В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Справа № 348/1089/15-к
Провадження № 1-кп/348/141/15
06 листопада 2015 року м. Надвірна
Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області
в складі : головуючої судді ОСОБА_1 ,
секретаря ОСОБА_2 ,
за участю прокурора ОСОБА_3 ,
потерпілої ОСОБА_4 ,
представника потерпілої адвоката ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , із середньою технічною освітою, пенсінера, одруженого, на утриманні нікого немає, не судимого, громадянина України,
у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України,-
Обвинувачений ОСОБА_6 умисно заподіяв потерпілій ОСОБА_4 легкі тілесні ушкодження.
Злочин вчинено за наступних обставин.
15 жовтня 2014 року в с. Гаврилівка Надвірнянського району, Івано-Франківської області, на березі річки Велесничка, приблизно о 11.30 год. обвинувачений ОСОБА_6 на ґрунті тривалих неприязних особистих відносин з приводу користування земельною ділянкою, під час конфлікту з потерпілою ОСОБА_4 , умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний і протиправний характер своїх дій, передбачаючи їх шкідливі наслідки, наніс удар дерев`яною палицею по тілу потерпілої, від якого вона впала на землю. Не припиняючи свої протиправні дії ОСОБА_6 ще наніс декілька ударів дерев`яною палицею по тілу потерпілої. Внаслідок умисних протиправних дій ОСОБА_6 . ОСОБА_4 було заподіяно тілесні ушкодження у вигляді синця лівої орбітальної ділянки, синців лівої верхньої кінцівки, синця ділянки правого колінного суглобу, синця задньої поверхні грудної клітки, синця лівої сідниці, синця правого стегна, синця лівого колінного суглобу, що згідно висновку судово-медичної експертизи № 243 від 16.10.2015 року, відносяться до легких тілесних ушкоджень.
Допитаний в якості обвинуваченого ОСОБА_6 в судовому засіданні вину свою в інкримінованому йому злочині не визнав, також заперечує спричинення потерпілій як матеріальної, так і моральної шкоди, та дав в суді показання про те, що він проживає разом зі своєю родиною в АДРЕСА_1 . З потерпілою в них існують неприязні стосунки із-за користування земельною ділянкою та дорогою до земельної ділянки.
Стосовно події 15 жовтня 2014 року обвинувачений пояснив наступне. Напередодні, тобто 14.10.2014 року в нього вже був конфлікт з ОСОБА_4 , яка нанесла йому удар палицею по голові, коли він побіг виганяти свою худобу з чужого городу. Від отриманого удару в нього потекла по голові кров, яку в подальшому йому допомогла змити його дружина. Наступного дня, тобто 15.10.2014 року він зранку вигнав пасти худобу на свою земельну ділянку, а коли повернувся додому, вирішив піти на іншу свою ділянку наламати кукурудзи. Ця земельна ділянка знаходиться за сільською річкою Велесничка. Коли він спускався з пагорба, побачив, як ОСОБА_4 через воду переганяла свою корову. Він вирішив її пропустити, і коли вона проходила повз нього, нанесла знову удар дерев`яною палицею, яку мала в руках, йому по голові. Він відібрав в неї палицю і в цілях самозахисту наніс їй декілька ударів спочатку по ногах, а потім по руках. Після цього він викинув палицю в річку, а сам пішов по своїх справах, а ОСОБА_4 погнала корову додому. Свою провину у нанесенні ударів потерпілій фактично визнає, але вважає, що діяв виключно в цілях самозахисту і не умисно, а тому не може бути притягнутий до відповідальності. Просить його за вказаною статтею виправдати, в цивільному позові просить відмовити, оскільки вважає, що ніяких матеріальних збитків, а також моральних страждань ОСОБА_4 не перенесла, що вона сама призвела до виникнення даної конфліктної ситуації.
Незважаючи на невизнання обвинуваченим ОСОБА_6 своєї вини у пред`явленому йому обвинуваченні, його вина повністю доводиться іншими зібраними по справі та дослідженими в судовому засіданні доказами.
Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснила, що 15.10.2014 року вона зранку поверталася з дочкою потерпілої ОСОБА_4 з м.Івано-Франківськ. Приїхавши в с.Гаврилівка, дочка потерпілої мала піти по своїх справах, однак попросила її зайти до них додому, подивитися, як там її мама ОСОБА_4 , оскільки переживала через стан її здоров`я, і що може виникнути якийсь конфлікт зі ОСОБА_6 . Вона двічі приходила до ОСОБА_4 , яка проживає неподалік від неї, однак її по місцю проживання не було, так як випасала худобу, а тому вона поверталась до себе додому. Коли вона в черговий раз приблизно о 11.30 год. знову пішла відвідати ОСОБА_4 і знаходилася неподалік від її будинку, то почула крики зі сторони річки Велесничка. Почувши крики, вона відразу ж побігла в тому напрямку і коли добігла до пагорба, то побачила ОСОБА_6 біля ОСОБА_4 і який вже направився в сторону кущів. Також вона бачила в руках в ОСОБА_6 дерев`яну палицю, проте, як саме він наносив удари потерпілій, вона не бачила. ОСОБА_4 , піднявшись з землі, вже йшла додому і вела корову. Коли вона підійшла ближче, в неї було видно підбите припухле око, коліна були червоні від ударів, на руках була кров. Потерпіла вже сама розповіла їй про те, що її побив дерев`яною палицею ОСОБА_6 . Побачивши побиту потерпілу, вона зателефонувала її дочці і повідомила проданий випадок, після чого вони обоє пішли до ОСОБА_4 додому, звідки в подальшому та поїхала в Надвірнянську ЦРЛ.
Вина обвинуваченого ОСОБА_6 в скоєнні злочину також доводиться письмовими доказами, зокрема:
- протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 15.10.2014 року, з якого вбачається, що 15.10.2014 року в с.Гаврилівка по вул. Ковпака приблизно о 12 год. ОСОБА_6 на грунті неприязних відносин спричинив ОСОБА_4 тілесні ушкодження (а.с.62);
- висновком експерта № 243 від 16.10.2014 року, згідно якого у ОСОБА_4 виявлені тілесні ушкодження:синець лівої орбітальної ділянки, синці лівої верхньої кінцівки, синець ділянки правого колінного суглобу, синець задньої поверхні грудної клітки, синець лівої сідниці, синець правого стегна, синець ділянки лівого колінного суглобу, які отримані від дії тупих твердих предметів, можуть відповідати терміну утворення, вказаному підекспетрною, і згідно Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень відносяться до легких тілесних ушкоджень. Характер, локалізація виявлених тілесних ушкоджень не виключають можливості їх утворення і від ударів руками та ногами у вказані анатомічні ділянки, в кількості не менше дев`яти фізичних контактних дій. (а.с. 63);
- протоколом проведення слідчого експерименту від 27.05.2015 року за участю ОСОБА_6 , згідно якого він детально розповів про обставини нанесення ОСОБА_4 тілесних ушкоджень 15.10.2014 року (а.с. 66-71).
Зазначені докази по справі зібрані відповідно до вимог кримінально - процесуального закону, вони є допустимими, та такими, що в їх сукупності безпосередньо вказують на вчинення обвинуваченим діяння, інкримінованого йому стороною обвинувачення, відповідають показанням потерпілої та свідка у справі.
Разом з тим, суд критично оцінює показання свідка ОСОБА_8 , яка є дружиною обвинуваченого і яка також перебуває з потерпілою та її родиною в неприязних стосунках, про те, що ОСОБА_6 не наносив ударів ОСОБА_4 , а тільки оборонявся від неї, оскільки безпосередньо очевидцем бійки вона не була, а її покази спростовуються наведеними вище доказами в їх сукупності та є такими, що спрямовані на ухилення обвинуваченим кримінальної відповідальності.
Оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості та достовірності, а також їх сукупність з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд дійшов висновку про доведеність винуватості ОСОБА_6 .
Із суб`єктивної сторони злочин, передбачений ст.125 КК України характеризується тільки умисною виною. Відповідальність за ст.125 КК України настає і у тих випадках, коли умисел винного був спрямований на заподіяння невизначеної шкоди здоров"ю і фактично було заподіяно легке тілесне ушкодження, а також заподіяння потерпілому фізичного болю, тобто ударів, побоїв чи інших насильницьких дій, що спричинили короткочасний розлад здоров"я.
