Провадження № 11-сс/795/7/2016
Категорія - в порядку КПК Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
06 січня 2016 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернігівської області в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

з участю сторін кримінального провадження:

адвоката ОСОБА_6

прокурора ОСОБА_7

Розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Новозаводського районного суду м. Чернігова від 28 грудня 2015 року про застосування екстрадиційного арешту,

В С Т А Н О В И Л А :

Цією ухвалою щодо ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина Російської Федерації, який розшукується НЦБ Інтерполу РФ, раніше не судимого, застосований екстрадиційний арешт у вигляді тримання в слідчому ізоляторі м. Чернігова до вирішення Генеральною прокуратурою України питання про видачу та фактичну передачу Російській федерації, але не більше 12 місяців.

Задовольняючи клопотання заступника прокурора області, слідчий суддя вказав, що ОСОБА_8 розшукується для притягнення його до кримінальної відповідальності за злочини, передбачені ч.2 ст. 208, ст. 205-3 КК РФ ( створення незаконного військового формування або участь у ньому, проходження навчання з метою здійснення терористичної діяльності), постановою Магаського районного суду Республіки Інгушетія від 07. 07. 2014 року щодо нього обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Рішенням УДМС України в Чернігівській області від 18 листопада 2015 року в наданні статусу біженця ОСОБА_8 відмовлено, відповідно не має підстав для відмови у видачі для притягнення до кримінальної відповідальності.

В апеляційній скарзі адвокат просить ухвалу слідчого судді скасувати, постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання прокурора, мотивуючи тим, що чинним кримінальним законодавством України не передбачена кримінальна відповідальність за діяння, передбачені ч.2 ст. 208, ст. 205-3 КК РФ, оскільки ст. 258-3 КК України та ч. 2 ст. 260 КК України суттєво відмінні за об`єктивною та суб`єктивною стороною від названих норм кримінального закону РФ. У відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 589 КПК України іноземній державі відмовляється у видачі особи, якщо злочин, за який запитано видачу, не передбачає покарання у виді позбавлення волі за законом України, на що слідчий суддя не звернув уваги та прийняв необґрунтоване рішення.

На думку адвоката, слідчий суддя не мав правових підстав для застосування екстрадиційного арешту.

Заслухавши доповідача, адвоката, який представляв інтереси ОСОБА_9 та просив останнього звільнити з під варти негайно, оскільки той утримується всупереч вимогам кримінального та кримінально-процесуального закону, прокурора, який заперечував проти доводів сторони захисту та вважав рішення суду законним та обґрунтованим, перевіривши матеріали судового провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційну скаргу задовольнити.

Як убачається з матеріалів провадження, 18 квітня 2014 року старшим слідчим ВВС слідчого відділення управління ФСБ Росії по республіці Інгушетія ОСОБА_10 була порушена кримінальна справа щодо ОСОБА_8 у зв`язку з обвинуваченням у тому, що він у період з 02 листопада 2013 року і на час порушення кримінальної справи періодично проходив навчання в таборі бойовиків „Шейх-Сулейман, розташованому на околиці м. Алеппо, де набував знань та навичок під час занять з фізичної та психологічної підготовки, вивчав способи вчинення злочинів, різні види зброї, підривних пристроїв, в тому числі саморобних, тактику та стратегію ведення бойових дій, топографію, з метою участі на території іноземної держави Сирія в антидержавному незаконному збройному формуванні „Джейн-аль-Мухаджирин валь Ансар, не передбаченому законодавством цієї держави та суперечить інтересам РФ. При цьому, ОСОБА_9 про проходження навчання, добровільно не повідомив органи влади, розкриттю злочинів та виявленню інших осіб, що пройшли таке навчання, здійснювали його організацію та фінансування, не сприяв.

Відповідно до ст. 2 Європейської Конвенції про видачу правопорушників від 13 грудня 1957 року, ч. 2 ст. 56 Конвенції про правову допомогу та правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року, передбачено видачу правопорушників за правопорушення, за які відповідно до законів запитуваної та запитуючої сторін, передбачене покарання на максимальний строк не менше одного року позбавлення волі.

Зробивши висновок про те, що інкриміновані ОСОБА_8 правопорушення за законодавством України є екстрадиційними, слідчий суддя не звернув увагу на положення норм кримінального законодавства Російської Федерації та положення кримінального Кодексу України.

Частина 2 ст. 208 КК РФ передбачає кримінальну відповідальність за участь в озброєному формуванні, не передбаченому федеральним законом, а також участь на території іноземної держави в озброєному формуванні, не передбаченому законодавством цієї держави, з метою, що суперечить РФ.

Стаття 260 КК України передбачає кримінальну відповідальність за створення не передбачених законом України воєнізованих або збройних формувань або участь у їх діяльності, на території України, оскільки об`єктом цього злочину є громадська безпека від діяльності, не передбачених законодавством України воєнізованих або збройних формувань.

Проходження навчання з метою здійснення терористичної діяльності є підставою для притягнення до кримінальної відповідальності тих осіб, які проводять таке навчання, за сприяння вчиненню терористичного акту ( ст. 258-4 КК України), та не охоплюється складом злочину, передбаченого ст. 260 КК України.

Стаття 205-3 КК РФ передбачає відповідальність за проходження навчання з метою здійснення терористичної діяльності.

В кримінальному Кодексі України аналогічної норми не має. Статті 258-3 - 258-5 КК України передбачають відповідальність за інші дії, у вчиненні яких не обвинувачується ОСОБА_8 , останній категорично заперечує як перебування на території Сирії, так і участь у навчанні чи в будь-яких формуваннях, оскільки за релігійними переконаннями не може цього робити.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 589 КПК України, Україна відмовляє у видачі особи у разі, якщо правопорушення, за яке вимагається видача, було вчинене за межами території запитуючої сторони і законодавство України не передбачає переслідування за таку саму категорію правопорушень у випадку їх вчинення за межами території останньої.

Оскільки, чинним Кримінальним Кодексом України не передбачена кримінальна відповідальність за злочини, які інкримінуються ОСОБА_8 , правових підстав для застосування екстрадиційного арешту до вирішення Генеральною прокуратурою України питання про видачу та фактичну передачу особи запитуваній стороні, не має.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 404-405, 409, 532 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Новозаводського районного суду м. Чернігова від 28 грудня 2015 року про застосування екстрадиційного арешту ОСОБА_8 скасувати.

Клопотання заступника прокурора Чернігівської області ОСОБА_11 відхилити.

Громадянина Російської Федерації ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який утримується в Чернігівському СІЗО звільнити з під варти негайно.

Ухвала набуває законної сили після її проголошення. На неї може бути подана касаційна скарга до вищого Спеціалізованого Суду України прокурором з мотивів неправильного застосування судом норм міжнародних договорів України.

СУДДІ:

ОСОБА_12 ОСОБА_13 ОСОБА_14