Справа № 1-2/2011
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13.11.2015 року сел. Велика Багачка

Великобагачанський районний суд Полтавської області в складі: головуючого-судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , з участю прокурора ОСОБА_3 , заявника ОСОБА_4 , розглянувши заяву ОСОБА_4 про скасування арешту нерухомого майна по кримінальній справі по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.368 КК України, -

в с т а н о в и в:

До Великобагачанського районного суду Полтавської області надійшла заява ОСОБА_4 про скасування арешту нерухомого майна по кримінальній справі №1-2/11 по його обвинуваченню у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.368 КК України. В обґрунтування заяви ОСОБА_4 посилається на те, що вироком Великобагачанського районного суду Полтавської області від 17 жовтня 2011 року по кримінальній справі по обвинуваченню за ч.2 ст. 368 КК України його, ОСОБА_4 , визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 368 КК України та призначено покарання за ч.2 ст. 368 КК України у виді 5 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати керівні посади в органах державної влади та місцевого самоврядування строком на 2 роки, без конфіскації майна. Вирок набрав законної сили 01 березня 2012 року.

ОСОБА_4 вказує, що ухвалою Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 28 жовтня 2013 року його звільнено від основного покарання, призначеного вироком Великобагачанського районного суду Полтавської області від 17 жовтня 2011 року за ч.2 ст.368 КК України. 28 лютого 2014 року його знято з обліку Миргородського міжрайонного відділу кримінально-виконавчої інспекції Управління державної пенітенціарної служби України в Полтавській області у зв`язку з відбуттям додаткової міри покарання у виді позбавлення права обіймати керівні посади в органах державної влади та місцевого самоврядування.

Зазначає, що в жовтні 2015 року він звернувся до органів нотаріату з наміром посвідчити договір дарування нерухомого майна. Однак, постановою приватного нотаріуса Миргородського міського нотаріального округу Полтавської області ОСОБА_5 від 02 жовтня 2015 року йому відмовлено в посвідченні договору у зв`язку з накладенням арешту на все його майно. Як з`ясувалося, арешт на все його нерухоме майно накладено постановою про накладення арешту б/н від 07.06.2010 року слідчого з ОВС прокуратури Полтавської області ОСОБА_6 і зареєстровано 08.06.2010 року за №9910142 Першою полтавською державною нотаріальною конторою в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна.

Посилаючись на вищевикладені обставини та на те, що в даний час він у встановленому законом порядку звільнений від основного покарання та відбув додаткове покарання за вироком Великобагачанського районного суду від 17.10.2011 року і знятий з обліку, при постановленні вироку йому не було призначено конфіскацію майна як додаткове покарання і судом у вироку не знімався арешт з його нерухомого майна, який було вжито на стадії досудового слідства саме з метою можливої конфіскації майна, а в даний час він не може розпорядитися своєю власністю, оскільки наявна постанова слідчого в ОВС прокуратури Полтавської області ОСОБА_6 від 07.06.2010 року про накладення арешту на все нерухоме майно ОСОБА_4 , де б воно не знаходилося, яка зареєстрована 08.06.2010 року за №9910142 Першою полтавською державною нотаріальною конторою в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, ОСОБА_4 звернувся з заявою до суду, в якій просив суд скасувати арешт на все його нерухоме майно, накладений постановою про накладення арешту б/н від 07.06.2010 року слідчого з ОВС прокуратури Полтавської області ОСОБА_6 і занесеного Першою полтавською державною нотаріальною конторою 08.06.2010 року до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за реєстраційним №9910142 (т.3 а.с.а.с.137-138).

Враховуючи, що вирок Великобагачанського районного суду Полтавської області від 17.10.2011 року щодо ОСОБА_4 за ч.2 ст.368 КК України не переглядався судом апеляційної або касаційної інстанції (процесуальні рішення по суті обставин справи не постановлялися) та набрав чинності 01.03.2012 року і в даний час виконаний в порядку, передбаченому законодавством, виходячи з п. 9 розділу Перехідні положення КПК України (2012 року) про те, що запобіжні заходи, арешт майна, відсторонення від посади, застосовані під час дізнання та досудового слідства до дня набрання чинності цим Кодексом, продовжують свою дію до моменту їх зміни, скасування чи припинення у порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом, а також роз`яснень, що викладені в п.3 інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №1735/0/4-12 від 26.11.2012 року «Про деякі питання застосування розділу ХІ «Перехідні положення» КПК України, розгляд даної заяви ОСОБА_4 необхідно проводити за правилами КПК України (1960 року).

В період часу з 05.10.2015 року по 30.10.2015 року суддя ОСОБА_1 перебував у відпустці, розгляд вищевказаної заяви призначений на 13.11.2015 року.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 не заперечив проти задоволення заяви ОСОБА_4 щодо скасування арешту з його нерухомого майна; ОСОБА_4 в судовому засіданні підтримав доводи своєї заяви і просив суд її задовольнити в повному обсязі.

Суд, заслухавши думку та міркування прокурора ОСОБА_3 , пояснення ОСОБА_4 , вивчивши матеріали кримінальної справи №1-2/11 в межах розгляду заяви про скасування арешту майна приходить до висновку, що заява ОСОБА_4 про скасування арешту з всього належного йому нерухомого майна підлягає задоволенню, виходячи з таких підстав.

Судом встановлено, що в ході досудового розслідування кримінальної справи №10669019 (судове провадження №1-2/11) по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.368 КК України постановою слідчого в ОВС прокуратури Полтавської області ОСОБА_6 від 07.06.2010 року про накладення арешту на майно, з метою можливої конфіскації майна накладено арешт на все нерухоме майно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , де б це майно не знаходилось (т.2 а.с.3). В даній постанові вказано, що копія цієї постанови направлена до Першої полтавської державної нотаріальної контори для внесення відповідної інформації до Єдиного реєстру заборон. Тобто, станом на 07.06.2010 року дана постанова уповноваженим слідчим була винесена на підставі та у спосіб, передбачений ст.ст.125,126 КПК України (в редакції 1960 року).

Вироком Великобагачанського районного суду Полтавської області від 17 жовтня 2011 року по кримінальній справі по обвинуваченню ОСОБА_4 за ч.2 ст. 368 КК України, його, ОСОБА_4 , визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 368 КК України та призначено покарання за ч. 2 ст. 368 КК України у виді 5 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати керівні посади в органах державної влади та місцевого самоврядування строком на 2 роки, без конфіскації майна (т.3 а.с.а.с.92-97). Вирок набрав законної сили 01 березня 2012 року (т.3 а.с.122). Отже, при постановленні вироку щодо ОСОБА_4 конфіскація майна як вид покарання не застосовувалась.

Ухвалою Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 28 жовтня 2013 року ОСОБА_4 звільнено від основного покарання, призначеного вироком Великобагачанського районного суду Полтавської області від 17 жовтня 2011 року за ч.2 ст.368 КК України (т.3 а.с.233).

28 лютого 2014 року ОСОБА_4 знято з обліку Миргородського міжрайонного відділу кримінально-виконавчої інспекції Управління державної пенітенціарної служби України в Полтавській області у зв`язку з відбуттям додаткової міри покарання у виді позбавлення права обіймати керівні посади в органах державної влади та місцевого самоврядування (т.3 а.с.148).

Постановою приватного нотаріуса Миргородського міського нотаріального округу Полтавської області ОСОБА_5 від 02 жовтня 2015 року ОСОБА_4 відмовлено в посвідченні договору дарування квартири у зв`язку з накладенням арешту на все його майно (т.3 а.с.149).

Отже, станом на даний час ОСОБА_4 , який у встановленому законом порядку звільнений від основного покарання та відбув додаткове покарання за вироком Великобагачанського районного суду Полтавської області від 17.10.2011 року і знятий з обліку, не може розпорядитися своєю власністю через наявність постанови слідчого в ОВС прокуратури Полтавської області ОСОБА_6 від 07.06.2010 року про накладення арешту на все нерухоме майно ОСОБА_4 , де б воно не знаходилося, яка зареєстрована 08.06.2010 року за №9910142 Першою полтавською державною нотаріальною конторою в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна.

Згідно з п. 8 ч. 1 ст. 324 КПК України (1960 року) суд при постановленні вироку повинен вирішити питання, що зробити з майном, описаним для забезпечення позову і можливої конфіскації майна.

З досліджених матеріалів справи вбачається, що Великобагачанським районним судом Полтавської області при постановленні вироку 17.10.2011 року щодо ОСОБА_4 не вирішувалося питання про скасування (зняття) арешту нерухомого майна ОСОБА_4 , що був накладений згідно постанови слідчого в ОВС прокуратури Полтавської області ОСОБА_6 від 07.06.2010 року про накладення арешту на все нерухоме майно ОСОБА_4 , де б воно не знаходилося, яка зареєстрована 08.06.2010 року за №9910142 Першою полтавською державною нотаріальною конторою в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна.

Згідно з п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.1990 року «Про практику застосування судами України процесуального законодавства при вирішенні питань, пов`язаних з виконанням вироків» у порядку, передбаченому ст. 411 КПК України, суди вправі вирішувати такі питання, які виникають при виконанні вироків внаслідок їх недоліків, зокрема, про скасування заходів по забезпеченню цивільного позову чи можливої конфіскації майна, якщо при винесенні виправдувального вироку чи відмові у позові або незастосуванні конфіскації вироком ці заходи не скасовані.

В контексті обґрунтування та доводів заяви ОСОБА_4 про зняття арешту з належного йому нерухомого майна, виходячи з сукупності досліджених матеріалів справи суд також зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст.316 ЦК України право власності це право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном (ч.1 ст.317 ЦК України).

Згідно ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до змісту ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», при розгляді справ українські суди повинні застосовувати Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Також, у п.12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі» зазначено, що «в мотивувальній частині кожного рішення у разі необхідності мають бути посилання на Конвенцію та рішення Європейського суду, які згідно з Законом №3477 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права і підлягають застосуванню в такій справі».

Рішення Європейського суду є офіційною формою роз`яснення основних (невідчужуваних) прав кожної людини, закріплених і гарантованих Конвенцією, яка є частиною національного законодавства, та у зв`язку з цим джерелом законодавчого правового регулювання і правозастосування в Україні.

Згідно статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свої власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У Рішенні Європейського суду від 29.11.1991 року у справі «Пайн Велів Девелопментс ЛТД» проти Ірландії» зазначається, що власники мають право претендувати щонайменше на законне сподівання на можливість користуватися своєю власністю.

Отже, виходячи з сукупності вищевикладених обставин та того, що ОСОБА_4 , який у встановленому законом порядку звільнений від основного покарання та відбув додаткове покарання за вироком Великобагачанського районного суду Полтавської області від 17.10.2011 року і знятий з обліку, не може розпорядитися своєю власністю, оскільки на все його нерухоме майно накладено арешт, потреба у якому на даний час не існує, з метою належної можливості володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю, є передбачені законом підстави для задоволення заяви ОСОБА_4 від 06.10.2015 року про скасування арешту нерухомого майна по кримінальній справі №1-2/11 по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.368 КК України.

На підставі вищевикладеного та керуючись п. 9 розділу Перехідні положення КПК України (2012 року), ст.ст. 401,411 КПК України (1960 року), ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.1990 року «Про практику застосування судами України процесуального законодавства при вирішенні питань, пов`язаних з виконанням вироків», суд, -

п о с т а н о в и в:

Скасувати арешт на все нерухоме майно, що належить громадянину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що був накладений постановою про накладення арешту б/н від 07.06.2010 року слідчого з ОВС прокуратури Полтавської області ОСОБА_6 і занесеного Першою полтавською державною нотаріальною конторою 08.06.2010 року до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за реєстраційним №9910142.

Постанова оскарженню не підлягає.

Головуючий