АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 вересня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретаря ОСОБА_4 ,
за участю прокурорів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

представника потерпілих ОСОБА_9 ,
захисників ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,
ОСОБА_12 , ОСОБА_13 ,

ОСОБА_14 ,

засуджених ОСОБА_15 , ОСОБА_16 ,

ОСОБА_17 , ОСОБА_18 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві кримінальну справу за апеляціями захисників ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_19 , ОСОБА_12 , засуджених ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 на вирок Святошинського районного суду м. Києва від 27 грудня 2013 року,
ВСТАНОВИЛА:
Цим вироком

ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,
засуджений за ч. 4 ст. 187 КК України на 13 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його власністю;
ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий,

засуджений за ч. 4 ст. 187 КК України на 8 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його власністю;
ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , проживає за адресою: АДРЕСА_4 , раніше судимий 10 грудня 2010 року Дарницьким районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 286 КК України на 3 роки позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком 2 роки,
засуджений за ч. 4 ст. 187 КК України на 13 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його власністю; за ч. 1 ст. 357 КК України на 2 роки обмеження волі. На підставі ст.ст. 70, 72 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_17 визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 13 років 6 місяців з конфіскацією всього майна, яке є його власністю. Згідно ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання у виді позбавлення волі за вироком Дарницького районного суду м. Києва від 10 грудня 2010 року та остаточно визначено ОСОБА_17 покарання у виді позбавлення волі на строк 14 років з конфіскацією всього майна, яке є його власністю.

ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_5 , раніше не судима,
засуджена за ч. 4 ст. 187 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України, на 5 років позбавлення волі; за ч. 1 ст. 357 КК України до штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850,00 грн. На підставі ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_18 визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на 5 років та на підставі ст. 75 КК України звільнено від його відбування з випробуванням, з іспитовим строком 3 роки, з покладенням на неї обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Цивільні позови потерпілих ОСОБА_20 та ОСОБА_21 про стягнення матеріальної шкоди задоволено в повному обсязі, стягнуто з ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , солідарно, на користь ОСОБА_20 534 615 грн., на користь ОСОБА_21 1 500 грн. Цивільний позов ОСОБА_22 задоволено частково, стягнуто на її користь з ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , солідарно, 219 393,72 грн. матеріальної шкоди та 20 000 грн. моральної шкоди. Цивільний позов ОСОБА_20 про стягнення моральної шкоди задоволено частково, стягнуто на його користь з ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , солідарно, 20 000 грн.

Цивільний позов Клінічної лікарні «Феофанія» на суму 4 560 грн. залишено без розгляду.

Судом вирішено питання про судові витрати, арештоване майно та речові докази по справі.

Згідно з вироком суду, ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 та ОСОБА_18 визнано винуватими у вчиненні нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаного із насильством, небезпечним для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу та з погрозою застосування такого насильства (розбій), що вчинений за попередньою змовою групою осіб та поєднаний з проникненням у житло і спрямований на заволодіння майном у великих та особливо великих розмірах, а ОСОБА_17 та ОСОБА_18 , окрім наведеного вище, також визнано винуватими в умисному знищенні офіційних документів. Вказані дії вони вчинили за наступних обставин.

В середині грудня 2010 року, особа, матеріали кримінальної справи відносно якої виділені в окреме провадження, володіючи інформацією про наявність грошових коштів та цінних речей в приватному будинку АДРЕСА_6 (на час скоєння злочину адреса: АДРЕСА_7 ), в якому проживають потерпілі ОСОБА_20 , ОСОБА_22 та ОСОБА_21 , вирішила скоїти розбійний напад на останніх з метою заволодіння їх майном.
Реалізуючи свій злочинний умисел направлений на заволодіння чужим майном вказаних громадян, особа, матеріали кримінальної справи відносно якої виділені в окреме провадження, запропонував своїм знайомим ОСОБА_15 , ОСОБА_17 , ОСОБА_16 , ОСОБА_18 та невстановленим слідством особам скоїти розбійний напад на ОСОБА_20 , ОСОБА_22 та ОСОБА_21 , при цьому довівши їм заздалегідь розроблений ним план скоєння цього злочину, суть якого полягала в тому, що він разом з вищевказаними засудженими та невстановленими слідством особами на автомобілях приїдуть до будинку за вищезазначеною адресою, після чого ОСОБА_15 , ОСОБА_17 , ОСОБА_16 та невстановлені слідством особи проникнуть на подвір`я вказаного будинку. В цей час ОСОБА_18 подзвонить в домофон будинку і коли господар відкриє двері, то ОСОБА_15 , ОСОБА_17 , ОСОБА_16 та невстановлені слідством особи проникнуть в приміщення будинку, і зв`язавши мешканців будинку ОСОБА_20 , ОСОБА_22 та ОСОБА_21 , заволодіють майном останніх. Тим часом особа, кримінальна справа відносно якої виділена в окреме провадження, разом з ОСОБА_18 і невстановленими слідством особами повинні знаходитись біля будинку потерпілих та спостерігати за навколишньою обстановкою, щоб у разі виникнення небезпеки, попередити про це співучасників. Заволодівши майном громадян ОСОБА_20 , ОСОБА_22 та ОСОБА_21 вони повинні були з місця скоєння злочину втекти на автомобілях. На дану пропозицію особи, матеріали кримінальної справи відносно якої виділена в окреме провадження, ОСОБА_15 , ОСОБА_17 , ОСОБА_16 , ОСОБА_18 та невстановлені слідством особи погодились, тим самим вступивши між собою в попередню злочинну змову.
Реалізуючи свій злочинний умисел, особа, кримінальна справа відносно якої виділена в окреме провадження, 22 грудня 2010 року, близько 17-00 годин, зустрілася із ОСОБА_15 , ОСОБА_17 , ОСОБА_16 , ОСОБА_18 та невстановленими слідством особами і згідно розробленого плану, на невстановлених слідством автомобілях, направились до будинку потерпілих за вищезазначеною адресою, прибувши куди, ОСОБА_15 , ОСОБА_17 , ОСОБА_16 та невстановлені слідством особи, діючи погоджено з особою, кримінальна справа відносно якої виділена в окреме провадження, ОСОБА_18 та невстановленими слідством особами, наділи на обличчя шапки з отворами для очей, а ОСОБА_15 взяв заздалегідь заготовлений невстановлений слідством предмет схожий на пістолет, після чого перелізли через паркан і проникли на подвір`я будинку потерпілих. Тим часом ОСОБА_18 , діючи погоджено із ОСОБА_15 , ОСОБА_17 , ОСОБА_16 та невстановленими слідством особами, які в той час вже знаходились на подвір`ї будинку потерпілих, підійшла до воріт будинку і, маючи на меті виманити господаря, подзвонила в домофон.
В цей момент, нічого не підозрюючи, ОСОБА_20 , який разом з ОСОБА_22 та ОСОБА_21 знаходився в приміщенні приватного будинку за вищезазначеною адресою, почувши дзвінок в домофон, відкрив вхідні двері будинку, після чого ОСОБА_15 разом із ОСОБА_16 , ОСОБА_17 та невстановленими слідством особами, реалізуючи свій злочинний умисел направлений на заволодіння чужим майном та звернення його на свою користь, діючи погоджено з ОСОБА_18 , особою, кримінальна справа відносно якої виділена в окреме провадження, та невстановленими слідством особами, застосовуючи насильство, небезпечне для життя та здоров`я, умисно нанесли ОСОБА_20 удар по голові від чого той впав на підлогу, після чого ОСОБА_15 разом із ОСОБА_16 , ОСОБА_17 та невстановленими слідством особами, проникли в приміщення будинку та стали наносити численні удари руками та ногами по різних частинах тіла ОСОБА_20 , ОСОБА_22 та ОСОБА_21 . При цьому ОСОБА_15 , утримуючи в правій руці невстановлений слідством предмет, схожий на пістолет, став погрожувати його застосуванням, а потім вони разом з ОСОБА_17 , ОСОБА_16 та невстановленими слідством особами, з метою подолання опору ОСОБА_20 , ОСОБА_22 та ОСОБА_21 , зв`язали їм руки та ноги. Крім цього, ОСОБА_17 , ОСОБА_16 та невстановлені слідством особи взяли на кухні ножі та утримуючи їх в руках стали погрожувати їх застосуванням ОСОБА_20 , ОСОБА_22 та ОСОБА_21 , з метою подолання опору останніх.
Після цього ОСОБА_15 разом з ОСОБА_16 , ОСОБА_17 та невстановленими слідством особами, реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на заволодіння чужим майном та обернення його на свою користь та особистого збагачення, діючи погоджено з ОСОБА_18 , особою, кримінальна справа відносно якої виділена в окреме провадження, та невстановленими слідством особами, стали обшукувати приміщення приватного будинку потерпілих, де виявили та викрали гроші в сумі 1 500 грн., які належали ОСОБА_21 , а також майно та цінності, які належали ОСОБА_22 , а саме: гроші в сумі 2 150 грн., 307 доларів США (що згідно курсу НБУ станом на 22 грудня 2010 року становило 2 443,72 грн.); шкатулку у вигляді «яйця Фаберже», ціною 300 гривень; 7 шкатулок для ювелірних виробів різних форм та кольору загальною вартістю 1 500 грн.; ювелірні вироби, серед яких 2 срібні сережки, срібна каблучка, срібний ланцюжок, срібний браслет загальною вартістю 1 400 грн. та 2 наручних годинники загальною вартістю 1 000 грн.
Продовжуючи далі свої злочинні дії, направлені на заволодіння чужим майном та обернення його на свою користь та особистого збагачення, ОСОБА_15 разом з ОСОБА_16 , ОСОБА_17 та невстановленими слідством особами, діючи погоджено з ОСОБА_18 , особою, кримінальна справа відносно якої виділена в окреме провадження та невстановленими слідством особами, продовжили обшукувати приміщення приватного будинку потерпілих, де в кімнаті на 2 поверсі виявили металевий сейф, який був закритий. Тоді ОСОБА_15 разом із ОСОБА_16 , ОСОБА_17 та невстановленими слідством особами, застосовуючи до ОСОБА_20 фізичне насильство, небезпечне для життя та здоров`я, умисно стали наносити останньому удари руками та ногами по різних частинах тіла, заподіявши йому сильний фізичний біль, а також погрожували застосуванням невстановленого слідством предмета схожого на пістолет та застосовуванням ножів, які вони взяли в кухні будинку, та стали вимагати щоб той відкрив сейф, однак ОСОБА_20 не вдалось цього зробити.
Після цього ОСОБА_15 разом з ОСОБА_17 , ОСОБА_16 та невстановленими слідством особами, реалізуючи свій злочинний умисел направлений на заволодіння чужим майном та оберненням його на свою користь і особистого збагачення, діючи погоджено з ОСОБА_18 , особою, кримінальна справа відносно якої виділена в окреме провадження, та невстановленими слідством особами, в приміщенні будинку потерпілих за вищезазначеною адресою заволоділи дистанційним пультом управління автоматичними воротами вартістю 270 грн.; 2-ма ключами від воріт загальною вартістю 20 грн.; металевим сейфом, вартістю 2 500 грн., який в подальшому на невстановлених слідством автомобілях відвезли до квартири АДРЕСА_8 , де розпиляли його та заволоділи майном, яке знаходилось всередині сейфу, а саме: грошима в сумі 57 000 доларів США (що згідно курсу НБУ станом на 22 грудня 2010 року становило 453 720 грн.); 1500 Євро (що згідно курсу НБУ станом на 22 грудня 2010 року становило 15 705 грн.; 60 000 грн.; ювелірними виробами, серед яких були золоті заколка для краватки, обручка та перстень, загальною вартістю 4 200 грн., які належать ОСОБА_20 , та ювелірні вироби зі срібла та золота, а також цінного каміння, серед яких хрестики, сережки, каблучки, браслети, ланцюжки, підвіски, годинник, брошки, топази загальною вартістю 204 900 грн., які належать ОСОБА_22 , а також такі, що не представляють матеріальної цінності для ОСОБА_20 та ОСОБА_22 орден «Знак пошани» за Олімпіаду 1980 року та відзнаку «Від голови Київської міської державної адміністрації», які знаходились в коробках червоного кольору, паспорти громадянина України і коди платників податків ОСОБА_20 та ОСОБА_22 , свідоцтва про право власності на квартиру АДРЕСА_9 та на гараж, що розташований по АДРЕСА_10 , посвідчення водія з талоном, видані на ім`я ОСОБА_20 , свідоцтво про право власності на будинок та акт про право власності на земельну ділянку, які розташовані за адресою: АДРЕСА_7 , пенсійне посвідчення, видане на ім`я ОСОБА_22 , свідоцтво про одруження ОСОБА_20 та ОСОБА_22 , свідоцтво про смерть ОСОБА_23 , указ Президента України «Про нагородження та присвоєння звання Заслужений економіст України» та грамоту до нього, указ Президента України «Про нагородження орденом «За заслуги 2 ступеню» та орден «За заслуги» 2 ступеню» на ім`я ОСОБА_22 . Всього було викрадено майно ОСОБА_20 на загальну суму 536 415 грн., майно ОСОБА_22 на загальну суму 221 393,72 грн. та майно ОСОБА_21 на суму 1 500 гривень.

Заволодівши майном ОСОБА_20 , ОСОБА_22 та ОСОБА_21 , ОСОБА_15 , ОСОБА_17 , ОСОБА_16 , особа, кримінальна справа відносно якої виділена в окреме провадження, та невстановлені слідством особи, застосовуючи фізичне насильство, з метою подолання опору потерпілих ОСОБА_20 .. ОСОБА_22 та ОСОБА_21 , зв`язали їм руки та ноги і з місця вчинення злочину втекли, розпорядившись викраденим майном на свій розсуд. Внаслідок дій вищезазначених осіб потерпілим ОСОБА_20 та ОСОБА_22 були заподіяні легкі тілесні ушкодження у вигляді синців.
Крім цього, ОСОБА_17 , в ніч на 23 грудня 2010 року, разом з особою, кримінальна справа відносно якої виділена в окреме провадження та ОСОБА_18 , з метою знищення речових доказів, на автомобілі «Mercedes-Benz Е280», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_17 , прослідували в невстановлене слідством місце на території житлового масиву «Троєщина», що в Деснянському районі м. Києва, де шляхом підпалу умисно знищили викрадені під час вищезазначеного розбійного нападу офіційні документи громадян ОСОБА_22 та ОСОБА_20 , а саме вказані вище паспорти громадянина України і коди платників податків ОСОБА_20 та ОСОБА_22 , свідоцтва про право власності на квартиру АДРЕСА_9 та на гараж, що розташований по АДРЕСА_10 , посвідчення водія з талоном, видані на ім`я ОСОБА_20 , свідоцтво про право власності на будинок та акт про право власності на земельну ділянку, які розташовані за адресою: АДРЕСА_7 , пенсійне посвідчення, видані на ім`я ОСОБА_22 , свідоцтво про одруження ОСОБА_20 та ОСОБА_22 , свідоцтво про смерть ОСОБА_23 , указ Президента України «Про нагородження та присвоєння звання Заслужений економіст України» та грамоту до нього, указ Президента України «Про нагородження орденом «За заслуги 2 ступеню» та орден «За заслуги» 2 ступеню» на ім`я ОСОБА_22 , чим привели вказані документи в стан, не придатний для подальшого використання за своїм цільовим призначенням.
В поданих апеляціях з наступними доповненнями до них:
захисник ОСОБА_10 та її підзахисний ОСОБА_15 , апеляційні доводи та прохання яких є аналогічними за змістом, просять вирок суду щодо ОСОБА_15 скасувати та закрити кримінальну справу відносно нього за відсутністю в його діях складу злочину. При цьому апелянти вважають, що вирок суду не ґрунтується на кримінально-процесуальному законі через неповноту судового слідства та невідповідність висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам справи. Зокрема, в судовому засіданні потерпілі ОСОБА_20 , ОСОБА_22 давали суперечливі показання, які відрізняються від тих, що вони давали на досудовому слідстві. Так, потерпіла ОСОБА_22 в судовому засіданні повідомила, що осіб, які перебували у неї вдома під час пограбування вона не запам`ятала, оскільки вони були в чорному одязі та чорних, з прорізами, головних уборах, хоча на досудовому слідстві впізнання проводилось слідчим без понятих, та за допомогою мобільного телефону, що також підтвердила остання під час допиту в суді, тобто впізнання проводилось з порушенням вимог ст. 174 КПК України 1960 року, при тому, що очних ставок між її підзахисним та потерпілими взагалі не проводилось. З показань потерпілого ОСОБА_20 в суді, який на досудовому слідстві нібито впізнав ОСОБА_15 по очах та бровах, вбачається, що впізнання осіб причетних до скоєння злочину здійснювалось по фотокартках, які були йому пред`явлені для впізнання. В матеріалах кримінальної справи містяться суперечності, оскільки усна заява - повідомлення про злочин від 23 грудня 2010 року від потерпілого ОСОБА_20 була зареєстрована в ЖРПВЗ 22 грудня 2010 року, в день події злочину, хоча потерпілий офіційно звернувся до Святошинського РУ ГУ МВС України в м. Києві на наступний день після події злочину, при тому, що оперативно-розшукові дії розпочалися 22 грудня 2010 року близько 22-40 год., про що свідчить акт застосування розшукової собаки. Невідомо на яких підставах суд посилається на те, що злочин стався в приватному будинку АДРЕСА_6 , при тому, що на час скоєння злочину адреса будинку була наступною: АДРЕСА_7 . Поза увагою суду було залишено довідку від 02 серпня 2011 року про неможливість виготовлення фотознімків, які є додатком до протоколу огляду місця події від 30 липня 2011 року, незважаючи на те, що сам протокол був долучений до матеріалів справи, як доказ. Суд дійшов невірного висновку про те, що показання ОСОБА_15 в суді спростовуються його ж показаннями на досудовому слідстві, не взявши до уваги той факт, що вони відбиралися під тиском працівників міліції, та не звернувши уваги на те, що вказаний засуджений звертався з численними скаргами на дії працівників міліції, натомість суд безпідставно розцінив це як спосіб ухилення ОСОБА_15 від кримінальної відповідальності за вчинене. Крім того, судом була розглянута, з відмовою у задоволенні, не існуюча скарга ОСОБА_15 про визнання незаконним його затримання за протоколом від 27 липня 2011 року, натомість його скарга про незаконне його тримання під вартою в СІЗО судом не розглянута, чим допущено порушення норм кримінально-процесуального закону та фальсифікацію прийнятого ним рішення. Суд належним чином не перевірив законність та обґрунтованість доказів, що надавалися ОСОБА_15 , взявши до уваги докази, зібрані під час проведення досудового слідства. Необґрунтованими є також посилання у вироку суду на показання ОСОБА_18 , яка обмовила інших засуджених з метою уникнення більш суворої відповідальності за вчинене. Окрім наведеного, як зазначено у висновку криміналістичної експертизи № 460 від 17 жовтня 2011 року, ключі, які були вилучені в ході обшуку за місцем проживання ОСОБА_15 а також вилучені у потерпілого ОСОБА_20 ключі виготовлені на одному устаткуванні, при цьому один із ключів мав певні дефекти. Однак під час огляду вказаних ключів вони були новими, та непошкодженими, на що було вказано стороною захисту та самим ОСОБА_15 , однак суд на це уваги не звернув. На думку захисника, судом першої інстанції було порушено вимоги ст. 17 КПК України 1960 року щодо колегіального розгляду справи, про проведення якого ОСОБА_15 заявлялися відповідні клопотання, так як йому пред`явлено обвинувачення у вчиненні злочину, за який передбачено покарання на строк більше 10 років позбавлення волі. У задоволенні вказаних клопотань засудженому необґрунтовано відмовлялось головуючим, без винесення мотивованої постанови в нарадчій кімнаті. Вина ОСОБА_15 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України судом не доведена, а докази, які містяться в матеріалах кримінальної справи сфальсифіковані на досудовому слідстві. Показання, які надавались свідками під час судового засідання не містять в собі інформації яка б вказувала на причетність ОСОБА_15 до вчинення злочину, так як більшість із допитаних свідків в судовому засіданні працівники міліції та поняті, в присутності яких проводились тільки слідчі дії. Упереджене ставлення суду до ОСОБА_15 , на думку захисника, підтверджується відхиленням багатьох клопотань останнього, та його заяв про відвід головуючого.

В доповнення до вищенаведеного, ОСОБА_15 в своїй апеляційній скарзі зазначає, що головуючим суддею було відхилено докази, які підтверджують вчинення потерпілими ОСОБА_20 та ОСОБА_22 кримінальних правопорушень, не взято до уваги те, що досудове розслідування здійснювалося особами, які не входили до слідчо-оперативної групи, з численними порушеннями вимог кримінально-процесуального закону, та залишено без розгляду сфальсифікований цивільний позов Клінічної лікарні «Феофанія» за лікування потерпілих.
В доповненнях до апеляційної скарги, які надійшли до суду апеляційної інстанції 27 травня 2014 року, окрім наведеного вище, ОСОБА_15 вказує, що до порушення щодо нього кримінальної справи, 26 липня 2011 року він був затриманий працівниками Святошинського РУ ГУ МВС України в м. Києві та незаконно утримувався під арештом, при цьому працівники міліції застосовували до нього фізичну силу, допитували без участі захисника, а протокол про затримання склали лише о 14-00 год. 27 липня 2011 року. Із змісту вказаного документу видно, що ОСОБА_15 зізнався у вчиненні розбійного нападу на приватний будинок АДРЕСА_6 , проте не міг назвати такої вулиці в силу того, що її на той час не існувало, що доказово вказує на те, що протокол було надруковано не зі слів засудженого ОСОБА_15 . Кримінальна справа була порушена 23 грудня 2010 року, хоча пояснення у потерпілих ОСОБА_22 та ОСОБА_20 про вчинений щодо них злочин датовані 22 грудня 2010 року. В матеріалах справи відсутні відомості про те, хто з працівників міліції надавав вказівки про виїзди слідчо-оперативної групи Святошинського РУ ГУ МВС України в м. Києві та слідчо-оперативної групи СУ ГУ МВС України в м. Києві 22 грудня 2010 року о 22-05 та 23-20 год. для проведення огляду місця події, при тому, що згідно показань ОСОБА_20 вбачається, що 22 грудня 2010 року в приміщенні його будинку ОСОБА_15 знаходився з 19-40 до 22 год., у зв`язку з чим невідомо, чому працівники міліції, які прибули туди о 22-05 год., не затримали його на місці події. Невідомо чому суд першої інстанції прийняв до уваги показання засудженої ОСОБА_18 , котрі суперечать показанням потерпілого ОСОБА_20 , який категорично стверджував, що разом з іншими нападниками в середині будинку знаходилась і ОСОБА_18 , які суд не взяв до уваги. Вказане, на думку ОСОБА_15 , свідчить про необ`єктивність і упередженість суду щодо нього, а також про допущену судом невідповідність його висновків обставинам, викладеним в показаннях потерпілих і засудженої ОСОБА_18 . Безпідставно, на думку апелянта, судом задоволені цивільні позови потерпілих, суми по яких не підтверджені відповідними документами, а саме: товарними чеками, квитанціями про те, де, коли та за яку ціну набувались перелічені у позовній заяві ювелірні коштовності. Крім того, суд залишив без розгляду цивільний позов Клінічної лікарні «Феофанія» на суму 4 560 грн. посилаючись на заяву головного лікаря вищезазначеної лікарні, згідно якої по вказаній кримінальній справі лікарня цивільним позивачем не виступала, і це при тому, що вказана заява, на яку послався суд, є фактично відповіддю на запит захисника, який надсилався до лікарні, а факту відсутності в матеріалах справи постанови слідчого про визнання Клінічної лікарні «Феофанія» цивільним позивачем і її цивільного позову на суму 4 560 грн. за лікування потерпілої ОСОБА_22 суд не надав належної оцінки. Окрім наведеного, через неявку в судове засідання 17 жовтня 2013 року захисника ОСОБА_15 адвоката ОСОБА_24 , суд, без з`ясування причин неявки останнього, не з`ясувавши думки ОСОБА_15 , за клопотанням прокурора усунув вказаного захисника від участі у справі, чим грубо порушив право на захист ОСОБА_15 ;
захисники ОСОБА_11 , ОСОБА_19 та їх підзахисний ОСОБА_16 , в своїх апеляціях просять вирок суду щодо ОСОБА_16 скасувати та закрити кримінальну справу відносно нього за відсутністю в його діях складу інкримінованого йому злочину.

При цьому захисник ОСОБА_11 вказує про безпідставність посилання суду, як на доказ вини ОСОБА_16 у вчиненні злочину, на протокол огляду місця події від 26 липня 2011 року, згідно якого було оглянуто автомобіль «Опель Астра», д.н.з. НОМЕР_2 , котрий належить батьку засудженого, в якому виявлено та вилучено чоловічу шапку з прорізами для очей та речовину рослинного походження темно-зеленого кольору, з огляду на те, що згідно показань свідків ОСОБА_25 та ОСОБА_26 , які станом на зазначену вище дату являлись працівниками Святошинського РУ ГУ МВС України в м. Києві, 26 липня 2011 року ОСОБА_16 був запрошений до райвідділу з метою проведення бесіди по факту розбійного нападу, в ході якої виникла необхідність в огляді вищезазначеного автомобіля на котрому приїхав засуджений, і внаслідок проведення якого були вилучені зазначені вище предмети, а сам ОСОБА_16 затриманий. На думку захисника, протокол огляду автомобіля був складений з порушенням вимог КПК України 1960 року, оскільки станом на 19-00 год., коли було розпочато огляд, жодного повідомлення щодо ОСОБА_16 та вищезазначеного автомобіля у черговій частині Святошинського РУ ГУ МВС України в м. Києві зареєстровано не було, в журналі відвідувачів та запрошених до Святошинського РУ ГУ МВС України в м. Києві за 26 липня 2011 року відсутні записи про відвідування ОСОБА_16 райвідділу у вказану дату, натомість останній був затриманий та доставлений до РУ, що також підтверджується показаннями свідків ОСОБА_27 та ОСОБА_28 , в присутності яких та ОСОБА_16 , що був у кайданках, проводився огляд автомобіля останнього. При цьому матеріали адміністративного затримання ОСОБА_16 , на запит суду, Святошинським РУ ГУ МВС України в м. Києві надані не були, на адресу суду надійшов лише лист за підписом заступника начальника Святошинського РУ ГУ МВС України в м. Києві ОСОБА_29 про те, що на бланку № 096762 від 26 липня 2011 року складено адміністративний протокол щодо ОСОБА_16 за ст. 263 КУпАП, при цьому бланк вказаного протоколу до групи обліку адміністративних правопорушень не надходив та рахується не зданим. При цьому про затримання засудженого більше ніж на 3-години прокуратура району, родичі ОСОБА_16 не повідомлялися, чим грубо порушені норми процесуального закону, про що також свідчить лист прокуратури Святошинського районну м. Києва від 28 жовтня 2013 року, згідно якого проведеною перевіркою встановлено, що в діях працівників Святошинського РУ ГУ МВС України в м. Києві наявні ознаки дисциплінарного правопорушення, а для встановлення місця знаходження протоколу № 096762 призначено службову перевірку. При цьому в листі зі Святошинського РУ ГУ МВС України в м. Києві від 21 жовтня 2013 року зазначено про відсутність протоколу № 096762 про адміністративне затримання ОСОБА_16 та про неможливість надати копію повідомлення прокурору про затримання останнього. Вказане вище свідчить про те, що затримання та утримування ОСОБА_16 з 26 липня 2011 року по 28 липня 2011 року у Святошинському РУ ГУ МВС України в м. Києві, було незаконним, з грубим порушення вимог ст.ст. 261, 263 КУпАП, ст.ст. 29, 59, 63 Конституції України. Окрім наведеного, 26 липня 2011 року до ОСОБА_16 застосовувалась фізична сила та психологічний тиск, йому завдано тілесних ушкоджень, що підтверджується постановою слідчого ОСОБА_30 від 28 липня 2011 року про призначення судової медичної експертизи та висновком експерта № 4327 від 01 серпня 2011 року, згідно якого у ОСОБА_16 виявлені легкі тілесні ушкодження спричинені тупими предметами, та за давністю можуть відповідати строку 4-7 діб; показаннями свідка ОСОБА_31 , який 29 липня 2011 року був затриманим та знаходився у приміщенні Святошинського РУ ГУ МВС України в м. Києві разом із ОСОБА_16 в одній камері для затриманих, при цьому останній розповів йому про те як його били працівники міліції, і що він зізнався у скоєнні злочину якого не вчиняв, та скаржився на болі у нирках та голові; запитом від 29 липня 2011 року слідчого ОСОБА_30 , та відповіддю на нього із ІТТ ГУ МВС України в м. Києві від 04 серпня 2011 року, згідно якої при поверненні ОСОБА_16 29 липня 2011 року із Святошинського РУ ГУ МВС України в м. Києві у нього виявлено гематоми в області правого та лівого плеча, правого стегна та почервоніння в області правої нирки; поясненням ОСОБА_16 працівникам ІТТ від 29липня 2011 року з приводу наявних у нього тілесних ушкоджень, які йому завдали працівники Святошинського РУГУ МВС України в м. Києві 26 липня 2011 року; протоколом затримання ОСОБА_16 від 28 липня 2011; протоколом очної ставки між останнім та працівником карного розшуку ОСОБА_32 від 01 серпня 2011 року, в якому ОСОБА_16 зазначив, що даний злочин не вчиняв, а відносно нього застосовувалась фізична сила; протоколом допиту обвинуваченого від 04 серпня 2011 року, у якому ОСОБА_16 послідовно та детально описав обставини його затримання та застосування фізичного насильства та протоколами судових засідань від 29 липня 2011 року, 05 серпня 2011 року, 25 жовтня 2011 року а також відкритим кримінальним провадженням № 0000003 про незаконні дії працівників міліції щодо ОСОБА_16 за ознаками злочину, передбаченого ч. 1, 2 ст. 365 КК України. Вказані обставини, на думку захисника ОСОБА_11 ,свідчать про те, що докази причетності ОСОБА_16 до вчинення злочину зібрані незаконним шляхом.
В доповненнях до апеляційної скарги від 03 липня 2014 року захисник ОСОБА_11 звертає увагу на порушення вимог кримінальнопроцесуального закону під час проведення впізнання потерпілою ОСОБА_22 . ОСОБА_16 в суді, на наявність на вилученій з автомобіля ОСОБА_16 шапці цифр «69» про що ніхто з потерпілих не зазначав в протоколах їх допитів. Також суд не надав належної оцінки показанням свідків ОСОБА_33 та ОСОБА_34 згідно яких ОСОБА_16 не міг бути співучасником вчинення злочину і оговорив себе в результаті неправомірних дій працівників міліції та показанням в суді ОСОБА_35 про непричетність ОСОБА_16 до даного злочину.
Захисник ОСОБА_19 вирок щодо ОСОБА_16 вважає незаконним та необґрунтованим з тих підстав, що викладені у ньому висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, а при постановленні вироку судом було допущено істотне порушення кримінально-процесуального закону, які перешкодили суду всебічно розглянути справу і постановити законний, обґрунтований і справедливий вирок. Так, висновки суду щодо участі ОСОБА_16 у вчинені інкримінованого йому розбійного нападу не підтверджуються доказами, дослідженими у судовому засіданні, натомість ними підтверджується саме факт непричетності до вчинення злочину ОСОБА_16 . Зокрема, за показаннями свідків ОСОБА_33 та ОСОБА_36 , які були свідками подій 20-22 грудня 2010 року, коли було вчинено розбійний напад, у вказаний період часу вони зустрічалися із ОСОБА_37 , ОСОБА_17 , ОСОБА_15 та ОСОБА_18 , однак ОСОБА_16 разом із цими особами в ці дні не було. Засуджена ОСОБА_18 в ході судового слідства взагалі заперечувала причетність ОСОБА_16 до злочину. Засуджені ОСОБА_38 і ОСОБА_15 в ході судового слідства пояснили, що із ОСОБА_16 вони до серпня 2011 року знайомі не були, а вперше познайомилися із ним під час досудового слідства по справі. Свідок ОСОБА_39 вказувала, що 22 грудня 2012 року, тобто коли було вчинено злочин, ОСОБА_16 знаходився у себе в квартирі, за адресою: АДРЕСА_2 . Показання понятих та працівників міліції, залучених до розслідування даного злочину, та допитаних в подальшому в якості свідків, на які суд посилається у вироку як на докази причетності ОСОБА_16 до вчинення злочину, вказують лише на особливості поведінки останнього під час досудового слідства по справі, та не входять до кола обставин, які підлягають доказуванню у кримінальній справі згідно ст.ст. 64-65 КПК України 1960 року. Суд не обґрунтував, чому він не взяв до уваги послідовні показання свідка ОСОБА_39 , а суперечливі показання потерпілої ОСОБА_22 поклав в основу вироку. В порушення ст. 67 КПК України 1960 року, судом з одних і тих же підстав одні докази приймаються до уваги, а інші відхиляються так ним не взято до уваги явку з повинною ОСОБА_16 ; протокол його допиту як підозрюваного; протокол очної ставки між підозрюваними ОСОБА_33 та ОСОБА_16 ; протокол відтворення обстановки і обставин події за участю підозрюваного ОСОБА_16 , зокрема з підстави наявності кримінальної справи за фактом застосування до ОСОБА_16 з боку працівників міліції фізичного впливу 26 липня 2011 року при затриманні останнього. При цьому суд прийняв до уваги, як доказ причетності ОСОБА_16 до злочину, протокол огляду автомобіля «Опель Астра», яким керував ОСОБА_16 в день його затримання, а саме більш ніж через 7 місяців після вчинення злочину, в ході якого вилучено шапку з прорізями, що визнана речовим доказом, та наркотичні засоби, при тому, що вказаний огляд проведений, з численними порушеннями вимог кримінально-процесуального закону при обставинах, за якими порушено вищезазначену кримінальну справу щодо працівників міліції. Зокрема, огляд автомобіля проводився 26 липня 2011 року о 19-00 год. на підставі «повідомлення про подію», однак на момент огляду, як встановлено судовим слідством, будь-якої події не було зареєстровано у ЖРЗПЗ; слідчий ОСОБА_27 , яка проводила огляд, не входила до складу слідчої групи по розслідуванню даної справи; обшук автомобіля здійснювався без постанови суду та без повідомлення власника автомобіля батька ОСОБА_16 . Під час обшуку автомобіля до ОСОБА_16 були застосовані кайданки. Сам огляд проводився через 7 годин після початку утримання ОСОБА_16 в Святошинськогому РУ ГУ МВС України в м. Києві, а після фактичного затримання ОСОБА_16 до моменту огляду автомобіля, ним керувала стороння особа, про що вказав свідок ОСОБА_40 . Окрім наведеного, в суді було порушено вимоги ст.ст. 309, 174 КПК України щодо пред`явлення для впізнання особи, оскільки потерпіла ОСОБА_22 , яка на досудовому слідстві не могла впізнати нападників, зокрема ОСОБА_41 , бачила його під час попереднього розгляду справи в суді першої інстанції, і в ході судового слідства на запитання спочатку прокурора, а потім головуючого вказала на ОСОБА_16 . Аналогічні порушення вимог процесуального закону були допущені слідчим під час проведення впізнання обвинуваченою ОСОБА_18 . ОСОБА_16 , котрого вона впізнала за рисами обличчя, яких, згідно її ж показань вона не бачила, при тому, що в подальшому ОСОБА_18 пояснювала, що ОСОБА_16 серед нападників не було, а вказати на останнього її заставив слідчий ОСОБА_42 .
Засуджений ОСОБА_16 зазначає про те, що розбійного нападу на потерпілих він не вчиняв, а інших засуджених ніколи взагалі не знав. Так, 26 липня 2011 року його затримали працівники Святошинського РУ ГУ МВС України в м. Києві, та, застосовуючи до нього фізичний і психологічний примус, шляхом побиття, змусили його написати явку з повинною та зізнатися у вчиненні злочину, якого він в дійсності не вчиняв. Підставою для цього був незаконний обшук його автомобіля, який один із працівників Святошинського РУ ГУ МВС України в м. Києві перегнав з ж/м Троєщина до райвідділу, де в подальшому були вилучені шапка з отворами для очей та наркотичні засоби. Незаконні дії працівників міліції бачили свідки, показання яких судом враховані не були. В подальшому ОСОБА_16 незаконно утримували в камері для затриманих до 28 липня 2011 року, про що не знали ні прокуратура району, ні його родичі, скористатися правовою допомогою адвоката йому не дозволяли. Згодом він відмовився від своїх показань, котрі надав слідчим в результаті застосування останніми до нього фізичного впливу. Інші засуджені, в своїх показаннях в суді, вказували на те, що раніше його не знали, а засуджена ОСОБА_18 повідомила , що її на досудовому слідстві примусили обмовити ОСОБА_16 у вчиненні злочину. Більш того, показання засуджених ОСОБА_18 та ОСОБА_17 є суперечливими, а потерпіла ОСОБА_22 надала неправдиві показання про причетність ОСОБА_16 до вчинення злочину, повідомивши в суді про те, що вона його впізнала як учасника нападу;
захисник ОСОБА_12 та її підзахисний ОСОБА_17 , в спільній апеляції, просять вирок суду щодо ОСОБА_17 скасувати як незаконний та закрити кримінальну справу відносно нього за відсутністю в його діянні складу злочину. Як зазначають апелянти, висновки суду ґрунтуються на доказах, одержаних органами дізнання і досудового слідства незаконним шляхом, оскільки їх збирання і закріплення здійснено з грубим порушенням вимог кримінально-процесуального закону, зокрема і особами, які не входили до складу слідчо-оперативної групи. При цьому судом не взяті до уваги докази, досліджені в судовому засіданні та приховано фальсифікацію допущену під час проведення досудового розслідування щодо цивільного позову Клінічної лікарні «Феофанія» на суму 4 560 грн. за лікування потерпілої ОСОБА_22 та історії хвороби останньої за період з 24 грудня 2010 року по 30 грудня 2010 року, матеріали по якій надійшли до суду із Святошинського РУ ГУ МВС України в м. Києві в розшитому вигляді й були упаковані та приєднані судом до матеріалів справи, проте в судовому засіданні не досліджувались, в результаті чого головуючий залишив без розгляду вищезазначений цивільний позов. Судом безпідставно відхилені письмові докази та показання свідків, котрі викривають дії потерпілих ОСОБА_22 та ОСОБА_20 , в яких наявні ознаки кримінальних правопорушень, та, відповідно, виправдовують засуджених. Головуючим була сфальсифікована, з відмовою в її задоволенні у вироку суду, скарга засудженого ОСОБА_15 щодо визнання незаконним його затримання за протоколом від 27 липня 2011 року, незважаючи на те, що останній подавав скаргу щодо незаконного його тримання під вартою, яка розглянута взагалі не була. Судом безпідставно були залишені без розгляду заяви учасників розгляду про відвід судді, що свідчить про упередженість, необ`єктивність і зацікавленість головуючого в результатах розгляду. Таким чином, на думку апелянтів, вирок суду не відповідає вимогам ст.ст. 324, 335 КПК України 1960 року, є незаконним, винесеним з грубими порушеннями вимог кримінально-процесуального закону, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, ґрунтуються на завідомо неправдивих показаннях потерпілих та припущеннях головуючого, який, до того ж, неправильно застосував кримінальний закон при визначенні покарання засудженій ОСОБА_18 , котра дійсно знаходилась на місці злочину з ОСОБА_37 і була в приміщенні будинку, де її впізнав потерпілий ОСОБА_20 , про що особисто заявив в судовому засіданні.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, представника потерпілих, які заперечували проти задоволення апеляцій захисників та засуджених, пояснення захисника ОСОБА_10 та засудженого ОСОБА_15 , які просили вирок суду скасувати, а справу закрити за недоведеністю участі ОСОБА_15 у вчиненні злочину, а також підтримали апеляційні скарги інших захисників та засуджених, пояснення захисників ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , засудженого ОСОБА_16 , які просили вирок суду скасувати, а справу закрити за відсутністю в діях ОСОБА_16 складу інкримінованого йому злочину, а також підтримали апеляційні скарги інших захисників та засуджених, захисника ОСОБА_12 та засудженого ОСОБА_17 , які просили вирок суду скасувати, а справу повернути прокурору на додаткове розслідування, захисника ОСОБА_14 та засудженої ОСОБА_18 , котрі покладались на розсуд суду, провівши частково судове слідство, судові дебати, вислухавши останнє слово засуджених, вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляцій, колегія суддів дійшла до висновку про те, що апеляції захисників та засуджених підлягають задоволенню частково, з наступних підстав.
В основу обвинувачення засуджених суд поклав показання :
засудженої ОСОБА_18 , якими підтверджується її участь у вчиненні інкримінованих їй дій, а саме у тому, що на пропозицію ОСОБА_43 , з яким її познайомив ОСОБА_17 , з котрим вона перебувала у близьких стосунках, вона подзвонила у домофон будинку, де проживали потерпілі, з метою, щоб ті відчинили двері будинку, співучасть у вчиненні нападу на потерпілих ОСОБА_17 , ОСОБА_15 , дії її та ОСОБА_17 по знищенню офіційних документів потерпілих, отримання нею від ОСОБА_17 наступного дня після вчинення злочину 10 000 грн. Також, згідно цих показань, ОСОБА_16 під час описуваних подій вона не бачила, а при впізнанні його по фото помилково вказала на нього, довірившись працівникам міліції;
потерпілих ОСОБА_22 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , якими підтверджуються встановлені судом обставини розбійного нападу, в якому приймало участь п`ять осіб, у одного з яких був предмет, схожий на пістолет. Як зазначає ОСОБА_22 , один з нападників на деякий час підняв маску з обличчя на рівень лоба і вона зустрілась з його поглядом, пізніше вона впізнала у ньому ОСОБА_16 . Працюючи на керівній посаді в КМДА вона заздалегідь знала про проект рішення Київської міської ради щодо назви вулиці на якій жила Чайківська, тому і повідомила цю адресу працівникам міліції, хоча офіційного рішення з цього приводу на той час ще не було. ОСОБА_20 в одному з нападників впізнав ОСОБА_15 по очах, бровах та віях, при цьому той розмовляв з ним і у потерпілого склалося враження що ОСОБА_15 був головним серед нападників, у одного з яких він бачив пістолет з гумовими кулями, у руках інших нападників були ножі, на його думку серед нападників була і ОСОБА_35 ,
свідків ОСОБА_44 , ОСОБА_45 , ОСОБА_46 , ОСОБА_47 , які підтвердили, що приймали участь у огляді автомобіля ОСОБА_16 . При цьому з багажника було вилучено чорну шапку з прорізами в області очей, поліетиленовий пакет з зеленою сухою речовиною та два мобільні телефони. ОСОБА_16 говорив, що шапка йому не належить і йому її підкинули;
свідка ОСОБА_48 , котрий показав, що був присутнім при відтворенні обстановки та обставин подій за участі ОСОБА_35 , яка на місці розказала та показала як відбувалися події, де стояла машина, як відкривали хвіртку. Він був також присутнім при відтворенні обстановки та обставин події за участі ОСОБА_15 та ОСОБА_16 . Показання, які давав під час досудового слідства, підтримує. Ніхто з засуджених не казав, що не скоював даного злочину, всі все показували добровільно;
свідка ОСОБА_49 про те, що він впізнає ОСОБА_17 , у якого відбирав пояснення. Фізичного чи психологічного тиску на того не було;
свідка ОСОБА_33 , якими підтверджується, що перед вчиненням злочину була в гостях у ОСОБА_43 , де також були ОСОБА_17 та дівчина, але точно не може сказати, чи то була ОСОБА_50 . Вони переодягнулись і поїхали на синьому «Мерседесі», за кермом сидів ОСОБА_17 . Її висадили біля «Виноградаря» і далі вона добиралася сама. Пізніше вона їздила до ОСОБА_43 в ОСОБА_51 . Коли той дізнався, що з ним хоче поговорити слідчий, то почав нервувати. ОСОБА_52 знав, що за ним слідкують. ОСОБА_16 та ОСОБА_17 вона знає, вони знайомі ОСОБА_43 ;
свідків ОСОБА_53 , ОСОБА_54 , які підтвердили, що були присутніми при відтворенні обстановки і обставин події з ОСОБА_15 , і при цьому той розповів та добровільно показав на місці , як учасники злочину наділи маски і пішли в сторону будинку, перелізли через паркан а потім як зв`язали чоловіка та двох жінок, а тоді винесли сейф;
свідка ОСОБА_55 , котрий показав, що 22.12.2010р. підвозив знайому в с.Чайки. Коли вони під`їхали туди, то побачили, що у сусідів горіло світло. Через 40 хвилин вони повертались і він побачив автомобіль «Фольтсваген Кадді» білого кольору, який був пустим;
свідків ОСОБА_26 , ОСОБА_56 , ОСОБА_30 , ОСОБА_57 , ОСОБА_58 котрі наполягали на законності затримання засуджених, добровільності даних ними показань, дотриманні норм КПК України при проведенні слідчих дій;
свідка ОСОБА_59 , якими підтверджується, що 22.12.2010 року у нього в квартирі по АДРЕСА_11 . проживав ОСОБА_17 , який товаришував з ОСОБА_60 . Того вечора ОСОБА_52 попросив у нього ключі від квартири, дав 200 гривень і запропонував піти погуляти, без пояснення причин, а також запитав, чи є у нього «болгарка» або «фомка», на що він відповів, що є «фомка» і розказав, де вона лежить. В квартирі того вечора був ОСОБА_61 з ОСОБА_62 . Він передав ОСОБА_63 ключі від квартири та пішов грати у ігрові автомати. Прийшовши додому, близько 00-30 год., в квартирі на полу він побачив металеві опилки та чорний пакет в якому знаходились якісь вельветові декоративні коробочки, можливо з-під ювелірних виробів. Також він бачив пістолет для відстрілу снарядів з гумовими кулями Після того, як він прийшов, ОСОБА_64 з ОСОБА_65 забрали цей пакет з коробочками, залишивши тільки «фомку». Дзюба ночував у нього в квартирі один раз, але в той вечір він його не бачив. Прибравши в квартирі, він ліг спати, але ближче до ранку приїхали ОСОБА_66 та ОСОБА_67 , зібрали свої речі, дали йому 1300 гривень та поїхали. Згодом, коли відбувся обшук в квартирі, на який він дав згоду, працівниками міліції були знайдені металеві опилки;
свідка ОСОБА_68 , котрий підтвердив, що він як понятий був присутній при відтворенні обстановки та обставин події злочину з ОСОБА_16 . При цьому той показував напрямок руху від а/с «Дачна» до будинку в с. Чайки. Коли вони приїхали, ОСОБА_69 сказав, що з ним були ще хлопці та дівчина, які підійшли до воріт будинку, а потім винесли з будинку сейф та ще деякі речі та всі разом поїхали до м. Києва. ОСОБА_69 орієнтувався на місцевості добре. Він казав, що підсудні зайшли до будинку через ворота, приїхали вони на двох машинах. Дівчина позвонила в двері і відволікла хазяїв;
свідків ОСОБА_70 , ОСОБА_71 , які підтвердили, що були понятими під час проведення обшуку в будинку ОСОБА_15 в с. Іванків Бориспільського району Київської області, де працівники міліції вилучили мобільні карточки, електрошокер, і якийсь невідомий предмет, як сказала хазяйка, це був засіб від молі. Потім працівники міліції відвезли їх і ОСОБА_15 до відділу міліції. ОСОБА_15 вів себе спокійно. Працівники міліції все, що вилучили, описали та забрали з собою.;
свідка ОСОБА_72 , який у судовому засіданні показав, що знає ОСОБА_16 з 26.07.2011 року, десь приблизно о 10:30 - 10:45, він виїхав з свого будинку і зустрів знайомий автомобіль марки «Опель Астра», яка належить ОСОБА_73 , при цьому за кермом була стороння людина;
свідка ОСОБА_74 , який у судовому засіданні показав, що був понятим при слідчій дії - відтворення обстановки та обставин події злочину. Підсудних він не знає. Його привіз на машині слідчий. Там було три будинки, привезли хлопця і той показував як перелізав через паркан. Показання, які давав під час досудового слідства підтримує. Протокол відтворення підписував в кабінеті на наступний день, підпису інших понятих не було. При слідчій дії був один понятий - це він. До цих показань свідка суд поставився критично, оскільки вони спростовуються показаннями іншого понятого - свідка ОСОБА_75 , показаннями самого ОСОБА_16 , а також самим протоколом відтворення обстановки і обставин події (Т.4 а.с.247-266);
свідка ОСОБА_76 , брата ОСОБА_15 , котрий підтвердив, що 28.07. 2011р. в них вдома проводився обшук, під час якого вилучили електрошокер, фотоапарат та інше та положили ці речі в чорний пакет. Вилучали також старі ключі від хати, приблизно 5-6 ключів, але ними вже ніхто не користувався. Дзюбу забрали і повезли в райвідділ;
свідків ОСОБА_77 . ОСОБА_78 , які підтвердили, що станом на грудень 2010р. у ОСОБА_22 була адреса: АДРЕСА_7 . В червні 2011р. прийняте рішення про найменування цієї вулиці на Чайківська.
Також, обґрунтовуючи свої висновки суд послався на:
оголошені в судовому засіданні показання свідка ОСОБА_79 , якими підтверджується, що перед вчиненням злочину даний свідок перевозив на своєму автомобілі Фольксваген Пасат» сріблястого кольору, д.н. НОМЕР_3 хлопця на ім`я ОСОБА_80 та свого знайомого ОСОБА_15 в напрямку м. Житомира. На відстані 5 км від м. Києва, на одному із поворотів ОСОБА_15 сказав йому розвернутись в напрямку м. Києва, що він і зробив. Після цього ОСОБА_15 вийшов із салону автомобіля і кудись пішов, а він разом з ОСОБА_81 залишились сидіти в автомобілі. При цьому попереду його автомобіля, були припарковані автомобіль схожий на «Фольксваген кадді» чи «Фіат Добло» білого кольору, та автомобіль «Опель» темного кольору, і біля вказаних автомобілів стояло декілька чоловіків, які були одягнені в одяг темного кольору і як йому здалось вони когось чекали. Згодом дані чоловіки сіли в салон автомобілів і кудись поїхали. Приблизно через годину чоловік на ім`я ОСОБА_80 наказав йому їхати в напрямку м. Києва. При цьому ОСОБА_80 сказав зупинити автомобіль біля дівчини, яка стояла на узбіччі і була одягнена в чорну куртку та шапку світлого кольору, яка сіла впевнено в салон автомобіля, і відразу стала спілкуватись з ОСОБА_81 , з яким , як йому здалось, вона була раніше знайомою. Після цього останній сказав йому їхати на Харківський масив в м. Києві до кафе «Лисича нора», розташоване біля Дарницького вокзалу. Далі він разом з ОСОБА_81 та даною дівчиною зайшли в приміщення даного кафе і стали проводити там свій вільний час, при цьому дівчина комусь періодично телефонувала зі свого мобільного телефону;
показання в суді експерта ОСОБА_82 , який підтвердив висновок № 460 від 17.10.2011р.та пояснив, що надані на дослідження ключі,тобто, ключ номер один з першої упаковки та ключ номер один з другої упаковки - з однієї зв`язки ключів;
показання ксперта ОСОБА_83 , який у судовому засіданні підтвердив висновок № 81/тр від 14.11.2011р.;
протокол огляду місця події від 22.12.2010 року, згідно якого було оглянуто приміщення приватного будинку АДРЕСА_6 де особа, кримінальна справа відносно якої виділена в окреме провадження, ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 та невстановлені слідством особи, скоїли розбійний напад на гр. ОСОБА_20 , ОСОБА_22 та ОСОБА_21 (Т. 1 ас. 128-131);
протокол огляду місця події від 22.12.2010 року, згідно якого було оглянуто перехрестя вул. Чайківської та Любимівської в м. Києві, де було виявлено сліди протекторів шин автомобіля;(Т. 1 ас. 141-143);
протокол відтворення обстановки і обставин події від 09.04.2011 року, проведеного за участю свідка ОСОБА_55 , в ході якого останній вказав на перехрестя вулиць Чайківської та Любимівської в м. Києві, де 22.12.2011 року він бачив автомобіль «Фольксваген Кадді»(Т. 4 а.с. 200-209);
протокол відтворення обстановки і обставин події від 09.04.2011 року, проведеного за участю потерпілого ОСОБА_20 , в ході якого останній детально відтворив обставини скоєння розбійного нападу на нього, ОСОБА_22 та ОСОБА_21 (Т. 4 а.с. 191-199);
рішення Київської міської ради від 25.05.2011р. №190/5577 щодо найменування нових вулиць у м.Києві (в межах території колективу індивідуальних забудовників «Чайка» Святошинського району) згідно з додатком, де крім іншим вулиць вказані вулиці Чайківська та Любимівська(Т. 15 а.с. 93-94);
витяг з протоколу засідання правління КІЗ «Чайка» від 21.06.2011р. щодо присвоєння нумерації будинків по вулицях КІЗ «Чайка» згідно рішення Київради від 25.05.2011р. за №190/5577(Т. 16 а.с. 20);
протокол огляду місця події від 30.07.2011 року, згідно якого було оглянуто приміщення квартири АДРЕСА_8 , де було виявлено металеву стружку, яка може походити від викраденого з приватного будинку АДРЕСА_6 металевого сейфу(Т. 2 а.с. 42-46);
протокол огляду місця події від 26.07.2011 року, згідно якого було оглянуто автомобіль «Опель Астра» д.н. НОМЕР_4 , який належить ОСОБА_16 , де було виявлено та вилучено чоловічу шапку з прорізами для очей(Т. 1 а.с. 69-75);
протокол відтворення обстановки і обставин події від 27.07.2011 року, проведеного за участю підозрюваного ОСОБА_15 в ході якого останній детально розказав та показав на місці скоєння злочину - будинок АДРЕСА_6 , як він 22.12.2010р., разом зі своїми посібниками скоїли розбійний напад на громадян ОСОБА_20 , ОСОБА_22 та ОСОБА_21 (Т. 4 а.с. 212-246);
протокол відтворення обстановки і обставин події від 02.12.2011 року, проведеного за участю обвинуваченої ОСОБА_18 , в ході якого остання вказала на будинок АДРЕСА_6 , в домофон якого вона дзвонила 22.12.2010 року, у вечірній час, за проханням ОСОБА_84 (Т.4 а.с. 267-274);
протокол слідчого експерименту від 02.12.2011 року, проведеного за участю обвинуваченого ОСОБА_16 , в ході якого останній одягнув на голову шапку з прорізами для очей, виявлену в ході огляду автомобіля «Опель Астра» д.н. НОМЕР_4 . При цьому, коли ОСОБА_16 опустив шапку, прорізами до рівня своїх очей, то на потиличній частині голови вказана шапка не закривала волосся, а коли одягнув шапку, так. щоб вона закривала потиличну частину голови, то отвори були розташовані в тім`яній частині голови, а обличчя відкрите(Т. 4 а.с. 275-280);
протокол обшуку від 29.07.2011 року, проведеного за місцем мешкання ОСОБА_84 в квартирі АДРЕСА_12 , де було виявлено і вилучено коробку з під ювелірних виробів та копії документів, які були викрадені під час розбійного нападу на громадян ОСОБА_20 , ОСОБА_22 та ОСОБА_21 (Т. 5 а.с. 8);

протокол обшуку від 28.07.2011 року, проведеного за місцем мешкання ОСОБА_33 , в квартирі АДРЕСА_13 , де було виявлено та вилучено копії документів, які були викрадені під час розбійного нападу на громадян ОСОБА_20 , ОСОБА_22 та ОСОБА_21 , які надав на зберігання ОСОБА_85 (Т. 5 a. c. 35);

протокол пред`явлення фотознімків для впізнання від 02.08.2011 року, згідно якого підозрювана ОСОБА_18 серед інших осіб впізнала ОСОБА_86 , як одного з співучасників скоєння розбійного нападу на громадян ОСОБА_20 , ОСОБА_22 та ОСОБА_21 (Т.З а.с. 25);
протокол пред`явлення фотознімків для впізнання від 02.08.2011 року, згідно якого підозрювана ОСОБА_18 серед інших осіб впізнала ОСОБА_17 , як одного з співучасників скоєння 22.12.2010р. розбійного нападу на громадян ОСОБА_20 , ОСОБА_22 та ОСОБА_21 (Т. З а.с. 27);
протокол пред`явлення фотознімків для впізнання від 08.08.2011 року, згідно якого ОСОБА_87 серед інших осіб впізнав ОСОБА_17 , як особу яка в ніч на 23.12.2010 року знаходилась квартирі АДРЕСА_8 з разом з ОСОБА_37 та ОСОБА_18 (Т. З а.с. 332);
протокол пред`явлення фотознімків для впізнання від 08.08.2011 року, згідно якого ОСОБА_87 серед інших осіб впізнав ОСОБА_18 , як особу яка в ніч на 23.12.2010 року знаходилась квартирі АДРЕСА_8 разом з ОСОБА_37 та ОСОБА_17 (Т. З а.с. 340);
протокол пред`явлення фотознімків для впізнання від 08.08.2011 року, згідно якого ОСОБА_87 серед інших осіб впізнав ОСОБА_15 , як особу яка входила до кола знайомств ОСОБА_84 та ОСОБА_17 , та які зустрічались за місцем його проживання в квартирі АДРЕСА_14 );
протокол пред`явлення фотознімків для впізнання від 08.08.2011 року, згідно якого ОСОБА_33 серед інших осіб впізнала ОСОБА_18 , як особу з якою 22.12.2010 року вона зустрічалась з ОСОБА_37 та ОСОБА_17 (Т. З а.с. 291);
протокол пред`явлення фотознімків для впізнання від 08.08.2011 року, згідно якого ОСОБА_33 серед інших осіб впізнала ОСОБА_17 , як особу яка входила до кола знайомих ОСОБА_84 , з яким 22.12.2010 року вона зустрічалась з ОСОБА_37 та ОСОБА_18 (Т. З а.с. 287);
протокол пред`явлення предметів для впізнання від 13.10.2011 року, згідно якого потерпіла ОСОБА_22 серед інших предметів впізнала коробку з під ювелірних виробів, вилучену в ході обшуку за місцем мешкання ОСОБА_84 , яка була викрадена під час скоєння відносно неї розбійного нападу(Т. 5 а.с. 143-145);
висновок судово-медичної експертизи №25/1 від 26.01.2011 року, згідно якого у гр. ОСОБА_20 виявлені тілесні ушкодження у вигляді синців: у правій лобно-скроневій ділянці; на переніссі; в правій виличній ділянці; в проекції нижнього-грудного та поперекового відділів хребта, які відносяться до легких тілесних ушкоджень (за критерієм тривалості розладу здоров`я) (Т. 5 а.с. 36-38);
висновок судово-медичної експертизи № 1225/Е від 06.09.2011 року, згідно якого в громадянки ОСОБА_22 виявлено тілесне ушкодження у вигляді синця у лівій підочній ділянці, яке утворилось від однократної дії тупого предмету, яке відноситься до легкого тілесного ушкодження (за критерієм розладу здоров`я) (Т. 6 а.с. 53-57);
висновок судово-молекулярно-генетичної експертизи № 577мб від 1 8.01.2011 року, згідно якого на зіскобі речовини бурого кольору біологічного походження, вилученому в ході огляду будинку АДРЕСА_6 , виявлено кров людини, яка належить особі жіночої статі(Т. 6 а. с. 1 17-119);
висновок балістичної експертизи № 363 від 28.12.2010 року, згідно якого патрон вилучений в ході огляду місця події, а саме будинку АДРЕСА_6 , є боєприпасом до вогнепальної зброї, 9 мм пістолетним патроном, який споряджений кулею з еластичного матеріалу білого кольору, саморобним способом, придатний для стрільби. Пружина від магазину, вилучена в ході огляду місця події, є пружиною магазина від пістолетів. Кришка від магазину, вилучена в ході огляду місця події, є кришкою магазину від пістолетів (Т. б а.с. 135-141);
постанови про визнання та прилучення до справи речових доказів, а також самі ці речові докази по справі ( Т. 5 а.с. 200; 202; 204; 206; 208; 210; 212; 214; 216-218; 220; 223-224; 226; 228-229; 231; 233-235;237; 239; 241-242);
протоколи допиту підозрюваного ОСОБА_15 від 27.07.2011р. та обвинуваченого ОСОБА_15 від 03.08. 2011 року , згідно яких той визнавав вину у вчиненні інкримінованих йому дій, детально розповідав про підготовку та здійснення розбійного нападу, а серед співучасників вчинення злочину називав ОСОБА_84 ,який запропонував йому скоїти розбійний напад на мешканців приватного будинку, та незнайомих йому осіб, серед яких була дівчина, яка подзвонила в домофон. При цьому ОСОБА_15 повідомляв про деталі, які міг знати лише учасник подій, зокрема про те, що під час боротьби з господарем будинку з пістолету, який він тримав в правій руці, випала кришка магазину, пружина та патрон, які залишились лежати на підлозі, а також про те, що в той час коли вони обшукували будинок, то побачили, що до сусіднього будинку приїхали господарі будинку, йому зателефонував ОСОБА_85 та сказав що приїхали сусіди і. щоб вони не появлялись біля вікон. При цьому сусіди були в своєму будинку приблизно 20 хвилин, після чого поїхали. Також ОСОБА_15 називав марки автомобілів, якими користувались нападники, зокрема «Фольксваген каді» білого кольору в якому знаходився водій та ОСОБА_85 , та в котрий був поміщений сейф, який перевезли в квартиру на житловому масиві «Троєщина», де його розпиляли та дістали гроші в сумі 45 000 доларів США, 2 000 Євро та приблизно 50 000 гривень, а також золоті вироби (ланцюжки, каблучки, кулони, браслети, сережки), які були оздоблені різнокольоровим камінням. Після цього вони розділили між собою порівну викрадене майно, а саме по 7000 доларів кожному із поплічників, а 50000 гривень віддали дівчині. При цьому йому віддали на зберігання золоті вироби, які знаходились в сейфі.Після цього він вийшов з будинку і зупинивши автомобіль таксі поїхав за місцем свого проживання в с. Іванків Бориспільського р-ну Київської області, де сховав золоті вироби. При цьому по дорозі він викинув мобільний телефон, яким користувався під час скоєння злочину. Приблизно в лютому 2011 року до нього додому приїхав ОСОБА_52 , який забрав викрадені золоті вироби, щоб продати їх, а потім через деякий час віддав йому 1400 доларів США, тобто його частку від реалізації золотих виробів (Т. 2 а.с. 100-109, 119-121);

протоколи допиту підозрюваного ОСОБА_17 від 01.08.2011р., обвинуваченого ОСОБА_17 від 03.08.2011р., згідно яких той визнавав вину у вчиненні злочинів, повідомляв про фактичні обставини їх вчинення, які в цілому відповідають обставинам, встановленим судом, зокрема що ініціатором скоєння розбійного нападу був ОСОБА_85 , а учасниками їх спільні знайомі ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_88 та ОСОБА_18 (Т. 2 ас. 163-172,182-184);
протокол допиту підозрюваної ОСОБА_18 від 02.08.2011р., згідно якого та повністю визнавала вину у вчиненому та повідомляла про обставини вчинення злочинів, які в цілому відповідають встановленим судом. Серед співучасників вчинення злочинних дій вказувала в тому числі і ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 (Т. З а.с.35-40).
Даючи оцінку зазначеним вище доказам суд першої інстанції виходив з того, що показання ОСОБА_15 , які він дав у залі судового засідання, повністю спростовуються його власними показаннями, які він дав в ході досудового слідства (Т.2 а.с.100-109, 119-121), а також показаннями потерпілих по справі ОСОБА_20 , ОСОБА_22 , ОСОБА_21 , свідків ОСОБА_48 , ОСОБА_53 , ОСОБА_54 , ОСОБА_56 , ОСОБА_30 , ОСОБА_89 ОСОБА_71 , ОСОБА_90 , ОСОБА_91 , які не викликають у суду сумніву в їх достовірності, оскільки є послідовними, не суперечливими і підтверджуються сукупністю досліджених в судовому засіданні доказів.
Крім цього показання ОСОБА_15 під час судового слідства повністю спростувала підсудна ОСОБА_18 , яка вказала на ОСОБА_15 , як на одного з учасників розбійного нападу на потерпілих.
Показання ОСОБА_15 , які він дав в ході досудового слідства, зокрема про те, що під час боротьби з господарем будинку з пістолету, який він тримав в правій руці, випала кришка магазину, пружина та патрон, які залишились лежати на підлозі, повністю узгоджуються з показаннями ОСОБА_17 , який в ході досудового слідства стверджував, що ОСОБА_15 йому розповідав, що коли вдарив господаря будинку пістолетом по голові, то в нього випала кришка магазину, з якого повипадали патрони. Вищевказані показання знайшли своє повне підтвердження під час допиту потерпілого ОСОБА_20 (т.1 а. с. 166-173), який теж вказав, що в одного з нападників в руках був пістолет, з якого випав патрон і пружина, даними протоколу огляду місця події від 22.12.2010р., під час якого було вилучено кришку магазину, пружину та патрон, висновками балістичної експертизи № 363 від 28.12.2010р., а також самими речовими доказами, оглянутими в судовому засіданні.

Аналізуючи та оцінюючи показання ОСОБА_17 , які він дав у залі судового засідання, суд оцінив їх критично, вважаючи, що той таким чином намагається ухилитися від кримінальної відповідальності за вчинене.За висновками суду, зазначені показання повністю спростовуються як показаннями ОСОБА_17 , які він давав в ході досудового слідства (т.2 а.с. 163-172, 182-184), так і показаннями потерпілих по справі ОСОБА_20 , ОСОБА_22 , ОСОБА_21 , свідків ОСОБА_92 , ОСОБА_93 , ОСОБА_30 , ОСОБА_94 .. ОСОБА_95 , які не викликають сумніву в їх достовірності, оскільки вони послідовні, не суперечливі і підтверджуються сукупністю досліджених в судовому засіданні доказів.
Крім цього, показання ОСОБА_17 під час судового слідства повністю спростувала підсудна ОСОБА_18 , яка вказала на ОСОБА_17 , як на одного з учасників розбійного нападу на потерпілих, який безпосередньо знаходився на місці скоєння злочину.
Щодо показань ОСОБА_17 про те, що працівники міліції, застосовуючи до нього фізичне та психічне насильство, заставили дати неправдиві показання, то суд поставився до них критично, оскільки вони не знайшли свого підтвердження під час судового слідства, спростовані показаннями свідків ОСОБА_92 , ОСОБА_96 , ОСОБА_30 , а також постановою про відмову в порушенні кримінальної справи від 10.08.2012р. (Т. 12 а.с. 170-171).
Аналізуючи показання ОСОБА_16 , які той дав у залі судового засідання, про його непричетність до скоєння розбійного нападу на громадян ОСОБА_20 , ОСОБА_22 та ОСОБА_21 , суд до них поставився критично, вважаючи, що підсудний таким чином намагається ухилитися від кримінальної відповідальності за вчинене. На думку суду ціпоказання повністю спростовуються показаннями потерпілої ОСОБА_22 , яка в судовому засіданні показала, що серед підсудних вона впізнає ОСОБА_16 , як одного з нападників. Вона впевнена на сто відсотків, що саме підсудний ОСОБА_16 був у неї в будинку під час розбійного нападу, оскільки коли вони зустрілись поглядами, то в нього було відкрите обличчя. Крім цього показання ОСОБА_16 під час судового слідства повністю спростовуються показаннями ОСОБА_17 , які він дав під час досудового слідства, в яких детально розповів про роль ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_18 , ОСОБА_84 та інших осіб у скоєнні вищевказаного злочину (Т.2 а.с. 163-172, 182-184), показаннями потерпілих по справі ОСОБА_20 , ОСОБА_21 свідків ОСОБА_27 , ОСОБА_97 , ОСОБА_45 , ОСОБА_98 , ОСОБА_48 , ОСОБА_99 , ОСОБА_100 , ОСОБА_68 , які не викликають у суду сумніву в їх достовірності щодо встановлених судом діянь підсудних, оскільки вони послідовні, не суперечливі і підтверджуються сукупністю досліджених в судовому засіданні доказів.
Щодо показань свідка ОСОБА_31 та підсудного ОСОБА_16 про застосування по відношенню до останнього працівниками міліції недозволених методів дізнання та слідства, то в зв`язку з цим за повідомленням суду першої інстанції відкрито кримінальне провадження, а стосовно доказів наданими органами досудового слідства (явка з повинною ОСОБА_16 від 26.07.2011 року, протокол допиту підозрюваного ОСОБА_16 від 28.07.2011р., протокол очної ставки між підозрюваними ОСОБА_33 та ОСОБА_16 , від 28.07.2011р., протокол відтворення обстановки і обставин події від 28.07.2011 року), то суд віднісся до них критично та встановив, що вони не можуть бути взяті судом до уваги, як доказ вини підсудних.
Аналізуючи показання свідків ОСОБА_101 та ОСОБА_39 стосовно того, що ОСОБА_102 22.12.2010р. весь вечір знаходився вдома і нікуди не відлучався, то суд до цих показань поставився критично і вважав, що таким чином свідки намагаються забезпечити алібі останньому. При цьому суд взяв до уваги, що дані обставини свідок ОСОБА_101 , яка неодноразово допитувалась слідчим під час досудового слідства, раніше не зазначала, а вперше про це заявила під час судового слідства 16.08.2012р. Свідок ОСОБА_39 вперше надала вищевказані показання 29.11.2011р., майже через рік після скоєння злочину. В судовому засіданні вона їх підтвердила, однак суд взяв до уваги, що допитана 28.02.2013р. як свідок ОСОБА_39 детально розповіла, що робила 22.12.2010р., але не змогла пригадати, що вона робила 22.12.2011р. Також показання свідків ОСОБА_101 та ОСОБА_39 , повністю спростовуються, як показаннями ОСОБА_17 , які він дав під час досудового слідства, так і показаннями потерпілих по справі ОСОБА_103 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , свідків ОСОБА_27 , ОСОБА_97 , ОСОБА_45 , ОСОБА_98 , ОСОБА_48 , ОСОБА_30 , ОСОБА_100 , ОСОБА_104 .
Оцінюючи показання ОСОБА_18 , які вона дала у залі судового засідання, зокрема про те, що їй не було відомо про наміри підсудних скоїти розбійний напад на громадян ОСОБА_20 , ОСОБА_22 та ОСОБА_21 , а вона думала, що вони прийшли забирати борг, а також, що ОСОБА_16 не має ніякого відношення до вищевказаного злочину, то суд до них також поставився критично, вказавши, що ці її показання повністю спростовуються її ж власними показаннями, які вона дала в ході досудового слідства (Т.З а.с.35-40), де вона детально розповіла про обставини скоєння розбійного нападу, а також роль ОСОБА_15 , ОСОБА_86 , ОСОБА_17 , ОСОБА_84 та інших осіб у скоєнні вищевказаного злочину, так і показаннями потерпілих по справі ОСОБА_20 , ОСОБА_22 , ОСОБА_21 , свідків ОСОБА_48 , ОСОБА_30 , ОСОБА_59 , ОСОБА_57 , які не викликають у суду сумніву в їх достовірності у щодо встановлених судом діянь підсудних, оскільки вони послідовні, не суперечливі і підтверджуються сукупністю досліджених в судовому засіданні доказами.
Щодо показань ОСОБА_18 про те, що до неї працівники міліції застосовували фізичне та психічне насильство і тому вона дала неправдиві показання щодо участі ОСОБА_16 у скоєні злочину, то суд поставився до них критично, оскільки вони не знайшли свого підтвердження під час судового слідства, спростовані показаннями свідків, а також повідомленням, що досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному 21.03.2013р. за №0000187 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.365 ч.2 КК України, закрито на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України. Крім цього підсудна ОСОБА_18 під час судових дебатів повністю визнала свою вину у скоєнні злочинів, передбачених ч.4ст.187, ч.1ст. 357 КК України, підтвердила фактичні обставини справи, викладені в обвинувальному висновку та їх не оспорює.
Таким чином, суд першої інстанції дав оцінку показанням засуджених під час досудового слідства та в суді, співставив їх між собою та іншими дослідженими доказами, після чого, належним чином вмотивувавши своє рішення, зробив висновки щодо того, які показання засуджених він приймає, а які ні, чим повністю спростовуються твердження апеляцій з цього приводу, зокрема щодо невмотивованості висновків суду при прийнятті одних та відхиленні інших доказів.
Колегія суддів, ретельно перевіривши доводи поданих апеляційних скарг та наведені вище висновки суду першої інстанції, допитавши засуджених та дослідивши їх показання під час досудового слідства та в суді першої інстанції, допитавши потерпілих ОСОБА_22 та ОСОБА_20 , дослідивши висновки проведених по справі експертиз та протоколи слідчих дій, погоджується з висновками суду першої інстанції в частині наведеної вище оцінки показань ОСОБА_15 , ОСОБА_17 , ОСОБА_16 , ОСОБА_18 та щодо того, що показання, які давали ці особи під час досудового слідства, на які посилається суд першої інстанції, в цілому узгоджуються між собою та підтверджуються іншими доказами, дослідженими судом, зокрема показаннями потерпілих по справі ОСОБА_20 , ОСОБА_22 , ОСОБА_21 , свідків ОСОБА_48 , ОСОБА_105 ОСОБА_54 , ОСОБА_56 , ОСОБА_30 , ОСОБА_70 , ОСОБА_71 , ОСОБА_58 , ОСОБА_91 , ОСОБА_33 , ОСОБА_95 , ОСОБА_27 , ОСОБА_97 , ОСОБА_45 , ОСОБА_98 , ОСОБА_100 , ОСОБА_68 , протоколами слідчих дій та іншими доказами на які посилається суд першої інстанції.
Погоджується колегія суддів і з формулюванням обвинувачення, визнаного судом доведеним, при його викладенні в мотивувальній частині вироку та при юридичній кваліфікації, щодо дій ОСОБА_15 , ОСОБА_17 , ОСОБА_16 , ОСОБА_18 , передбачених ч.4 ст.187 КК України, а саме у скоєнні нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаному з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбою), що вчинений за попередньою змовою групою осіб та поєднаний з проникненням у житло і спрямований на заволодіння майном у великих та особливо великих розмірах, які ґрунтуються на належних, допустимих та достатніх доказах.

