В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
08 грудня 2015 року Справа № 595/261/15-к

Номер провадження1-кп/608/154/2015

Чортківський районний суд Тернопільської області в складі: головуючого суду судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 та ОСОБА_3

з участю секретаря ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

представника потерпілого ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

потерпілого ОСОБА_9 ,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Чорткові кримінальне провадження, яке під час досудового слідства 24 листопада 2014 року внесено в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000391, відносно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Бучач Тернопільської області, українця, громадянина України, освіта середня, не одруженого, не працюючого, жителя АДРЕСА_1 , раніше судимого:
1/. вироком Бучацького районного суду Тернопільської області від 13 травня 2014 року за ч. 2 ст. 190 Кримінального кодексу України до покарання в вигляді двох років позбавлення волі, на підставі ст. 104 Кримінального кодексу України звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком один рік і шість місяців та покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 Кримінального кодексу України;
2/. вироком Бучацького районного суду Тернопільської області від 30 травня 2014 року за ч. 2 ст. 190 Кримінального кодексу України до покарання в вигляді дев`яносто неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1 530 гривень, в силу ч. 4 ст. 70 Кримінального кодексу України в строк покарання за сукупністю злочинів передбачених ч. 2 ст. 190 Кримінального кодексу України, за які ОСОБА_8 засуджений за даним вироком зарахувати покарання за вироком Бучацького районного суду від 13 травня 2014 року за ч. 2 ст. 190 Кримінального кодексу України у виді 2 років позбавлення волі, на підставі ст. 104 Кримінального кодексу України звільненого від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю один рік і шість місяців та застосуванням обов`язків передбачених п. 2,3,4 ст.76 Кримінального кодексу України, які слід виконувати самостійно,
який обвинувачується в вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 189, ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст. 315, ч. 2 ст. 190 Кримінального кодексу України,--
ВСТАНОВИВ:
24 листопада 2014 року о 15-й годині обвинувачений ОСОБА_8 в міському парку в центрі міста Бучач Тернопільської області з погрозою застосування фізичного насильства та знищенням майна потерпілого ОСОБА_9 умисно вимагав в останнього 200 доларів США. Сприймаючи такі погрози реально, побоюючись фізичної розправи та знищення свого майна 2 грудня 2014 року о 10-й годині 30 хвилин в дворі будинку, що розташований по АДРЕСА_2 , потерпілий ОСОБА_9 передав обвинуваченому 200 доларів США, що в перерахунку на гривні становить 3 020 гривень.
Обвинувачений ОСОБА_8 в судовому засіданні свою вину в інкримінованих йому злочинах не визнав. Дав суду показання, згідно яких на початку жовтня 2014 року він познайомився з потерпілим біля бару «Піраміда» в м. Бучач. Там він пригостив потерпілого звичайною цигаркою і під час розмови вони обмінялися номерами мобільних телефонів і після того вже періодично телефонували один до одного. Він ніколи не мав наркотичних речовин і ніколи їх не вживав і потерпілого в вживання наркотичних речовин не втягував і наркотичні речовини йому не збував. Фактично наркотичні засоби збував потерпілий, бо він говорив, що має наркотичні засоби в великій кількості. В листопаді місяці мама дала йому гроші на скутер, але він хотів автомобіль і звернувся до потерпілого, щоб той позичив йому 4 500 гривень і вони домовилися, що він віддасть таку суму до Нового року. Потерпілий йому одного дня позичив при зустрічі 1 500 гривень, наступного дня ще 1 500 гривень, а через кілька днів також 1 500 гривень. Гроші в сумі 4 500 доларів США він від потерпілого не отримував. Також заперечує передачу потерпілим і 60 доларів США. Сувенірних купюр номіналом 100 доларів США він потерпілому не давав. В листопаді потерпілий позичив в знайомого на імя ОСОБА_10 200 доларів США. Оскільки потерпілий не повертав борг, то знайомий став телефонувати до нього, а він до потерпілого з вимогою повернення такого боргу. І під час таких розмов в адрес потерпілого були погрози, бо він не віддав людині борг. На початку грудня 2014 року потерпілий сказав, що не може вийти з будинку, бо його мама не пускає, і попросив підійти до нього. Він підійшов і взяв в потерпілого борг, а коли вийшов на вулицю, то його затримали працівники міліції.

