Номер провадження 11-кп/788/130/16 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Справи в порядку виконання судових рішень у кримінальних справах
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 лютого 2016 року колегія суддів з розгляду справ та матеріалів кримінального судочинства Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

засудженого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Суми кримінальне провадження за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_8 , засудженого ОСОБА_9 на ухвалу Ковпаківського районного суду м. Суми 23 грудня 2015 року, якою відмовлено в задоволенні подання начальника Сумської виправної колонії управління ДПтС України у Сумській області (№116) про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким у вигляді обмеження волі

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Бесарабяска Республіки Молдова, проживаючого в АДРЕСА_1 , засудженого

вироком Апеляційного суду м. Києва від 30 грудня 2004 року за ст.ст. 187 ч.4, 115 ч.2 п.п.6,12, 70 КК України до 15 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є особистою власністю засудженого ;

ВСТАНОВИЛА:
Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 23 грудня 2015 року було відмовлено в задоволенні подання начальника Сумської виправної колонії управління ДПтС України у Сумській області ОСОБА_10 про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким у вигляді обмеження волі ОСОБА_9 .

На дану ухвалу суду захисник ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати дане судове рішення в зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким засудженому ОСОБА_9 . Свої вимоги мотивує тим, що наявні всі підстави для застосування положення ст.82 КК України, оскільки ОСОБА_9 своєю правомірною поведінкою, ставленням до скоєного, відсутністю злісних порушень режиму, сумлінним ставленням до обов`язків в період відбування покарання, шанобливим ставленням до інших засуджених та співробітників установи виправної системи довів, що став на шлях виправлення.

В поданій апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_9 наголошує про необґрунтованість та невмотивованість ухвали суду про відмову в задоволенні клопотання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, невідповідність висновків суду фактичним обставинам, оскільки наявний процес позитивних змін та його виправлення, він повністю переглянув свою поведінку, змінилися його погляди на життя, за останні 3 роки відсутні будь-які стягнення, він працював на промисловій зоні, навчається у професійно-технічному навчальному закладі на токара, приймає участь у програмі диференційованого виховного впливу, проводив з іншими засудженими ремонтні роботи приміщень майстерень та кімнат загального користування у відділенні, є учасником футбольної команди від колонії, одружився. А тому судом безпідставно не було взято до уваги висновок комісії колонії за погодженням спостережної комісії при виконавчому комітеті Сумської міської ради про те, що він своєю поведінкою та ставленням до праці довів, що став на шлях виправлення.

Заслухавши суддю-доповідача про зміст оскарженого судового рішення, засудженого ОСОБА_9 та захисника ОСОБА_8 на підтримку поданих апеляційних скарг, думку прокурора про законність ухвали суду та відмову у задоволенні апеляційних скарг, провівши судові дебати, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що подані по даному кримінальному провадженню апеляційні скарги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Відповідно п.3 ч.4 ст. 82 КК України заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можлива після фактичного відбуття засудженим не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин, а також покарання, призначеного особі, яка раніше звільнилася умовно-достроково і знову вчинила новий умисний злочин протягом невідбутої частини покарання.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 26.04.2002 р. «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким», заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений став на шлях виправлення.

Висновок про можливість застосування заміни невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням засудженого повинен ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь час відбуття покарання, в тому числі й на даних, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу засудженого в цілому. При цьому основним, вирішальним є не факт відбуття певної частини покарання, а виправлення засудженого.

Отже, законодавцем визначено, що заміна невідбутої частини покарання більш м`яким є правом суду, а не обов`язком і така заміна може бути застосована за певних умов.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, вироком Апеляційного суду м. Києва від 30 грудня 2004 року ОСОБА_9 був засуджений за ст.ст. 187 ч.4, 115 ч.2 п.п.6,12, 70 КК України до 15 років позбавлення волі з конфіскацією майна, та відбуває покарання в Сумській виправній колонії управління ДПтС України в Сумській області (№116).

Станом на 17 листопада 2015 року відбув більше 2/3 строк покарання.

04 грудня 2015 року начальник Сумської виправної колонії управління ДПтС України в Сумській області з заступником голови спостережної комісії при виконавчому комітеті Сумської міської ради звернулись до Ковпаківського районного суду м. Суми з поданням про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким у вигляді обмеження волі засудженому ОСОБА_9 .

Суд першої інстанції, дослідивши матеріали провадження та особової справи, вивчивши особу засудженого, врахувавши тяжкість та спосіб вчиненого ним злочину, дійшов висновку відмовити в задоволенні подання в зв`язку з непереконливістю доводів про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким та відсутністю передбачених ст.82 КК України підстав для його задоволення.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції та вважає непереконливими доводи апеляційних скарг засудженого та його захисника про виправлення ОСОБА_9 , оскільки згідно річних характеристик начальника відділення соціально-психологічної служби за 2006, 2007, 2008, 2009, 2011 рік останній за час відбування покарання в колонії характеризується посередньо, мав стягнення за порушення вимог режиму та розкладу денного, був працевлаштований на виробництві установи протягом нетривалого проміжку часу (2008 рік), за сумлінне ставлення до праці має три заохочення, проте в більшості не виявляє бажання працювати на виробництві та приймати участі в роботі по благоустрою місць позбавлення волі, ухиляється від виконання трудових обов`язків, участі у програмах диференційованого впливу на засуджених не приймає, у відношенні до працівників адміністрації установи не завжди ввічливий та тактовний, виконує їх вимоги, але потребує контролю, а тому, на думку адміністрації установи, ОСОБА_9 , не стає на шлях виправлення (а.о.с. 80,87,92,125,144). І вже складаючи річні характеристики від 29 червня 2014 та 29 червня 2015 року, адміністрація установи дійшла висновку , що ОСОБА_9 стає на шлях виправлення та довів, що став на шлях виправлення, відповідно (а.о.с.200,227).

З довідки по особовій справі засудженого ОСОБА_9 про наявність заохочень і стягнень за період відбування покарання у Сумській виправній колонії УДПтС України у Сумській області (№116) вбачається, що на засудженого ОСОБА_9 було накладено шість стягнень в період з 09.11.2006 по 02.04.2012 року, з яких одне порушення є злісним, за що ОСОБА_9 поміщався на дві доби в карцер установи. Дані стягнення погашені. А також ОСОБА_9 має п`ять заохочень, з яких три отримав за підсумками роботи у 2007-2008 році, 03.04.2013 року за активну участь у суспільно-корисній праці та 21 серпня 2015 року за сумлінну поведінку і ставлення до праці (а.с.8).

Також, перевіркою матеріалів особової справи було встановлено, що 23 серпня 2014 року, о 06.45 год. мав місце факт порушення ОСОБА_11 п.29 Правил внутрішнього розпорядку, коли останній в категоричній формі відмовився вийти з секції для проведення зарядки, порушивши тим самим порядок і умови відбування покарання, розпорядок дня установи, в зв`язку з чим з ОСОБА_9 начальником відділення СВПР№9 була проведена профілактична бесіда (а.о.с.214-217).

Крім того, 06 грудня 2011 року комісією установи було відмовлено в переведенні ОСОБА_9 до колонії мінімального рівня безпеки з полегшеними умовами тримання після відбуття 1/2 строку покарання, 12 червня 2014 року було відмовлено в заміні невідбутої частини покарання більш м`яким по відбуттю 2/3 строку покарання, 23 вересня 2015 року комісією установи було відмовлено в поданні матеріалів про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання; з листа керівника Департаменту з питань помилування Адміністрації Президента України від 17 червня 2015 року вбачається, що клопотання ОСОБА_9 про помилування було розглянуто та залишено без задоволення (а.о.с.229).

Щодо участі засудженого ОСОБА_9 у програмах диференційованого виховного впливу на засуджених, то в матеріалах особової справи наявна заява останнього від 07.10.2006 року про прийняття до програми «Духовне відродження», тоді як, вже зазначалося раніше, з характеристик засудженого за 2006, 2007, 2008, 2009, 2011 рік вбачається, що він участі в програмах диференційованого впливу на засуджених не приймає, з заявою про зарахування його до програми диференційованого виховного впливу «Професія» ОСОБА_9 звернувся 31 серпня 2015 року (а.о.с.81, 233,238-239).

Став до навчання у професійно-технічному навчальному закладі при колонії за професією « ІНФОРМАЦІЯ_2 » з 01 вересня 2015 року (а.с.2).

Таким чином, матеріалами кримінального провадження та особової справи повністю підтверджується висновки суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення подання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, оскільки поведінка засудженого ОСОБА_9 не свідчить про його становлення на шлях виправлення, своєю ситуативною поведінкою останній всіляко намагався отримати пільгу на заміну невідбутої частини покарання.

З врахуванням викладеного та приймаючи до уваги, що висновок про виправлення засудженого повинен ґрунтуватись на даних про його поведінку і ставлення до праці за весь період перебування у виправній установі, висновок адміністрації установи і спостережної комісії про те, що ОСОБА_9 став на шлях виправлення - не відповідає даним матеріалів подання, які в своїй сукупності не свідчать про досягнення мети, передбаченої ст. 50 КК України - виправлення засудженого та запобігання вчиненню нових злочинів.

Характеристика ОСОБА_9 , складена начальником відділення соціально-психологічної служби від 17 листопада 2015 року, на яку посилається захисник та засуджений в апеляційних скаргах, як на підставу для застосування ст.82 КК України, жодним чином не спростовує висновків суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення клопотання начальника Сумської виправної колонії управління ДПтС України в Сумській області та заступника голови спостережної комісії при виконавчому комітеті Сумської міської ради про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким ОСОБА_9 .

Більш того, зайнятість ОСОБА_9 у ремонтних роботах житлових кімнат відділення та спортивного поля колонії, прийняття участі у спортивному житті колонії, зокрема, те, що він є гравцем футбольної команди, а також факт одруження ОСОБА_9 під час відбування покарання, не є безумовними підставами для заміни невідбутої частини покарання більш м`яким, з огляду на поведінку засудженого за весь період перебування у місцях позбавлення волі, а також фактичної недоведеності свого виправлення.

За таких обставин колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційних скарг засудженого ОСОБА_9 та захисника ОСОБА_8 .

Керуючись ст.ст. 404,407,418,419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:
Ухвалу Ковпаківського районного суду м. Суми від 23 грудня 2015 року, якою відмовлено в задоволенні подання начальника Сумської виправної колонії управління ДПтС України у Сумській області (№116) про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким у вигляді обмеження волі ОСОБА_9 залишити без змін, а апеляційні скарги ОСОБА_9 та захисника ОСОБА_8 без задоволення.

Ухвала набирає чинності негайно та оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4

З оригіналом згідно