Справа № 740/402/15 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/795/112/2016
Категорія - ч. 2 ст. 286 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
04 лютого 2016 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернігівської області в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Чернігові кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000254 за обвинуваченням

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Крапивне Ніжинського району Чернігівської області, українця, громадянина України, не працюючого, з середньою освітою, одруженого, маючого на утриманні двох неповнолітніх дітей, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 23 листопада 2015 року,

за участю прокурора ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_6

потерпілої ОСОБА_9

представника потерпілої ОСОБА_10

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 23 листопада 2015 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком 3 роки.

Строк відбування покарання ОСОБА_6 визначено рахувати з моменту приведення вироку до виконання.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь держави 4179 грн. 76 коп. процесуальних витрат.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь потерпілої ОСОБА_9 80000 грн. у відшкодування моральної шкоди.

Питання про речові докази вирішено в порядку статті 100 КПК України.

Як встановлено судом першої інстанції, 16.09.2014 року ОСОБА_6 , керуючи автомобілем марки «ВАЗ-21112», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався по вул. Шевченка м. Ніжин, Чернігівської області в напрямку центру зі сторони залізничного вокзалу.

Рухаючись у вказаному напрямку, близько 23 год. 55 хв., ОСОБА_6 перевищив максимально дозволену швидкість руху в межах населеного пункту, проявив неуважність, неправильно оцінив дорожню обстановку, яка склалась при виникненні небезпеки для руху, у вигляді велосипедистки ОСОБА_11 , яка рухалась в попутному напрямку, своєчасно не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки керованого ним транспортного засобу, чим порушив вимоги п.п. 2.3 б (для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі), 12.3 (у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди), 12.4 (у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 60 км/год) Правил дорожнього руху, в результаті чого, біля перехрестя вул. Шевченка та вул. Об`їжджа м. Ніжин, здійснив наїзд на велосипедистку ОСОБА_11 .

В результаті дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_11 отримала ушкодження, які мають ознаки тяжкого ступеню тілесних ушкоджень, за ознакою небезпеки в момент заподіяння, від яких загинула на місці пригоди.

Порушення водієм ОСОБА_6 вимог п.п. 2.3 б, 12.3, 12.4 Правил дорожнього руху є причиною виникнення даної дорожньо-транспортної пригоди і знаходиться в прямому причинному зв`язку з наслідками, які наступили в результаті ДТП.

Не погоджуючись з рішенням суду обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду скасувати в зв`язку з неповнотою судового розгляду та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги обвинувачений зазначає, що в основу обвинувачення покладені первинні висновки експертиз, які є необ`єктивними, оскільки під час слідчого експерименту ні він, ні свідок ОСОБА_12 не приймали участі, а свідок ОСОБА_13 , яка приймала участь у слідчому експерименті, не могла вказати місце події, розташування велосипедистки ОСОБА_11 в момент зіткнення або в момент виникнення небезпеки для водія, а також умови видимості. Протоколи проведення слідчого експерименту від 15.10.2014 р., 14.11.2014 року, 30.04.2015 року не є належним доказом, оскільки слідчий експерименту від 30.04.2015 року не був перевірений експертним дослідженням, хоча таке клопотання стороною захисту ставилось та в задоволенні клопотання про призначення авто технічної експертизи було відмовлено. Під час проведення слідчого експерименту використовувалось два транспортних засоби, один з яких мав інші технічні вихідні дані. Слідчий експеримент за участю свідка ОСОБА_12 проводився без застосування транспортних засобів. Крім того, судом не було взято до уваги, що згідно висновку експерта від 10.12.2014 року дії потерпілої не відповідали певним вимог Правил дорожнього руху і є умовою виникнення дорожньо-транспортної пригоди.

