ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №668/6422/15-к

28.08.2015 року Суворовський районний суд м. Херсона в складі:

головуючого судді: ОСОБА_1

при секретарі: ОСОБА_2

за участю прокурора: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

потерпілого: ОСОБА_5

захисника: ОСОБА_6

обвинуваченого: ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Херсоні кримінальне провадження №0001683 за обвинуваченням:

- ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Херсона, українець, громадянин України, освіта середня повна, одружений, утриманців не має, на військовому обліку не перебуває, фізичних вад здоров`я не має, інвалідності не має, перебуває на обліку в Херсонському обласному наркологічному диспансері з приводу діагнозу «Розлади психіки та поведінки внаслідок вживання опіоїдів. Синдром залежності», не працевлаштований, не є потерпілим внаслідок аварії на ЧАЕС, проживав за адресою: АДРЕСА_1 , раніше засуджений: вироком Комсомольського районного суду м. Херсона від 01.09.2014 року за ч. 2 ст. 190 КК України на 3 роки позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки, вироком Дніпровського районного суду м. Херсона від 27.04.2015 року за ч. 2 ст. 185, ст. 71 КК України на 3 роки 6 місяців позбавлення волі, вироком Суворовського районного суду м. Херсона від 12.05.2015 року за ч. 1 ст. 190, ч. 2 ст. 190, ч. 4 ст. 70 КК України на 3 роки 7 місяців позбавлення волі, вироком Комсомольського районного суду м. Херсона від 28.05.2015 року за ч. 2 ст. 190, ч. 2 ст. 186, ч. 4 ст. 70 КК України на 4 роки 3 місяці позбавлення волі

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, -

встановив:

ОСОБА_7 02.03.2015 року близько 12-30 год., перебуваючи на автомобільній стоянці, що між будинками АДРЕСА_2 , переслідуючи прямий умисел на протиправне заволодіння чужим майном, з корисливого мотиву повторно шляхом обману ОСОБА_5 , який виразився в тому, що він переконав останнього в своїй можливість за певну грошову винагороду продати йому бензин марки А-95, заздалегідь не збираючись виконувати цю домовленість, спонукав ОСОБА_5 добровільно передати йому грошові кошти у сумі 600 грн. у якості оплати за бензин, якими у подальшому незаконно заволодів та розпорядився ними на власний розсуд, однак в подальшому свою обіцянку не виконав, чим завдав потерпілому ОСОБА_5 майнову шкоду на зазначену суму.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 вину у вчиненні інкримінованого йому злочину визнав повністю, фактичні обставини справи не оспорив. Показав, що в кінці лютого - на початку березня 2015 року в обідній час зустрівши потерпілого, запропонував йому купити у нього бензин, на що той погодився, хоча фактично бензину у нього не було, повідомивши при цьому потерпілому про те, що за тим бензином потрібно поїхати на автостоянку на вул. Пугачова, що у подальшому вони і зробили на автомобілі потерпілого. Біля воріт тієї стоянки потерпілий передав йому гроші в сумі 600 грн. за бензин, він їх взяв та пішов на територію автостоянки, після чого з грішми потерпілого пішов з території автостоянки у іншому напрямку від того місця, де його чекав потерпілий.

Пред`явлений потерпілим цивільний позов визнав повністю.

Винуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину, окрім визнання вини самим обвинуваченим, підтверджується також сукупністю зібраних в ході досудового слідства та перевірених і досліджених судом доказів, які суд визнає належними та допустимими.

Так, наведені показання обвинуваченого відповідають показанням потерпілого ОСОБА_5 , який суду розповів, що 02 чи 03 березня 2015 року в обідній час він зустрів обвинуваченого, який запропонував йому купити бензин, зазначивши, що йому терміново треба його продати, на що він погодився, після чого вони на належному йому (потерпілому) автомобілі поїхали на автостоянку на вул. Пугачова, де за словами обвинуваченого у його гаражі знаходився той бензин. Біля в`їзду на територію стоянки обвинувачений сказав, щоб він дав йому гроші, вказавши при цьому, щоб в гараж з ним він не йшов, а чекав його там же, після чого він передав обвинуваченому 600 грн., той з його грошима пішов на територію автостоянки, однак до нього не повернувся, а втік звідти, перескочивши через паркан.

Крім того, потерпілий ствердив, що під час проведення досудового розслідування він впізнав обвинуваченого за наданими йому фотознімками як особу, яка пропонувала йому купити бензин та взяла у нього гроші в сумі 600,0 грн., про що слідчим було складено відповідний протокол від 04.04.2015 року (а.с. 65-67).

