АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/1711/15 Справа № 175/2828/15-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 вересня 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:
головуючого ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001744, за обвинуваченням
ОСОБА_6 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, проживаючого по АДРЕСА_1 , раніше не судимого
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого
ч.І ст.125 КК України,
за участю прокурора ОСОБА_7
обвинуваченого ОСОБА_6
захисника ОСОБА_8
потерпілої ОСОБА_9
представника потерпілої - ОСОБА_10 .

Встановила:
Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 07 серпня 2015 року ОСОБА_6 звільнено від кримінальної відповідальності за вчинений злочин, передбачений ч.І ст.125 КК України, у зв'язку із закінченням строку давності, а кримінальне провадження відносно нього закрито.
Не погоджуючись з судовим рішенням представник потерпілої - адвокат ОСОБА_10 подав апеляційну скаргу, в якій
порушує питання про скасування ухвали суду та направлення матеріалів кримінального провадження до суду першої інстанції на новий судовий розгляд.
В обґрунтування своїх апеляційних вимог представник потерпілої зазначає, що органом досудового розслідування та судом було неправильно кваліфіковано дії обвинуваченого ОСОБА_6 , а судом, крім того, незаконно відмовлено в клопотанні потерпілої про невідповідність обвинувального акту вимогам ст.291 КПК України. Вважає, що дії обвинуваченого необхідно було кваліфікувати за ч.2 ст.125 КК України, що за таких обставин виключало підстави для застосування положень ст.49 КК України. Посилався представник потерпілої і на те, що висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам кримінального правопорушення. Стверджував, що ухвала суду постановлена з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону. Зазначав, що в порушення ст.413 КПК України суд застосував закон, який не підлягає застосуванню.
В запереченні захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_8 вважає подану апеляційну скаргу представника потерпілої ОСОБА_9 необґрунтованою і такою, що не підлягає задоволенню.
Органами досудового розслідування ОСОБА_6 обвинувачувався в тому, що він 17 червня 2013 року о 08 год. ЗО хв. , перебуваючи біля свого домоволодіння по вул. Піонерській в сел. Кіровському Дніпропетровського району Дніпропетровської області, на ґрунті раніше виниклих неприязних стосунків із знайомою ОСОБА_9 умисно наніс потерпілій не менше двох ударів металевою частиною пилки, яка була в його правій руці, у праву виличну область обличчя потерпілої.
Внаслідок протиправних дій ОСОБА_6 потерпілій ОСОБА_9 заподіяно тілесні ушкодження, які згідно висновку експерта №1116е від 07 квітня 2014 року за своїм характером відносяться до легких тілесних ушкоджень, що зумовили короткочасний розлад здоров'я.
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду
Дніпропетровської області, доводи потерпілої ОСОБА_9 та її представника ОСОБА_10 , які просили ухвалу суду скасувати, а матеріали кримінального провадження направити на новий судовий розгляду до суду першої інстанції, пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_8 , які просили ухвалу суду залишити без змін, а скаргу - без задоволення, думку прокурора ОСОБА_7 , яка частково підтримала доводи апеляційної скарги, вважала ухвалу суду незаконною та необґрунтованою, а тому просила ухвалу суду скасувати та призначити новий судовий розгляд, перевіривши
матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги представника потерпілої ОСОБА_10 , колегія суддів вважає, що вона підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Згідно ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції перевіряє законність та обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Відповідно до вимог ч.І ст.409 КПК України підставою для скасування або- зміни судового рішення при розгляді кримінального провадження в суді апеляційної інстанції, є, зокрема істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.
Згідно ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченого цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об'єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оцінені судом відповідно до статті 94 КПК України.
Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Згідно зі ст.288 КПК України суд зобов'язаний з`ясувати думку потерпілого щодо можливості звільнення підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності .
Суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.
У разі встановлення судом необґрунтованого клопотання про звільнення особи від кримінальної відповідальності суд своєю ухвалою відмовляє у його задоволенні та повертає клопотання прокурору для здійснення кримінального провадження в загальному порядку або продовжує судове провадження в загальному порядку, якщо таке клопотання надійшло після направлення обвинувального акта до суду.
Положенням ч.І ст. 9 КПК України встановлено, що під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов'язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього кодексу, міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.
Відповідно до вимог ч.2 ст.284 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи
від кримінальної відповідальності або якщо прокурор відмовився від підтримання державного обвинувачення, за винятком випадків, передбаченим цим Кодексом.
Під час звільнення особи від кримінальної відповідальності суд повинен керуватися положеннями статей 285-288 КПК України.
У ст.284 КПК України не передбачено такої обставини, що виключає провадження в кримінальному провадженні, як закінчення строків давності для притягнення до кримінальної відповідальності.
Звільняючи ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності за ч.І ст.125 КК України та закриваючи кримінальне провадження, суд не врахував ці вимоги закону. Суд першої інстанції послався на ст.49 КК України і обґрунтував своє рішення тим, що злочин, передбачений ч.І ст.125 КК України, є злочином невеликої тяжкості, а на момент судового розгляду кримінального провадження минуло більше як два роки, тобто минув строк давності притягнення особи до кримінальної відповідальності.
Проте, з таким рішенням суду погодитися не можна.
У ст.49 КК України передбачено звільнення особи, яка вчинила злочин, від кримінальної відповідальності у зв'язку із закінченням строків давності, якщо з дня вчинення нею злочину і до набрання вироком законної сили минули зазначені у пунктах 1-5 частини 1 зазначеної статті строки.
Відповідно до роз'яснень, даних у п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 р. № 12 «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності», при вирішенні питання про звільнення особи від кримінальної відповідальності суд повинен переконатися, що діяння, яке поставлено особі за провину, дійсно мало місце, що воно містить склад злочину і особа винна в його вчиненні, а також, що умови та підстави її звільнення від кримінальної відповідальності передбачені КК, і лише після цього має бути постановлено відповідне судове рішення у визначеному КПК порядку. При цьому ухвали рішення про звільнення особи від кримінальної відповідальності можна лише за наявності її згоди на закриття справи з відповідної підстави.
Отже, рішення про звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності може бути прийняте тільки на підставі об'єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 КПК України.
Однак суд першої інстанції не дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону під час судового розгляду та постановлення зазначеної ухвали.
Як вбачається з матеріалів справи та аудіозапису судового процесу, суд під час розгляду кримінального провадження обмежився лише виконанням підготовчої частини судового розгляду (статті 342-346 КПК) і в порушення вимог статей 347- 363 КПК України не з'ясовував обставини, установлені під час кримінального провадження і не перевірив їх доказами, а відразу розглянув клопотання захисника ОСОБА_8 щодо звільнення обвинуваченого ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності за ч.І ст.125 КК України і закриття кримінального провадження на підставі ч.І ст.49 КК України та постановив відповідне рішення.
За матеріалами провадження потерпіла ОСОБА_9 та її представник адвокат ОСОБА_10 категорично заперечували доводи заявленого клопотання щодо звільнення обвинуваченого ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності, посилаючись на неправильну кваліфікацію його дій, вбачаючи в них кваліфікацію за більш тяжким злочином, що виключало застосування щодо нього положень ст.49 КК України.
За таких обставин висновок суду в ухвалі про доведеність винуватості ОСОБА_6 в умисному заподіянні потерпілій ОСОБА_9 легкого тілесного ушкодження, тобто в учиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.І ст.125 КК України, не відповідає матеріалам кримінального провадження.
Тому доводи в апеляційній скарзі представника потерпілої- адвоката ОСОБА_10 про те, що суд не досліджував докази, установлені на досудовому розслідуванні, і не мав права оцінювати їх без проведення судового розгляду, є обґрунтованими і такими, що заслуговують на увагу.
Оскільки суд першої інстанції при розгляді клопотання адвоката ОСОБА_8 щодо звільнення ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності вищезазначених ' вимог кримінального процесуального та кримінального законів не дотримав, то прийняте ним рішення не можна визнати законним і обґрунтованим.
Виходячи з того, що суд першої інстанції не досліджував фактичні обставини кримінального правопорушення, чим допустив істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили йому ухвалити законне і обґрунтоване судове рішення, а апеляційний суд, згідно зі ст.404 КПК України не вправі встановлювати й доказувати факти, які не були встановлені та не доведені судом першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що допущені судом порушення кримінального процесуального закону відповідно до ч.б ст.9, п.З ч.І ст.409 і ч.І ст.412 КПК України є підставою для
скасування ухвали і повернення справи на новий судовий розгляд.
Що стосується посилань захисника потерпілої про неправильне застосування судом першої інстанції кримінального закону у зв'язку з тим, що, на його думку, наявні в провадженні докази вказують на вчинення ОСОБА_6 більш тяжкого кримінального правопорушення, то вони підлягають перевірці під час нового судового розгляду одночасно з перевіркою правильності встановлених досудовим розслідуванням фактичних обставин провадження.
При новому розгляді суду необхідно врахувати наведене, а також перевірити інші доводи, зазначені в апеляційній скарзі, справу розглянути відповідно до вимог КПК України та прийняти законне і обґрунтоване рішення.
Крім того, у випадку наявності законних підстав для звільнення ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності, суду слід керуватися вимогами статей 285-288 КПК України.
Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів
Постановила:
Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_10 в інтересах потерпілої ОСОБА_9 частково задовольнити.
Ухвалу Дніпропетровського районного суду
Дніпропетровської області від 07 серпня 2015 року щодо ОСОБА_6 скасувати і призначити новий судовий розгляд в тому самому суді в іншому складі.
Ухвала апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.
Судді

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4