В той же час, при викладі фактичних обставин, визнаних судом доведеними, вказується, що ОСОБА_15 разом із ОСОБА_16 , ОСОБА_17 та невстановленими слідством особами, реалізуючи свій злочинний умисел направлений на заволодіння чужим майном та звернення його на свою користь, діючи погоджено з ОСОБА_18 , особою, кримінальна справа відносно якої виділена в окреме провадження, та невстановленими слідством особами, застосовуючи насильство, небезпечне для життя та здоров`я, умисно нанесли ОСОБА_20 удар по голові від чого той впав на підлогу, а також зазначається, що вказані вище особи в кімнаті на 2 поверсі виявили металевий сейф, який був закритий. Тоді ОСОБА_15 разом із ОСОБА_16 , ОСОБА_17 та невстановленими слідством особами, застосовуючи до ОСОБА_20 фізичне насильство, небезпечне для життя та здоров`я, умисно стали наносити останньому удари руками та ногами по різних частинах тіла, заподіявши йому сильний фізичний біль. Водночас, згідно з висновком судово-медичної експертизи №25/1 від 26.01.2011 року, у гр. ОСОБА_20 виявлені тілесні ушкодження у вигляді синців: у правій лобно-скроневій ділянці; на переніссі; в правій виличній ділянці; в проекції нижнього-грудного та поперекового відділів хребта, які відносяться до легких тілесних ушкоджень (за критерієм тривалості розладу здоров`я) (т. 5 а.с. 36-38). Такий характер виявлених у ОСОБА_20 тілесних ушкоджень не свідчить про застосування до нього нападниками фізичного насильства, небезпечного для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу, а встановлені судом фактичні обставини свідчать лише про застосування засудженими до цього та інших потерпілих погроз застосування насильства, небезпечного для та здоров`я осіб, які зазнали нападу, в зв`язку з чим вирок в цій частині підлягає зміні, що не тягне за собою зміну кваліфікації дій засуджених за ч.4 ст. 187 КК України.

Колегія суддів погоджується також з оцінкою судом першої інстанції частини доказів (матеріалів явки з повинною ОСОБА_16 від 26.07.2011 року, протоколу допиту підозрюваного ОСОБА_16 від 28.07.2011р., протоколу очної ставки між підозрюваними ОСОБА_33 та ОСОБА_106 , від 28.07.201 1р., протоколу відтворення обстановки і обставин події від 28.07.2011 року, проведеного за участю підозрюваного ОСОБА_86 , протоколу обшуку від 28.07.2011 року, проведеного за місцем мешкання ОСОБА_86 , протоколу пред`явлення предметів для впізнання потерпілим від 13.10.2011 року), які суд не взяв до уваги. В той же час, колегія суддів вважає за необхідне визнати недопустимими ряд доказів, прийнятих судом першої інстанції, а саме:
протоколу обшуку від 26.07.2011 року, проведеного оперуповноваженим ВКР Святошинського РУ ГУ МВС України в м. Києві ОСОБА_107 в помешканні ОСОБА_15 за адресою: АДРЕСА_1 (т.5,а.с. 44), так як дозвіл судді надавався на проведення обшуку в помешканні ОСОБА_15 за адресою: АДРЕСА_1 (т.5,а.с.41). В зв`язку з цим недопустимими є і інші докази по справі вилучені під час обшуку предмети та висновки експертиз, пов`язані з дослідженням цих предметів, в тому числі і висновок криміналістичної експертизи №460 від 17.10.2011 року, згідно якого ключі вилучені в ході обшуку за місцем мешкання ОСОБА_15 та вилучені в потерпілого ОСОБА_20 виготовлені на одному устаткуванні(т. 7 а.с. 69-75);
протоколу обшуку від 18.09.2011 року, проведеного за місцем мешкання ОСОБА_17 в приватному будинку в с. Стецива Івано-Франківської області ( без зазначення району, вулиці та номеру будинку) (т.5,а.с.54), так як дозвіл судді надавався на проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_17 в домоволодінні АДРЕСА_3 (т.5, а.с.51) В зв`язку з цим недопустимими є і інші докази по справі вилучені під час обшуку предмети та висновки експертиз, пов`язані з дослідженням цих предметів, в тому числі і висновок трасологічної експертизи №81/тр від 14.11.2011 року щодо ключів, вилучених в ході обшуку за місцем мешкання ОСОБА_17 (т. 7 а.с. 89-99).
Визнання зазначених вище доказів недопустимими істотно не впливає на достатність сукупності інших, наведених вище доказів, для підтвердження винуватості засуджених у вчиненні встановлених судом злочинів.
Таким чином, доводи апеляційних скарг щодо неповноти судового слідства в суді першої інстанції та невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи, не знаходять свого підтвердження, так як судом були досліджені всі наведені у вироку докази, і їх сукупність є достатньою для підтвердження висновків суду, що доведено і під час судового слідства в суді апеляційної інстанції.
Доводи поданих по справі апеляційних скарг про те, що вирок ґрунтується на суперечливих показаннях потерпілих ОСОБА_20 , ОСОБА_22 , даних під час досудового слідства та в суді першої інстанції, та про те, що сторона захисту була позбавлена можливості задати потерпілим запитання для усунення цих суперечностей, не відповідають дійсності, так як показання зазначених потерпілих в цілому є логічними, послідовними, підтверджуються іншими доказами, наведеними у вироку суду. Будучи допитаними у суді апеляційної інстанції потерпілі ОСОБА_20 та ОСОБА_108 підтвердили раніше дані показання. При цьому в категоричній формі, з наведенням переконливих аргументів, потерпіла ОСОБА_22 підтвердила, що одним з учасників нападу був саме ОСОБА_16 , обличчя якого вона побачила в момент, коли він піднімав з обличчя маску, а потім впізнала під час проведення відтворення обстановки і обставин події злочину у її будинку. При цьому ОСОБА_22 відзначала підпорядковану роль ОСОБА_16 , який метушився виконуючи вказівки інших учасників вчинення злочину. Потерпілий ОСОБА_20 підтвердив дані ним в суді першої інстанції показання про впізнання ним ОСОБА_15 , зокрема за очима та бровами, які мають індивідуальні особливості. Ці показання потерпілих в цілому узгоджуються з їх початковими поясненнями, показаннями як потерпілих, показаннями інших осіб, а отже є логічними та послідовними, на що посилався і суд першої інстанції.
Зазначені в апеляційних скаргах невідповідності між датами звернення потерпілих з заявами повідомленнями про злочин та датами проведення першочергових слідчих дій, а також щодо зазначення в протоколах слідчих дій адреси, якої не існувало на час вчинення інкримінованих засудженим дій, пояснюються показаннями з цього приводу потерпілих, допитаних судом першої інстанції свідків, в тому числі і працівників міліції, які приймали участь у слідчих діях, а також матеріалами наданими на запит Апеляційного суду м. Києва, згідно з якими 22.12.2010 року о 21:35 год. до чергової частини Святошинського РУ ГУ МВС України у м. Києві , по спецлінії «102» за № 1039428 надійшло повідомлення від ОСОБА_22 про вчинення невідомими особами розбійного нападу на мешканців будинку, розташованого в районі спорткомплексу «Чайка», при цьому місце проживання ОСОБА_22 зазначене як: АДРЕСА_15 . 23.12.2010 року о 13 год. 05 год. за № 1040057 в електронному журналі зареєстроване повідомлення від лікаря поліклініки ДУС, згідно якого до зазначеної поліклініки доставлена бригадою швидкої медичної допомоги ОСОБА_22 , яка отримала тілесні ушкодження при розбійному нападі 22.12.2010 року о 20-00 год. на будинок АДРЕСА_15 ( т.18, а.с. 187). Даним документом та листом т.в.о. начальника СВ Святошинського РУ ГУ МВС України у м. Києві від 12 .03.2014 року, адресованим адвокату ОСОБА_9 , згідно якого 22.12.2010 року о 21:35 год. до чергової частини Святошинського РУ ГУ МВС України у м. Києві, по спецлінії «102» надійшло повідомлення від ОСОБА_22 про вчинення невідомими особами розбійного нападу на мешканців будинку, розташованого в АДРЕСА_6 , а 23.12.2010 року було порушено кримінальну справу за ознаками злочину передбаченого ч.3 ст. 187 КК України (т.18,а.с.185), повністю пояснюється правомірність проведення огляду місця пригоди саме 22.12.2010 року, а також підтверджується, що адреса будинку була вказана зі слів ОСОБА_22 , яка зарані знала про існування проекту рішення Київміськради про найменування вулиці та нумерацію будинків і користувалась цією адресою.
Крім цього, з зазначеного вище витягу з електронного журналу реєстрації повідомлень про злочини ( т.18, а.с. 187) слідує, що вже 22.12.2010 року о 21:35 год., звертаючись до чергової частини Святошинського РУ ГУ МВС України у м. Києві, заявниця повідомляла, що невідомі в масках, чорному одязі та з пістолетами побили заявницю та її чоловіка і забрали сейф, в якому знаходились 39 000 доларів США, 1.5 тис. євро та 55 000 грн., чим підтверджується правдивість подальших свідчень потерпілих з цього приводу, які пізніше більш повно визначились з переліком викраденого майна, і тим самим спростовуються відповідні доводи апеляцій, зокрема щодо не підтвердження достатніми доказами розміру стягнутих судом з засуджених на користь потерпілих сум. Колегія суддів перевіривши зазначені доводи апеляцій, вважає, що розмір заподіяної потерпілим шкоди підтверджується показаннями потерпілих на досудовому слідстві, в судах першої та апеляційної інстанцій, і ці показання є логічними, послідовними та переконливими.