Позов потерпілого про відшкодування матеріальної та моральної шкоди він не визнає.

Проте такі показання обвинуваченого судом оцінюються критично, а тому до уваги не приймаються. Суд вважає вищенаведені показання обвинуваченого ОСОБА_8 як спосіб його самозахисту та уникнення відповідальності за вчинений злочин. До такого висновку суд прийшов з врахуванням наступних обставин.

Так, потерпілий ОСОБА_9 в судовому засіданні показав, що з обвинуваченим ОСОБА_8 вони познайомилися в жовтні 2014 біля бару «Піраміда» в парку м. Бучач, і тоді обвинувачений запропонував йому вжити наркотики. Він спочатку відмовлявся, але обвинувачений був наполегливим, і тоді він погодився. При першій зустрічі вони обмінялися номерами телефонів і після цього обвинувачений до нього телефонував, запрошуючи піти покурити. Після першого разу йому вже хотілося курити і так вони з обвинуваченим три рази вживали наркотичні засоби, а після третього разу обвинувачений вручив йому загорнуті в аркуш паперу з зошита наркотики, сказав, що це подарок, щоб він їх заховав і зберігав дома. Так він зберігав цей пакет дома з жовтня по листопад 2014 року, а потім за нього забув.

3 листопада 2014 року до нього поступив телефонний дзвінок, чоловік представився працівником міліції і сказав, що йому треба на п`яту годину зявитися в райвідділ міліції. Він зателефонував до обвинуваченого. Той спочатку не брав телефон, а потім сам зателефонував, і коли дізнався про причину дзвінка, то став на нього кричати, що він комусь сказав про те, що вони курили. Після цього домовилися зустрітися того ж дня о 16.30 біля бару «Піраміда». Коли він прийшов до бару, то обвинувачений був з своїм другом ОСОБА_11 . Обвинувачений почав йому погрожувати, а потім став дуже добрий і сказав, що може вирішити проблему з працівниками міліції, але треба 1 500 доларів. Він подумав, а потім погодився, пішов додому, де взяв 1 500 доларів США, і передав їх обвинуваченому.

Після цього обвинувачений зателефонував приблизно через тиждень і повідомив, що треба ще 3 000 доларів, сказав, що частину грошей можна буде вкласти в справу і отримати гроші з процентами. Вони зустрілися і він дав обвинуваченому 1 500 доларів США, а той взамін дав на таку ж суму сувенірні долари США номіналом по 100 доларів США, щоб їх покласти взамін.

Він поставив сувенірні долари США і 16 листопада 2014 року передав обвинуваченому ще 1 500 доларів

Через деякий час обвинувачений запропонував йому вчинити крадіжку з будинку, сказав, що там можна взяти 25 тисяч євро, які вони поділять на двох. Він не хотів цього робити, сказав, що подумає, і пішов додому. Певний час він не відповідав на дзвінки обвинуваченого, а потім сказав, що він не буде брати участі в крадіжці. Тоді обвинувачений сказав, що він підвів людей, став в нього вимагати «неустойку», погрожувати фізичним насильством та знищенням будинку і такі погрози він сприймав, як реальні, переживаючи за своє життя. На той час він вже не мав грошей, тоді залишалося тільки 60 доларів. До того ж про все дізналася його мама і вони звернулися в райвідділ міліції. Коли він передавав обвинуваченому 60 доларів США та 200 доларів США, то це вже відбувалося під контролем працівників міліції.

Цивільний позов просить задовольнити.

Законний представник неповнолітнього потерпілого ОСОБА_12 суду показала , що 22 листопада 2014 року вона, прибираючи в кімнаті сина, вирішила перевірити наявність коштів, якими той володів. Ці кошти залишилися після смерті в 2009 році чоловіка в спадок. Крім того, вона отримувала пенсію, яку переводила в долари США. Ці кошти планувалися на навчання сина, так як він в даний час вже навчається в 11-му класі. Але грошей там не було, замість них були сувенірні купюри. Вона запитала сина і той їй все розповів. Після цього вони звернулися з заявою в райвідділ міліції.

Також просить задовольнити цивільний позов про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Вищенаведені показання потерпілого ОСОБА_9 в частині вимагання обвинуваченим 200 доларів США суд приймає до уваги при винесенні вироку, оскільки такі показання об`єктивно підтверджуються іншими доказами, що були досліджені в ході судового розгляду.

З протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 24 листопада 2014 року вбачається, що в цей день о 10-й годині старшим слідчим Бучацького РВ ОСОБА_13 від ОСОБА_9 в присутності його матері ОСОБА_12 прийнято заяву, в якій він просить притягнути до кримінальної відповідальності ОСОБА_8 та ОСОБА_14 , які в період з листопада по даний час погрожуючи фізичною розправою та знищенням його майна (житла) вимагали в нього гроші, на даний час під впливом погроз він передав гроші в сумі 4 500 доларів США і на даний час вимагають 200 доларів США.

Згідно витягу № 1 з кримінального провадження № 0000391 вбачається що 24 листопада 2014 року на підставі матеріалів правоохоронних та контролюючих державних органів про виявлення фактів вчинення чи підготовки до вчинення кримінальних правопорушень внесено інформацію про те, що в період часу з 10 листопада 2014 року по 24 листопада 2014 року жителі міста Бучач вимагають у гр. ОСОБА_15 грошові кошти, погрожуючи йому при цьому фізичною розправою та знищенням його житла з правовою кваліфікацією за ч. 2 ст. 189 Кримінального кодексу України.

Згідно витягу № 2 з вищезазначеного кримінального провадження 2 грудня 2014 року на підставі матеріалів правоохоронних та контролюючих державних органів про виявлення фактів вчинення чи підготовки до вчинення кримінальних правопорушень внесено інформацію про те, що 2 грудня 2014 року о 10 годині 30 хвилин ОСОБА_8 , погрожуючи фізичною розправою та знищенням житла вимагав у ОСОБА_9 гроші в сумі 200 доларів США з правовою кваліфікацією за ч. 2 ст. 189 Кримінального кодексу України.

25 листопада 2014 року старшим слідчим СВ Бучацького РВ управління МВС України в Тернопільській області доручено працівникам СКР Бучацького РВ провести НСРД направлені на отримання відомостей, які мають значення для досудового роз слідування, а саме: проведення зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж за СІМ-картою НОМЕР_1 , яка належить ОСОБА_8 ..

Аналогічно, 2 грудня 2014 року старшим слідчим СВ Бучацького РВ управління МВС України в Тернопільській області доручено працівникам СКР Бучацького РВ провести контроль за вчиненням злочину відносно ОСОБА_8 .

З протоколу за результатами проведення негласної слідчої (розшукової) дії -- зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж від 15 грудня 2014 року , що проводилась за ухвалою слідчого судді апеляційного суду Тернопільської області від 25 листопада 2014 року вбачається, що 1 та 2 грудня 2014 року відбувалася телефонна розмова обвинуваченого ОСОБА_8 з потерпілим ОСОБА_9 , із змісту якої видно, що обвинувачений вимагає в потерпілого гроші, і о 10-й годині 07 хвилин 2 грудня 2014 року вони домовилися, що обвинувачений підійде до будинку потерпілого, а о 10-й годині 23 хвилини, коли обвинувачений вже був біля під`їзду будинку, вони домовилися про зустріч.

Такі обставини підтверджуються і дослідженим в порядку ст.. 359 Кримінального процесуального кодексу України звукозаписом таких розмов обвинуваченого та потерпілого.

Згідно протоколу огляду та вручення грошових коштів від 2 грудня 2014 року проведено огляд грошових коштів, отриманих від ОСОБА_12 для вручення її сину потерпілому ОСОБА_9 , з метою передачі їх обвинуваченому ОСОБА_8 для подальшого документування факту вимагання згідно постанови про проведення контролю за вчиненням злочину від 2 грудня 2014 року, а саме: гроші в сумі 200 доларів США дві купюри номіналом по 50, а одна номіналом 100 доларів США.

Протоколом про проведення контролю за вчиненням злочину від 2 грудня 2014 року підтверджується вручення грошових коштів в сумі 200 доларів потерпілому ОСОБА_9 та передача їх останнім обвинуваченому.