Заслухавши доповідача, обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника, які просили задовольнити подану апеляційну скаргу та скасувати вирок суду в зв`язку з неповнотою судового розгляду, потерпілу та її представника, а також думку прокурора, які просили апеляційну скаргу обвинуваченого залишити без задоволення, а вирок суду без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

В судовому засіданні апеляційного суду обвинувачений ОСОБА_6 вину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення не визнав та показав, що 16.09.2014 року, у нічний час, керуючи автомобілем «ВАЗ-21112» в м. Ніжині, під час здійснення обгону автомобіля, помітив силуети двох велосипедистів, які рухався в попутному напрямку. Один з яких рухався ближче до середини дороги, без будь-яких пізнавальних знаків. Він відразу почав гальмувати, але уникнути зіткнення не вдалось. Вказав, що швидкість його автомобіля була 80-90 км/год., що він рухався з ближнім світлом фар і видимість при такому освітленні була 20-25 метрів. Вважає, що ДТП сталось з причин не залежних від нього, так як у нього не було технічної можливості уникнути зіткнення з велосипедистом, бо велосипедист їхала ближче до центру проїжджої частини та не мала пізнавальних знаків на велосипеді, із-за чого в темну пору доби її не було видно.

Уточнив, що слідчий експерименту від 30.04.2015 року є неналежним доказом, оскільки під час його проведення використовувалось два транспортних засоби, один з яких мав інші технічні характеристики світлових фар ніж використовувались на його автомобілі.

В судовому засіданні апеляційного суду потерпіла ОСОБА_9 показала, що 17.09.2014 року її мати загинула в ДТП. Обвинувачений жодного разу за скоєне не вибачився, ніякої допомоги на поховання не надавав, ухилявся від проведення слідчих дій на досудовому слідстві, а тому наполягала на суворості покарання.

Проте не дивлячись на фактичне не визнання ОСОБА_6 вини у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення його вина підтверджується іншими доказами у кримінальному провадженні.

Так, допитана в суді першої інстанції свідок ОСОБА_13 , показала, що 16.09.2014 року, близько 23 год. 50 хв. вона разом з потерпілою на велосипедах поверталась з робочої зміни з Ніжинського консервного заводу, їхали на невеликій відстані одна від одної. Вуличного освітлення не було і було темно. В районі зупинки «Молодіжна» вона почула, що за ними на невеликій відстані дуже швидко рухається автомобіль. Вона сказала потерпілій щоб остання звертала до обочини, але та не встигла, так як майже миттєво відбувся удар, автомобіль здійснив зіткнення з потерпілою, від удару остання відлетіла до автобусної зупинки і впала на асфальтне покриття. Коли приїхала швидка на місце пригоди, то зафіксувала смерть потерпілої.

Допитаний судом першої інстанції свідок ОСОБА_12 показав, що 16.09.2014 року, у нічний час, керуючи автомобілем рухався по вул. Шевченка в м. Ніжині в напрямку центру міста зі сторони залізничного вокзалу. Його обігнав автомобіль під керуванням обвинуваченого, його швидкість булла більше 60 км/год, але яка саме він вказати не може. Обвинувачений різко загальмував, він включив дальнє світло і побачив, що перед автомобілем обвинуваченого в попутному напрямку зліва від автомобіля рухається велосипедист. Після чого одразу ж відбулась ДТП. Так як на вулиці було темно і видимість погана велосипедистів стало видно лише при переключенні світла фар на дальнє світло. Велосипедисток видно не було, так як на їх велосипедах не було катафотів. Також зазначив, що він приймав участь у слідчих експериментах і зауважень до слідчого він не мав, оскільки все було розташовано так як при ДТП.

Наведені свідчення свідків суд обґрунтовано поклав в основу вироку, дав їм оцінку та правильно визнав їх достовірними, оскільки вони логічні та послідовні, узгоджуються з іншими доказами, зібраними у кримінальному провадженні, тому твердження обвинуваченого про розбіжності та протиріччя в показаннях свідків обвинувачення колегія суддів не приймає до уваги.

Крім наведених показів свідків вина обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення підтверджується:

Протоколом огляду місця події від 17.09.2014 року відповідно до якого слідчим, за участю водія ОСОБА_6 та понятих було оглянуто місце дорожньо-транспортної пригоди, зафіксовано місце зіткнення автомобіля та велосипеда, а також розташування транспортних засобів, напрямок руху, наявність дорожніх знаків, та наявність гальмівного шляху (т. 1 а.п. 9-19).

Протоколами огляду транспортних засобів від 17.09.2014 року, відповідно до яких підтверджується наявність механічних пошкоджень автомобіля марки «ВАЗ-21112», д.н.з НОМЕР_1 та велосипеда марки «Мінськ», які утворились внаслідок ДТП (т. 1 а.п. 20-22).

