Ухвала
іменем україни
26 листопада 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних
і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі ОСОБА_4

розглянувши у судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0011234, за касаційною скаргою захисника ОСОБА_5 на вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 23 лютого 2015 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 28 травня 2015 року щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Києва, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , такого, що не має судимості в силу ст. 89 КК України,

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_5 ,
засудженого ОСОБА_6 ,
в с т а н о в и л а:
Вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 23 лютого 2015 року ОСОБА_6 засуджено за ч. 2 ст. 186 КК України на 4 роки позбавлення волі.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 28 травня 2015 року вирок щодо ОСОБА_6 залишено без зміни.

У даному кримінальному провадженні також засуджено ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , судові рішення щодо яких не оскаржуються.

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_5 просить змінити судові рішення щодо ОСОБА_6 та призначити йому покарання із застосуванням ст.ст. 75, 76 КК України. Вказує, що при призначенні покарання не було враховано ту обставину, що ОСОБА_6 вину визнав, розкаявся, відшкодував завдану шкоду, має незадовільний стан здоров`я. Вважає, що судом апеляційної інстанції дані обставини також враховані не були, у зв`язку з чим було допущено порушення ст. 419 КПК України.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який заперечував проти задоволення скарги, засудженого та його захисника, які просили скаргу захисника задовольнити, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

ОСОБА_6 засуджено за те, що він 27 серпня 2014 року, приблизно о 21 год., перебуваючи у ПКіВ «Перемога» Дніпровського р-ну м. Києва, за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , вчинив відкрите викрадення майна потерпілого ОСОБА_10 , поєднане з погрозою застосування насильства, що не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, заволодівши майном останнього на загальну суму 3060 грн.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого злочину та кваліфікація його дій у касаційній скарзі не оспорюються.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, при призначенні покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Призначене покарання має бути необхідне й достатнє для виправлення винної особи та попередження нових злочинів.
Суд першої інстанції, призначаючи покарання ОСОБА_6 , прийшов до правильного висновку про те, що таке покарання необхідне й достатнє для виправлення засудженого та попередженнявчинення ним нових злочинів.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, судом, при призначенні покарання засудженому, враховано характер та ступінь тяжкості вчиненого злочину, який віднесено законом до категорії тяжких, конкретні обставини справи, дані про його особу, та обставини, на які посилається захисник у касаційній скарзі, а саме те, що ОСОБА_6 вину визнав, розкаявся у вчиненому, характеризується позитивно, думку потерпілого щодо призначення покарання, інші обставини, які характеризують особу засудженого
На вимогу ст. 419 КПК України, при перегляді справи апеляційним судом, належним чином перевірені наведені в апеляції захисника доводи та прийнято рішення із зазначенням докладних мотивів, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.

Підстав вважати призначене покарання несправедливим внаслідок суворості у колегії суддів немає.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність судами допущено не було.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 442 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :
Вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 23 лютого 2015 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 28 травня 2015 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника ОСОБА_5 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

С у д д і :

ОСОБА_1 ОСОБА_3 ОСОБА_2