Дата документу Справа № 335/3209/14-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження №11сс/778/190/14 Головуючий в 1 інстанції
ЄУ № 335/3209/14-к ОСОБА_1
Категорія ст.303 КПК Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2014 р. м. Запоріжжя

Колегія суддів палати у кримінальних справах Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

апелянтів ОСОБА_7 ,

ОСОБА_8 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі матеріал за апеляційною скаргою потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_9 та їх представника адвоката ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 01 квітня 2014 року, якою скаргу потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_9 та їх представника адвоката ОСОБА_8 на постанову про закриття кримінального провадження залишено без задоволення.

З наданих матеріалів вбачаться, що заявники звернулися до суду із скаргою на постанову слідчого слідчого відділу прокуратури Запорізької області ОСОБА_10 про закриття кримінального провадження від 14.03.2014 року. Просили скасувати зазначену постанову, як необґрунтовану, а матеріали кримінального провадження направити прокурору Запорізької області для продовження досудового розслідування.

01 квітня 2014 року була винесена оскаржувана ухвала слідчого судді.

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді потерпілі ОСОБА_7 , ОСОБА_9 та їх представник адвокат ОСОБА_8 подали апеляційну скаргу, посилаючись на порушення матеріального і процесуального просили скасувати ухвалу слідчого судді, та постановити нову ухвалу якою скасувати постанову слідчого про закриття кримінального провадження, а матеріали направити в прокуратуру області для продовження розслідування.

Перевіривши надані матеріали у межах апеляційної скарги, заслухавши доповідача, приймаючи до уваги думку апелянтів, які підтримали апеляційну скаргу, висновок прокурора, на переконання якого ухвала слідчого судді є законною та обґрунтованою, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що за заявами ОСОБА_7 , ОСОБА_9 після задоволення їх скарг слідчим суддею до ЄРДР 12.12.2013 р. за №0000176 були внесені відомості за правовою кваліфікацією ч. 2 ст. 162 КК України 2001 р.

04.03.2014 р. на підставі рапорту слідчого прокуратури до ЄРДР за №000071 були внесені відомості за правовою кваліфікацією ч. 1 ст. 374 КК України.

06.03.2014 р. вказані провадження були об`єднані в одне.

Доводи апелянтів, які вони зазначали у скарзі слідчому судді про існування ряду процесуальних порушень підчас проведення досудового розслідування, а саме, що заявникам не повідомлялося про прийняття та реєстрацію заяв, повідомлень про початок досудового розслідування, що відомості за кваліфікацією по ч. 1 ст. 374 КК України необґрунтовано були внесені до ЄРДР на підставі рапорту а не заяви не спростовані і цим доводам взагалі не дана оцінка.

Відповідно ст.91 КПК України у кримінальному провадженні, окрім іншого, підлягають доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення). Згідно ч. 1 ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 КПК України, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого. Оскільки кримінальні правопорушення передбачені ч.2 ст. 162 та ч. 1 ст. 374 КК України не охоплюється главою 36 КПК України (Кримінальне провадження у формі приватного обвинувачення), обов`язок доказування в першу чергу покладається на слідчого.

Згідно. ч. 2 ст. 93 сторона обвинувачення, в даному випадку слідчий прокуратури, здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.

Дійсно слідчим прокуратури в рамках зазначеного кримінального провадження було проведено ряд слідчих дій. Однак слідчий ухвалюючи оскаржувану постанову спирався, в першу чергу на доводи, які отримані від осіб, які тим чи іншим чином пов`язані з правоохоронними органами, тобто суб`єктивно зацікавлених в тому, щоб не визнавати факт порушень. Слід зауважити, що зі свідчень вказаних осіб окрім іншого вбачалося, що в момент входу працівників правоохоронних органів і понятих до будівлі по АДРЕСА_1 , там перебували співробітники «ТОВ «Он Лайн Азов» та відвідувачі. Проте жодна особа із співробітників та відвідувач не була встановлена та опитана з приводу подальших подій.

Слідчий суддя в ухвалі зазначив, що відповідно до п.2 ч.1 ст. 284 КПК України, кримінальне провадження закривається в разі, якщо встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення. Крім того слідчий приймає постанову про закриття кримінального провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4 частини першої статті 284 КПК України, якщо в цьому кримінальному провадженні жодній особі не повідомлялося про підозру.

В вказаному кримінальному провадженні не повідомлялося про підозру жодній особі.

На думку слідчого судді аналіз допитів ОСОБА_7 , ОСОБА_9 в якості потерпілих, а також працівників правоохоронних органів та понятих в якості свідків зроблений слідчим, вказував на відсутність в діянні працівників правоохоронних органів складу кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 162 КК України 2001 р.

Також, слідчий суддя погодився з висновками слідчого прокуратури щодо безпідставності доводів ОСОБА_7 про порушення його права на захист підчас огляду місця події 08.07.2011 року та про незаконне застосування спеціальних засобів під проведення вказаної слідчої дії.

Проте з такими висновками слідчого судді та слідчого, який виніс постанову про закриття кримінального провадження не може в повній мірі погодитися колегія суддів (за винятком висновків про незаконне застосування спеціальних засобів під проведення слідчої дії оскільки провадження розглядається у межах апеляційної скарги, а в ній вказані висновки скаржники не оспорювали і не акцентували увагу на них).

Так висновки слідчого судді взагалі не аргументовані. Доводи які, скаржники наводили у своїй скарзі на постанову про закриття кримінального провадження не спростовані, а сама ухвала слідчого судді фактично копіює постанову слідчого про закриття кримінального провадження.

В своїх заявах ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , як за ч. 2 ст. 162 КК України 2001 р., так ч.1 ст. 374 КК України, прямо вказували на особи працівників правоохоронних органів, які на їхню думку вчинили правопорушення підчас проведення огляду 08.07.2011 р.

При цьому заявники акцентували увагу на тому, що фактично 08.07.2011 р. проводилась слідча дія у вигляді обшуку а не огляду.

На думку слідчого прокуратури, з якою погодився слідчий суддя, працівники правоохоронних органів, які проводили слідчу дію 08.07.2011 року, не усвідомлювали того що ця дія проводилася в жилому приміщенні, тобто в них був відсутній прямий умисел на порушення недоторканості житла, а отже й склад кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 162 КК України.

Дійсно суб`єктивна сторона вказаного злочину передбачає наявність прямого умислу. Разом з тим слід зазначити, що об`єктом огляду було приміщення яке розташоване в квартирі житлового будинку. Згідно технічного паспорту, витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та іншої технічної документації, квартира АДРЕСА_2 є житловим приміщенням. Санкція на проведення негласних слідчих дій була отримана на адресу квартира АДРЕСА_3 . При умові відсутності прямого умислу на порушення недоторканості житла (кв. АДРЕСА_4 ), в діях працівників правоохоронних органів може бути присутній склад іншого правопорушення, як-то зловживання владою або службовим становищем (ст. 364 КК України) чи перевищення влади або службових повноважень (ст. 365 КК України), адже працівниками правоохоронних органів не перевірявся статус і приналежність приміщення в якому проводилася слідча дія, дозволу на проведення слідчої дій від власника приміщення і санкції суду (на проведення слідчих дій саме в квартирі 12) працівниками правоохоронних органів отримано не було.

Підчас проведення досудового розслідування, а також розгляду скарги слідчим суддею, були залишені без уваги доводи ОСОБА_7 на предмет фактичного проведення слідчої дії обшуку а не огляду.

Доводам про порушення права ОСОБА_7 на захист не давалось оцінка оскільки слідчий прокуратури та слідчий дійшли висновку про те, що на момент проведення огляду 08.07.2011 року останній не мав відповідного процесуального статусу. Проте підчас допиту в якості потерпілого останній пояснював, що до нього як затриманої особи не допускався захисник з 16 до 22 години 08.07.2011 р. Слідчим при цьому не була дана оцінка тому факту, що хоча на момент проведення слідчої дії ОСОБА_7 не мав відповідного процесуального статусу, але він був позбавлений реальної можливості реалізовувати свої права, як то вільно пересуватися або дзвонити по телефону, тобто фактично був затриманий.

Крім того, скаржники звертали увагу на порушення права на захист ОСОБА_7 підчас проведення досудового слідства, а саме, недопущення в якості захисника спеціаліста в галузі права ОСОБА_11 і наводили аналогічні приклади з практики Європейського суду з прав людини, однак ці доводи були залишені без уваги, при цьому, як слідчий прокуратури так і слідчий суддя переплутали особу про яку йшла мова, зазначивши в процесуальних документах данні теперішнього адвоката ОСОБА_8 а не спеціаліста в галузі права ОСОБА_11 .

Усі перелічені доводи скаржників частково могли бути перевірені в разі дослідження матеріалів відеозйомки, яка проводилась підчас слідчої дії 08.07.2011 року і встановлення інших очевидців події, проте цього зроблено не було. Також не були проаналізовані і долучені до матеріалів провадження пояснення ОСОБА_12 які надавались останнім в судовому засіданні, підчас розгляду кримінальної справи у відношенні ОСОБА_7 на чому скаржники теж звертали увагу.

За вказаних обставин колегія суддів вважає, що при проведенні досудового розслідування слідчим прокуратури не було проведено необхідного обсягу слідчий дій і прийняте їм рішення про закриття кримінального провадження є передчасним. Слідчий суддя на вказані порушення не звернув уваги, тому ухвалу від 01 квітня 2014 року визнати законною і обґрунтованою визнати не можна, через що вона підлягає скасуванню.

За цих же підстав, підлягає скасуванню і постанова слідчого прокуратури від 14 березня 2014 року про закриття кримінального провадження, а матеріали вказаного провадження підлягають направленню в прокуратуру Запорізької області для поновлення досудового розслідування, підчас якого слід, визначити повний обсяг слідчих дій і після їх проведення, прийняти законне та обґрунтоване рішення.

Керуючись ст.ст. 303, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_9 та їх представника адвоката ОСОБА_8 задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 01 квітня 2014 року, якою скаргу потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_9 та їх представника адвоката ОСОБА_8 на постанову про закриття кримінального провадження залишено без задоволення, скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою постанову слідчого слідчого відділу прокуратури Запорізької області ОСОБА_10 про закриття кримінального провадження від 14.03.2014 року, а матеріали вказаного провадження направити в прокуратуру Запорізької області для поновлення досудового розслідування.

Ухвала Апеляційного суду є остаточною, оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді