпровського районного суду м. Києва за ч. 1 ст. 186 КК України до двохсот годин громадських робіт та 10 грудня 2009 року ознайомлений з порядком і умовами відбування такого покарання, того ж дня отримав направлення зявитися 11 грудня 2009 року для відбування призначеного вироком суду покарання до КП по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва.

Діючи з прямим умислом, 11 грудня 2009 року ОСОБА_2, маючи на меті ухилитися від відбування призначеного вироком суду покарання до місця відбування громадських робіт не зявився та ухиляється від покарання, не повязаного з позбавленням волі.

Допитаний у судовому засіданні ОСОБА_2 вину визнав повністю та пояснив, що він 10 грудня 2009 року зявився до Дніпровського районного відділу кримінально-виконавчої інспекції, де його ознайомили з умовами відбування покарання та попередили про кримінальну відповідальність у разі ухилення від відбування покарання. У той же день йому було видано направлення до комунального підприємства для відбування покарання у виді двохсот годин громадських робіт. 11 грудня 2009 року він себе погано почував і тому не зявився до зазначеного комунального. У майбутньому більше туди не приходив, думаючи, що за це йому нічого не буду, у звязку з чим жодної години громадських робіт не відбув.

Покази ОСОБА_2 є послідовними, логічними, а тому не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння підсудним змісту обставин злочину, добровільності та істинності його позиції.

Відповідно до ч. 3 ст. 299 КПК України обмеживши в судовому засіданні за згодою учасників процесу обсяг дослідження доказів допитом підсудного, який повністю визнав себе винним у вчиненні злочину, суд приходить до висновку про недоцільність дослідження інших доказів стосовно фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, розяснивши при цьому учасникам процесу, що в такому випадку, вони позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини у апеляційному порядку.

Аналізуючи наведене, суд вважає доведеною винність ОСОБА_2, що він своїми умисними діями вчинив ухилення від відбування покарання у виді громадських робіт, будучи засудженим до такого покарання, і знаходить правильною кваліфікацію його дій за ч. 2 ст. 389 КК України.

Суд, відповідно до ст. 65 КК України, при призначенні підсудному ОСОБА_2 виду та міри покарання, приймає до уваги характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним злочину, який відноситься до категорії невеликої тяжкості, конкретні обставини справи та те, що тяжких наслідків від злочину не настало.

Судом також враховуються дані про особу підсудного, який під наглядом у лікаря- психіатра та лікаря-нарколога не перебуває (а.с. 39-40), за місцем проживання характеризується позитивно (а.с. 41).

Згідно зі ст. 66 КК України, суд визнає помякшуючою обставиною щире каяття підсудного у вчиненому злочині.

Обставини, що обтяжують покарання, відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

На підставі викладеного, суд вважає за необхідне обрати ОСОБА_2 покарання у виді обмеження волі, але з урахуванням обставин справи й особи винного, суд дійшов висновку, що його перевиховання та виправлення можливе без відбуття покарання, та вважає за доцільне застосувати положення ст. 75 КК України, звільнивши його від відбування покарання з випробуванням та покласти на підсудного обовязки, визначені п.п. 2-4 ч. 1 ст. 76 КК України.

Цивільний позов у справі не заявлений.

Речові докази у справі відсутні.

Судові витрати не понесені.

Керуючись ст. ст. 323, 324 КПК України, суд,-

ЗАСУДИВ:

ОСОБА_1 визнати винним за ч. 2 ст. 389 КК України та призначити йому покарання у виді двох років обмеження волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_1 від призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом одного року іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обовязки.

Відповідно до ст. 76 КК України зобовязати ОСОБА_1 не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу органу кримінально- виконавчої інспекції, повідомляти органи кримінально-виконавчої інспекції про зміну місця проживання, навчання, періодично зявлятись для реєстрації в органи кримінально- виконавчої інспекції.

Цивільний позов у справі не заявлений.

Речові докази у справі відсутні.

Судові витрати не понесені.

Запобіжний захід ОСОБА_1 до набрання вироком законної сили залишити без змін - підписку про невиїзд.

Вирок може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через Дніпровський районний суд м. Києва протягом 15 (пятнадцяти) діб з моменту його проголошення.

Суддя