Єдиний унікальний номер справи 185/8430/15-к
Провадження № 1-кп/185/505/15
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
18 серпня 2015 року м.Павлоград Дніпропетровської області

Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

Головуючого судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря - ОСОБА_2 ,

з участю прокурора - ОСОБА_3 ,

захисника - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області кримінальне провадження зареєстроване в Єдиному реєстрі досудових розслідувань за № 0000013 від 21 січня 2015 року за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в місті Макіївка, Донецької області, громадянина України, працюючого на посаді вантажника-експедитора ТОВ "Солодке життя", зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого ,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.260, ч. 1 ст. 263 КК України,-

В С Т А Н О В И В :

В період часу жовтень-листопад 2014 року на території України, в Донецькій області, невстановленими досудовим слідством та судом особами для насильницького підтримання влади самопроголошеної так званої «Донецької народної республіки» було створено та діяло непередбачене законами України збройне формування «Поліція ДНР», яке мало організовану структуру військового типу, а саме: єдиноначальність, підпорядкованість, чітку ієрархічність та дисципліну.

В зазначеному формуванні було визначено механізм вступу до нього, порядок проходження служби, в кожному структурному підрозділі ставились завдання щоденної діяльності, які полягали в здійсненні методами військових операцій силової підтримки незаконно створених структур ДНР, придушенні організованого опору населення на окупованій території, депортації населення Донецької області, встановленні режиму військового стану, протистоянні правоохоронним органам державної виконавчої влади України, знищенні їх живої сили і матеріальних засобів, скоєнні тяжких та особливо тяжких кримінальних правопорушень.

Члени не передбаченого законом збройного формування «Поліція ДНР» займались патрулюванням вулиць міста Донецька з використанням вогнепальної зброї, що створювало небезпеку для життя та здоров`я людей та могло привести до тяжких наслідків.

Так, ОСОБА_5 у жовтні 2014 року в м. Донецьку, діючи умисно, та за власною ініціативою, погодився із пропозицією активних представників так званої «Донецької народної республіки», щодо вступу у непередбачене законом збройне формування вказаної організації «Поліція ДНР», на посаду рядового поліції.

При цьому він був ознайомлений з встановленими правилами поведінки, правами та обов`язками члена вказаного незаконного збройного формування, які погодився виконувати.

Вступивши до даного непередбаченого законом збройного формування, ОСОБА_5 , продовжуючи свій злочинний намір, направлений на участь у непередбаченому законом збройному формуванні, пройшов курс з базових основ спеціально тактичної та вогневої підготовки, оволодів навиками застосування прийомами рукопашного бою, а також пройшов іншу спеціальну підготовку, необхідну для виконання обов`язків члена підрозділу «Поліція ДНР», після чого протягом певного періоду проходив «службу» у вказаному підрозділі, який розміщувався біля «Палацу спорту», в Калінінському районі м. Донецька.

Згодом ОСОБА_5 , у зв`язку із порушенням внутрішнього порядку непередбаченого законом збройного формування «Поліція ДНР», був виключений із її лав та виїхав з м. Донецька на територію Покровського району Дніпропетровської області, де переховувався від правоохоронних органів та скривав свою у минулому причетність до діяльності непередбаченого законом збройного формування «Поліція ДНР».

Таким чином ОСОБА_5 , своїми умисними діями за викладених вище обставин, приймав участь у непередбаченому законом збройному формуванні «Поліція ДНР», тобто вчинив кримінальне правопорушення передбачене ч. 2 ст. 260 КК України.

Умисні дії ОСОБА_5 , що виразилися в участі в діяльності у непередбачених законом збройних формувань, кваліфіковані стороною обвинувачення за ч. 2 ст. 260 КК України.

Крім цього встановлено, що у січні 2015 року громадянин України ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , 9 січня 2015 року на вулиці Депутатській м. Макіївки знайшов предмет схожий на бойову гранату Ф 1. Маючи умисел на зберігання бойових припасів без передбаченого законом дозволу, ОСОБА_5 доставив даний предмет до свого помешкання за адресою : АДРЕСА_1 , де зберігав серед своїх речей. 11 січня 2015 року, продовжуючи свою злочинну діяльність, ОСОБА_5 на міжміському автобусі доставив даний предмет за місцем проживання його батьків за адресою : АДРЕСА_2 .

20 січня 2015 року в ході проведення огляду місця події у ОСОБА_5 , співробітниками міліції був вилучений предмет, який згідно з висновками експерта НДЕКЦ при ГУМВС України в Дніпропетровській області № 70/26-40 від 05.02.2015 р. являє собою ручну осколкову, оборонну гранату Ф 1, яка відноситься до категорії боєприпасів.

Умисні дії ОСОБА_5 , які виразилися у придбанні та зберіганні бойових припасів без передбаченого законом дозволу, кваліфікуються за ч. 1 ст. 263 КК України.

