АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
09 вересня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретаря ОСОБА_4 ,
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Берислава Херсонської обл., громадянки України, яка зареєстрована та проживає за адресою : АДРЕСА_1 , раніше судима 05.07.2009р. Голосіївським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 309 КК України на 3 роки позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнена від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком 2 роки. Постановою Деснянського районного суду м. Києва від 15.02.2011р. іспитовий строк скасовано та ОСОБА_6 направлена для відбування призначеногопокарання. 23.05.2014 року звільнена згідно ухвали Малиновського районного суду м. Одеси від 15.05.2014 року на підставі ст. 1 Закону України «Про амністію у 2014 році»,
обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України, за участю:
прокурора ОСОБА_7 ,
обвинуваченої ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_8 ,
Вироком Святошинського районного суду м. Києва від 30 квітня 2015 року ОСОБА_6 визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України, та призначено їй покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі. На підставі ст. 79 КК України обвинувачену ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання з випробуванням, встановлено їй іспитовий строк до досягнення її дитиною ОСОБА_9 семирічного віку, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 та на підставі ст. 76 КК України зобов`язано не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально - виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання.

Справа № 11-кп/796/1177/2015
Категорія: ч. 2 ст. 309 КК України
Головуючий у суді першої інстанції ОСОБА_10
Доповідач ОСОБА_1 .
Не погодившись з вироком суду, старший прокурор прокуратури Святошинського району м. Києва ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок Святошинського районного суду м. Києва від 30 квітня 2015 року скасувати в частині призначеного покарання та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_6 винною у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України та призначити їй покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі.

Як зазначає апелянт, суд вірно оцінив зібрані по справі докази, прийняв правильне рішення про винуватість ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України, однак при призначенні покарання недостатньо врахував данні про особу обвинуваченої, зокрема про її попередню судимість, коли застосування ст. 75 КК України не призвело до виправлення ОСОБА_6 , в зв`язку з чим постановою Деснянського районного суду м. Києва від 15.02.2011 іспитовий строк було скасовано, а засуджену було направлено для відбування покарання у виді трьох років позбавлення волі. Пізніше вона була звільнена з місць позбавлення волі 25.05.2013 року, згідно Закону України «Про амністію», але і після цього належних висновків для себе не зробила, на шлях виправлення не стала і через короткий проміжок часу знову скоїла умисний злочин, що свідчить про підвищену суспільну небезпечність її особи, схильність до рецидиву злочинів, антисоціальну поведінку.
Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора, який підтримав апеляційну скаргу та просив їх задовольнити, доводи обвинуваченої, її захисника котрі заперечували проти задоволення поданої апеляційної скарги, провівши судові дебати та надавши обвинуваченій останнє слово, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів, приходить до наступного.
Згідно з вироком суду, ОСОБА_6 , 24.09.2013 року, приблизно о 13 годині 00 хвилин, знаходячись за місцем свого проживання, за попередньою домовленістю, зустрілась з ОСОБА_11 ,( засудженою за даний злочин 28 жовтня 2014 року Святошинським районним судом м. Києва) та ОСОБА_12 ( справа відносно якого закрита Святошинським районним судом м. Києва 28 жовтня 2014 року в зв`язку з смертю останнього). В ході бесіди вони вирішили придбати наркотичний засіб - опій ацетильований, вступивши між собою в злочинну змову.
Цього ж дня, ОСОБА_11 , в ході телефонної розмови з невстановленою слідством особою, домовилась про незаконне придбання особливо небезпечного наркотичного засобу - опію ацетильованого. Далі ОСОБА_11 , за змовою з ОСОБА_6 та ОСОБА_12 , перерахувала грошові кошти в сумі 1000 гривень на невстановлений досудовим слідством банківський рахунок, скориставшись терміналом банку «Приват Банк».
Після цього, ОСОБА_6 з ОСОБА_12 та ОСОБА_11 , в той же день, приблизно о 14 годині 00 хвилин, на автомобілі прибули у Київську область, де ОСОБА_12 , вийшовши з автомобіля, направився у невідомому напрямку, а потім повернувся через декілька хвилин, маючи при собі скляну пляшку з рідиною коричневого кольору. Далі, вийшовши з автомобіля, ОСОБА_11 та ОСОБА_6 підійшли до ОСОБА_12 та кожен з них, за допомогою медичного шприца, набрали із скляної пляшки наркотичний засіб - опій ацетильований, який ОСОБА_12 сховав до своєї лівої шкарпетки, ОСОБА_6 помістила до власної жіночої сумки, а ОСОБА_11 сховала придбану скляну пляшку з наркотичним засобом опієм ацетильованим до власної жіночої сумки. Таким чином ОСОБА_6 незаконно придбала наркотичний засіб, без мети збуту, та почала його незаконно зберігати.
Після цього ОСОБА_6 , перебуваючи в автомобілі разом з ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , незаконно зберігаючи при собі особливо небезпечний наркотичний засіб, прибула до перехрестя вул. Велика Кільцева дорога - вул. Трублаїні в м. Києві, чим незаконно перевезла наркотичний засіб на територію Святошинського району м. Києва, однак приблизно о 15 годині 00 хвилин, знаходячись на перехресті вул. Велика Кільцева дорога - вул. Трублаїні в м Києві, була затримана працівниками міліції, які виявили та в подальшому за участю понятих вилучили у ОСОБА_13 медичний шприц з рідиною коричневого кольору, яка згідно з висновком хімічної експертизи № 2246х від 10.10.2013 року являється наркотичним засобом - опієм ацетильованим, масою в перерахунку на суху речовину рівною 0,750 грам, котра, згідно Постанови Кабінету Міністрів України від 6 травня 2000 року № 770 «Про затвердження переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів», є особливо небезпечним наркотичним засобом.
Розглянувши кримінальне провадження, суд першої інстанції визнав обвинувачену ОСОБА_6 винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України, тобто у незаконному придбанні, перевезенні та зберіганні особливо небезпечного наркотичного засобу, без мети збуту, вчиненому повторно, за попередньою змовою групою осіб.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України, обвинувачена ОСОБА_6 визнала повністю та не оспорювала фактичні обставини кримінального провадження.