Також в судовому засіданні в порядку ст. 359 Кримінального процесуального кодексу України було переглянуто відеозапис проведення цієї слідчої дії.

Свідок ОСОБА_16 в судовому засіданні показав, що в кінці листопада 2014 року в райвідділ міліції звернувся з заявою потерпілий ОСОБА_9 , який вказав, що його знайомий ОСОБА_8 вимагає в нього гроші, погрожуючи йому розправою. Він за дорученням слідчого проводив в кримінальному провадженні оперативно-технічні заходи, під час яких було зафіксовано вимагання обвинуваченим в потерпілого 200 доларів США та передача такої суми обвинуваченому ОСОБА_8 .. Після того обвинувачений був затриманий та в присутності понятих в нього вилучено 200 доларів США.

Свідки ОСОБА_17 та ОСОБА_18 в судовому засіданні підтвердили, що на початку грудня 2014 року біля 10-ї години на вулиці м. Бучач вони були запрошені працівниками міліції бути в якості понятих при проведенні слідчої дії, під час якої в обвинуваченого було вилучено 200 доларів США.

Такі докази суд визнає належними та допустими і приймає їх при винесенні даного вироку

Згідно п. 12 постанови Пленум Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 10 "Про судову практику у справах про злочини проти власності" погроза при вимаганні має місце тоді, коли винна особа, висловлюючи її в будь-якій формі (словами, жестами, демонстрацією зброї тощо), бажає, щоб у потерпілого склалося враження, що якщо він протидіятиме винній особі або не виконає її вимог, то ця погроза буде реалізована. Дії, що полягають у насильстві або в погрозі його застосування, спрямовані на одержання майна в майбутньому, а також вимогу передати майно, поєднану з погрозою застосувати насильство до потерпілого або його близьких родичів у майбутньому, слід кваліфікувати як вимагання.

