Справа №597/1219/15-к
Провадження №1-кп/597/86/2015
ВИРОК
"25" грудня 2015 р. Заліщицький районний суд Тернопільської області
в складі: головуючого судді ОСОБА_1
з участю секретаря ОСОБА_2
прокурора ОСОБА_3
обвинуваченої ОСОБА_4
захисника обвинуваченої ОСОБА_5

29 жовтня 2014 року ОСОБА_4 перебуваючи в приміщенні Управління соціального захисту населення Заліщицької РДА, що знаходиться за адресою м.Заліщики вул.Грушевського 12 Тернопільської області, дізналась про те, що у відповідності до ст.1 Закону України «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям» може отримати соціальну допомогу, як представник малозабезпеченої сім`ї, оскільки її сім`я має середньомісячний сукупний дохід нижчий від прожиткового мінімуму. Також ОСОБА_4 дізнавшись, які їй необхідно надати в Управління соціального захисту населення Заліщицької РДА документи для отримання соціальної допомоги, згідно Постанови кабінету міністрів України від 24 лютого 2003 року №250 «Про затвердження Порядку призначення і виплати державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям» та надавши їх в Управління соціального захисту населення Заліщицької РДА, почала отримувати матеріальну допомогу, як представник малозабезпеченої сім`ї.
З 01.10.2014 року по 31.03.2015 року земельна ділянка (пай) ОСОБА_4 , площею 0,73 га., що розташована на території Бедриківської сільської ради Заліщицького району перебувала в оренді приватного науково-виробничого агропромислового підприємства Ель Гаучо, за що ОСОБА_4 отримувала орендну плату, однак умисно не вказала про це при поданні в Управління соціального захисту населення Заліщицької РДА декларації про доходи та майновий стан осіб, які звернулися за призначенням усіх видів соціальної допомоги.
Внаслідок цього, в період з 01.10.2014 року по 31.03.2015 року ОСОБА_4 незаконно заволоділа шляхом обману бюджетними коштами, які отримала у вигляді надмірно виплаченої допомоги, як представнику малозабезпеченої сім`ї, на загальну суму 1774,71 грн.
Вказані дії ОСОБА_4 органом досудового розслідування кваліфіковані за ст.190 ч.1 КК України, як заволодіння чужим майном шляхом обману.
Згідно з даною угодою прокурор та обвинувачена ОСОБА_4 дійшли згоди щодо формулювання підозри, всіх істотних для даного кримінального провадження обставин та правової кваліфікації дій обвинуваченої за ст.190 ч.1 КК України, обвинувачена у повному обсязі сформульованої підозри беззастережно визнала свою винуватість у вчиненні даного кримінального правопорушення. Також, сторонами угоди визначено узгоджене ними покарання, яке ОСОБА_4 повинна понести за вчинення кримінального правопорушення у виді 510 (п`ятсот десять) гривень штрафу в дохід держави, що становить 30 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та отримана згода обвинуваченої на його призначення. В угоді передбачені наслідки її укладення, затвердження та невиконання, які роз`яснені обвинуваченій.
Розглядаючи в порядку ст.474 ч.3 КПК України питання про можливість затвердження угоди про визнання винуватості, суд виходить з наступного:
відповідно до ст.ст.468, 469 КПК України у кримінальному провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам, може бути укладена угода між прокурором та обвинуваченим про визнання винуватості.
Прокурор в судовому засіданні вважає, що при укладенні даної угоди дотримані вимоги і правила КПК України та КК України, просить угоду затвердити і призначити обвинуваченій узгоджену міру покарання.
Обвинувачена ОСОБА_4 в судовому засіданні також просить вказану угоду з прокурором затвердити і призначити узгоджену міру покарання, при цьому беззастережно визнала себе винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.190 ч.1 КК України, в обсязі підозри, дала згоду на застосування узгодженого виду та розміру покарання, заявивши, що здатна реально виконати взяті на себе відповідно до угоди зобов`язання.
Злочин, у вчиненні якого ОСОБА_4 беззастережно визнала себе винуватою, згідно із ст.12 КК України є злочином невеликої тяжкості, від якого потерпілих немає.
Суд шляхом проведення опитування сторін кримінального провадження переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді. При цьому, судом з`ясовано, що ОСОБА_4 повністю усвідомлює зміст укладеної з прокурором угоди про визнання винуватості, характер обвинувачення, щодо якого визнає себе винуватою, цілком розуміє свої права, визначені ст.474 ч.ч.4, 5 КПК України, а також наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ст.473 ч.ч.1, 2 КПК України, та наслідки її не виконання, передбачені ст.476 КПК України.
Враховуючи те, що умови угоди про визнання винуватості між прокурором прокуратури Заліщицького району ОСОБА_3 та обвинуваченою ОСОБА_4 відповідають вимогам КПК України та КК України, суд, врахувавши заслухані доводи сторін кримінального провадження, дійшов висновку про наявність всіх правових підстав для затвердження угоди, укладеної 26.11.2015 року між прокурором прокуратури Заліщицького району ОСОБА_3 та обвинуваченою ОСОБА_4 про визнання винуватості, та призначення ОСОБА_4 за ст.190 ч.1 КК України узгодженої сторонами угоди про визнання винуватості міри покарання.
Враховуючи викладене, керуючись ст.ст.373, 374, 475 КПК України, суд
ОСОБА_4 визнати винною у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст.190 ч.1 КК України, та призначити їй узгоджене сторонами угоди про визнання винуватості від 26.11.2015 року покарання у виді 510 (п`ятсот десять) гривень штрафу в дохід держави, що становить 30 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Вирок може бути оскаржений обвинуваченою, прокурором виключно з підстав, передбачених ст.394 КПК України, до апеляційного суду Тернопільської області через Заліщицький районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: ОСОБА_1