За сукупністю скоєного дії ОСОБА_5 кваліфіковані стороною обвинувачення за ч. 2 ст. 260, ч. 1 ст. 263 КК України.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 , вину у інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях визнав повністю та суду пояснив, що дійсно, з метою заробити грошові кошти, через відсутність роботи в місті Макіївка, він пристав на запрошення свого знайомого та поїхав до міста Донецьк, де перебував у непередбаченому законом збройному формуванні в жовтні 2014 року, в складі цього формування здійснював патрулювання вулиць за визначеними маршрутами в Калінінському районі міста Донецька, проходив курс з базових основ спеціально тактичної та вогневої підготовки, оволодів навиками застосування прийомами рукопашного бою, а також пройшов іншу спеціальну підготовку, необхідну для виконання обов`язків члена підрозділу «Поліція ДНР».

Через розбіжність поглядів з керівництвом непередбаченого законом збройного формування «Поліція ДНР», покинув його лави та повернувся в місто Макіївка, а через місяць після цього виїхав до своїх батьків в Дніпропетровську область.

Окрім цього, повертаючись додому, 9 січня 2015 року на вулиці Депутатській м. Макіївки біля будинку культури , знайшов предмет схожий на бойову гранату Ф 1. Маючи умисел на зберіганні бойових припасів без передбаченого законом дозволу, залишивши його у себе як трофей, ОСОБА_5 доставив даний предмет до свого помешкання за адресою : АДРЕСА_1 , де зберігав серед своїх речей. Далі, продовжуючи свою злочинну діяльність, ОСОБА_5 на міжміському автобусі доставив даний предмет за місцем проживання його батьків за адресою : АДРЕСА_2 .

Зараз він розкаюється у скоєному, просить суд врахувати те, що він вступив до лав не передбаченого законом збройного формування «Поліція ДНР» до кінця не розуміючи мету діяльності цього формування, зауважив, що під час зазначених подій він не застосовував вогнепальну зброю проти будь-кого, у тому числі і проти військовослужбовців Збройних Сил України та мирного населення, сприймає створення ДНР виключно негативно , просить суворо не наказувати, призначивши йому мінімальне покарання.

З`ясувавши думку прокурора, який не заперечував проти застосування у справі положень ч. 3 ст. 349 КПК України, роз`яснивши обвинуваченому ОСОБА_5 правові наслідки застосування вказаної норми закону, з якими останній погодився, суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, та застосував при розгляді даної справи положення ч. 3 ст. 349 КПК України.

В ході судового слідства було досліджено письмові матеріали кримінального провадження, а саме:

- Протокол огляду та фото таблиця ( а.к.п.11-14);

- Протокол огляду та фото таблиця (а.к.п. 99-105);

- Протокол огляду (а.к.п.106);

-Протокол огляду (а.к.п. 107-109);

-Протокол тимчасового доступу (а.к.п.116-117)

-Висновок судової експертизи №7-/26-40 від 05.02.2015 року (а.к.п. 122-128)

Судом досліджені матеріали, що характеризують особу ОСОБА_5 , згідно яких обвинувачений раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, має позитивні характеристики, є фізично та психіно здоровим (а.к.п. 162-168).

Суд визнає, що зазначені докази по справі зібрані у порядку і відповідно до вимог закону, є належними, допустимими та достатніми для постановлення вироку.

Відповідно до вимог ч.1 ст.337 КПК України судовий розгляд проводиться лише щодо особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

Аналізуючи показання обвинуваченого в судовому засіданні, співставляючи ці показання з обвинуваченням, що інкримінується ОСОБА_5 суд робить обґрунтований висновок про те, що показання обвинуваченого мають характер логічних, послідовних та об`єктивних, а відтак, з урахуванням застосування при розгляді справи положень ч.3 ст.349 КПК України, винність обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 260 КК України, ч.1 ст.263 КК України - доведена повністю.

Дії обвинуваченого ОСОБА_5 необхідно правильно кваліфікувати:

- за ч.2 ст.260 КК України, як участь у діяльності не передбачених законами України збройних формувань;

- за ч.1 ст.263 КК України, як придбання та носіння вогнепальної зброї та бойових припасів без передбаченого законом дозволу.

При призначенні виду і розміру покарання суд враховує, що обвинувачений ОСОБА_5 раніше не був судимий, підлягає покаранню за вчинене ним тяжке кримінальне правопорушення.

В якості пом`якшувальних обставин суд враховує що обвинувачений повністю визнав свою провину, щиро розкаявся у вчиненому, активно сприяв досудовому розслідуванню та судовому розгляду справи.

