05.02.2016 Єдиний унікальний № 371/182/15-к
Провадження 1-кп/371/1/16

В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
5 лютого 2016 року Миронівський районний суд Київської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
з участю секретарів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Шандра, Миронівського району, Київської області, українця, громадянина України, освіта неповна вища, не працюючого, не одруженого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , в силу статті 89 КК України раніше не судимого
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, за участю сторін кримінального провадження
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,
захисник - ОСОБА_7 ,
потерпілого ОСОБА_8 ,
представника - ОСОБА_9 ,
судовим слідством Миронівський районний суд Київської області,
30 червня 2014 року близько 1 години ночі між потерпілим ОСОБА_8 , який разом із ОСОБА_10 перебував у автомобілі «Івеко» в с. Шандра по вул. Євпаторійській поблизу будинку № 25, та обвинуваченим ОСОБА_5 на ґрунті давніх неприязних відносин виникла сварка, у ході якої останній почав бити руками по капоті, дверцятах та вікнах автомобіля.
ОСОБА_8 , побачивши, що ОСОБА_5 агресивно налаштований, вирішив уникнути конфлікту не зважаючи на образи та провокуючі до бійки дії обвинуваченого, поїхав селом Шандра Миронівського району.
Цієї ж ночі, біля 2 години ночі ОСОБА_5 , перебуваючи по вул. Комсомольській, с.Шандра, Миронівського району та побачивши автомобіль «Івеко» під керуванням ОСОБА_8 , перегородив дорогу та зупинив вказаний автомобіль.
Потерпілий ОСОБА_8 зупинив автомобіль, з салону якого вийшла ОСОБА_10 та направилася до ОСОБА_5 з метою мирного врегулювання конфлікту, проте останній почав ображати ОСОБА_10 нецензурними словами.
ОСОБА_8 , почувши образи, дістав з-під водійського сидіння хрестоподібний (балонний) металевий ключ, і, маючи на меті налякати ОСОБА_5 , вийшов із автомобіля. У цей час ОСОБА_5 відійшов у сторону, різко з правої сторони підбіг до ОСОБА_8 та масою свого тіла, штовхаючи руками збив останнього з ніг на землю, після чого вони почали боротися на землі.
У подальшому ОСОБА_5 , вихопивши металевого хрестоподібного (балонного) ключа та знаходячись зверху на ОСОБА_8 , який лежав на животі, розуміючи, що останній не зможе чинити опору, тобто життю та здоров`ю ОСОБА_5 нічого не загрожує, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки, припускаючи можливість спричинення шкоди здоров`ю ОСОБА_8 , умисно почав наносити відібраним металевим хрестоподібним (балонним) ключем тілесні ушкодження в область голови близько 7-10 ударів.
Згідно висновку судово-медичної експертизи №19 від 10.11.2014 року потерпілому ОСОБА_8 завдано тілесні ушкодження у вигляді відкритої черепно-мозкової травми, забою головного мозку, багатоуламкового вдавленого перелому тім`яної ділянок з права з переходом на основу черепа, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень. Також завдані ушкодження у вигляді вивиху акроміального кінця правої ключиці викликають розлад здоров`я більше 21 дня і відносяться до ушкоджень середньої тяжкості.
Таким чином, ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 121 КК України, а саме: нанесення умисного тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння.
Будучи допитаним під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_5 свою провину не визнав та пояснив, що дійсно 30 червня 2014 року приблизно о 1 годині ночі він зі своїми знайомими ОСОБА_11 та ОСОБА_12 рухалися мопедом по одній із вулиць в с. Шандра, Миронівського району. У цей час із-за повороту без ввімкненого світла фар виїхав автомобіль «Івеко» білого кольору під керуванням ОСОБА_8 . Автомобіль в повороті фактично рухався по зустрічній смузі руху, що змусило водія мопеда ОСОБА_11 екстренно уникати зіткнення з автомобілем, рятуючись, виїжджати за межі проїжджої частини дороги. Водій автомобіля «Івеко» помітивши, що фактично скинув їх з дороги, пригальмував, а коли він почав кричати на водія та наближатися до автомобіля різко рушив, тікаючи з місця пригоди.