Свідок ОСОБА_8 суду показав, що на час інкримінованих ОСОБА_7 дій працював охоронником на автостоянці на вул. Пугачова та бачив, як повз приміщення, де розташоване його робоче місце, швидко пройшла особа чоловічої статі в бік паркану, після чого біля в`їзду на територію стоянки чув розмову чоловіків, один з яких розповідав про те, що він передав комусь гроші, хто мав йому щось передати, однак не зробив цього, а втік.

Зазначив, що обвинуваченого ОСОБА_9 знає візуально у зв`язку з тим, що до подій у справі бачив його на тій же стоянці, і лише у зв`язку з цим впізнав його на досудовому розслідуванні. З впевненістю стверджувати про те, що особою чоловічої статі, яка за повідомлених ним обставин швидко пройшла повз приміщення, де розташоване його робоче місце, не може, бо добре не розгледів ту особу.

З огляду на наведені показання свідка, суд вважає за необхідне визнати неналежним доказом наданий прокурором на підтвердження висунутого ОСОБА_9 обвинувачення протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 04.04.2015 року за участю свідка ОСОБА_8 (а.с. 71-73), оскільки він не відповідає визначеним у ст. 85 КПК України критеріям визнання доказу у справі належним, а саме: не містить відомостей, які мають значення для даного кримінального провадження.

Крім того, суд вважає за неможливе покласти в основу вироку як доказ на підтвердження винуватості ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого йому злочину протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками за участю свідка ОСОБА_10 від 04.04.2015 року (а.с.68-70)з таких підстав.

В ході судового розгляду сторона захисту заперечувала допустимість цього доказу, натомість прокурор фактично ухилився від доказування відповідно до ч. 2 ст. 92 КПК України його допустимості, спочатку заявивши про необхідність допиту свідка, за участю якого було проведено таке впізнання, для доведення того, що зазначена слідча дія була проведена у відповідності з законом, а пізніше відмовившись від допиту такого свідка без будь - якого обґрунтування і фактично не надавши стороні захисту можливості допитати його, а суду - всебічно та повно з`ясувати обставини проведення тієї слідчої дії і за результатами цього дати оцінку оспорюваному стороною захисту протоколу, оскільки виходячи зі змісту принципу диспозитивності, закріпленого у ст. 26 КПК України, суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами.

Оцінивши у сукупності зазначені вище докази, які визнані належними та допустимими, суд вважає їх достатніми для того, щоб дійти висновку про винуватість ОСОБА_7 у пред`явленому йому обвинуваченні, і кваліфікує його дії за ч. 2 ст. 190 КК України як заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчинене повторно.

При обранні виду та розміру покарання обвинуваченому суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який за законом віднесений до злочинів середньої тяжкості, особу обвинуваченого, який має постійне місце проживання, за матеріалами справи характеризується задовільно, не працевлаштований, перебуває на обліку в Херсонському обласному наркологічному диспансері з приводу діагнозу «Розлади психіки та поведінки внаслідок вживання опіоїдів», на обліку у психіатра не перебуває, має неодноразові судимості за вчинення аналогічних злочинів, обставиною, яка пом`якшує покарання, визнає повне визнання вини, обставин, які обтяжують покарання, судом не встановлено і вважає за необхідне призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк, який, на думку суду, є достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження вчинення ним нових злочинів.

Пред`явлений потерпілим ОСОБА_5 цивільний позов про відшкодування завданої йому майнової шкоди є обґрунтованим і підлягає задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ст. 124 КПК України з обвинуваченого на користь держави підлягають стягненню процесуальні витрати.

Керуючись ст.ст. 369, 373 - 376 КПК України, суд -

ухвалив:

ОСОБА_7 визнати винуватим у пред`явленому йому з ч. 2 ст. 190 КК України обвинуваченні і призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України шляхом часткового складання покарань, призначених за цим та попереднім вироком Комсомольського районного суду м. Херсона від 28.05.2015 року, визначити ОСОБА_7 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки 5 (п`ять) місяців з поміщенням для відбування покарання до кримінально - виконавчої установи закритого типу.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_7 обчислювати з 17 березня 2015 року.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили не обирати.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_5 600 (шістсот) грн. в рахунок відшкодування завданої майнової шкоди.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь КЗ «Херсонська обласна психіатрична лікарня» 448,33 (чотириста сорок вісім грн. 33 коп.) грн. в рахунок відшкодування витрат на проведення судово - психіатричної експертизи №225 від 23.04.2015 року.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, та може бути оскаржений протягом тридцяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Херсонської області через Суворовський районний суд м. Херсона.

Копію вироку негайно після проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Головуючий: ОСОБА_1