ОСОБА_6 в ході судового розгляду фактично не заперечив факт нанесення ним ударів потерпілій, разом із тим обвинувачений заперечує факт умисного заподіяння тілесних ушкоджень, а вважає, що в його діях мала місце обґрунтована самооборона. Однак такі пояснення та твердження суд розцінює як обраний ним засіб свого захисту та такі пояснення обвинуваченого спростовуються поясненнями самої потерпілої, яким суд надає віри, оскільки вони є послідовними, узгоджуються між собою та знаходяться в об`єктивному зв`язку із матеріалами кримінального провадження, стверджуються іншими об`єктивними доказами.
Виправдовування ОСОБА_6 стосовно того, що ОСОБА_4 напала на нього, а він таким чином захищався від неї, суд не приймає до уваги, оскільки враховує його чоловічу стать та статуру обвинуваченого, жіночу стать потерпілої, її невеликі зріст та фізичні можливості потерпілої.
Твердження обвинуваченого про те, що навіть якщо він і спричинив тілесне ушкодження потерпілій, але не мав на це умислу, а тому не повинен нести кримінальну відповідальність за ч.1 ст.125 КК України, яка передбачає наявність умислу на спричинення тілесних ушкоджень, є неспроможними та такими, що не підтверджуються здобутими у кримінальному провадженні доказами.
Так потерпіла ОСОБА_4 надала суду детальні показання щодо обставин події, також вона розповіла, що ОСОБА_6 наніс їй умисно удари дерев`яною палицею як по голові, а після того, як вона впала, наносив ще удари і тілу, що узгоджується також із висновком судово-медичної експертизи № 243 та показаннями допитаної як свідка ОСОБА_7 . З показань потерпілої та свідка також вбачається, що обвинувачений тримав в руках дерев`яну палицю та використовував її для нанесення ударів, що не заперечується і самим обвинуваченим, тобто предмет який є засобом для нанесення ударів і даному випадку є небезпечним для життя та здоров`я особи по відношенні до якої його застосовано.
Таким чином, ОСОБА_6 , беручи до рук такий предмет, як дерев`яна палиця, мав припускати тяжкість наслідків, що можуть наступити від його дій. Отже, такі дії обвинуваченого суд розцінює саме як умисні та направлені на спричинення тілесного ушкодження потерпілій.
Також в даному випадку суд зазначає і про відсутність в діях обвинуваченого ОСОБА_6 стану необхідної оборони.
Як вбачається з вимог положень ст. 36 КК України право на необхідну оборону виникає лише за певних умов, визначених законом, а саме:
- оборона визнається необхідною лише у випадку, якщо дії, що становлять її зміст, вчинено з метою захисту охоронюваних законом: прав та інтересів особи, яка захищається; прав та інтересів іншої особи; суспільних інтересів; інтересів держави;
- оборона може здійснюватись від суспільно небезпечного посягання, тобто діяння, ознаки якого передбачені КК України;
- необхідна оборона має бути своєчасною та тоді, коли посягання є реальним, а не існувати лише в уяві того, хто захищається.
Відповідно обвинувачений ОСОБА_6 не зазначив, за якої ж саме умови у нього виникло право на необхідну оборону.
Разом з цим, відповідно до вимог чинного законодавства стан необхідної оборони можливий лише за наявності певних умов.
Проте, як свідчать матеріали кримінального провадження, обвинувачений ОСОБА_6 , на грунті неприязних стосунків, застосував фізичний вплив відносно потерпілої, наносячи їй удари, які згідно висновку судово-медичної експертизи № 243 від 16.10.2014 року, відносяться до легких тілесних ушкоджень .
Обвинувачений сам зазначив, що наносив удари потерпілій, коли реально оборонятись ще не було від кого та загрози нападу на нього не існувало.
Тому, будь-яких підстав вважати про наявність стану необхідної оборони у діях обвинуваченого, суд не вбачає.
Разом з тим суд зазначає, що вирішення питання про притягнення потерпілої до відповідальності за ніби-то нанесення ОСОБА_6 тілесних ушкоджень, як на цьому наголошує сам обвинувачений, є неможливим, оскільки судовий розгляд проводиться лише стосовно осіб, яким висунуте обвинувачення і лише в межах обвинувачення відповідно до обвинувального акту, крім випадків, передбачених ч.ч. 2 і 3 ст. 337 КПК України (котрі у даному випадку відсутні).
Таким чином, оцінивши здобуті докази в їх сукупності, суд знаходить, що винуватість обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому злочині доведена повністю.