Дослідивши та оцінивши докази в їх сукупності, з врахуванням наведеного, суд приходить до висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_8 і його дії кваліфікує за ч. 2 ст. 189 Кримінального кодексу України, як вимога передачі чужого майна з погрозою насильства над потерпілим та знищенням його майна, яка вчинена повторно.
Крім цього, органом досудового розслідування ОСОБА_8 обвинувачується також в тому, що в жовтні 2014 року він в міському парку в центрі міста Бучач Тернопільської області шляхом умисних ненасильницьких дій з метою збудження бажання вживати наркотичні засоби запропонував неповнолітньому ОСОБА_9 , потерпілому в кримінальному провадженні, вжити шляхом викурювання особливо небезпечний наркотичний засіб - канабіс, чим схилив потерпілого до вживання наркотичного засобу. В подальшому обвинувачений ОСОБА_8 ще біля трьох разів схиляв неповнолітнього ОСОБА_9 до вживання особливо небезпечного наркотичного ' засобу - канабісу, шляхом викурювання.
Окрім цього, 10 жовтня 2014 року обвинувачений ОСОБА_8 з метою схилити неповнолітнього ОСОБА_9 до вживання наркотичних засобів надав йому для вживання особливо небезпечний наркотичний засіб - канабіс, який ОСОБА_9 частково вжив шляхом викурювання, а залишки 23 грудня 2014 року добровільно видав працівникам міліції.
Такі дії обвинуваченого ОСОБА_8 орган досудового розслідування кваліфікує за ч. 2 ст. 315 Кримінального кодексу України, як схиляння неповнолітнього до вживання наркотичних засобів.
Крім цього, 10 жовтня 2014 року обвинувачений ОСОБА_8 в міському парку в центрі міста Бучач Тернопільської області збув шляхом дарування потерпілому ОСОБА_9 особливо небезпечний наркотичний засіб -канабіс, маса якого в перерахунку на суху речовину становить 0,46 грама.
Ці дії обвинуваченого ОСОБА_8 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч. 2 ст. 307 Кримінального кодексу України, як незаконний збут особливо небезпечного наркотичного засобу.
Також орган досудового розслідування обвинувачує ОСОБА_8 в тому, що 3 листопада 2014 року він з метою заволодіння майном неповнолітнього ОСОБА_9 повідомив йому неправдиві відомості про те, що їх розшукують працівники міліції за вживання наркотичних речовин, і для того щоб владнати ці неприємності необхідно гроші в сумі 1500 доларів США..
3 листопада 2014 року біля 18-ї години потерпілий ОСОБА_9 , будучи введеним в оману обвинуваченим ОСОБА_8 в міському парку м. Бучач передав йому гроші в сумі 1500 доларів США, внаслідок чого обвинувачений ОСОБА_8 повторно шляхом обману, що виразився в повідомленні неправдивих відомостей з метою заволодіння чужим майном, з використанням довірливих відносин з потерпілим ОСОБА_9 заснованих на знайомстві, незаконно отримав від потерпілого ОСОБА_9 гроші в сумі 1500 США, чим спричинив потерпілому матеріальну шкоду на суму 19 425 гривень. Також 10 листопада 2014 року обвинувачений ОСОБА_8 , продовжуючи свою злочинну діяльність, з метою заволодіння майном потерпілого ОСОБА_9 повідомив йому неправдиві відомості про те, що для остаточного вирішення проблем із працівниками міліції за куріння наркотичних речовин, потрібне ще 3 000 доларів США, за допомогою яких ОСОБА_8 владнає всі неприємності, а також дані гроші він вкладе у вигідну оправу, після чого поверне гроші йому назад, та ще на такій справі вони обоє отримають вигоду.
10 листопада 2014 року біля 17-ї години потерпілий ОСОБА_9 , будучи введеним в оману обвинуваченим ОСОБА_8 в міському парку м Бучач передав йому гроші в сумі 1500 доларів США.
16 листопада 2014 року обвинувачений ОСОБА_8 , маючи намір отримати другу частину грошей, зателефонував до потерпілого ОСОБА_9 та повідомив про те, що йому необхідно передати ще 1 500 доларів США. 16 листопада 2014 року біля 12-ї години потерпілий ОСОБА_9 , будучи введеним в оману обвинувачним ОСОБА_8 на АДРЕСА_3 , з тильної сторони адміністративної будівлі Бучацького РВ управління МВС України в Тернопільській області, передав йому гроші в сумі 1 500 доларів США, внаслідок чого обвинувачений ОСОБА_8 повторно, шляхом обману, що виразився в повідомленні неправдивих відомостей з метою заволодіння чужим майном, з використанням довірливих відносин з потерпілим ОСОБА_9 заснованих на знайомстві, незаконно отримав у нього гроші в сумі 3 000 США, чим спричинив потерпілому матеріальну шкоду на суму 45 315 гривень.
Такі дії обвинуваченого ОСОБА_8 досудовим слідством кваліфіковані за ч. 2 ст. 190 Кримінального кодексу України, як заволодіння чужим майном шляхом обману та зловживання довірою, що завдало значної шкоди потерпілому, вчинене повторно.
23 листопада 2014 року о 17-й годині в телефонній розмові обвинувачений ОСОБА_8 з погрозою застосування фізичного насильства та знищенням майна потерпілого ОСОБА_9 вимагав у нього гроші в сумі 200 доларів США. Побоюючись фізичної розправи та знищення майна 24 листопада 2014 року о 15-й годині в міському парку в центрі міста Бучач Тернопільської області потерпілий ОСОБА_9 передав обвинуваченому ОСОБА_8 гроші в сумі 60 доларів США, які в перерахунку в гривні становлять 903 гривні 60 копійок, внаслідок чого спричинив потерпілому матеріальні збитки на вказану суму.
Щодо такого обвинувачення слід зазначити, що відповідно до вимог ч. 1 ст. 94 Кримінального процесуального кодексу України, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожен доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
В ст. 129 Конституції України серед основних засад судочинства закріплено, зокрема, такі, як рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості, забезпечення обвинуваченому права на захист.
Згідно ст. 84 Кримінального процесуального кодексу України доказами у кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження і підлягають доказуванню.
Відповідно до вимог п.п. 1 та 2 ч. 1 ст. 91 Кримінального процесуального кодексу України в кримінальному провадженні підлягають доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), а також винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.
Визнання особи винуватою у вчиненні злочину може мати місце лише за умови доведення її вини, а обвинувальний вирок може ґрунтуватися тільки на переконливих та безспірних доказах.
Відповідно до ст. 92 Кримінального процесуального кодекс України обов`язок доказування обставин, передбачених ст. 91 цього Кодексу покладається на прокурора.
Згідно ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, які не містять даних про фактичні обставини справи, або на припущеннях. Усі сумніви, щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Відповідно з ч. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.
Згідно ст. 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.
Зазначені конституційні положення та положення чинних міжнародних договорів відображені в кримінальному процесуальному законодавстві України.
В статті 7 Кримінального процесуального кодексу України закріплені найважливіші засади кримінального провадження, серед яких є верховенство права, презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини.
Статтею 8 вищевказаного Кодексу встановлено, що кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципів верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
З врахуванням таких вимог закону, суд приходить до висновку, що дослідженими під час судового розгляду доказами обвинувачення ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 307, ч. 2 с. 315, ч. 2 ст. 190 та ч. 2 ст. 189 в частині вимагання 60 доларів США не знайшло свого підтвердження.
Обставини вчинення обвинуваченим ОСОБА_8 злочинів за вищенаведеними статтями Кримінального кодексу України підтвердив лише потерпілий ОСОБА_9 ..
Проте, об`єктивно іншими належними та допустимими доказами, які здобуто відповідно до вимог Кримінального процесуального кодексу України, такі обставини вчинених злочинів не підтвердилися.
Так, відповідно до вимог п. 1 постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 26 квітня 2002 року «Про судову практику в справах про злочини у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів» для встановлення виду, назви і властивостей наркотичного засобу, психотропної речовини, аналога такого засобу, речовини або прекурсора, їх походження, способу виготовлення чи переробки, а також належності наркотиковмісних рослин необхідні спеціальні знання, у справах даної категорії обов`язково має бути висновок експерта з цих питань.
Під час досудового слідства в справі була проведена експертиза наркотичних засобів (висновок експерта № 2-978/14 від 30 грудня 2014 року), які дома зберігав потерпілий ОСОБА_9 , а пізніше їх видав працівникам міліції.
Однак така експертиза не може бути підтвердженням вини обвинуваченого за ч. 2 ст. 307 та ч. 2 ст. 315 Кримінального кодексу України.
При цьому суд зазначає, що згідно протоколу від 5 грудня 2014 року в житловому будинку та на території житлового господарства ОСОБА_19 , що розташований в АДРЕСА_1 проводився обшук, під час якого було вилучено лише системний блок комп`ютера. Однак, наркотичні засоби в житловому будинку та на території господарства виявлені не були. Також під час обшуку не були виявлені і кошти чи їх частина, які за показаннями потерпілого він передав обвинуваченому в сумі 4 500 доларів США.

Показання допитаних в судовому засіданні свідків ОСОБА_20 , ОСОБА_21 та ОСОБА_22 судом до уваги не приймаються, оскільки вони не містять інформації, яка була би обґрунтуванням вини обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні зазначених злочинів.
В статті 17 Кримінального процесуального кодексу України закріплено, що особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.
Згідно ч. 3 ст. 373 зазначеного Кодексу обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення, а в разі якщо не доведено, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим, згідно з п. 2 ч. 1 ст. 373 цього Кодексу ухвалюється виправдувальний вирок.
А тому з врахуванням наведеного обвинуваченого ОСОБА_8 слід виправдати за ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст. 315 та ч. 2 ст. 190 Кримінального кодексу України.

Щодо обвинувачення ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 189 Кримінального кодексу України в частині вимагання 60 доларів США, то таке обвинувачення слід виключити, оскільки докази таких дій обвинуваченого, зокрема, протокол огляду та вручення грошових коштів від 24 листопада 2014 року, протокол про проведення контролю за вчиненням злочину від 24 листопада 2014 року, здобуті з порушення вимог ч. 6 ст. 246 Кримінального процесуального кодексу України, оскільки такі негласні слідчі(розшукові) дії проводилися працівниками СКР Бучацького РВ без доручення слідчого.

Крім цього суд зазначає, що кошти в сумі 60 доларів США в обвинуваченого вилучені не були.
Суд призначає покарання обвинуваченому відповідно до вимог ст. 65 Кримінального кодексу України, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину та особу винного. Обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.

З приводу останнього суд зазначає, що вчинення злочину повторно, на що в обвинувальному акті посилається орган досудового розслідування, як обставину, що обтяжує покарання обвинуваченого, не ґрунтується на вимогах закону, оскільки згідно ч. 4 ст. 67 Кримінального кодексу України, якщо будь-яка з обставин, що обтяжує покарання, передбачена в статті Особливої частини цього Кодексу як ознака злочину, що впливає на його кваліфікацію, суд не може ще раз враховувати її при призначенні покарання як таку, що його обтяжує..

При цьому суд також враховує те, що згідно характеристик з місця проживання скарг і нарікань на поведінку обвинуваченого з боку сусідів і громадськості міста в Бучацьку міську раду не поступало, проте в характеристиці зазначено, що обвинувачений часто зловживає спиртними напитками. Також приймає до уваги і те, що обвинувачений не перебуває на обліку в нарколога та психіатра.

Враховуючи викладене, суд призначає обвинуваченому ОСОБА_8 покарання в межах санкції ч. 2 ст. 189 Кримінального кодексу України у вигляді позбавлення волі.

Вироком Бучацького районного суду від 30 травня 2014 року обвинувачений ОСОБА_8 засуджений за ч. 2 ст. 190 Кримінального кодексу України до покарання в вигляді дев`яносто неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1 350 гривень, в силу ч. 4 ст. 70 Кримінального кодексу України в строк покарання за сукупністю злочинів передбачених ч. 2 ст. 190 Кримінального кодексу України, за які ОСОБА_8 засуджений за даним вироком зарахувати покарання за вироком Бучацького районного суду від 13 травня 2014 року за ч. 2 ст. 190 Кримінального кодексу України у виді 2 років позбавлення волі, на підставі ст. 104 Кримінального кодексу України звільненого від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю один рік і шість місяців та застосуванням обов`язків передбачених п.п. 2, 3, 4 ст. 76 Кримінального кодексу України, які слід виконувати самостійно.
З врахуванням таких обставин та вимог ст. 71 Кримінального кодексу України, п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 "Про практику призначення судами кримінального покарання" остаточне покарання за сукупністю вироків обвинуваченому ОСОБА_8 слід призначити шляхом часткового приєднання до покарання за даним вироком невідбутої частини покарання за вироком Бучацького районного суду від 30 травня 2014 року.

Відповідно до ч. 3 ст. 72 Кримінального кодексу України призначене покарання у виді штрафу виконувати самостійно.

Захід забезпечення кримінального провадження, а саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 слід продовжити до набрання вироком законної сили, але не більше двох місяців, тобто до 8 лютого 2016 року.

Скасувати арешт транспортного засобу ВАЗ-2101, державний номерний знак НОМЕР_2 , належний на праві власності ОСОБА_23 , та системного блоку комп`ютера, який було вилучено з будинку ОСОБА_19 ..

Речові докази в даному кримінальному провадженні: мобільний телефон ОСОБА_8 повернути обвинуваченому, 200 доларів США та 26 сувенірних купюр номіналом 100 доларів США повернути потерпілому ОСОБА_9 , системний блок комп`ютера повернути ОСОБА_19 , а 0,46 грама канабісу знищити.

Процесуальні витрати на проведення судово-хімічних експертиз стягненню з обвинуваченого не підлягають, оскільки висновки вказаних експертиз не можу бути підтвердженням вини обвинуваченого в вчинених злочинах.

Представником потерпілого в кримінальному провадженні було заявлено цивільний позов, у якому вона просила стягнути з обвинуваченого ОСОБА_8 в користь потерпілого ОСОБА_9 заподіяну злочином матеріальну шкоду в розмірі 132 605 гривень 98 копійок та моральну шкоду в розмірі 5 000 гривень, а всього 137 605 гривень 98 копійок.