Цієї ж ночі, біля 2 години, перебуваючи по вул. Комсомольській, с. Шандра, Миронівського району він знову побачив автомобіль «Івеко» під керуванням ОСОБА_8 , який перегородив дорогу та зупинився. У автомобілі знаходився ОСОБА_8 та ОСОБА_10 . Між ним та ОСОБА_8 виникла сварка.
ОСОБА_8 вийшов із автомобіля, тримаючи в руках хрестоподібний ключ та розмахуючи ним, завдав одного удару в область голови обвинуваченому. Від вказаного удару у останнього сталося розсічення лівої брови. У цей час він відійшов у сторону, різко з правої сторони підбіг до ОСОБА_13 та масою свого тіла, штовхаючи руками, збив останнього з ніг на землю, після чого вони почали боротися на землі, намагаючись один у одного забрати ключа, при чому хаотично завдаючи один одному ударів ключем в область голови та вириваючи його з рук суперника.
У подальшому обвинувачений вихопив металевого хрестоподібного (балонного) ключа та знерухомив ОСОБА_8 шляхом притискання до землі масою свого тіла та за допомогою фізичних зусиль утримував його, сидячи на спині ОСОБА_13 , який лежав на животі.
Після цього ОСОБА_10 була викликана карета швидкої допомоги та працівники міліції. Після надання ОСОБА_5 невідкладної медичної допомоги лікарями він надавав свідчення працівникам міліції, а потерпілого забрала швидка.
Допитаний у судовому засіданні потерпілий ОСОБА_8 суду пояснив, що дійсно за обставин, викладених у обвинувальному акті, 30 червня 2014 року у нічний час між ним та ОСОБА_5 стався конфлікт, в результаті якого обвинувачений намагався зчинити бійку, бив по автомобілю, нецензурно виражався. Уникаючи сутички, він поїхав з місця першої зустрічі з ОСОБА_5 .
У подальшому біля 2 години ночі ОСОБА_5 , перебуваючи по вул. Комсомольській, с. Шандра, Миронівського району та побачивши автомобіль «Івеко» під його керуванням, перегородив дорогу та зупинив вказаний автомобіль.
Він зупинив автомобіль, з салону якого вийшла ОСОБА_10 та направилася до ОСОБА_5 з метою мирного врегулювання конфлікту, проте останній почав ображати ОСОБА_10 нецензурними словами. Коли він почув образи, дістав з-під водійського сидіння хрестоподібний (балонний) металевий ключ, і, маючи на меті налякати ОСОБА_5 , вийшов із автомобіля. У цей час ОСОБА_5 відійшов у сторону, різко з правої сторони підбіг до нього та збив з ніг на землю, після чого вони почали боротися на землі.
У подальшому ОСОБА_5 , вихопивши металевого хрестоподібного (балонного) ключа та знаходячись зверху на ньому, при чому він лежав на животі, розуміючи, відсутність опору з його сторони, тобто коли життю та здоров`ю ОСОБА_5 нічого не загрожує, умисно почав наносити відібраним металевим хрестоподібним (балонним) ключем тілесні ушкодження в область голови близько 5 ударів, від чого він втратив свідомість. Прийшовши до тями та діставшись автомобіля, взяв з його салону пляшку горілки та випив частину вмісту пляшки аби вгамувати біль.
Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_11 суду повідомив, що 30.06.2014 у вечірній час біля Шандрівської ЗОШ, рухаючись своїм мопедом марки «Хонда», зустрів ОСОБА_5 та ОСОБА_12 . Вони попросили підвезти ОСОБА_12 додому, на що він погодився. Рухаючись по вул. Євпаторійській, із одного з поворотів різко виїхав автомобіль марки «Івеко» білого кольору під керування ОСОБА_8 та таким чином проїхав біля них, що ледве не збив. Водій автомобіля пригальмував, а коли ОСОБА_5 почав кричати на водія різко рушив та зник з місця події. Після того як вони відвезли ОСОБА_12 додому, ОСОБА_5 попросив підвезти і його, пояснивши тим, що йому необхідно взяти бензину аби заправити мотоцикла, якого вони разом з ОСОБА_12 залишили до зустрічі із ним. Однак бензину вдома у ОСОБА_5 не виявилося і вони поїхали далі.
