Справа № 348/881/15-к
Провадження № 11-кп/779/354/2015
Категорія ст. 186 ч.2 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 вересня 2015 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 11-кп/779/354/2015, про обвинувачення ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , за ст.186 ч. 2 КК України, за апеляційною скаргою прокурора ОСОБА_6 на вирок Надвірнянського районного суду від 19 червня 2015 року із участю: секретаря с/з ОСОБА_7 , прокурора ОСОБА_8 , обвинуваченого ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_9 , -

в с т а н о в и л а :
вказаним вироком ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, з повною загальною середньою освітою, неодруженого, працюючого по тимчасових заробітках, раніше не судимого,-

визнано винним та призначено йому покарання за ч. 2 ст. 186 КК України у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

Застосовоючи ст.75 КК України, звільнено ОСОБА_5 від відбування основного покарання з випробуванням і встановлено йому іспитовий строк тривалістю один рік шість місяців.

Згідно ст. 76 КК України покладено на ОСОБА_5 такі обов`язки:

- не виїджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекціїї;

- повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання;

- перодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції.

Питання щодо речових доказів вирішено відповідно до закону.

Запобіжний захід ОСОБА_5 у виді домашнього арешту, залишено до вступу вироку в законну силу.

За вироком суду обвинувачений ОСОБА_5 вчинив відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднане із насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого.

14 квітня 2015 року приблизно о 22:00 год. ОСОБА_5 , маючи на меті відкрито заволодіти чужим майном, умисно, тобто усвідомлюючи протиправний і суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх шкідливі наслідки і свідомо бажаючи настання таких наслідків, підійшов до ОСОБА_10 , яка проходила по вул. Купчинського, що в м.Надвірна, Івано-Франківської області та шляхом застосування насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілої, штовхнувши потерпілу рукою в спину, відкрито заволодів сумкою потерпілої.

Перевіривши її вміст, він виявив , що там відсутні грошові кошти, та будь-які матеріальні цінності, після чого сумку повернув потерпілій.

Продовжуючи свої злочинні дії ОСОБА_5 з метою особистого збагачення, спільно з ОСОБА_10 , на її пропозицію, направився до її квартири, що в АДРЕСА_2 , з метою відкритого викрадення її майна. Прийшовши до дверей вказаної квартири, ОСОБА_5 був затриманий чоловіком потерпілої ОСОБА_11 , який в цей час перебував вдома.

В своїй апеляційній скарзі прокурор вважає даний вирок незаконним та таким, що підлягає скасуванню з підстав невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості. Просить даний вирок скасувати, і ухвалити новий, яким призначити покарання ОСОБА_5 у виді чотирьох років одного місяця позбавлення волі.

В запереченні на апеляційну скаргу обвинувачений ОСОБА_5 вважає даний вирок законним, обґрунтованим і вмотивованим, а апеляційну скаргу прокурора безпідставною.

Заслухавши доповідь судді ОСОБА_2 , пояснення прокурора, який просить апеляційну скаргу задовольнити, вирок скасувати з підстав невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, пояснення обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника ОСОБА_9 , які просять даний вирок залишити без змін, з`ясувавши обставини кримінальної провадження і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.370 КПК, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Таким є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення.

Суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про винність ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, за який його засуджено. Цей висновок ґрунтується на показаннях ОСОБА_5 , який повністю визнав свою вину в судовому засіданні і в апеляційній скарзі не оспорюється.

Таких вимог закону при постановленні даного вироку суд дотримався, а тому доводи апелянта про порушення судом вимог ст. 65 КК України, колегія суддів вважає не обґрунтованими.

Постанова Пленуму Верховного суду України №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» визначає, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 65 КК суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом менш суворого покарання особам, які вперше вчинили злочини, щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо.

Вирішуючи питання про призначення ОСОБА_5 покарання, суд першої інстанції в повній мірі врахував обставини справи та дані про особу винного, зокрема те, що, злочин, вчинений ОСОБА_5 відноситься до категорії тяжкого, а також що злочин вчинено в стані алкогольного сп`яніння Крім того, судом враховано обставини, що пом`якшують покарання, а саме: визнання вини, щире каяття у вчиненому, відшкодування шкоди, відсутність претензій матеріального характеру з боку потерпілої, а також її думку щодо призначення покарання обвинуваченому, вперше вчинив кримінальне правопорушення, те , що він харектеризується по місцю проживання позитивно, має постійне місце проживання.

Суд першої інстанції в повній мірі дотримався принципів та правил призначення покарання, які встановлені ст.ст. 65 КК України, зокрема її частиною другою: « особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів…».

В своїй заяві до апеляційного суду, потерпіла ОСОБА_10 вказує, що «вирок суду її задовольнив і призначене судом покарання є достатнім для виправлення засудженого. Я не просила суд призначити покарання, пов`язане з позбавленням волі. А тому просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги прокурора».

Крім того, судом враховано, що заволодівши сумочкою потерпілої, ОСОБА_5 , перевіривши її вміст, повернув потерпілій і на пропозицію потерпілої дати йому гроші, пішли на квартиру до неї. Ці обставини ніким і нічим не спростовані в судовому засіданні.

Про щире каяття та активнее сприяння досудовому розслідуванню і суду, свідчить те, що злочин скоєно обвинуваченим ОСОБА_5 14 квітня 2015 року, а обвинувальний акт складено 17 квітня та затверджений 27 квітня цього ж року і в судовому засіданні вину визнав повністю, що дало змогу суду провести провадження в порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України. Цим обвинувачений сприяв здійсненню правосуддя, а отже, і розкриттю правопорушень.

Застосування до визначеного виду покарання ст.75 КК України зумовлювалося тим, що винний щиро розкаявся у вчиненому, активно сприяв слідству та суду, злочин вчинив вперше, думку потерпілої щодо покарання, відшкодування шкоди, позитивно характеризується. Крім цього, судом враховано і суспільну небезпечність конкретного злочину.

Твердження апеллянта, що ОСОБА_5 не має на утриманні неповнолітніх дітей чи осіб похилого віку, не є інвалідом, не має захворювань, які б обгрунтовували необхідність звільнити його від відбування покарання чи призначити покарання без позбавлення волі, колегія суддів вважає надуманими та не аргументованими.

Із врахуванням наведенного суд призначив ОСОБА_5 покарання не пов`язане з ізоляцією від суспільства, але в умовах здійснення контролю за його поведінкою під час звільнення від відбування покарання з випробуванням на строк, який є достатнім для того, щоб він довів своє виправлення.

Це рішення у вироку мотивоване, не викликає сумніві у його відповідності вчиненному, не сприймається явно несправедливим чи недостатнім для досягнення мети покарання.

За вказаних обставин, покликаня апелянта на явну невідповідність призначеного покарання обвинуваченому внаслідок його м`якості та безпідставність застосування ст.75 КК України є необґрунтованим.

Керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407, 418, ,419 КПК України колегія суддів,-

у х в а л и л а :
Апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Надвірнянського районного суду від 19.06. 2015 року щодо ОСОБА_5 без змін.

На ухвалу може бути подано касаційну скаргу до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ учасниками провадження протягом 3 місяців з дня її проголошення.

Головуючий ОСОБА_2
Судді ОСОБА_3
ОСОБА_4

Згідно з оригіналом ОСОБА_2