Справа № 395/849/15-к
провадження 1-кп/392/145/15
УХВАЛА
19 листопада 2015 року м. Мала Виска
Маловисківський районний суду Кіровоградської області
у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
з участю, прокурора ОСОБА_4 ,
потерпілого ОСОБА_5 ,
захисника-адвоката ОСОБА_6 ,
захисника-адвоката ОСОБА_7 ,
захисника-адвоката ОСОБА_8 ,
обвинуваченого ОСОБА_9 ,
обвинуваченого ОСОБА_10
обвинуваченого ОСОБА_11 ,
секретаря ОСОБА_12 ,
розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду обвинувальний акт у кримінального провадження № 0000176 відносно обвинуваченого ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 189 Кримінального кодексу України, обвинувачених ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 4 статті 189, частиною 3 статті 185 Кримінального кодексу України,
в с т а н о в и в:
05 жовтня 2015 року до суду надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000176 щодо обвинуваченого ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 189 Кримінального кодексу України, обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_11 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 4 статті 189, частиною 3 статті 185 Кримінального кодексу України.
Прокурор просив суд призначити судовий розгляд за обвинувальним актом.
Потерпілий при вирішенні питання про призначення судового розгляду за обвинувальним актом поклався на розсуд суду.
Захисник ОСОБА_7 висловила думку щодо повернення обвинувального акта та реєстру матеріалів досудового розслідування з підстав невідповідності його вимогам закону, надавши письмове клопотання.
Думку захисника ОСОБА_7 про повернення прокурору обвинувального акта підтримали також захисники ОСОБА_8 та ОСОБА_6 та обвинувачені.
Виконавши вимоги ст.ст. 342-345 КПК України, з`ясувавши в учасників судового провадження їх думку щодо можливості призначення судового розгляду, суд повертає обвинувальний акт прокурору з наступних підстав.
Згідно п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт, якщо він не відповідає вимогам КПК України.
Обвинувальний акт має містити відомості, зазначені в ч. 2 ст. 291 КПК України, всі складові частини даного підсумкового документа досудового рослідування мають бути узгоджені між собою і з додатками до нього згідно вимог ч. 4 ст. 291 КПК України.
Реєстр матеріалів досудового розслідування має відповідати вимогам ч. 2 ст. 109 КПК України.
При складанні обвинувального акта і реєстра матеріалів досудового розслідування слідчий вимоги закону не виконав.
Повертаючи прокурору обвинувальний акт суд не обговорює питання щодо істотності чи неістотності допущених слідчим порушень закону і не визначає, у якій мірі ці порушення перешкоджають призначенню судового розгляду, оскільки ст. 2 КПК України вимагає, щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Крім того, суд при поверненні даного обвинувального акта прокурору виходить з того, що зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати таким передбаченим ст. 7 КПК України загальним засадам кримінального провадження, як верховенство права і законність.
Про невиконання слідчим вимог закону при складанні обвинувального акта і реєстра матеріалів досудового розслідування свідчать наступні факти.
Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України обвинувачення це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому КПК України.
Згідно ч. 4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у ст. 291 КПК України.
Згідно п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України в обвинувальному акті мають бути зазначені такі відомості і у наступній послідовності:
(а) виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими,
(б) правова кваліфікація кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність,
(в) формулювання обвинувачення.
Таку послідовність складових частин обвинувального акта визначив законодавець з певних своїх міркувань і порушувати її не можна.
В порушення вимог п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України в перевіреному судом обвинувальному акті викладені загальна правова кваліфікація кримінального правопорушення, фактичні обставини кримінального правопорушення, а далі узагальнений виклад формулювання обвинувачення по кожному з епізоду інкримінованого у вину обвинуваченим вчиненого кримінального правопорушення, без зазначення конкретних та повних обставин сформульованого обвинувачення, тобто воно поверховим, не конкретним, що підтверджується наступним:
1. Згідно обвинувального акту, досудовим розслідуванням зібрані докази злочинної діяльності членів організованої групи, які дають підстави для висунення кожному з них, зокрема ОСОБА_9 , як її організатору і керівникові підозри у вчиненні, в період часу з 03.12.2014 по 10.01. 2015 9 епізодів вимагань чужого майна (т. 1, а.п. 3).
