Категорія:ч.1 ст.164 КК України Доповідач: ОСОБА_2
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
23 листопада 2015 року місто Луцьк
Апеляційний суд Волинської області в складі:

Головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

потерпілої ОСОБА_9 ,

представника потерпілої ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Луцького міськрайонного суду від 31 серпня 2015 року щодо нього,

В С Т А Н О В И В:

За даним вироком обвинувачений ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та житель АДРЕСА_1 , українець, громадянин України, з незакінченою вищою освітою, розлучений, непрацюючий, не судимий;

засуджений:

- за ч.1 ст.164 КК України до покарання у виді 100 годин громадських робіт.

Стягнуто із ОСОБА_8 в користь потерпілої ОСОБА_9 5000 грн. моральної шкоди та 3000 гривень витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги.

ОСОБА_8 визнаний винним у тому, що він, згідно рішення Луцького міськрайонного суду Волинської обласної від 16.11.2009 року зобов`язаний сплачувати щомісячно на користь ОСОБА_11 аліменти на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі ? частини всіх видів доходів, починаючи з 24.09.2009 року і до досягнення дитиною повноліття.

Однак, ОСОБА_8 будучи працездатним, здійснюючи підприємницьку діяльність, а також займаючись неофіційними підробітками, з чого отримував прибутки, приховував їх від державного виконавця та відповідно аліменти з них не сплачував, починаючи з 01.09.2013 року по 01.06.2015 року, чим свідомо злісно ухилявся від сплати встановлених рішенням Луцького міськрайонного суду від 16.11.2009 року коштів (аліментів) на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_12 , внаслідок чого станом на 01.06.2015 року утворилася заборгованість в сумі 14 515,75 грн..

В поданій апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 , не погоджуючись з вироком, посилається на те, що він ніколи злісно не ухилявся від сплати аліментів і що в його діях відсутній склад інкримінованого злочину. Він лише зареєстрований як підприємець, однак, ніякої діяльності з вересня 2013 року практично не здійснював. Суд взяв за основу показання потерпілої, які іншими доказами не підтверджені. Також вказує, що суд не взяв до уваги довідку №1296 від 20.07.2015 року, згідно якої заборгованість по сплаті аліментів у нього відсутня. Зазначає, що судом не наведено доказів, які б стверджували те, що з вересня 2013 року по 2015 рік він отримував доходи від підприємницької діяльності.

Просить скасувати вирок та виправдати його за відсутністю в його діях складу злочину.

Вислухавши доповідача, який виклав суть вироку і доводи апеляційної скарги, обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника, які апеляційну скаргу підтримали і просили вирок суду скасувати та виправдати обвинуваченого, прокурора, який заперечив проти апеляції і просив вирок суду залишити без зміни, потерпілу та її представника, які також заперечили апеляційну скаргу і просили вирок залишити без змін, перевіривши її доводи та матеріали провадження, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з наступних підстав.

Доводи, наведені у апеляційній скарзі обвинуваченого, були предметом розгляду в суді першої інстанції. Їм дана правильна юридична оцінка і вони спростовані іншими доказами у кримінальному провадженні.

Винуватість ОСОБА_8 у вчиненні вказаного злочину підтверджується показаннями потерпілої, рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16.11.2009 року, відповідно до якого ОСОБА_8 зобов`язаний сплачувати аліменти на утримання доньки ОСОБА_12 , розрахунками заборгованості за аліментами Другого відділу ДВС Луцького МРУЮ, якими підтверджується несплата обвинуваченим аліментів з 01.09.2013 року, та наявність заборгованості станом на 01.06.2015 року в сумі 14515, 75 гривень, свідоцтвом про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця, свідоцтвом платника єдиного податку, податковими деклараціями платника єдиного податку фізичної особи-підприємця, відомостями з центральної бази даних Державного реєстру фізичних осіб ДПА про суми виплачених доходів, якими підтверджується те, що ОСОБА_8 мав доходи, та іншими письмовими доказами, зібраними досудовим слідством та дослідженими у судовому засіданні.