Близько 2 години ночі по вул. Комсомольській, с. Шандра, Миронівського району навпроти будинку культури вони знову помітили автомобіль ОСОБА_8 , який зупинився. Між обвинуваченим та потерпілим сталася спочатку словесна перепалка, а потім ОСОБА_8 , вийшовши з машини, взявши з собою балонного ключа почав наближатися до них. У свою чергу ОСОБА_5 , злізши з мопеда, почав також йти до потерпілого. Між ними виникла бійка, ОСОБА_5 збив ОСОБА_8 з ніг, тоді ОСОБА_10 , яка була в салоні автомобіля ОСОБА_8 , вийшла з нього та почала відтягувати ОСОБА_5 . Він, турбуючись за здоров`я останньої, аби вона не постраждала в чоловічій бійці, підбіг та відтяг її подалі та тримав впродовж певного часу. Таким чином він, стоячи спиною до місця події, не міг бачити, чи завдавав ОСОБА_5 ударів балонним ключем по голові ОСОБА_8 , сидячи у нього на спині після того, як збив з ніг. У подальшому, побачивши, що сталося, він злякався, що його теж можуть притягти до відповідальності, забравши мопеда, утік з місця події. Свідок зауважив, що більш правдивими та повними є покази, які він надавав на стадії досудового розслідування, також пояснив, що ОСОБА_5 погрожував йому з приводу показів у суді.
Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_10 суду пояснила, що 30.06.2014 вона разом з ОСОБА_8 виїхала з гостей від родини ОСОБА_14 . При в`їзді в поворот на машину кинулися ОСОБА_5 таОСОБА_12 , почали бити по машині. Вони з потерпілим закрилися в машині та проігнорували їх поведінку, поїхали далі. Потім вони знову зустріли їх біля будинку культури в с. Шандра, Миронівського району, ті їхали назустріч. ОСОБА_5 підбіг до машини, щось кричав, виражався нецензурно. Вони з потерпілим вийшли з машини, ОСОБА_5 одбіг в сторону, ОСОБА_8 узяв балонного ключа з автомобіля, а ОСОБА_5 ,підбігши до нього, збив з ніг. Хто кому завдавав першим ударів вона не бачила, чоловіки почали битися і боротися, упали на проїжджу частину дороги. ОСОБА_8 лежав на животі, ОСОБА_5 сидів на ньому, бачила, як обвинувачений ударив правою рукою потерпілого в голову, потім крикнув, щоб ОСОБА_15 її відтяг. Швидку та міліцію викликала вона, бачила, що в руках у ОСОБА_8 був балонний ключ. Як обвинувачений завдавав ударів ключем по голові потерпілого не бачила, лише бачила на початку бійки, як обвинувачений завдав ударів кулаком у голову ОСОБА_8 .
Допитана у судовому засідання свідок ОСОБА_16 суду пояснила, що брала участь у проведенні слідчого експерименту за участю обвинуваченого, під час якого останній показував, як між ним та потерпілим виникла бійка, чи показував обвинувачений, як саме завдавав ударів та чим саме не пам`ятає. Також свідок не пам`ятає, чи знайомилася вона з протоколом вказаної слідчої дії, чи зачитували їй зміст протоколу, вона лише його підписала.
Допитаний у судовому засіданні свідок захисту ОСОБА_17 , допит якого проводився у відповідності до вимог п. 11 ч. 1 ст. 290 КПК України, суду повідомив, що станом на 30.06.2014 він працював дільничним інспектором в с. Шандра, Миронівського району, був поставлений до відома черговим про надходження повідомлення про вчинення злочину. О котрій годині це було не пам`ятає, але було вже пізно, прибувши на місце події біля будинку культури в с. Шандра виявив обвинуваченого та потерпілого, у ОСОБА_8 була розбита голова та його забрала карета швидкої допомоги, у ОСОБА_5 була розсічена брова, однак йому допомогу надали лікарі на місці події. Чи було виявлено на місці злочину знаряддя злочину, ким та коли, свідок не пам`ятає.