Обставин, які обтяжує покарання ОСОБА_5 згідно ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Однак суд не може не прийняти до уваги обставини вчинення злочину ОСОБА_5 з використанням умов надзвичайних подій, якими, на думку суду , є здійснення «ДНР» на території України діяльності, пов`язаної із застосуванням зброї, вчинення терористичних актів, захоплення будівель органів державної влади та місцевого самоврядування, вбивства людей, вибухів, підпалів та інших дій, які створюють небезпеку для життя та здоров`я людей, завдають значної майнової шкоди та призводять до настання інших тяжких наслідків, з метою порушення громадської безпеки, залякування населення, провокації воєнного конфлікту, міжнародного ускладнення та впливу на прийняття рішень органами державної влади, місцевого самоврядування тощо.

Суд, призначаючи ОСОБА_5 покарання, також враховує вимоги ч. 2 ст. 61 Конституції України про те, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, що відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

На підставі викладеного, призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_5 у відповідності зі ст.65 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, позицію сторони обвинувачення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, яке вважає необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів, в зв`язку з чим обвинуваченому ОСОБА_5 має бути призначено покарання за ч. 2 ст. 260 та ч.1 ст.263 КК України у вигляді позбавлення волі, в межах санкції даних статей.

При цьому, суд при призначенні покарання має виходити не тільки з меж караності діяння, встановлених у відповідній санкції статті Особливої частини КК України, а й із тих норм Загальної частини КК України, в яких регламентуються цілі, система покарань, підстави, порядок та особливості застосування окремих його видів, а також регулюються інші питання, пов`язані з призначенням покарання, здатні вплинути на вибір (обрання) судом певних його виду і міри, в тому числі й тих положень, що передбачені частиною другою статті 59 КК України, а тому суд не призначає ОСОБА_5 додаткове покарання у вигляді конфіскації майна.

Враховуючи той факт, що обвинувачений ОСОБА_5 за власною ініціативою припинив свою участь у триваючому злочині, не застосовував вогнепальну зброю проти громадян та військовослужбовців України, покарання у вигляді позбавлення волі повинно бути призначено обвинуваченому ОСОБА_5 у межах, що близькі до мінімального розміру та є мінімальним розміром санкцій, передбачених ч.2 ст.260 та ч.1 ст.263 КК України.

Остаточне покарання обвинуваченому ОСОБА_5 повинно бути призначено за сукупністю злочинів, за правилами ч.1 ст.70 КК України, у вигляді позбавлення волі, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим.

Однак, суд вважає, що виправлення обвинуваченого не можливе без ізоляції його від суспільства.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, яка передбачає, що питання про обґрунтованість періоду тримання під вартою не можна розглядати абстрактно. Оцінювати, наскільки виправданим є подальше тримання обвинуваченого під вартою, в кожній справі потрібно з огляду на конкретні обставини. У тій чи тій справі безперервне тримання під вартою можна виправдати лише в разі, якщо існують конкретні ознаки справжнього суспільного інтересу, який, попри презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, викладений у статті 5 Конвенції.

Обвинуваченому ОСОБА_5 було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, підстав для його зміни до набрання вироком законної сили немає, оскільки суд вважає, що не зникли ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, які були встановлені під час обрання запобіжного заходу щодо обвинуваченого.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Доля речових доказів має бути вирішена за правилами ст. 100 КПК України.

Судові витрати у вигляді витрат на проведення судової експертизи в розмірі 1229,8 гривень підлягають стягненню з обвинуваченого ОСОБА_5 на користь держави.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.368, 370, 371, 374 КПК України, -

У Х В А Л И В :

ОСОБА_5 визнати винним у пред`явленому обвинуваченні за ч.2 ст.260, ч.1 ст.263 КК України.

ОСОБА_5 призначити покарання :

- за ч.2 ст.260 КК України - у вигляді позбавлення волі на строк три роки і шість місяців без конфіскації майна;

- за ч.1 ст.263 КК України у вигляді позбавлення волі на строк три роки.

На підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим остаточно призначити ОСОБА_5 покарання у вигляді позбавлення волі строком три роки шість місяців без конфіскацій майна.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, обраний щодо ОСОБА_5 , залишити без змін та продовжити до набрання вироком законної сили.

Строк відбування покарання ОСОБА_5 із заліком досудового ув`язнення обчислювати з дати його затримання, а саме з 00 годин 30 хвилин 21 січня 2015 року.

Речові докази:

-паспорт ОСОБА_5 , який зберігається при матеріалах кримінального провадження (а.к.п.166) повернути останньому за належністю;

-диск CD-R №154509 (а.к.п. 118), пакет експертної служби №0835328 (а.к.п.130) зберігати при матеріалах кримінального провадження.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь держави судові витрати у вигляді витрат на проведення судової експертизи в розмірі 1229,8 гривень .

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Дніпропетровської області через Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом 30 днів з дня його проголошення, а для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Вирок суду відповідно до ч. 2 ст. 394 КПК України не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до частини 3 ст. 349 КПК України.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.
Суддя ОСОБА_1