Ухвала
іменем україни

17 грудня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі ОСОБА_4 ,
за участю прокурора ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,
засудженого ОСОБА_7 ,

розглянувши в судовому засіданні в режимі відеоконференції кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000354, за обвинуваченням

ОСОБА_7 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Кропивницьке Новоукраїнського району Кіровоградської області, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

в с т а н о в и л а:

Вироком Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 18 червня 2015 року ОСОБА_7 визнано винним та засуджено за ч. 2 ст. 286 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки, без позбавлення права керувати транспортними засобами.

Вироком Апеляційного суду Кіровоградської області від 18 серпня 2015 року вирок місцевого суду щодо ОСОБА_7 в частині призначення останньому покарання скасовано. Постановлено свій вирок відповідно до якого ОСОБА_7 засуджено за ч. 2 ст. 286 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки. В решті вирок залишено без змін.

Засуджений ОСОБА_7 у своїй касаційній скарзі не оспорюючи доведеності вини та правильності кваліфікації своїх дій порушує питання про зміну судових рішень щодо нього та застосування ст. 75 КК України. Вважає, що призначене йому апеляційним судом покарання не відповідає тяжкості вчиненого ним злочину та його особі внаслідок суворості. В обґрунтування своїх доводів ОСОБА_7 зазначає, що апеляційний суд при винесенні свого рішення не врахував дані про його особу та пом`якшуючі його вину обставини.

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_7 не оскаржуючи правильності кваліфікації дій засудженого та доведеності його вини просить змінити судові рішення в частині призначеного засудженому покарання, вважаючи його занадто суворим та посилається, при цьому, на те, що ОСОБА_7 визнав свою вину, у скоєному щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину, і тому вважає, що у суду є достатньо підстав для зменшення йому міри призначеного покарання та застосування ст. 75 КК України. Крім того вважає, що суд апеляційної інстанції необґрунтовано застосував до засудженого додатковий вид покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, оскільки, як вважає захисник суд не врахував, що злочин засудженим вчиненого з необережності, а автомобіль для ОСОБА_7 та його родини є єдиним джерелом доходу.

За вироком суду ОСОБА_7 визнано винуватим у тому, що

він 6 листопада 2014 року приблизно 00 год. 20 хв., керуючи автомобілем «MAN 12.220», реєстраційний номер НОМЕР_1 , що належить йому на праві власності, достовірно знаючи про його технічну несправність, яка виражалась у встановленні на задню вісь шин різних моделей з різними малюнками протектора, що відповідно до вимог п. 31.4, 31.4.5 (г) Правил дорожнього руху (далі ПДР) України, забороняє експлуатацію транспортного засобу.

При цьому, рухаючись в темну пору доби на автодорозі Олександрівка - Кіровоград - Миколаїв, на території Бобринецького району Кіровоградської області, не доїжджаючи 1 км 300 м до вказівника с. Веселівка, зі сторони м. Бобринець, в напрямку м. Миколаєва, порушив вимоги п. 1.5, 2.3, 12.1, 12.2, 12.3, 19.3 (б, д) ПДР України, проявив неуважність та безпечність, не вибрав безпечну швидкість руху керованого транспортного засобу, чим позбавив себе можливості вірно оцінювати дорожню обстановку та безпечно керувати ним, не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, через погіршення видимості у напрямку руху та невірно обраний швидкісний режим, передньою лівою стороною автомобіля допустив наїзд на пішохода ОСОБА_8 , який розташовувався на проїзній частині, звернений до автомобіля задньою частиною тіла.

У результаті дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_8 , отримав тілесні ушкодження, які відносяться до категорії тяжких небезпечних для життя в момент їх спричинення та знаходяться у прямому причинному зв`язку зі смертю потерпілого.

Заслухавши доповідь суді, думку засудженого ОСОБА_7 та в його інтересах захисника ОСОБА_6 , які підтримали касаційні скарги, думку прокурора ОСОБА_5 , яка заперечувала проти задоволення касаційних скарг та просила залишити їх без задоволення, а судові рішення без зміни, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у скаргах доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційні скарги підлягають частковому задоволенню з таких підстав.

Висновки суду щодо фактичних обставин вчинення ОСОБА_9 кримінального правопорушення, за яке його засуджено, та кваліфікація його дій за ч. 2 ст. 286 КК України в касаційних скаргах не оспорюються.

Доводи касаційних скарг захисника та засудженого про невідповідність призначеного покарання тяжкості вчиненого ОСОБА_9 злочину та даним про його особу, заслуговують на увагу.

Виходячи з положень ст. 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для виправлення та попередження нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності, індивідуалізації. Для вибору такого покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості злочину, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення до своїх дій, інші обставини справи, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості вчиненого злочину. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Згідно зі ст. 75 КК України, якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Суд встановив, що ОСОБА_7 своїми діями вчинив порушення правил безпеки дорожнього руху та експлуатації транспортного засобу, особою яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого та кваліфікував дії засудженого за частиною другою статті 286 КК України.

Так, суд, керуючись нормами закону, врахував тяжкість скоєного засудженим, дані про особу засудженого, який, раніше не судимий, його вік, стан здоров`я, конкретні обставини вчиненого ОСОБА_9 , відсутність обставин, що обтяжуються покарання, та наявність декількох обставин, що пом`якшують покарання, а саме - активне сприяння розкриттю злочину та визнання засудженим своєї вини.

Обставин, що обтяжують покарання засудженого судом не встановлено.

Однак, місцевий суд, вказавши ці обставини у вироку, достатньою мірою не врахував їх під час призначення ОСОБА_10 покарання. На думку колегії суддів, судом не було взято до уваги позицію потерпілої, яка зазначала, що не має до винного ні марального ні матеріального характеру. Крім того, не взято судом до уваги, що потерпілий в нічний час знаходився посередині проїзної частини за межами населеного пункту тобто також вчинив порушення правил дорожнього руху.

Таким чином, суди першої та апеляційної інстанції дійшли передчасного, на думку колегії суддів, висновку про неможливість виправлення та перевиховання засудженого без ізоляції від суспільства.

З огляду на наведене та з урахуванням конкретних обставин справи, даних про особу засудженого, наслідків скоєного та враховуючи поведінку потерпілого безпосередньо перед ДТП, колегія суддів дійшла висновку про необхідність зміни судових рішень в частині призначеного засудженому основного та додаткового покарання і звільнення ОСОБА_7 від його відбування на підставі ст. 75 КК України з випробуванням з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України. Крім того, колегія суддів вважає можливе не застосовувати до ОСОБА_7 додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, оскільки злочин засудженим вчиненого з необережності, а автомобіль для ОСОБА_7 та його родини є єдиним джерелом доходу.

Керуючись статтями 433, 434, 436 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційні скарги засудженого ОСОБА_7 та в його інтересах захисника ОСОБА_6 задовольнити частково.

Вирок Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 18 червня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Кіровоградської області від 18 серпня 2015 року щодо ОСОБА_7 в частині призначеного покарання змінити.

Вважати ОСОБА_7 засудженим за ч. 2 ст. 286 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки без позбавлення права керувати транспортними засобами.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 від призначеного покарання звільнити з випробуванням з іспитовим строком 2 роки.

На підставі п.п. 2, 3, 4 ст. 76 КК України на засудженого покласти певні обов`язки.

В решті судові рішення щодо ОСОБА_7 залишити без зміни.

З під варти ОСОБА_7 звільнити.

Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

______________ ________________ __________________
ОСОБА_1 ОСОБА_3 ОСОБА_2