Номер провадження: 11-кп/785/1328/15
Номер справи місцевого суду: 500/4357/15-к
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03.11.2015 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області у складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_2 та ОСОБА_3

при секретарі ОСОБА_4

за участю прокурора ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

та обвинуваченої ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу заступника прокурора Одеської області ОСОБА_8 на вирок Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 12.08.2015 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку с. Тузли Татарбунарського району Одеської області, гр-нку України, українку, освіта середня, що не працює, заміжню, інваліда 1-ої групи, мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судиму, -
визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 129 КК України і призначено покарання у вигляді 1 / одного / року обмеження волі; на підставі ст. 75 КК України звільнена від відбування покарання з випробуванням строком на один рік, встановив:
Зазначеним вироком суду ОСОБА_7 засуджено за те, що вона, 13.06.2014 року, приблизно о 15 годин 30 хвилин, знаходячись в коридорі відділення нефрології КП «Дунайської басейнової лікарні на водному транспорті», що розташована по вул. Железнякова, 182/1 в м. Ізмаїл Одеської області, маючи намір на погрозу вбивством, що виник на ґрунті особистих неприязних відносин, підійшла до потерпілої ОСОБА_9 , та висловила погрозу вбити потерпілу, якщо та не перестане розповсюджувати про обвинувачену неправдиву інформацію, приставивши ніж до її живота, внаслідок чого потерпіла ОСОБА_9 реально сприйняла погрозу і злякалась за своє життя, після чого незаконні дії обвинуваченої ОСОБА_7 були припинені працівниками лікарні.
В апеляційній скарзі прокурор, зазначив, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи і обґрунтовано кваліфікував дії обвинуваченої за ч. 1 ст. 129 КК України, але вирок суду у частині призначеного покарання є незаконним, оскільки обвинувачена ОСОБА_7 є інвалідом 1-ої групи, тому, згідно ст. 61 КК України, їй не може бути призначене покарання у виді обмеження волі. В зв`язку з викладеним, прокурор в апеляційній скарзі просить скасувати вирок та постановити новий, яким призначити обвинуваченій ОСОБА_7 покарання у виді арешту строком на 3 місяці.
Заслухавши доповідача, прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, обвинувачену та захисника, які не заперечували проти доводів апеляційної скарги, але просили в частині визначення покарання застосувати дію ст. 69 КК України, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню за наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що в ході досудового слідства обвинувачена ОСОБА_7 повністю визнала себе винною у вчинені нею злочину щодо потерпілої ОСОБА_9 .
В ході судового слідства обвинувачена ОСОБА_7 також по суті визнала себе винною, пояснивши, що дійсно, взявши зі столу у кофейні, що розташована у лікарні, ножа, підійшла до потерпілої ОСОБА_9 , притисла її до стіни та сказала, що вб`є її, якщо та не припинить обмовляти її (диск звукозапису судового засідання).
Наведені пояснення обвинуваченої ОСОБА_7 не суперечили та доповнювали свідчення потерпілої ОСОБА_9 та свідків, допитаних в ході судового слідства (диск звукозапису судового засідання).
Таким чином, вина обвинуваченої ОСОБА_7 у повному обсязі встановлена судом як на підставі свідчень самої обвинуваченої, у яких вона не заперечувала своєї провини, так і на підставі свідчень потерпілої ОСОБА_9 і свідків, а також інших доказів, які були досліджені у судовому засіданні.
Кваліфікація дій обвинуваченої ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 129 КК України, як погроза вбивством, якщо були реальні підстави побоюватися здійснення цієї погрози, судом першої інстанції є правильною.
За вчинення злочину, передбаченому ст.129 ч.1 КК України, передбачена кримінальна відповідальність у виді арешту на строк до 6 місяців або обмеження волі на певний строк.
Згідно з вимогами ст. 61 ч.3 КК України, покарання у виді обмеження волі не може бути призначене до осіб, які є інвалідами 1-ої та 2-ої групи.
З матеріалів справи вбачається, що обвинувачена ОСОБА_7 є інвалідом 1-ої групи (а.с.42).
За таких обставин доводи апеляції прокурора про неможливість призначення обвинуваченій ОСОБА_7 покарання у виді обмеження волі є обґрунтованими.
Згідно з приписами ст. 414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Суд апеляційної інстанції вважає, що призначення обвинуваченій покарання у вигляді арешту за вчинення кримінального правопорушення, що їй інкримінується, та за обставин, встановлених судом першої інстанції, які знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи, є надто суворим і через це явно несправедливим.

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що обвинувачена ОСОБА_7 до кримінальної відповідальності притягується вперше, повністю визнала себе винною у вчиненому кримінальному правопорушенні, щиро розкаялась та активно сприяла органам досудового слідства у його розкритті.
Крім того, з матеріалів справи вбачається, що кримінальне правопорушення було вчинене обвинуваченою внаслідок збігу тяжких особистих обставин, та є злочином невеликої тяжкості і не потягло за собою настання тяжких наслідків .
Також з матеріалів справи вбачається, що обвинувачена за місцем свого мешкання характеризується позитивно, та згідно з медичними висновками є інвалідом 1-ої групи і страждає тяжкою хворобою нирок, внаслідок чого потребує по життєвого гемодіалізу та постійного стороннього догляду (а.с.19,42, 45).
За таких обставин колегія суддів судової палати з кримінальних справ Апеляційного суду Одеської області вважає, що наявність перелічених вище обставин, які пом`якшують покарання, з урахуванням особи винної, істотно знижує ступінь тяжкості вчиненого нею злочину, та надає можливість застосування до неї дії ст. 69 КК України і призначення їй іншого, більш м`якого основного покарання у виді штрафу, яке не зазначено в санкції ст. 129 ч.1 КК України.
При цьому, призначаючи обвинуваченій ОСОБА_7 покарання у виді штрафу, апеляційній суд, окрім врахування ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винної та обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання, враховує також майновий стан обвинуваченої.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок повністю чи частково та ухвалити новий вирок.

Таким чином, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, а вирок суду першої інстанції частковому скасуванню, з ухваленням нового вироку.

Керуючись ст.ст. 404, 405, п. 3 ч. 1 ст. 407, ч. 2 ст. 409, 414, 420 КПК України, Апеляційний суд Одеської області, -

ухвалив:
Апеляційну скаргу заступника прокурора Одеської області ОСОБА_10 , - задовольнити частково.

Вирок Ізмаїлського міськрайонного суду Одеської області від 12.08.2015 року стосовно ОСОБА_7 , - скасувати та ухвалити новий вирок, яким:

Визнати ОСОБА_7 винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 129 КК України і призначити їй покарання із застосуванням ст. 69 КК України у вигляді штрафу в розмірі 600 гривень.

Строк відбування покарання обвинуваченому обчислювати з дня сплати штрафу на користь держави.

В решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Вирок може бути оскаржений в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Судді Апеляційного суду Одеської області: ОСОБА_2

ОСОБА_11

ОСОБА_3