Крім того, наявність в діях ОСОБА_8 ознак складу злочину, передбаченого ч.1 ст.164 КК України, підтверджується як показаннями потерпілої, так і письмовими доказами, які є належними та допустимими.

Так, потерпіла в суді першої інстанції показала, що аліментів вона офіційно з 01.09.2013 року не отримувала. Для сплати аліментів була оформлена картка у «Приватбанку», надходжень за вказаний період на дану картку не було. Їй відомо, що в обвинуваченого є своя будівельна фірма і крім того він займається автоперевезенням, має свій автомобіль.

Твердження апелянта про те, що суд безпідставно не взяв до уваги довідку №1296 від 20.07.2015 року, якою стверджується, що станом на 15.07.2015 року заборгованість у нього по сплаті аліментів відсутня, не заслуговують на увагу, оскільки вказаною довідкою жодним чином не спростовується наявність заборгованості по сплаті аліментів обвинуваченим в розмірі 14515, 75 гривень станом на 01.06.2015 року, тобто, в період, який інкримінується ОСОБА_8 .. А квитанції про переказ коштів, на які посилається обвинувачений, датовані відповідно 30.06.2015 року, 14.07.2015 року, 17.07.2015 року, тобто вже після 01 червня 2015 року.

Розрахунками по заборгованості зі сплати аліментів, виданих Другим відділом ДВС Луцького МРУЮ, підтверджується той факт, що з 01.09.2013 року ОСОБА_8 аліменти згідно рішення суду не сплачувались, в результаті чого станом на 01.06.2015 року утворилась заборгованість в сумі 14515,75 грн..

Посилання обвинуваченого на те, що він протягом 2013-2014 років доходів не отримував, спростовується податковою декларацією платника єдиного податку фізичної особи-підприємця за 2014 рік, згідно якої ОСОБА_8 отримав дохід в розмірі 6204, 4 гривень.

Також не заслуговують на увагу і твердження обвинуваченого про те, що йому не було вручено обвинувальний акт, оскільки згідно розписки від 30.06.2015 року, яка знаходиться в матеріалах провадження (а.к.п.3) ОСОБА_8 отримав обвинувальний акт, про що власноручно розписався.

Усі доводи обвинуваченого, визнані судом необґрунтованими, розцінюються як спроба уникнення від кримінальної відповідальності та не спростовують доказів про його винуватість.
Суд першої інстанції, оцінивши докази в їх сукупності, прийшов до обґрунтованого та правильного висновку про те, що ОСОБА_8 своїми умисними діями, направленими на злісне ухилення від сплати встановлених рішенням суду коштів на утриманні дітей (аліментів), вчинив злочин, передбачений ч.1 ст.164 КК України.
Згідно ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання з врахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання. При цьому воно повинно бути необхідне і достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів.

Як вбачається з вироку, при призначенні ОСОБА_8 покарання судом було дотримано даних вимог закону, враховано тяжкість злочину, який згідно ст.12 КК України відноситься до злочинів невеликої тяжкості, особу обвинуваченого, який раніше до кримінальної відповідальності не притягався, має постійне місце проживання, на утриманні знаходяться батьки пенсійного віку, пом`якшуючі та обтяжуючі покарання обставини.

Так, місцевим судом не встановлено обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання ОСОБА_8 ..

При цьому, хоча суд і не вказав у вироку, однак, призначаючи покарання фактично врахував те, що у ОСОБА_8 станом на 15.07.2015 року заборгованість по аліментах відсутня.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд вважає, що призначене ОСОБА_8 судом першої інстанції покарання у виді громадських робіт є необхідним і достатнім для його виправлення та запобігання вчинення нових злочинів в майбутньому.

Законних підстав для скасування або зміни вироку щодо ОСОБА_8 з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, апеляційний суд не знаходить.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б тягли за собою скасування чи зміну судового рішення, не допущено.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд Волинської області,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Луцького міськрайонного суду від 31 серпня 2015 року щодо нього без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:
Судді: