Справа № 165/1159/13-к
Провадження № 1-кп/165/71/13
НОВОВОЛИНСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
02 грудня 2013 року м. Нововолинськ
Нововолинський міський суд Волинської області
у складі головуючого Ушакова М.М.,
при секретарі Лубаєвській Л.В.,
з участю прокурора Васьовчика І.В.,
обвинувачених ОСОБА_1, ОСОБА_2,
захисників ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Нововолинську кримінальне провадження відносно ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.355, ч.2 ст.146 КК України, -
ОСОБА_2 та ОСОБА_1 обвинувачуються органом досудового слідства у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 355 та ч. 2 ст. 146 КК України.
В судовому засіданні захисник обвинуваченого ОСОБА_1 ОСОБА_3 заявив суду клопотання про визнання висновку експерта судово-медичної експертизи потерпілого ОСОБА_5 № 265 від 27 серпня 2013 року недопустимим доказом, зазначивши, що при складанні даного висновку експерт без дозволу суду послався у висновку на можливість заподіяння тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_5 бейсбольною битою, однак така бейсбольна бита експерту судом не надавалася,. Вважає, що висновок експерта № 265 від 27 серпня 2013 року є недопустимим доказом оскільки експертом було здійснено процесуальні дії без попереднього дозволу суду та з порушенням його суттєвих умов. Також зазначив, що експертом надано завідомо неправдивий висновок, а тому даний висновок є недопустимим доказом, просив суд визнати його недопустимим та виключити з числа речових доказів у даному кримінальному провадженні. В судовому засіданні прокурор заперечив, щодо задоволення клопотання захисника ОСОБА_3, захисник ОСОБА_4, обвинувачені ОСОБА_1 та ОСОБА_2 підтримали клопотання захисника ОСОБА_3
Суд заслухавши думку учасників процесу приходить до висновку, що клопотання захисника задоволенню не підлягає, виходячи із наступного.
Відповідно до статті 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.
Відповідно до статті 86 КПК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.
Відповідно до статті 87 КПК України недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обовязковість яких надана Верховною ОСОБА_5 України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.
Згідно ч. 2 статті 87 КПК України істотними порушеннями прав людини і основоположних свобод, зокрема, є здійснення процесуальних дій, які потребують попереднього дозволу суду, без такого дозволу або з порушенням його суттєвих умов.
Докази, передбачені цією статтею КПК України повинні визнаватися судом недопустимими під час будь-якого судового розгляду, крім розгляду, якщо вирішується питання про відповідальність за вчинення зазначеного істотного порушення прав та свобод людини, внаслідок якого такі відомості були отримані.
Згідно саттті 89 КПК України суд вирішує питання допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення.
У разі встановлення очевидної недопустимості доказу під час судового розгляду суд визнає цей доказ недопустимим, що тягне за собою неможливість дослідження такого доказу або припинення його дослідження в судовому засіданні, якщо таке дослідження було розпочате. Сторони кримінального провадження, потерпілий мають право під час судового розгляду подавати клопотання про визнання доказів недопустимими, а також наводити заперечення проти визнання доказів недопустимими.
В судовому засіданні захисник ОСОБА_3 як на підставу своїх доводів посилався на п. 1 ч. 2 статті 87 КПК України.
Однак, на думку суду положення статті, на які посилається захисник у своєму клопотанні, стосуються лише випадків здійснення процесуальних дій під час досудового розслідування,
Як було зазначено вище, доказами у кримінальному провадженні згідно зі ст. 84 КПК є фактичні дані, отримані у передбаченому КПК порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Тобто застосоване законодавцем при наданні визначення поняття "докази" формулювання "фактичні дані, отримані у передбаченому КПК порядку" та положення ч. 3 ст. 17 КПК про те, що обвинувачення не можуть ґрунтуватися на доказах, отриманих незаконним шляхом, свідчать, що відомості, матеріали та інші фактичні дані, отримані органом досудового розслідування в непередбаченому процесуальним законом порядку чи з його порушенням, є очевидно недопустимими, а це відповідно до ч. 2 ст. 89 КПК тягне за собою неможливість дослідження такого доказу або припинення його дослідження в судовому засіданні, якщо таке дослідження було розпочате.
Зазначене правило застосовується і щодо доказів, отриманих внаслідок істотного порушення прав та свобод людини (ст. 87 КПК ) за умови підтвердження сторонами кримінального провадження їх очевидної недопустимості. В іншому випадку суд вирішує питання допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення.
Отже виходячи із положень КПК України сторона захисту має в судовому засіданні підтвердити очевидну недопустимість доказу, який вона вважає недопустимим.
Однак, в судовому засіданні стороною захисту не надано суду будь-яких доказів на підтвердження очевидної недопустимості такого доказу, що міститься в матеріалах кримінального провадження, як висновок експерта № 265 від 27 серпня 2013 року.
Посилання ж захисник на п..1 ч. 2 статті 87 КПК України є необгрунтованим, оскільки п.1 ч. 2 статті 87 КПК України стосуються випадків, коли процесуальні дії здійснюються під час досудового розслідування кримінального провадження без попереднього дозволу суду або з порушенням його суттєвих умов, тобто без ухвали слідчого судді, або з порушення передбачених в ухвалі слідчого судді умов. Посилання ж захисника на те, що висновок експерта є завідомо неправдивим має бути підтверджено відповідним рішенням суду, чого суду надано не було.
Таким чином на момент заявлення суду клопотання відсутні будь-які дані, які б свідчили про очевидну недопустимість висновку експерта № 265 від 27 серпня 2013 року як доказу, а тому суд позбавлений можливості встановити його недопустимість, а тому даний висновок експерта № 265 від 27 серпня 2013 року буде оцінений судом в сукупності з іншими доказами даного кримінального провадження в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення по даному кримінальному провадженню.
Керуючись статями 88, 87, 88, 89, 369, 372 КПК України, суд,-
В задоволенні клопотання захисника ОСОБА_6 про визнання висновку експерта № 265 від 27 серпня 2013 року недопустимим доказом відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Головуючий підпис
Суддя М.М. Ушаков