Далі за текстом обвинувального акту слідчим викладено поепізодно фактичні обставини вчинення інкримінованого у вину ОСОБА_9 кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України та констатовано після кожного епізоду скоєння вимагання.
В подальшому в обвинувальному акті зазначається: « ОСОБА_9 , тим самим, обвинувачується у тому, що у складі створеної і очолюваної ним організованої злочинної групи, діючи узгоджено з її членами ОСОБА_10 й ОСОБА_11 вчинив вимагання вимогу передачі чужого майна з погрозою насильства над потерпілими, їх близькими родичами, знищення їхнього майна, розголошення відомостей, які потерпілий чи його близькі родичі, бажають зберегти в таємниці, погрозою вбивства, заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, а також з пошкодженням їхнього майна, вчинене організованою групою, а з урахуванням раніше скоєних злочинів, передбачених ч.ч. 2, 3 ст. 185 КК України, судимості за які не зняті й не погашені в установленому законом порядку, ще й повторно, тобто у скоєнні злочину, передбаченому ч. 4 ст. 189 КК України (т. 1, а.п. 9).
Таким чином, судом встановлено, що пред`явлене ОСОБА_9 обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України не конкретизоване і не пред`явлено поепізодно, є поверховим та неконкретним, а обмежене лише зазначенням положення ч. 4 ст. 189 КК України, оскільки слідчим в обвинувальному акті, затвердженому прокурором були викладені лише поепізодно фактичні обставини кримінального правопорушення.
До того ж, правова кваліфікація кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті, в даному випадку ч. 4 ст. 189 КК України, повинна бути зазначена в обвинувальному акті до формулювання обвинувачення і після викладу фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, що також є порушенням порядку послідовності зазначення відомостей в обвинувальному акті, оскільки в наданому суду обвинувальному акті правова кваліфікація кримінального правопорушення викладена на початку обвинувального акта.
Суд вважає, що таким чином був порушений порядок висування ОСОБА_9 обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і тому судове провадження за даним обвинувальним актом є неможливим, що за переконанням суду, позбавляє можливості обвинуваченого належно усвідомлювати та захищатися від обвинувачення, що є грубим порушенням права на захист, яке підлягає реалізації на будь якій стадії кримінального провадження.
2. Згідно обвинувального акта ОСОБА_10 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів) проти власності, передбачених Кримінальним кодексом України, а саме:
- за попередньою змовою групою осіб, у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненого за попередньою змовою групою осіб, поєднаному з проникненням у інше приміщення тобто у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України;
- у складі організованої злочинної групи вимагання, вимозі передачі чужого майна з погрозою насильства над потерпілими та їхніми близькими родичами, знищенням їхнього майна, розголошення відомостей, які потерпілий чи його близькі родичі, бажають зберегти в таємниці, погрозою вбивства, заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, а також з пошкодженням їхнього майна, вчинене організованою групою, а з урахуванням раніше скоєного злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, ще й повторно тобто у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч. 4 ст. 189 КК України (т. 1, а.п. 9).
2.1. Далі за текстом обвинувального акту слідчим викладено обставини вчинення інкримінованого у вину ОСОБА_10 кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України.
В подальшому в обвинувальному акті зазначається: «Вказаними діями, ОСОБА_10 діючи спільно з ОСОБА_11 та узгоджено з ОСОБА_9 , своїв таємне викрадення чужого майна (крадіжку) вчинену за попередньою змовою групою осіб, поєднану з проникненням у інше приміщення, тобто ОСОБА_10 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України (т. 1, а.п. 10).
Суд звертає увагу, що підозра це ймовірне судження, припущення, попередній висновок про причетність конкретної особи до вчинення кримінального правопорушення. У разі отримання нових доказів раніше повідомлена підозра може бути змінена. Це відрізняє підозру від підсумкового висновку слідчого чи прокурора про винуватість особи, який формулюється у обвинувальному акті, та має бути з точки зору сторони обвинувачення обґрунтованим, достовірним та остаточним (безсумнівним).
