Справа № 583/4064/15-к
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 січня 2016 року Охтирський міськрайонний суд Сумської області у складі:

головуючого ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду кримінальне провадження, що зареєстроване в Єдиному реєстрі досудових розслідувань 03 червня 2015 року за №0000059 про обвинувачення

ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Комуна Артемівського району Донецької області, українця, громадянина України, освіта середня технічна, розлученого, маючого на утриманні неповнолітню доньку 2001 року народження, мешканця АДРЕСА_1 , проходить службу на посаді кухаря взводу забезпечення військової частини польова пошта НОМЕР_1 , раніше не судимого,

за ч. 3 ст. 407, ч.4 ст.407 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

06 червня 2014 року ОСОБА_4 на підставі Указу Президента України № 303/2014 від 17.03.2014 року «Про часткову мобілізацію» призваний на військову службу, яку проходив в тому числі у в/ч польова пошта НОМЕР_1 з 02.11.2014 року на посаді робітника підсобного та з 05.02.2015 року на посаді кухаря взводу забезпечення в/ч польова пошта НОМЕР_1 .

З моменту видання указу Президента України № 303 від 17.03.2014 року «Про часткову мобілізацію», на території України діє особливий період відповідно до ст. 1 Закону України «Про оборону України».

Відповідно до вимог ст.ст. 2, 4, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», солдат ОСОБА_4 вважається військовослужбовцем, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період.

В період з 24 по 31 грудня 2014 року за рапортом солдата ОСОБА_6 на підставі направлення командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 останній проходив військово-лікарську комісію у Військово-медичному клінічному центрі Північного регіону України (в/ч НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ), в результаті якої визнаний придатним до військової служби.
Відповідно до вимог ст. 40 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України військовослужбовці самостійно відрекомендовуються своєму безпосередньому начальникові у разі, зокрема, відбуття чи повернення з лікування.

Всупереч цьому 01.01.2015 року після закінчення терміну лікування солдат ОСОБА_4 на службу до пункту постійної дислокації військової частини - польова пошта НОМЕР_1 не повернувся, а з 01.01.2015 року по 08.04.2015 року перебував за місцем свого проживання м. Суми та займався власними справами.

Крім того, солдат ОСОБА_4 перебував на стаціонарному лікуванні в урологічному відділенні КЗ «Сумська міська клінічна лікарня №1» в період з 09.04.2015 року по 17.04.2015 року, а 18.04.2015 року зобов`язаний був з`явитися до військової частини польова пошта НОМЕР_1 та продовжити проходження військової служби, однак у визначений час до місця служби не прибув, а з 18.04.2015 року по 15.05.2015 року перебував за місцем свого проживання м. Суми та займався власними справами, та прибув до місця постійної дислокації військової частини польова пошта НОМЕР_1 у АДРЕСА_3 , лише 16.05.2015 року, де продовжив виконання своїх службових обов`язків.

Крім того, солдат ОСОБА_4 за направленнням командування військової частини польова пошта НОМЕР_1 прибув 25.06.2015 року до військової частини НОМЕР_3 ( НОМЕР_4 військовий госпіталь АДРЕСА_4 ) для проходження лікування у травмологічному відділенні зазначеного військового лікувального закладу та визначення придатності до військової служби за станом здоров`я, після чого отримав консультативний висновок, в якому зазначено, що хворий ОСОБА_4 невідкладної допомоги не потребує, а лікарями рекомендовано продовжити лікування за місцем служби. У такий спосіб ОСОБА_4 зобов`язаний був повернутись до розташування військової частини польова пошта НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_3 , та продовжити лікування за місцем служби 26.06.2015 р. Однак, солдат ОСОБА_4 26.06.2015 до місця служби не прибув, а перебував за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , та займався власними справами.

В подальшому, усвідомивши протиправність своїх дій щодо незаконного нез`явлення до місця служби, солдат ОСОБА_4 з`явився до військової частини польова пошта НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_3 , лише 25.12.2015 р.

Таким чином, солдат ОСОБА_4 , являючись військовослужбовцем (крім строкової служби), у період з 01.01.2015 р. до 08.04.2015 р. не з`явився вчасно на службу без поважних причин тривалістю понад один місяць, чим вчинив злочин, передбачений ч.3 ст.407 КК України (в редакції статті до внесення змін Законом України №194-VIII від 12.02.2015 року), а у період з 18.04.2015 р. до 15.05.2015 р. та з 26.06.2015 року по 24.12.2015 року не з`явився вчасно на службу без поважних причин в умовах особливого періоду, чим вчинив злочин, передбачений ч.4 ст.407 КК України (в редакції згідно із Законом України №194-VIII від 12.02.2015 року).

04 січня 2016 року між прокурором та обвинуваченим ОСОБА_4 укладена угода про визнання винуватості, відповідно до якої ОСОБА_4 беззастережно визнає свою винуватість у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 407 та ч.4 ст.407 КК України.

Враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та беззастережне визнання ним винуватості, інші обставини, що пом`якшують покарання, - вчинення злочинів вперше, участь в бойових діях в зоні проведення Антитерористичної операції на Сході України, відсутність шкоди, які істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, сторони дійшли згоди застосувати вимоги ст. 69 КК України та перейти до іншого, більш м`якого виду покарання ОСОБА_4 , не зазначеного в санкціях ч. 3 ст. 407 та ч.4 ст.407 КК України, у вигляді штрафу.

Сторони узгодили покарання ОСОБА_4 за ч.3 ст. 407 КК України із застосуванням вимог ст. 69 КК України у вигляді штрафу в розмірі 300 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 5100,00 грн., за ч. 4 ст. 407 КК України із застосуванням вимог ст. 69 КК України у вигляді штрафу в розмірі 580 неоподаткованих мінімумів доходів громадян. На підставі вимог ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_4 узгоджене остаточне покарання у виді штрафу в розмірі 580 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 9860,00 грн.

Крім того, згідно умов даної угоди обвинуваченому роз`яснено наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені ст. 473 КПК України, та наслідки невиконання угоди.

З огляду на викладене, суд вважає необхідним розглянути справу відповідно до положень ст.ст. 472, 474 КПК України.

Розглядаючи питання про затвердження угоди про визнання винуватості, суд виходив з наступного.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні злочину визнав повністю, пояснив, що вчасно не з`являвся на службу оскільки лікувався вдома, хоча був придатний до військової служби і мав обов`язок повернутися у військову частину та лікуватися амбулаторно за місцем проходження служби.

Згідно ч. 4 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.

Так, кримінальні правопорушення, у вчиненні яких обвинувачений ОСОБА_4 визнав себе винуватим, відповідно до ст. 12 КК України є злочином середньої тяжкості та тяжким злочином.

При цьому, судом з`ясовано, що обвинувачений цілком розуміє права, визначені п.1 ч. 4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.

Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Також судом встановлено, що умови даної угоди відповідають вимогам Кримінального процесуального Кодексу України та Кримінального Кодексу України, і не є такими, що не відповідають інтересам суспільства або порушують права, свободи чи інтереси інших осіб.

Узгоджені сторонами вид і міра покарання не є такими, що не відповідають ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Суд вважає за можливе призначення покарання обвинуваченому із застосуванням ст..69 КК України, з урахуванням особи ОСОБА_4 , який є раніше не судимим, має на утриманні неповнолітню доньку, наявності обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчинених злочинів, таких як участь в антитеррористичній операції з 09.06.2014 року по 21.07.2014 року, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину.

Прокурор, захисник вважають, що угода відповідає положенням чинного законодавства і може бути затверджена.

З огляду на викладене, суд дійшов до висновку про можливість затвердження угоди про визнання винуватості від 04.01.2016 року, а обвинуваченого ОСОБА_4 визнати винуватим у скоєнні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 407, ч.4 ст.407 КК України.

Запобіжний захід ОСОБА_4 не обирався, і суд не вбачає підстав для застосування запобіжного заходу до нього до вступу вироку в законну силу.

Керуючись ст. ст. 370, 374, 475 КПК України, суд, -
УХВАЛИВ:
Затвердити угоду від 04 січня 2016 року, укладену між прокурором військової прокуратури Сумського гарнізону лейтенантом юстиції ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 , про визнання винуватості.

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 407 та ч.4 ст.407 КК України, та призначити узгоджене сторонами покарання

за ч.3 ст.407 КК України із застосуванням ч.1 ст.69 КК України у вигляді штрафу в розмірі 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 5100 грн.,

за ч.4 ст.407 КК України із застосуванням ч.1 ст.69 КК України у вигляді штрафу в розмірі 580 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 9860 грн.

Відповідно до ст.70 ч.1 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим покаранням остаточно призначити покарання у вигляді штрафу в розмірі 580 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 9860 (дев`ять тисяч вісімсот шістдесят) гривень.

Запобіжний захід до вступу вироку в законну силу не застосовувати.

Вирок може бути оскаржено до Апеляційного суду Сумської області через Охтирський міськрайонний суд Сумської області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження у разі відсутності апеляційної скарги.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя: ОСОБА_1