Суд вважає, що злочинні дії ОСОБА_6 вірно кваліфіковані за ч. 1 ст. 125 КК України як умисне спричинення потерпілій ОСОБА_4 легких тілесних ушкоджень.
При обранні міри покарання обвинуваченому, суд приймає до уваги ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який відповідно до вимог ст. 12 КК України відноситься до злочинів невеликої тяжкості, дані про особу обвинуваченого, що він вперше притягується до кримінальної відповідальності, що має постійне місце проживання та реєстрації, за яким характеризується позитивно, що на обліку у лікаря психіатра чи нарколога не перебуває, його вік, а також його відношення до скоєного та поведінку до і після вчинення злочину.
Обставин, що пом`якшують чи обтяжують покарання обвинуваченому судом не встановлено.
Враховуючи всі обставини справи, дані про особу обвинуваченого, думку потерпілої щодо покарання в межах закону, суд прийшов до висновку, що ОСОБА_6 слід призначити покарання в межах, встановлених в санкції частини статті Кримінального кодексу у виді штрафу.
На думку суду, саме таке основне покарання буде достатнім і необхідним для виправлення ОСОБА_6 та попередження скоєння ним нових кримінальних правопорушень, справедливим у співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.
Цивільний позов потерпілої ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди слід задоволити частково з таких підстав.
Згідно ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Відповідно до ст. 56 КПК України потерпілі мають право на відшкодування завданої кримінальним правопорушенням шкоди в порядку, передбаченому законом.
Згідно з ч.2 ст.127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.
Відповідно до ч.5 ст.128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом.
Ухвалюючи обвинувальний вирок, суд враховує положення ст. 129 КПК України та бере до уваги доведеність підстав та розміру заявленого цивільного позову.
Потерпіла ОСОБА_4 в результаті протиправних дій ОСОБА_6 знаходилася на стаціонарному лікуванні в Надвірнянській ЦРЛ з 16.10.2014 року по 22.10.2014 року, що підтверджується випискою № 6926 із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого, і їй було призначено ряд медикаментів.
Потерпілою, як цивільним позивачем, на обґрунтування поданого цивільного позову в частині розміру матеріальної шкоди, були надані фіскальні чеки на придбання медикаментів в період її перебування на лікуванні. При цьому суд дійшов висновку, що частина товарів включених до загальної суми зазначеної у касових чеках не відносяться до ліків та відшкодуванню позивачу не підлягають, зокрема: курятина вартістю 25,35 грн., нектар виноградно-яблучний 12,39 грн., ріжок з повидлом 3, 85 грн., котлета в тісті 4,25 грн., ложка столова 3, 45 грн., набір посуду 11,39 грн. Окрім того, потерпілою не надано допустимих доказів понесення нею інших витрат матеріального характеру. За наведених підстав, суд вважає частково доведеними та такими, що підлягають стягненню з обвинуваченого ОСОБА_6 на користь потерпілої матеріальна шкода у сумі 653,71 грн.
Згідно ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.
Згідно пунктів 6, 7, 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України за №4 від 31.03.1995 року Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди із змінами та доповненнями, обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.
Суд враховує, що потерпілою ОСОБА_4 перенесено фізичну біль, душевні страждання, переживання за своє здоров`я, вимушені зміни у життєвих планах і стосунках. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди в даному випадку суд керується засадами розумності, виваженості та справедливості і враховує майновий стан обвинуваченого ОСОБА_6 , який є пенсіонером і отримує невелику пенсію. Наведене свідчить про неспроможність обвинуваченого ОСОБА_6 відшкодувати заявлену суму моральної шкоди, а тому суд вважає за можливе зменшити заявлену потерпілою суму моральної шкоди та стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 1500 грн. моральної шкоди, а також понесені нею судові витрати по справі.
Керуючись ст.ст. 370, 374 КПК України, суд, -
ОСОБА_6 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України та призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 850 грн.
Цивільний позов потерпілої ОСОБА_4 задоволити частково.
Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_6 користь потерпілої ОСОБА_4 653,71 грн. матеріального шкоди, 1500 грн. заподіяної моральної шкоди та 1350 грн. судових витрат по справі, а всього 3503,71 грн.
Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Івано-Франківської області протягом 30 днів з часу його проголошення шляхом подачі апеляції через Надвірнянський районний суд.
Копії вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.
Суддя ОСОБА_1