АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 ,
при секретарі ОСОБА_4 ,
з участю прокурора ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві кримінальне провадження №0000222 за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 05 жовтня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 05 жовтня 2015 року, з підготовчого судового засідання, повернуто прокурору обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000222 від 07.12.2012 року, за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України.

Повертаючи кримінальне провадження прокурору, своє рішення суд першої інстанції обґрунтував тим, що обвинувальний акт не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, оскільки в ньому не вказано час, коли обвинувачений вчиняв певні дії, які можуть складати об`єктивну сторону кримінального правопорушення, а також місце вчинення таких дій, по кожному епізоду; не встановлено та не зазначено час отримання консульського збору та часові межі оформлення віз, не встановлено дату звернення особи, дату направлення ОСОБА_7 запиту до СБУ та отримання погодження останнього, дату заповнення особою візової анкети, дату стягнення консульського збору; не вказано чи входило до службових обов`язків ОСОБА_7 визначення ставок консульського збору або звільнення від його сплати при оформленні віз та у чому полягало невірне застосування ставок консульського збору і безпідставне ________________________________________

Справа №11-кп/796/2009/2015 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_8
Категорія: ст. 314 КПК України Доповідач ОСОБА_1
звільнення від його сплати, по кожному епізоду; не зазначено, який пункт, норму посадової інструкції чи функціональних обов`язків порушив ОСОБА_7 .

Також, як вказав суд, не узгоджується з обставинами, викладеними в обвинувальному акті, період вчинення ОСОБА_7 злочинних дій з часом визначення розміру шкоди, заподіяної діями ОСОБА_7 , які у викладених фактичних обставинах та формулюванні обвинувачення зазначені відповідно, перший епізод, за яким обвинувачується ОСОБА_7 , 05.01.2012 року, а останній 10.09.2012 року, а шкода, заподіяна діями ОСОБА_7 , визначена прокурором станом на 16.10.2012 року. При цьому, визначаючи загальну суму збитків у розмірі 263 769 грн. та прописуючи обвинувачення, яке прокурор вважає доведеним, сторона обвинувачення фактично вказує на вчинення продовжуваного злочину, проте, за змістом фактичних обставин, викладених в обвинувальному акті, та формулювання обвинувачення всі випадки недбалого ставлення ОСОБА_7 до своїх посадових обов`язків допущені в різні дати, відносно різних предметів злочину та кожного разу, як наслідок такого недбалого ставлення, по кожному злочинному епізоду, прокурором визначена сума грошових коштів недоотримана державним бюджетом України в доларах США, без визначення її в національній грошовій одиниці, згідно встановленого НБУ курсу долара на дату вчинення ОСОБА_7 кожного діяння, в якому він обвинувачується.

Такі недоліки обвинувального акта, на думку суду, вказуються на його невідповідність вимогам ст. 291 КПК України, оскільки свідчать про грубе порушення положень ч. 3 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо права обвинуваченого бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього.

Також суддя в ухвалі вказав, що і реєстр матеріалів досудового розслідування, який є невід`ємною частиною обвинувального акта, складений з порушенням вимог ст. 109 КПК України, оскільки в ньому немає даних про внесення відомостей до ЄРДР за №0000222 від 07.12.2012 року, як про те зазначено в самому обвинувальному акті, і застосованих в ході досудового розслідування заходів забезпечення кримінального провадження, що в реєстрі обмежується лише посиланням на наявність клопотання про застосування запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання.

На вказану ухвалу прокурор у кримінальному провадженні подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність та необґрунтованість ухвали суду, просить її скасувати та постановити нову ухвалу, якою призначити судовий розгляд на підставі зазначеного обвинувального акта.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що, всупереч тверджень суду, в обвинувальному акті щодо кожного епізоду вчинення злочину ОСОБА_7 стороною обвинувачення в повній мірі зазначено ті обставини, які встановлено досудовим розслідуванням, і вони є достатніми для доведення стороною обвинувачення своєї позиції в суді.

Натомість, суд, стверджуючи про невідповідність обвинувального акта вимогам Кримінального процесуального кодексу України, не посилається на жодну норму, яку було не дотримано або порушено стороною обвинувачення на даній стадії процесу, а причини повернення обвинувального акта викладено загальними та дискусійними висловами і вони стосуються питань, які підлягали б вивченню та вирішенню судом при розгляді справи по суті, а не на підготовчому судовому засіданні, що вказує на те, що суд ще у підготовчому судовому засіданні фактично перейшов до розгляду по суті, надаючи оцінку діянню обвинуваченого, тим самим порушив засади змагальності сторін.

На апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні захисник ОСОБА_6 подала заперечення, в яких, вказуючи на законність та обґрунтованість ухвали Печерського районного суду м. Києва, з огляду на те, що на такі ж недоліки обвинувального акта вже вказував прокурору Апеляційний суд міста Києва, але вони прокурором так і не були усунуті, тому просить залишити ухвалу суду без змін, а апеляційну скаргу прокурора - без задоволення.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора на підтримку доводів апеляційної скарги, а також захисника ОСОБА_6 та обвинуваченого ОСОБА_7 , котрі заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, вказуючи на законність та обґрунтованість ухвали суду, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

За приписами ч. 3 ст. 314 КПК України суд має право із стадії підготовчого судового розгляду повернути обвинувальний акт прокурору в тому випадку, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу, тобто за наявності таких порушень вимог процесуального закону, які перешкоджають призначенню справи до судового розгляду.

Пунктами 1 9 частини 2 статті 291 КПК України визначено перелік відомостей, які має містити обвинувальний акт. Зокрема, обвинувальний акт обов`язково повинен містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Таким чином, рішення про повернення обвинувального акту прокурору може бути прийнято лише в разі, якщо при його складанні допущені порушення вимог ч. 2 ст. 291 КПК України.

Як убачається з обвинувального акта відносно ОСОБА_7 , в ньому зазначені всі відомості, про які йдеться в ч. 2 ст. 291 КПК України, тобто цей процесуальний документ за формою та змістом повністю відповідає вимогам кримінального процесуального законодавства.

Приймаючи рішення про повернення обвинувального акта прокурору, суд першої інстанції в ухвалі не вказав, які відомості, з числа, передбачених ч. 2 ст. 291 КПК України, або в якій частині, відсутні в обвинувальному акті, а фактично послався на неконкретність викладеного в ньому обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення через не зазначення в ньому часу та місця вчинення обвинуваченим певних дій, які можуть складати об`єктивну сторону кримінального правопорушення, і неналежне зазначення в ньому конкретних обставин події злочину, як то часу отримання консульського збору та часових меж оформлення віз, обставин їх оформлення, наявності у ОСОБА_7 повноважень щодо визначення ставок консульського збору або звільнення від його сплати при оформленні віз, його невірного застосування і безпідставного звільнення від його сплати, з посиланням на конкретний пункт чи норму функціональних обов`язків, які порушив ОСОБА_7 , а також неузгодження періоду вчинення ОСОБА_7 злочинних дій з тим часом, за який прокурором визначено розмір шкоди, заподіяної діями ОСОБА_7 .
Однак, під час перевірки можливості призначення кримінального провадження до судового розгляду, що є, в тому числі, завданням підготовчого судового засідання, правова оцінка відповідності, викладених в обвинувальному акті, встановлених обставин вчинення злочину повинна бути дана тільки відносно загальних критеріїв їх відповідності ознакам статті (частин статті) Кримінального кодексу України, кримінальна відповідальність за якою, на думку прокурора, повинна настати відносно обвинуваченого.

Тому, на думку колегії суддів, повертаючи обвинувальний акт прокурору з вищевказаних підстав, суд вийшов за межі предмету судового розгляду, який вирішується у підготовчому судовому засіданні, та фактично вдався до дослідження обставин кримінального провадження і надання оцінки діянню обвинуваченого, що є неприпустимим на даній стадії судового розгляду.
Також суд, приймаючи рішення про повернення обвинувального акта прокурору, послався, в тому числі, на те, що реєстр матеріалів досудового розслідування, який доданий до обвинувального акта не відповідає вимогам ст. 109 КПК України, оскільки в ньому немає даних про внесення відомостей до ЄРДР за №0000222 від 07.12.2012 року, як про те зазначено в самому обвинувальному акті, і застосованих в ході досудового розслідування заходів забезпечення кримінального провадження, що в реєстрі обмежується лише посиланням на наявність клопотання про застосування запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання.

Однак, ці обґрунтування суперечать вимогам ст. 314 КПК України, оскільки даною нормою закону не передбачена можливість повернення обвинувального акта прокурору, у зв`язку з неповнотою та неправильністю даних реєстру матеріалів досудового розслідування.

Тому доводи апеляційної скарги прокурора щодо безпідставності повернення обвинувального акта судом першої інстанції є обґрунтованими і підлягають задоволенню, а ухвала Печерського районного суду м. Києва від 05 жовтня 2015 року про повернення прокурору обвинувального акта відносно ОСОБА_7 , як така, що постановлена з порушенням вимог кримінального процесуального закону, - скасуванню.

Разом з тим, прохання прокурора про призначення судового розгляду на підставі обвинувального акта не може бути задоволено, оскільки виходить за межі повноважень суду апеляційної інстанції, а належить до компетенції суду першої інстанції під час підготовчого судового засідання, тому ухвала суду підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції зі стадії підготовчого провадження.

За таких обставин, апеляційна скарга прокурора у кримінальному провадженні підлягає частковому задоволенню.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні задовольнити частково.

Ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 05 жовтня 2015 року, якою повернуто прокурору обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000222 від 07.12.2012 року, за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України, - скасувати та призначити новий розгляд обвинувального акта в суді першої інстанції зі стадії підготовчого судового засідання.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

___________________ ____________________ _____________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3