На підтвердження факту тілесних ушкоджень, завданих потерпілому ОСОБА_8 , стороною обвинувачення надано наступні докази:
-виписку з історії хвороби ОСОБА_8 від 08.07.2014 №103478/1247, згідно якої потерпілому встановлено діагноз: «- відкрита черепно-мозкова травма. Забій головного мозку. Багатоуламковий вдавлений перелом тімяної кістки справа. Перелом сосцевидного відростку правої скроневої кістки. Пневмоцефалія. Вивих акроміального кінця правої ключиці» (т. 1 а.с. 226);
-висновок експерта №19 (по меддокументації) від 10.11.2014, згідно якого ОСОБА_8 знаходився на лікуванні з 30.06.2014 по 08.07.2014 з діагнозом «- відкрита черепно-мозкова травма. Забій головного мозку. Багатоуламковий вдавлений перелом тімяної кістки справа. Перелом сосцевидного відростку правої скроневої кістки. Пневмоцефалія. Вивих акроміального кінця правої ключиці». Вище вказані ушкодження утворилися від дії тупого (их) предмета (ів). По часу виникнення можуть відповідати обставинам вказаним у постанові. Вище перераховані ушкодження відносяться до тяжких тілесних ушкоджень. Крім ушкодження у вигляді вивиху акроміального кінця правої ключиці, яке належить до ушкоджень середньої тяжкості (т.1 а.с. 229-231).
Підтвердження наявності причинно-наслідкового зв`язку між діями обвинуваченого ОСОБА_5 та тілесними ушкодженнями, виявленими у потерпілого ОСОБА_8 , доводиться показами свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , показами самого потерпілого, показами обвинуваченого в тій частині, що він не заперечував самого факту бійки між ним та потерпілим, а також:
-рапортом помічника чергового ОСОБА_18 від 30.06.2016 на ім`я начальника Миронівського РВ ГУМВС України в Київській області ОСОБА_19 , з якого вбачається, що 30.06.2014 до ЧЧ Миронівського РВ надійшло повідомлення від чергового пульта 103 про те, що в с. Шандра громадянин ОСОБА_8 отримав тілесні ушкодження, яких йому завдав громадянин ОСОБА_5 (т. 1 а.с. 220);
-заявою ОСОБА_8 від 30.06.2014 року про притягнення до відповідальності ОСОБА_5 (т. 1 а.с. 221);
-протоколом проведення слідчого експерименту від 13.08.2014 року за участі потерпілого, згідно якого потерпілий показав, як саме завдавалися йому удари та про обставини нанесення йому тілесних ушкоджень ОСОБА_5 (т. 1 а.с. 243-247);
-висновком експерта №10/19 від 15.12.2014, згідно якого тяжкі тілесні ушкодження у ОСОБА_8 могли виникнути від дії тупого (тупих) предметів за умови цілеспрямованого утримування травмуючого предмета (предметів) особою, тобто особою що наносила удар (удари). Вказана умова виникнення тілесних ушкоджень дотримана в протоколі проведення слідчого експерименту за участю потерпілого ОСОБА_8 від 13.08.2014, під час якого він вказав: «гр. ОСОБА_5 забрав в гр. ОСОБА_8 балонний ключ та знаходячись зверху на ньому, а гр. ОСОБА_8 лежачи на животі почав наносити удари даним ключем по голові, приблизно 7-10 ударів внаслідок яких гр. ОСОБА_8 втратив свідомість…» Виникнення тілесного ушкодження у вигляді вивиху акроміального кінця правої ключиці, найбільш ймовірно, могло виникнути в результаті дії безпосередньо в ділянку плечового суглобу, як зазначено в протоколі проведення слідчого експерименту за участю потерпілого ОСОБА_8 від 13.08.2014, в якому вказано: «гр. ОСОБА_5 , відійшовши в сторону, з правої сторони різко підбіг до нього і збив його з ніг, внаслідок чого вони разом упали на землю…»(т. 1 а.с. 247-251);
-протоколом проведення слідчого експерименту від 09.01.2014 року за участі потерпілого ОСОБА_8 та ілюстраційною таблицею до нього, згідно якого потерпілий показав, як саме завдавалися йому удари, та про обставини нанесення йому тілесних ушкоджень ОСОБА_5 (т. 1 а.с. 243-249);
-висновком експерта №1/19 від 09.01.2015 згідно якого враховуючи характер, локалізацію та морфологію наявних у гр. ОСОБА_8 тілесних ушкоджень можна вказати, що наявні тілесні ушкодження у вигляді «відкритої черепно-мозкової травми, забою головного мозку, багатоуламкового вдавленого перелому тім`яної ділянки з права з переходом на основу черепа. Пневмоцефалгія». Могли виникнути від дії тупого (тупих) предмета (предметів) особою, тобто особою, що наносила удар (удари). Вказана умова виникнення тілесних ушкоджень дотримана в протоколі проведення слідчого експерименту за участю потерпілого ОСОБА_8 від 09.01.2015, під час якого він вказав: «гр. ОСОБА_5 , знаходячись позаду ОСОБА_8 , який лежав на животі почав наносити удари хрестоподібним ключем в область голови в кількості 5 ударів, внаслідок яких ОСОБА_8 втратив свідомість» /т. 1 а.с.252-255/.
Допитаний у судовому засіданні судовий експерт ОСОБА_20 , який надавав вказані висновки, в цілому їх підтримав, суду пояснив, що тілесні ушкодження у ОСОБА_8 могли виникнути від дії тупого (тупих) предметів за умови цілеспрямованого утримування травмуючого предмета особою, що наносила удари. Вказана умова виникнення тілесних ушкоджень дотримана в протоколі проведення слідчого експерименту за участю потерпілого ОСОБА_8 . Тілесних ушкоджень потерпілому було завдано тупим твердим предметом з обмеженою травмуючою поверхнею.
Вказані покази експерта спростовують припущення обвинуваченого ОСОБА_5 стосовно виникнення тілесних ушкоджень у потерпілого від падіння на проїжджу частину дороги.
Усі вищеперераховані докази суд вважає належними та допустимими, зібрані у спосіб та в порядку, передбаченому КПК України.
Суд також зауважує, що Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за загальним правилом, саме національні суди повноважні оцінювати надані їм докази (параграф 34 рішення у справі Тейксейра де Кастро проти Португалії від 09.06.1998, параграф 54 рішення у справі Шабельника проти України від 19.02.2009), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом, має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією, а саме: на свободу, особисту недоторканність, на повагу до приватного і сімейного життя (статті 5, 8 Конвенції) тощо.
Крім того, в ході судового розгляду суду були надані докази, які на думку суду є неналежними та недопустимими та не містять доказової інформації стосовно обставин вчинення злочину та не характеризують особу обвинуваченого, зокрема:
-Протокол огляду місця події від 13.08.2014 року, згідно якого було описано технічні ушкодження автомобіля «Івеко» та вилучено у потерпілого ОСОБА_8 балонного ключа /т. 1 а.с. 232-234/ про неналежність цього доказу свідчать ті обставини, що сам протокол складено через один місяць та 13 днів після події, протокол складався не на місці вчинення злочину, а в домоволодінні потерпілого, сам ключ був наданий потерпілим та єдиним свідченням, що саме він (ключ) являється знаряддям вчинення злочину є слова самого потерпілого. Жодних експертних досліджень стосовно виявлення на ньому слідів злочину не проводилось. Крім того, вказаний ключ експерту для вирішення питання, чи міг він являтися знаряддям вчинення злочину, не надавався, згідно розписки /т.1 а.с. 236/ знову був повернутий потерпілому. Безпосередньо стороною обвинувачення чи потерпілим в судове засідання не надавався.
-Протокол проведення слідчого експерименту від 08.12.2014 року за участю свідка ОСОБА_5 та фото таблиця до нього, згідно яких обвинувачений показав про обставини бійки між ним та потерпілим ОСОБА_8 не може бути визнаний судом допустимим доказом, оскільки в порушення ст. 42 КПК України вказана слідча дія проводилася з обвинуваченим як зі свідком, тобто йому не були роз`яснені права підозрюваного чи обвинуваченого, що прямо свідчить про порушення його конституційного права на захист від пред`явленого згодом обвинувачення /а.с.237/.