При вирішенні цивільного позову потерпілого в частині стягнення матеріальної шкоди, суд приймає до уваги п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 31 березня 1989 року «Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, і стягнення безпідставно нажитого майна», відповідно до якого, вирішуючи при постановленні вироку питання про відшкодування матеріальної шкоди, суд керується відповідними нормами цивільного, трудового та іншого законодавства, які регулюють майнову відповідальність за шкоду, заподіяну громадянам, підприємствам, установам, організаціям, державі.
Згідно ч. 2 ст.127 Кримінального процесуального кодексу України, шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.
Відповідно до ч.1 ст.1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода, завдана неправомірними рішенням, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги те, що в судовому засіданні вина обвинуваченого за ч. 2 ст. 190 та ч. 2 ст. 189 в частині вимагання 60 доларів США не знайшла свого підтвердження, судом вирішено повернути потерпілому речовий доказ 200 доларів США, то за таких обставин суд не знаходить підстав для задоволення позовних вимог про відшкодування матеріальної шкоди.

Вирішуючи питання щодо відшкодування потерпілому моральної шкоди, суд приймає до уваги постанову Пленуму Верховного Суду України від 31 березня1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», де вказано, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при рішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача і вини останнього в її спричиненні. Суд зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт спричинення позивачу моральних або фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин або якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі або в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду і з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, які мають значення для вирішення спору.
За змістом ч.ч.1,2 ст.23 Цивільного кодексу України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у фізичної білі та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна, у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно ч. 1 ст.1167 Цивільного кодексу України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Таким чином, суд вважає, що потерпілий ОСОБА_9 має право на відшкодування моральної шкоди, оскільки судом встановлено, що йому в результаті протиправних дій обвинуваченого було заподіяно моральну шкоду.

Між тим, визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд виходить з вимог ч. 3 ст. 23 Цивільного кодексу України, згідно яких розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

З урахуванням викладеного, цивільний позов про відшкодування заподіяної моральної шкоди потерпілому ОСОБА_9 суд вважає за можливе задовольнити частково в сумі 2000 гривень, розмір якої відповідає ступеню моральних страждань потерпілого, пов`язаних із вчиненням щодо нього неправомірних дій обвинуваченим.

Керуючись ст.ст. 373, 374 Кримінального процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_8 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 189 Кримінального кодексу України та призначити йому покарання в виді позбавлення волі строком на три роки.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 71 Кримінального кодексу України остаточне покарання обвинуваченому ОСОБА_8 призначити за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання до призначеного покарання невідбутого ним покарання в вигляді шести місяців позбавлення волі за вироком Бучацького районного суду Тернопільської області від 30 травня 2014 року та вважати його засудженим до трьох років і шести місяців позбавлення волі та штрафу за цим же вироком в доход держави в розмірі 90 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1 530 (одну тисячу п`ятсот тридцять) гривень, який відповідно до вимог ч. 3 ст. 72 Кримінального кодексу України слід виконувати самостійно.

ОСОБА_8 , який обвинувачується в вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 190, ч. 2 ст. 307 та ч. 2 ст. 315 Кримінального кодексу України, визнати невинуватим та виправдати його в зв`язку з недоведеністю, що ним вчинені ці злочини.

Строк відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_8 рахувати з 2 грудня 2014 року з урахуванням строку його фактичного затримання та тримання під вартою у зв`язку з даною справою.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без змін, строк тримання під вартою обвинуваченого продовжити на два місяці, тобто до 8 лютого 2016 року.

Позов потерпілого про відшкодування матеріальної та моральної (немайнової) шкоди задовольнити частково. Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_8 в користь ОСОБА_9 2 000 (дві тисячі) гривень, заподіяної злочином моральної (немайнової) шкоди. В решті позовних вимог відмовивти.

Скасувати арешт транспортного засобу ВАЗ-2101, державний номерний знак НОМЕР_2 , належний на праві власності ОСОБА_23 , та системного блоку комп`ютера, який було вилучено з будинку ОСОБА_19 ..

Речові докази в даному кримінальному провадженні: мобільний телефон ОСОБА_8 повернути обвинуваченому, 200 доларів США та 26 сувенірних купюр номіналом 100 доларів США повернути потерпілому ОСОБА_9 , системний блок комп`ютера повернути ОСОБА_19 , а 0,46 грама канабісу знищити.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до апеляційного суду Тернопільської області шляхом подачі апеляції через Чортківський районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а обвинуваченим, який перебуває під вартою, - в той же строк з моменту вручення йому копії вироку.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не буде подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Головуючий суду суддя ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3 .