Саме тому обвинувачення, відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України, є твердженням про вчинення певною особою діяння, передбаченого Законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому КПК України. Підозра не може бути твердженням, її сутність полягає в тому, що це тільки припущення, яке необхідно перевірити під час нового етапу досудового розслідування, який наступає після повідомлення про підозру конкретної особи.
Суд зазначає, що вказівка в обвинувальному акті висунутої підозри формально не заборонено кримінальним процесуальним кодексом, однак відсутність сформульованого обвинувачення вказує на неможливість призначення судового розгляду через грубе порушення наведеної вище норми Кримінального процесуального кодексу України, та є беззаперечною підставою для повернення обвинувального акту прокурору, як такого, що не відповідає вимогам ст. 291 КПК України.
Таким чином, направлений до суду обвинувальний акт не містить формулювання обвинувачення ОСОБА_10 у вчиненні ним кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, як того вимагають положення п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України і саме в такій послідовності, а в ньому лише наявні відомості про підозру у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України.
2.2. В подальшому в обвинувальному акті зазначається, що досудовим розслідуванням зібрані докази злочинної діяльності членів організованої злочинної групи, які дають підстави для висунення кожному з них, зокрема ОСОБА_10 , як одному із виконавців у вчиненні, в період часу з 03.12.2014 по 10.01.2015 9 епізодів вимагань чужого майна (т. 1, а.п. 11).
Далі за текстом обвинувального акту слідчим викладено поепізодно фактичні обставини вчинення інкримінованого у вину ОСОБА_10 кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України та констатовано після кожного епізоду скоєння вимагання.
В подальшому в обвинувальному акті зазначається: « ОСОБА_10 , тим самим обвинувачується у тому, що у складі створеної і очолюваної ОСОБА_9 організованої злочинної групи, діючи узгоджено з ним та ОСОБА_11 вчинив вимагання вимогу передачі чужого майна з погрозою насильства над потерпілими, їх близькими родичами, знищення їхнього майна, розголошення відомостей, які потерпілий чи його близькі родичі, бажають зберегти в таємниці, погрозою вбивства, заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, а також з пошкодженням їхнього майна, вчинене організованою групою, а з урахуванням раніше скоєного злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, ще й повторно, тобто у скоєнні злочину, передбаченому ч. 4 ст. 189 КК України.
Отже, ОСОБА_10 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 4 ст. 189, ч. 3 ст. 185 КК України» (т. 1, а.п. 16).
Таким чином, судом встановлено, що пред`явлене ОСОБА_10 обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України не конкретизоване і не пред`явлено поепізодно, є поверховим та неконкретним, а обмежене лише зазначенням положення ч. 4 ст. 189 КК України, оскільки слідчим в обвинувальному акті, затвердженому прокурором були викладені лише поепізодно фактичні обставини кримінального правопорушення.
До того ж, правова кваліфікація кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті, в даному випадку ч. 4 ст. 189 КК України, повинна бути зазначена в обвинувальному акті до формулювання обвинувачення і після викладу фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, що також є порушенням порядку послідовності зазначення відомостей в обвинувальному акті, оскільки в наданому суду обвинувальному акті правова кваліфікація кримінального правопорушення викладена також і на початку обвинувального акта.
Суд вважає, що таким чином був порушений порядок висування ОСОБА_10 обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і тому судове провадження за даним обвинувальним актом є неможливим, що за переконанням суду, позбавляє можливості обвинуваченого належно усвідомлювати та захищатися від обвинувачення, що є грубим порушенням права на захист, яке підлягає реалізації на будь якій стадії кримінального провадження.