-Виключно в частині відповіді №2 недопустимим доказом є висновок експерта №10/19 від 15.12.2014, оскільки при відповіді на поставлене запитання експерт використав Протокол проведення слідчого експерименту від 08.12.2014 року за участю свідка ОСОБА_5 . Виходячи з термінології Європейського суду з прав людини відповідь експерта №2 є «Плодом отруйного дерева», тобто доказом, який створений на основі іншого доказу, здобутого в неприпустимий спосіб, а саме з порушенням норм процесуального права. Таким чином недопустимість первинного доказу породжує недопустимість похідного.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 2 КК України, підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом.
У кримінальному провадженні відповідно до положень ст. 91 КПК України підлягають доказуванню: 1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення тощо.
Час вчинення злочину близько 2 години 30.06.2014;
Місце вчинення злочину - пороїжджа частина вул. Комсомольської, с.Шандра, Миронівського району, Київської області;
Спосіб вчинення злочину- шляхом нанесення не менше 7-10 ударів хрестоподібним балонним металевим ключем в потилицю потерпілого;
Обставини події злочину детально викладені в описовій частині вироку;
Мотив злочину помста на ґрунті давніх неприязних стосунків;
Мета злочину - протиправне нанесення тілесних ушкоджень потерпілому;
Знаряддя вчинення злочину - хрестоподібний балонний металевий ключ;
Форма вини обвинуваченого характеризується непрямим умислом.
Згідно абз. 1 та абз. 4 п. 26 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 07.02.2003 №2 «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи» у випадках, коли особа, яка позбавила потерпілого життя чи заподіяла йому тяжке або середньої тяжкості тілесне ушкодження, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своїх дій чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення (злочинна самовпевненість), або ж не передбачала можливості настання таких наслідків, хоча повинна була й могла їх передбачити (злочинна недбалість), її дії слід розглядати як убивство через необережність чи заподіяння необережного тяжкого або середньої тяжкості тілесною ушкодження і кваліфікувати відповідно за ст. 119 чи ст. 128 КК (2341-14). Вбивство чи заподіяння тілесних ушкоджень, внаслідок злочинної самовпевненості необхідно відмежовувати від учинення цих діянь із непрямим умислом (коли винна особа передбачала і свідомо припускала настання відповідних наслідків, не розраховуючи при цьому на якість, конкретні обставини, які могли б його відвернути), а вбивство чи заподіяння тілесних ушкоджень внаслідок злочинної недбалості - від невинного заподіяння шкоди (коли особа не передбачала настання відповідних наслідків, не повинна була і (або) не могла його передбачати).
Виходячи з фактичних обставин справи, послуговуючись в першу чергу висновками експерта №10/19 від 15.12.2014 в частині відповіді №1 та висновком експерта №1/19 від 19.01.2015 в цілому, суд вважає безсумнівною ту обставину, що обвинувачений, завдаючи ударів хрестоподібним балонним ключем в область потилиці потерпілому передбачав і свідомо припускав настання відповідних наслідків у вигляді тяжких тілесних ушкоджень, не розраховуючи при цьому на якість, конкретні обставини, які могли б їх відвернути, тобто діяв з непрямим умислом.
За таких обставин, допитавши обвинуваченого, потерпілого, свідків, вивчивши матеріали, в тому числі матеріали справи, що характеризують особу обвинуваченого, суд прийшов до висновку, що винуватість ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому злочину при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведена у повному обсязі, а дії обвинуваченого ОСОБА_5 органом досудового розслідування правильно кваліфіковані за ч. 1 ст. 121 КК України як нанесення умисного тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння.