Доводи апеляційних скарг про те, що судом була розглянута, з відмовою у задоволенні, не існуюча скарга ОСОБА_15 про визнання незаконним його затримання за протоколом від 27 липня 2011 року, натомість його скарга про незаконне його тримання під вартою в СІЗО судом не розглянута, чим допущено порушення норм кримінального-процесуального закону та фальсифікацію прийнятого рішення також є безпідставними, оскільки в мотивувальній частині вироку наведені міркування суду з приводу законності всіх рішень, пов`язаних з триманням ОСОБА_15 під вартою, в тому числі протоколу затримання ОСОБА_15 від 27.07.2011 року, постанови Святошинського районного суду м. Києва від 29.07.2011 року про продовження затримання до 10 діб, подальших судових рішень про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою та продовження строків тримання під вартою, що свідчить про те, що судом була розглянута з прийняттям відповідного рішення у нарадчій кімнаті саме заява ОСОБА_15 про незаконне тримання під вартою (т. 14, а.с. 174-177) в якій і йшлося про обставини його фактичного затримання, затримання слідчим в порядку ст. 115 КПК України 1960 року, обрання запобіжного заходу та продовження строків тримання під вартою. Та обставина, що в резолютивній частині вироку неповно розкрито зміст скарги ОСОБА_15 в задоволенні якої відмовлено, не свідчить про фальсифікацію рішення суду та не є підставою для його скасування .

Не знайшли підтвердження під час апеляційного розгляду доводи захисників ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , засудженого ОСОБА_16 про фальсифікацію матеріалів справи при проведенні обшуку автомобіля, яким користувався ОСОБА_16 , зокрема щодо вилучення з нього шапки з прорізами для очей. Колегією суддів не встановлено порушень норм КПК України 1960 року при проведенні даної слідчої дії, а одягання на ОСОБА_16 в суді апеляційної інстанції зазначеної шапки лише підтвердило показання потерпілої ОСОБА_22 щодо обставин, при яких вона запам`ятала обличчя ОСОБА_16 , вигляд якого в надітій на його голову шапці, відповідав цим обставинам. Щодо міркувань зазначених вище захисників та засудженого відносно вилучення з автомобіля, яким керував ОСОБА_16 наркотичних засобів, то дані обставини виходять за межі пред`явленого ОСОБА_16 обвинувачення і не є предметом даного судового розгляду.
Залишення судом без розгляду позову клінічної лікарні «Феофанія» на суму 4560 гривень також не свідчить про порушення судом вимог кримінально-процесуального закону, оскільки судом в мотивувальній частині вироку вірно зазначено, що ця лікарня, за заявою головного лікаря, цивільним позивачем не виступала, і таке рішення суду, не порушує прав засуджених.
Не ґрунтуються на вимогах кримінально-процесуального закону доводи апеляційних скарг про порушення судом вимог ст. 17 КПК України щодо розгляду даної справи колегією суддів, так як відповідно до вимог зазначеного закону кримінальні справи про злочини, за які законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк більше десяти років, розглядаються у суді першої інстанції колегіально судом у складі трьох осіб, якщо підсудний заявив клопотання про такий розгляд. Дане клопотання підсудний може заявити як при закінченні слідства і пред`явленні йому матеріалів справи як обвинуваченому, так і в стадії попереднього розгляду справи суддею. Колегією суддів встановлено, що у зазначених стадіях кримінального процесу ніхто із засуджених таких клопотань не заявляв, а навпаки просили розглядати справу суддею одноособово (т.10,а.с.17-20, 187-188). Клопотання про колегіальний розгляд справи було заявлено ОСОБА_15 лише 29.08.2013 року, уже під час проведення судового слідства по справі (т.15,а.с.107). Розглянувши зазначене клопотання, суд прийняв протокольне рішення про відмову у його задоволенні, що узгоджується з вимогами ст. 373 КПК України 1960 року, яка не вимагає в цьому випадку винесення ухвали у нарадчій кімнаті , та з вимогами ст. 258 КПК України 1960 року щодо незмінності складу суду при розгляді справи. Не виявлено колегією суддів і порушень вимог КПК України 1960 року при розгляді суддею заяв про відвід головуючого.
Не є підставою для скасування вироку суду та направлення справи прокурору для проведення додаткового розслідування, як того просять захисник ОСОБА_12 та засуджений ОСОБА_17 , виділення під час досудового розслідування матеріалів справи щодо особи, яка оголошена у розшук та щодо невстановлених досудовим слідством осіб, в окреме провадження, так як таке виділення не призвело до порушення вимог ст.26 КПК України 1960 року, оскільки воно було викликане необхідністю і негативно не відбилося на всебічності, повноті і об`єктивності дослідження і вирішення справи. На думку колегії суддів, такою підставою не являється і не завершення на час апеляційного розгляду кримінальних проваджень за заявами засуджених ОСОБА_16 та ОСОБА_15 про застосування до них працівниками міліції недозволених методів під час затримання та досудового розслідування, оскільки отримані під час цих дій докази, на які посилаються засуджені, не покладені в основу висновків суду про їх винуватість, про що йдеться і в мотивувальній частині вироку суду першої інстанції.
Таким чином, колегія суддів вважає, що дослідженими в судах першої та апеляційної інстанції доказами повністю підтверджується винуватість засуджених ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 та ОСОБА_18 у вчиненні злочину передбаченого ч.4 ст.187 КК України, тобто нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаного із погрозою застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я осіб, які зазнали нападу (розбою), вчиненого за попередньою змовою групою осіб, поєднаного з проникненням у житло, спрямованого на заволодіння майном у великих та особливо великих розмірах та винуватість засуджених ОСОБА_17 та ОСОБА_18 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.357 КК України, яка передбачає відповідальність за умисне знищення офіційних документів, а доводи поданих по справі апеляційних скарг як в частині недоведеності винуватості засуджених, так і в частині істотного порушення вимог кримінально-процесуального закону під час судового розгляду в суді першої інстанції, свого підтвердження під час апеляційного розгляду не знайшли.

Зазначені вище висновки колегії суддів щодо недопустимості ряду доказів та необхідності виключення з обсягу пред`явленого засудженим обвинувачення кваліфікуючої ознаки застосування до потерпілих під час розбійного нападу насильства, небезпечного для життя чи здоров`я осіб, які зазнали нападу, тягнуть за собою зміну вироку суду.
Крім цього, з урахуванням зменшення обсягу обвинувачення в результаті виключення кваліфікуючої ознаки застосування до потерпілих насильства, небезпечного для їх життя чи здоров`я та додатково встановлених даних про особу засуджених, їх ролі під час вчинення злочинів, колегія суддів вважає за необхідне змінити вирок і в частині призначеного засудженим ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 покарання.
При призначенні засудженим покарання, в силу вимог ст. 65 КК України, суд повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Правильно встановивши дані про особу засуджених та інші обставини, зокрема щодо: ОСОБА_15 , який раніше не судимий, характеризується позитивно, має постійне місце проживання, обставини, які пом`якшують чи обтяжують його покарання відсутні; ОСОБА_16 , який раніше не судимий, характеризується позитивно, має постійне місце проживання, має ряд хвороб, що є обставиною, яка пом`якшує його покарання, обставини, які обтяжують його покараннявідсутні; ОСОБА_17 , який раніше судимий, характеризується позитивно, має постійне місце проживання, розлучений, на утриманні має неповнолітню дитину 2009 р.н., обставини, які пом`якшують його покарання відсутні, обставиною, яка його обтяжує є рецидив злочинів, суд першої інстанції лише формально врахував їх і, належним чином не вмотивувавши прийняте рішення, призначив ОСОБА_15 , ОСОБА_17 покарання близьке до максимального, передбаченого санкцією ч. 4 ст. 187 КК України, у виді 13 років 6 місяців позбавлення волі, а при призначенні покарання ОСОБА_16 недостатньо врахував дані про стан його здоров`я, сімейні обставини та ряд інших даних, що мають значення для правильного вирішення справи.
Враховуючи ступінь тяжкості вчинених засудженими злочинів, з урахуванням зменшення обсягу обвинувачення, встановлених судами першої та апеляційної інстанції даних про особу засуджених ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , їх сімейне становище та стан здоров`я, колегія суддів приходить до висновку про необхідність пом`якшення призначеного цим засудженим покарання у виді позбавлення волі на певний строк.
Оцінюючи дані про стан здоров`я ОСОБА_16 встановлені судом першої інстанції, з урахуванням додатково наданих під час апеляційного розгляду даних, які свідчать про необхідність його оперативного лікування в спеціалізованому закладі МОЗ України, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про визнання цих обставин, такими, що пом`якшують покарання ОСОБА_16 . Іншими обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_16 колегія суддів визнає його сімейний стан наявність батьків-пенсіонерів, один з яких має онкологічне захворювання (т.18, а.с.99102) та підпорядковану роль ОСОБА_16 у вчиненні злочину. За наявності кількох обставин, які пом`якшують покарання ОСОБА_16 , з урахуванням позитивних характеристик з місця роботи та проживання, колегія суддів вважає за можливе пом`якшити йому призначене судом першої інстанції покарання, застосувавши положення ч.1 ст. 69 КК України.
Виходячи з викладеного, апеляції захисників ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_19 , ОСОБА_12 , засуджених ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 слід задовольнити частково.
Керуючись ст.ст. 365, 366 КПК України 1960 року, п. 15 Перехідних положень КПК України, колегія судів,
УХВАЛИЛА:
Апеляції захисників ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_19 , ОСОБА_12 , засуджених ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 задовольнити частково.
Вирок Святошинського районного суду м. Києва від 27 грудня 2013 рокущодо ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , змінити.
Виключити з мотивувальної частини вироку посилання, як на докази винуватості засуджених, на протокол обшуку від 26.07.2011 року (т.5,а.с. 44), протокол обшуку від 18.09.2011 року (т.5,а.с.54 ), висновок криміналістичної експертизи №460 від 17.10.2011 року (т. 7 а.с. 69-75); висновок трасологічної експертизи №81/тр від 14.11.2011 року (т. 7 а.с. 89-99).
Виключити з мотивувальної частини вироку вказівку про те, що засуджені при вчиненні нападу на потерпілих застосували насильство, небезпечне для життя та здоров`я осіб, які зазнали нападу.
Пом`якшити покарання за ч. 4 ст. 187 КК України засудженому ОСОБА_15 до 9 (дев`яти) років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його власністю.

Пом`якшити покарання за ч. 4 ст. 187 КК України засудженому ОСОБА_17 до 9 (дев`яти) років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його власністю. Вважати його засудженим за ч. 1 ст. 357 КК України на 2 роки обмеження волі. На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначити ОСОБА_17 покарання у виді позбавлення волі на строк 9 (дев`ять) років з конфіскацією всього майна, яке є його власністю. Згідно зі ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного покарання частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Дарницького районного суду м. Києва від 10 грудня 2010 року та остаточно визначити ОСОБА_17 покарання у виді позбавлення волі на строк 9 (дев`ять) років 6 (шість) місяців з конфіскацією всього майна, яке є його власністю.

Пом`якшити покарання за ч. 4 ст. 187 КК України засудженому ОСОБА_16 , застосувавши положення ч.1 ст. 69 КК України, до 5 (п`яти) років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його власністю

В решті вирок залишити без зміни.

Судді:

_______________ _______________ _______________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3