3. Згідно обвинувального акта ОСОБА_11 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів) проти власності, передбачених Кримінальним кодексом України, а саме:
- за попередньою змовою групою осіб, у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненого за попередньою змовою групою осіб, поєднаному з проникненням у інше приміщення тобто у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України;
- у складі організованої злочинної групи вимагання, вимозі передачі чужого майна з погрозою насильства над потерпілими та їхніми близькими родичами, знищенням їхнього майна, розголошення відомостей, які потерпілий чи його близькі родичі, бажають зберегти в таємниці, погрозою вбивства, заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, а також з пошкодженням їхнього майна, вчинене організованою групою, а з урахуванням раніше скоєного злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, ще й повторно тобто у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч. 4 ст. 189 КК України (т. 1, а.п. 17).
3.1. Далі за текстом обвинувального акту слідчим викладено обставини вчинення інкримінованого у вину ОСОБА_11 кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України.
В подальшому в обвинувальному акті зазначається: «Вказаними діями, ОСОБА_11 діючи спільно з ОСОБА_10 та узгоджено з ОСОБА_9 , своїв таємне викрадення чужого майна (крадіжку) вчинену за попередньою змовою групою осіб, поєднану з проникненням у інше приміщення, тобто ОСОБА_11 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України (т. 1, а.п. 17).
Суд звертає увагу, що підозра це ймовірне судження, припущення, попередній висновок про причетність конкретної особи до вчинення кримінального правопорушення. У разі отримання нових доказів раніше повідомлена підозра може бути змінена. Це відрізняє підозру від підсумкового висновку слідчого чи прокурора про винуватість особи, який формулюється у обвинувальному акті, та має бути з точки зору сторони обвинувачення обґрунтованим, достовірним та остаточним (безсумнівним).
Саме тому обвинувачення, відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України, є твердженням про вчинення певною особою діяння, передбаченого Законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому КПК України. Підозра не може бути твердженням, її сутність полягає в тому, що це тільки припущення, яке необхідно перевірити під час нового етапу досудового розслідування, який наступає після повідомлення про підозру конкретної особи.
Суд зазначає, що вказівка в обвинувальному акті висунутої підозри формально не заборонено кримінальним процесуальним кодексом, однак відсутність сформульованого обвинувачення вказує на неможливість призначення судового розгляду через грубе порушення наведеної вище норми Кримінального процесуального кодексу України, та є беззаперечною підставою для повернення обвинувального акту прокурору, як такого, що не відповідає вимогам ст. 291 КПК України.
Таким чином, направлений до суду обвинувальний акт не містить формулювання обвинувачення ОСОБА_11 у вчиненні ним кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, як того вимагають положення п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України і саме в такій послідовності, а в ньому лише наявні відомості про підозру у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України.
3.2. В подальшому в обвинувальному акті зазначається, що досудовим розслідуванням зібрані докази злочинної діяльності членів організованої злочинної групи, які дають підстави для висунення кожному з них, зокрема ОСОБА_11 , як одному із виконавців у вчиненні, в період часу з 03.12.2014 по 10.01.2015 9 епізодів вимагань чужого майна (т. 1, а.п. 18).
Далі за текстом обвинувального акту слідчим викладено поепізодно фактичні обставини вчинення інкримінованого у вину ОСОБА_11 кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України та констатовано після кожного епізоду скоєння вимагання.
В подальшому в обвинувальному акті зазначається: « ОСОБА_11 , тим самим обвинувачується у тому, що у складі створеної і очолюваної ОСОБА_9 організованої злочинної групи, діючи узгоджено з ним та ОСОБА_10 вчинив вимагання вимогу передачі чужого майна з погрозою насильства над потерпілими, їх близькими родичами, знищення їхнього майна, розголошення відомостей, які потерпілий чи його близькі родичі, бажають зберегти в таємниці, погрозою вбивства, заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, а також з пошкодженням їхнього майна, вчинене організованою групою, а з урахуванням раніше скоєного злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, ще й повторно, тобто у скоєнні злочину, передбаченому ч. 4 ст. 189 КК України.
Отже, ОСОБА_11 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 4 ст. 189, ч. 3 ст. 185 КК України» (т. 1, а.п. 24).
Таким чином, судом встановлено, що пред`явлене ОСОБА_11 обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України не конкретизоване і не пред`явлено поепізодно, є поверховим та неконкретним, а обмежене лише зазначенням положення ч. 4 ст. 189 КК України, оскільки слідчим в обвинувальному акті, затвердженому прокурором були викладені лише поепізодно фактичні обставини кримінального правопорушення.