При розгляді даної справи судом також було детально вивчено та проаналізовано докази, які характеризують особу обвинуваченого, зокрема:
- вимогу щодо судимості № 6788 від 11.11.2014 року, згідно якої вбачається, що обвинувачений в силу ст. 89 КК України раніше не судимий (т. 2 а.с. 18);
- довідку Миронівської ЦРЛ від 11.11.2014 року № 6786 щодо відсутності обвинуваченого на диспансерному обліку у лікаря психіатра (т. 2 а.с. 15);
- довідку Миронівської ЦРЛ від 12.11.2014 року б/н щодо відсутності обвинуваченого на диспансерному обліку у лікаря нарколога (т. 2 а.с 16);
- копію форми №1 стосовно звернення обвинуваченого з приводу видачі паспорта громадянина України у зв`язку із досягненням 16-річного віку (т. 2 а.с. 17);
- довідку виконкому Шандрівської сільської ради Миронівського району Київської області від 13.11.2014 №292 щодо відсутності у обвинуваченого статусу депутата сільської ради (т. 2 а.с. 20);
- довідку Миронівської РР Київської області від 12.11.2014 №01-23/300 щодо відсутності у обвинуваченого статусу депутата районної ради (т. 2 а.с. 21);
- характеристику на обвинуваченого, видану виконкомом Шандрівської сільської ради Миронівського району Київської області від 17.11.2015 року №25, згідно якої обвинувачений характеризується негативно (т. 2 а.с. 19);
- довідку про склад сім`ї, видану виконкомом Шандрівської сільської ради Миронівського району Київської області від 24.12.2015 №704, згідно якої до складу сім`ї обвинуваченого входять батько, мати та брат (т. 2 а.с. 24);
- копію посвідчення ОСОБА_21 брата обвинуваченого, згідно якої ОСОБА_21 являється інвалідом з дитинства ІІ групи (т. 2 а.с. 26);
- виписним епікризом з медичної картки стаціонарного хворого ОСОБА_22 матері обвинуваченого - №4617 та випискою із медичної карти амбулаторного, стаціонарного хворого (т. 2 а.с. 26, 27);
- довідку виконкому Шандрівської сільської ради Миронівського району Київської області від 09.12.2015 №653, згідно якої зі слів матері обвинувачений здійснює догляд за нею (т. 2 а.с. 28).
Вирішуючи питання про призначення підсудному покарання, суд керується вимогами ст.ст. 65-67 КК України та роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» з послідуючими змінами та виходить із принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, а згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , згідно з вимогами ст.65 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, стан його здоров`я, обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання, також враховує дії та поведінку потерпілого щодо провокування обвинуваченого, які передували злочину, факт перебування потерпілого у стані алкогольного сп`яніння (т. 1 а.с. 224).
До обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_5 , суд відносить перебування під його доглядом хворої матері.
Обставин, що обтяжують покарання, відповідно до вимог ст. 67 КК України, судом не встановлено.
З врахуванням встановленої судом обставини, яка пом`якшує покарання за скоєне, відсутності обтяжуючих обставин та з врахуванням поведінки потерпілого, що передувала вчиненню злочину, а саме: намагання його налякати обвинуваченого за допомогою погроз застосування хрестоподібного балонного металевого ключа, з огляду на те, що потерпілий перебував у стані алкогольного сп`яніння на момент конфлікту з обвинуваченим, суд вважає за необхідне при призначенні обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі на певний строк застосувати положення ст. 69 КК України та призначити покарання нижче нижчої межі, передбаченої санкцією ч. 1 ст. 121 КК України. На думку суду більш м`яке покарання не сприятиме виправленню засудженого та попередженню вчинення ним нових злочинів.
Долю речових доказів слід вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України.
Цивільний позов прокурора по кримінальному провадженню, заявлений в інтересах Комунального закладу Київської обласної ради «Київська обласна клінічна лікарня» у розмірі 3 816 грн. 05 коп. задовольнити.
Розмір заподіяної шкоди підтверджено наданими доказами: повідомленням щодо вартості лікування хворого ОСОБА_8 від 27.01.2015 №132 (т. 1 а.с. 226), калькуляцією хворого ОСОБА_8 за 30.06.2014-08.07.2014 (т. 1 а.с. 227).
Згідно із ст. 1206 ЦК України та п. 1 Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнення з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.07.1993 №545 кошти, витрачені закладом охорони здоров`я на стаціонарне лікування особи, потерпілої від злочину, за винятком випадку завдання такої шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або в стані сильного душевного хвилювання, що раптово виникло внаслідок протизаконного насильства чи тяжкої образи з боку потерпілого, підлягають відшкодуванню особою, яка вчинила злочин, у розмірі фактичних витрат.
Відповідно до ч. 3 ст. 1206 ЦК України якщо лікування проводилося закладом охорони здоров`я, що є у державній власності, у власності Автономної республіки Крим або територіальної громади, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету.
Відповідно до ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала.
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_8 слід задовольнити частково, виходячи із наступного.
Стаття 1166 Цивільного кодексу України містить законодавче визначення деліктної відповідальності за шкоду, завдану майну та підстави її виникнення. Так, для настання деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення, а саме:
2) протиправна поведінка заподіювача шкоди;
3)причинно-наслідковий зв`язок між шкодою і протиправною поведінкою заподіювача;
Такої ж позиції дотримується і Верховний Суд України в Постанові Пленуму від 27.03.1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди».
З позовної заяви та доданих до неї матеріалів вбачається наявність причинно-наслідкового зв`язку між шкодою і протиправною поведінкою обвинуваченого ОСОБА_5 .
Що стосується спричиненої моральної шкоди потерпілому, то суд, враховуючи, що внаслідок неправомірних дій обвинуваченого потерпілий зазнав моральних страждань, відбулось погіршення нормальних життєвих зв`язків, стосунків в сім`ї та з оточуючими, вважає необхідним задовольнити позов в частині завданої потерпілому ОСОБА_8 моральної шкоди частково.
У відповідності до п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.02.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (із змінами внесеними згідно із постановами Пленуму Верховного Суду України №5 від 25.05.2001 року та № 1 від 27.02.2009 року) відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема у моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я та в порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушення стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
Відповідно до ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості.
Зідно із ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з ушкодженням здоров`я, а також у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів сім`ї чи близьких родичів.
З урахуванням викладеного, визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, фактичну роль самого потерпілого у спричиненні йому моральної шкоди, суд, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, враховує характер та обсяг фізичних і душевних страждань, яких зазнав потерпілий ОСОБА_8 , характеру немайнових втрат (їх тривалості і можливості відновлення), стану здоров`я потерпілого та, тяжкість вимушених змін у його життєвих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, та визначає його потерпілому ОСОБА_8 у розмірі 5 000 грн.
Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.
Відповідно до вимог п. 14 ст. 369 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити питання про те, як вчинити із заходами забезпечення кримінального провадження.
Під час судового розгляду даної кримінальної справи (на стадії дебатів) від прокурора надійшло клопотання про обрання обвинуваченому міри запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до набранням вироком у даній справі законної сили.
Обвинувачений та його захисник заперечень щодо заявленого клопотання не заявили.
Частиною першою ст. 331 КПК України передбачено, що під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.
Враховуючи обґрунтованість висунутого ОСОБА_5 обвинувачення у вчиненні тяжкого злочину проти здоров`я, обраний судом вид покарання у виді позбавлення волі, є достатні підстав вважати, що ОСОБА_5 з огляду на його поведінку під час судового розгляду, а саме: ухиляння від явки до суду, його розшук впродовж майже шести місяців, зможе ухилитися від виконання процесуальних рішень суду (ризик переховування). Суд, беручи до уваги стан здоров`я обвинуваченого, стосовно якого відсутні об`єктивні застереження щодо перебування його під вартою, вважає за необхідне обрати щодо нього запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
У суду відсутні підстави вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи, передбачені ст. 176 КПК України, можуть забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, що випливають із ч. 5 ст. 194 КПК України, зокрема, виконання процесуальних рішень суду.
Керуючись ст.368, ч.1 ст.369, ст.ст.373-376 КПК України, суд,
ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, та призначити йому покарання на підставі ст. 69 КК України у виді позбавлення волі строком на 4 / чотири/ роки.
Обрати ОСОБА_5 на період до набрання вироком законної сили запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в СІЗО № 13 УДПС України в м. Києві та Київській області, узявши останнього під варту в залі суду.
Термін відбуття покарання рахувати з моменту затримання ОСОБА_5 , а саме: 05.02.2016.
Цивільний позов потерпілого задовольнити частково, стягнути з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 матеріальну шкоду у розмірі 14 987 грн. 26 коп., 3 000 грн. витрат на правову допомогу, 5 000 грн. моральної шкоди, а всього 22 987 грн. 26 коп.
Речовий доказ хрестоподібний балонний металевий ключ, переданий на зберігання потерпілому залишити у його власності.
Апеляційна скарга на вирок суду може бути подана до апеляційного суду Київської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Миронівський районний суд.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не буде подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не буде скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції
Суддя: підпис ОСОБА_1
Згідно з оригіналом
Суддя: ОСОБА_1