Справа № 447/2010/15-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/783/937/15 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2015 року м. Львів
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:
головуючого-судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця та мешканця АДРЕСА_1 ,
з участю прокурора ОСОБА_7
засудженого ОСОБА_6
за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Миколаївського районного суду Львівської області від 19.10.2015 року,-

встановила:
Вироком Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 09.10.2012 року ОСОБА_6 засуджений за ч.2 ст. 185, ч.2 ст. 186, ст. 71 КК України до 4 років 1 місяця позбавлення волі, рахуючи цей строк з 09.10.2012 року.
Засуджений ОСОБА_6 звернувся до Миколаївського районного суду Львівської області з клопотанням про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
Ухвалою Миколаївського районного суду Львівської області від 19.10.2015 року засудженому ОСОБА_6 відмовлено в умовно-достроковому звільненні з місць позбавлення волі.
Не погоджуючись із даною ухвалою ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Миколаївського районного суду Львівської області від 19.10.2015 року та застосувати до нього умовно-дострокове звільнення. В обґрунтування апеляційних вимог покликається на те, що висновки, які наведені в ухвалі не відповідають фактичним обставинам справи. Апелянт вказує, що не скоїв жодного порушення, інвалід третьої групи, що зумовило малопомітну суспільно-корисну діяльність в межах відділення основою якого було дотримання вимог режиму утримання, пройшов курс навчання за фахом столяр-інструментальник у навчальному центрі, протягом трьох років не допустив жодного порушення, має двох пристарілих батьків-пенсіонерів, батько інвалід другої групи.
Заслухавши доповідача, виступ прокурора, який заперечив апеляційну скаргу засудженого, пояснення засудженого, який підтримав поданим ним апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи №447/2010/15-к та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така не підлягає до задоволення із наступних підстав.

Відповідно до ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення, після фактичного відбуття засудженим не менше двох третин строку покарання за умисний тяжкий злочин, а також у разі, якщо особа раніше відбувала покарання у виді позбавлення волі за умисний злочин і до погашення або зняття судимості знову вчинила умисний злочин, за який вона засуджена до позбавлення волі.
Як вбачається з матеріалів клопотання, засуджений відбув більше як дві третини строку покарання, призначеного вироком Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 09.10.2012 року.
Згідно з характеристикою на засудженого ОСОБА_6 затвердженої начальником Держівської виправної колонії УДПтСУ у Львівській області (№110), ОСОБА_6 притягався до кримінальної відповідальності: вироком Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 24.01.1994 року за ч.2 ст. 141, 44 КК України до 6 років позбавлення волі; вироком Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 23.05.1994 року за ч.3 ст. 142, ч.2 ст. 141, 42 КК України до 7 років позбавлення волі з конфіскацією майна, звільнений 23.09.2000 року по відбуттю терміну покарання; вироком Трускавецького міського суду Львівської області від 12.02.2002 року за ч.1 ст. 296 КК України до штрафу в розмірі 510 грн.; вироком Трускавецького міського суду Львівської області від 05.11.2004 року за ч.2 ст. 186, ч.2 ст. 187, 70 КК України до 7 років позбавлення волі, звільнений 23.04.2008 року умовно-достроково на невідбутий термін 2 роки 2 місяці 23 дні; вироком Дрогобицького міського суду Львівської області від 20.06.2011 року за ч.2 ст. 185, ч.1 ст. 296, 75 КК України до 2 років позбавлення волі з іспитовим терміном на 1 рік 6 місяців.
Крім цього, в характеристиці зазначено, що не притягувався до дисциплінарної відповідальності, проте, засуджений за час відбування покарання в установі зарекомендував себе посередньо, заходи виховного та профілактичного характеру відвідував лише під контролем представників адміністрації, у суспільно-корисній праці, щодо покращення комунально-побутових умов для засуджених відділення участь приймає, але лише під контролем, власної ініціативи не проявляє, до представників адміністрації колонії ставиться упереджено, включений до програми диференційованого виховного впливу «Правова просвіта» участь у програмі приймає формально до її реалізації не прагне; 25.02.2014 року рішенням адміністративної комісії Держівської ВК №110 визнаний таким, що не стає на шлях виправлення та не заслуговує на застосування заохочувальних норм ст.ст.100,101 КВК України; 28.10.2014 року рішенням адміністративної комісії Держівської ВК №110 визнаний таким, що не став на шлях виправлення та не заслуговує на застосування заохочувальних норм ст. 82 КК України; 17.07.2015 року рішенням адміністративної комісії Держівської ВК №110 визнаний таким, що не довів свого виправлення та не заслуговує на застосування заохочувальних норм ст. 81 КК України.

Таким чином, керуючись ч.1 ст. 6 КВК України, яка встановлює, що виправлення засудженого - процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки, враховуючи характеристику та інші матеріали клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, колегія приходить до висновку, що засуджений дотримується режиму установи лише під контролем представників установи, а власної ініціативи не проявляє, тобто ознаки самокерованої правослухняної поведінки засудженого відсутні.
За таких обставин ухвала Миколаївського районного суду Львівської області від 19.10.2015 року щодо відмови в умовно-достроковому звільненні ОСОБА_6 є законною та обґрунтованою, а підстави для її скасування відсутні.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга засудженого не підлягає задоволенню. Порушень закону, які б впливали на законність прийнятого судом першої інстанції рішення, колегією суддів не встановлено.
Керуючись ст.ст. 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

ухвалила:
у задоволенні апеляційної скарги засудженого ОСОБА_6 відмовити, а ухвалу Миколаївського районного суду Львівської області від 19.10.2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.
СУДДІ:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4