До того ж, правова кваліфікація кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті, в даному випадку ч. 4 ст. 189 КК України, повинна бути зазначена в обвинувальному акті до формулювання обвинувачення і після викладу фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, що також є порушенням порядку послідовності зазначення відомостей в обвинувальному акті, оскільки в наданому суду обвинувальному акті правова кваліфікація кримінального правопорушення викладена також і на початку обвинувального акта.
Суд вважає, що таким чином був порушений порядок висування ОСОБА_11 обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і тому судове провадження за даним обвинувальним актом є неможливим, що за переконанням суду, позбавляє можливості обвинуваченого належно усвідомлювати та захищатися від обвинувачення, що є грубим порушенням права на захист, яке підлягає реалізації на будь якій стадії кримінального провадження.
4. Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено те, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Європейський суд з прав людини у справі «Абрамян проти Росії» від 9 жовтня 2008 р., зазначив, що у тексті підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (див. рішення від 19 грудня 1989 р. у справі «Камасінскі проти Австрії», № 9783/82, п. 79). Крім того, Європейський суд з прав людини нагадує, що положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (див.: рішення від 25 березня 1999 р. у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції» [ВП], № 25444/94, п. 52; рішення від 25 липня 2000 р. у справі «Матточіа проти Італії», № 23969/94, п. 58; рішення від 20 квітня 2006 р. у справі «І.Н. та інші проти Австрії», № 42780/98, п. 34).Справедливість під час провадження у справі необхідно оцінювати, беручи до уваги розгляд справи в цілому (див. рішення від 1 березня 2001 р. у справі «Даллос проти Угорщини», № 29082/95, п. 47). Крім того, право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» п. 3 ст. 6 Конвенції (див. зазначені рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п. 54, а також «Даллос проти Угорщини», п. 47).
Суд вважає, що не може вважатися викладенням формулювання обвинувачення в обвинувальному акті у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 вказівка проте, що:
1) « ОСОБА_9 , тим самим, обвинувачується у тому, що у складі створеної і очолюваної ним організованої злочинної групи, діючи узгоджено з її членами ОСОБА_10 й ОСОБА_11 вчинив вимагання вимогу передачі чужого майна з погрозою насильства над потерпілими, їх близькими родичами, знищення їхнього майна, розголошення відомостей, які потерпілий чи його близькі родичі, бажають зберегти в таємниці, погрозою вбивства, заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, а також з пошкодженням їхнього майна, вчинене організованою групою, а з урахуванням раніше скоєних злочинів, передбачених ч.ч. 2, 3 ст. 185 КК України, судимості за які не зняті й не погашені в установленому законом порядку, ще й повторно, тобто у скоєнні злочину, передбаченому ч. 4 ст. 189 КК України (т. 1, а.п. 9);
2) « ОСОБА_10 , тим самим обвинувачується у тому, що у складі створеної і очолюваної ОСОБА_9 організованої злочинної групи, діючи узгоджено з ним та ОСОБА_11 вчинив вимагання вимогу передачі чужого майна з погрозою насильства над потерпілими, їх близькими родичами, знищення їхнього майна, розголошення відомостей, які потерпілий чи його близькі родичі, бажають зберегти в таємниці, погрозою вбивства, заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, а також з пошкодженням їхнього майна, вчинене організованою групою, а з урахуванням раніше скоєного злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, ще й повторно, тобто у скоєнні злочину, передбаченому ч. 4 ст. 189 КК України.
Отже, ОСОБА_10 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 4 ст. 189, ч. 3 ст. 185 КК України» (т. 1, а.п. 16);
3) « ОСОБА_11 , тим самим обвинувачується у тому, що у складі створеної і очолюваної ОСОБА_9 організованої злочинної групи, діючи узгоджено з ним та ОСОБА_10 вчинив вимагання вимогу передачі чужого майна з погрозою насильства над потерпілими, їх близькими родичами, знищення їхнього майна, розголошення відомостей, які потерпілий чи його близькі родичі, бажають зберегти в таємниці, погрозою вбивства, заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, а також з пошкодженням їхнього майна, вчинене організованою групою, а з урахуванням раніше скоєного злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, ще й повторно, тобто у скоєнні злочину, передбаченому ч. 4 ст. 189 КК України.
Отже, ОСОБА_11 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 4 ст. 189, ч. 3 ст. 185 КК України» (т. 1, а.п. 24).
Оскільки у такому формулюванні обвинувачення не викладені час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення, які прокурор вважає доведеними під час провадження досудового розслідування, з посиланням на об`єкт, суб`єкт, об`єктивну та суб`єктивну сторону вказаного правопорушення, в межах якого і може бути проведений судовий розгляд провадження.
Із урахуванням викладеного, суд звертає увагу на те, що розгляд кримінального провадження за відсутності висунутого обвинувачення, порушує гарантовані законом процесуальні права обвинувачених, в тому числі і право на захист.
5. Крім того, порушено порядок підписання і затвердження обвинувального акта.
Згідно ч. 3 ст. 291 КПК України обвинувальний акт підписується слідчим та прокурором.
Згідно ч. 1 ст. 291 КПК України складений слідчим обвинувальний акт затверджується прокурором.
В тексті перевіреного судом обвинувального мається твердження слідчого про вже здійснений факт затвердження обвинувального акта прокурором.
Слідчий на стадії складання обвинувального акта вже знає календарну дату, коли прокурор затвердив обвинувальний акт, який ще тільки складається слідчим, оскільки як на першій сторінці обвинувального акта, так і на останній друкованим текстом за допомогою комп`ютерного набору зазначена дата його складання і затвердження «30 червня 2015 року».
Таке твердження слідчого свідчить про недотримання процесуальної процедури і встановленої законом послідовності дій певних службових осіб, за якою обвинувальний акт спочатку підписується слідчим і прокурором, далі передається прокурору і той приймає рішення про можливість затвердження обвинувального акта.
Підписанням і затвердженням обвинувального акта прокурор здійснює різні процесуальні повноваження на відповідних стадіях провадження і за певною послідовністю у часі.
При складанні обвинувального акта і до його підписання слідчим він не міг знати про конкретну дату затвердження обвинувального акта прокурором.
6. В ст. 293 КПК України серед іншого зазначається, що одночасно з переданням обвинувального акта до суду прокурор зобов`язаний під розписку надати їх копію та копію реєстру матеріалів досудового розслідування підозрюваному його захиснику.
В судовому засіданні опитавши захисників та обвинувачених судом було встановлено, що в порушення вимог ст. 293 КПК України копію обвинувального акта та копію реєстру матеріалів досудового розслідування їм було вручено слідчим ОСОБА_13 ..
7. Відповідно до п. 2 ч. 4 ст. 291 КПК України до обвинувального акта додається цивільний позов, якщо він був пред`явлений під час досудового розслідування.
Як вбачається зі спрямованого до суду обвинувального акта до нього були додані копії позовної заяви ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 ..
8. Згідно з ч. 4 ст. 291 КПК України до обвинувального акта додається, в тому числі, реєстр матеріалів досудового розслідування.
Пунктами 1, 2 ч. 2 ст. 109 КПК України встановлено, що реєстр матеріалів досудового розслідування повинен містити номер та найменування процесуальної дії, проведеної під час досудового розслідування, а також час її проведення; реквізити процесуальних рішень, прийнятих під час досудового розслідування.
Реквізитами, в тому числі, такими як номер, дата, конкретизована назва виду документа із посиланням на кого із учасників кримінального провадження стосується процесуальне рішення, тощо, є сукупність обов`язкових даних, без яких документ фактично не може бути підставою для обліку й не має юридичної сили.
Як вбачається із змісту реєстру матеріалів досудового розслідування, вказаний реєстр не містить роз`яснення прав і обов`язків потерпілім: ОСОБА_5 , ОСОБА_16 , ОСОБА_15 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_14 та ОСОБА_21 ..