У зв`язку із цим, судом першої інстанції в судовому засіданні була допитана ОСОБА_6 , досліджені матеріали провадження, які характеризують обвинувачену та стосуються речових доказів по справі, дослідження інших доказів визнано недоцільним, виходячи з вимог ст. 349 КПК України.

Оцінивши вищенаведені докази в їх сукупності, суд першої інстанції прийшов до висновку, що винуватість ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення знайшла своє повне підтвердження в ході судового розгляду кримінального провадження.

При призначенні покарання обвинуваченій, судом першої інстанції, відповідно до вимог ст. 65 КК України, враховано ступінь тяжкості вчиненого нею кримінального правопорушення, яке відноситься до середньої тяжкості, обставини його вчинення, дані про особу обвинуваченої, котра характеризується позитивно, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, раніше судима. Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченої, суд визнав щире каяття, обставин, які його обтяжують судом встановлено не було. Крім цього суд врахував те, що на утриманні у обвинуваченої перебувають четверо неповнолітніх дітей: ІНФОРМАЦІЯ_3 та 1998 року народження.

З`ясувавши ці обставини та перевіривши їх доказами, суд першої інстанції прийшов до висновку про необхідність призначення обвинуваченій покарання у виді позбавлення волі. Проте, враховуючи особу обвинуваченої, ступінь тяжкості вчиненого злочину, усі обставини справи у їх сукупності, наявність на утриманні ОСОБА_6 чотирьох неповнолітніх дітей, в тому числі і 2013 року народження, суд прийшов до висновку про можливість виправлення обвинуваченої без ізоляції від суспільства і прийняв рішення про її звільнення від відбування покарання до досягнення її донькою, ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , семирічного віку, згідно вимог ст. 79 КК України, із покладенням обов`язків передбачених ст. 76 КК України.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги прокурора про те, що суд при звільненні від відбування покарання на підставі ст. 79 КК України ОСОБА_6 порушив вимоги закону про кримінальну відповідальність, спростовуються наведеними вище міркуваннями суду першої інстанції з цього приводу.

Щодо доводів апеляційної скарги про наявність в діях обвинуваченої рецидиву злочинів, то вони не ґрунтуються на законі, так як повторне вчинення ОСОБА_6 злочину, передбаченого ч.2 ст. 309 КК України не створює цієї ознаки, яка обтяжує покарання.

Таким чином, призначене судом першої інстанції ОСОБА_6 покарання, на думку колегії суддів, не є занадто м`яким або не справедливим для обвинуваченої, та в повній мірі відповідає вимогам ст. 65 КК України, а рішення суду про її звільнення, на підставі ст.79 КК України, від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки, з іспитовим строком до досягнення її донькою, ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , семирічного віку, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 , з покладанням на неї обов`язків, передбачених ст. 76 КК України не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально - виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, відповідає положенням зазначеного кримінального закону .

Виходячи з викладеного, колегія суддів не вбачає підстав для скасування вироку Святошинського районного суду м. Києва від 30 квітня 2015 року в частині призначеного ОСОБА_6 покарання та постановлення в цій частині свого вироку, а тому апеляційна скарга прокурора ОСОБА_5 задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404,405,407 КПК України, колегія суддів,
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора прокуратури Святошинського району м. Києва ОСОБА_5 залишити без задоволення, а вирок Святошинського районного суду м. Києва від 30 квітня 2015 року щодо ОСОБА_6 без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення. Касаційна скарга на дану ухвалу може бути подана безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:

_______________ _______________ _______________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3