Крім того, з обвинувального акту слідує, що потерпілими від кримінального правопорушення в даному кримінальному провадженні було визнано: ОСОБА_5 , ОСОБА_16 , ОСОБА_15 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_14 та ОСОБА_21 , проте в реєстрі відсутні відомості стосовно прийнятих процесуальних рішень з питань залучення їх по даному кримінальному провадженні в якості потерпілих.
Згідно ч. 7 ст. 290 КПК України про відкриття сторонами кримінального провадження матеріалів прокурор або слідчий за його дорученням повідомляє потерпілого, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, після чого останній має право ознайомитися з ними за правилами, викладеними в цій статті.
Зі змісту реєстру матеріалів досудового розслідування, вбачається, що вказаному реєстрі відсутні відомості повідомлення потерпілих про відкриття матеріалів досудового розслідування.
Згідно положень ч.ч. 1, 2 ст. 110 КПК України процесуальними рішення також є рішення слідчого судді. Судове рішення приймається у формі ухвали або вироку, які мають відповідати вимогам, передбаченим статтями 369, 371-374 цього Кодексу.
В ч. 1 ст. 372 КПК України серед іншого зазначається, що ухвала, що викладається окремим документом повинно зазначатися назва та склад суду.
В порушення вимог пунктів 1, 2 ч. 2 ст. 109 КПК України, в реєстрі матеріалів досудового розслідування в Розділі «ІІ. Прийняті в ході досудового розслідування процесуальні рішення» в пунктах № 48-50, 54-56, 58-68, 77-79 не зазначено назви суду, що постановлював судові рішення у формі ували, а зазначаються лише прізвища суддів, які їх постановлювали.
Також, в порушення вимог пунктів 1, 2 ч. 2 ст. 109 КПК України, в реєстрі матеріалів досудового розслідування в Розділі «ІІ. Прийняті в ході досудового розслідування процесуальні рішення» в пунктах 80, 85 та 90 зазначено про повідомлення про підозру 05.03.2015 року та 14.01.2015 року, без зазначення осіб, кому було повідомлено про таку підозру.
Свідоме призначення судового розгляду за наявності викладених вище недоліків і порушень закону із сподіваннями на їх усунення прокурором на наступних стадіях провадження суд вважає неприпустимим і законних підстав для такого рішення не бачить, оскільки законом це не передбачено.
Суд вважає, що перевірений обвинувальний акт підлягає безумовному поверненню прокурору без обговорення питання про можливе використання прокурором в наступному під час судового розгляду можливостей, які надає прокурору ст. 338 КПК України, оскільки закон дозволяє прокурору змінити обвинувачення в суді не для виправлення описок, граматичних помилок, неузгодженості окремих частин тексту обвинувального акта, а виключно для зміни правової кваліфікацї та/або обсягу обвинувачення і тільки за результатами судового розгляду при встановленні нових фактичних обставин кримінального правопорушення.
При цьому суд при поверненні обвинувального акта прокурору враховує також відсутність правового механізму для примусу прокурора змінити обвинувачення в суді.
Повернення перевіреного судом обвинувального акта разом з додатками прокурору буде відповідати вимогам ст. 2 КПК України, за якою завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необгрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 314, 369-372, 376 КПК України, суд,
п о с т а н о в и в:
Обвинувальний акт у кримінальному провадженні внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000176 щодо обвинуваченого ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 189 Кримінального кодексу України, обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_11 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 4 статті 189, частиною 3 статті 185 Кримінального кодексу України повернути начальнику відділу нагляду за додержанням законів спецпідрозділами та іншими органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю та процесуального керівництва управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні прокуратури Кіровоградської області ОСОБА_22 , як такий, що не відповідає вимогам Кримінального процесуального кодексу України, для усунення вищезазначених порушень вимог Кримінального процесуального кодексу України.
Ухвала може бути оскаржена шляхом подачі апеляції через Маловисківський районний суд Кіровоградської області до Апеляційного суду Кіровоградської області протягом 7 (семи) днів з дня її оголошення.
Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Головуючий суддя ОСОБА_1
Суддя ОСОБА_2
Суддя ОСОБА_3