Висновком судово-медичної експертизи №251 від 28.10.2014 року, згідно якої у ОСОБА_11 мали місце тілесні ушкодження у вигляді політравми: закритої внутрішньочерепної травми у вигляді синця волосяної частини голови, двох крововиливів в м`які тканини волосяної частини голови, лінійного роздвоєного перелому кісток основи черепа, ділянок субарахноїдальних крововиливів та ділянок забою речовини головного мозку; закритої травми грудної клітки та органів грудної порожнини у вигляді повного перелому 5-го, 6-го, 7-го ребер зліва, забою обох легень, закритої травми органів черевної порожнини у вигляді двох розривів правої долі печінки; синця ділянки правого ліктьового суглобу, закритого перелому правої ліктьової та правої променевої кістки, садна тазової ділянки справа, забитої рани правої гомілки та підколінної ямки, синця правої гомілки, синців та саден ділянки правого гомілково-ступеневого суглобу, закритого перелому правої великої гомілкової кістки та правої малої гомілкової кістки, садна лівого гомілково-ступеневого суглобу. Виявлений комплекс тілесних ушкоджень міг виникнути внаслідок дії тупих предметів, по механізму удару з елементами тертя та загального струсу тіла, могли виникнути за декілька хвилин до моменту настання смерті, мають ознаки тяжкого ступеню тілесних ушкоджень, за ознакою небезпеки в момент заподіяння. Виявлений комплекс тілесних ушкоджень характерний для даного виду автомобільної травми (зіткнення рухомого автомобіля з велосипедистом), при наїзді на велосипедиста, який рухався в попутному напрямку. Безпосередньою причиною смерті ОСОБА_11 став забій головного мозку в результаті закритої внутрішньочерепної травми, що підтверджується даними секційного розтину: синець волосяної частини голови, два крововиливи в м`які тканини волосяної частини голови, лінійний роздвоєний перелом кісток основи черепа, множинні ділянки крововиливів під м`яку мозкову оболонку, в м`яку мозкову оболонку та кору головного мозку, помірний набряк мозкової тканини, даними гістологічного дослідження внутрішніх органів: крововиливи у товщі м`яких мозкових оболонок та у підпіальному просторі, без реактивних змін. Дистрофія нейронів. Помірно виражений набряк речовини головного мозку. Смерть настала в проміжок часу з 0 годин 17.09.2014 року до 01 години 17.09.2014 року (т. 1 а.п. 28-32).

Висновком транспортно-трасологічної експертизи №455 від 25.09.2014 року, відповідно до якої первинний контакт з автомобілем «ВАЗ-21112», р.н.з. НОМЕР_1 та велосипедом «Мінськ», яким керувала потерпіла, знаходиться на проїзній частині дороги вул. Шевченка, перед розташуванням часток лакофарбового покриття від автомобіля синього кольору зафіксованих на схемі пригоди під позначкою 3. Вздовж вісі проїзної частини, на відстані не менше 50,15 м, від ближнього кута будинку № 74, та на відстані близько 4,8 м, від правого, за напрямком руху в бік до центру міста краю проїзної частини вул. Шевченка. У момент первинного контакту автомобіля «ВАЗ-21112», д.н.з. НОМЕР_1 , з велосипедом «Мінськ», яким керувала ОСОБА_11 , повздовжня вісь велосипеда «Мінськ» була відхилена від повздовжньої вісі автомобіля «ВАЗ-21112» на кут близько 5,0+7,0. Виходячи із інформації зазначеної у протоколі огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 17.09.2014 року, тобто приймаючи до уваги максимальну величину гальмівного сліду 67,35 м, швидкість руху автомобіля «ВАЗ-21112», р.н.з. НОМЕР_1 , перед початком гальмування становить 106,4+117,2 км/год. Приймаючи до уваги фактичну максимальну довжину гальмівного сліду 67,75 м., визначену розрахунковим шляхом, швидкість руху даного автомобіля перед початком гальмування становить 106,7+117,7 км/год.(т. 1 а.п. 65-75).

Висновком експертизи технічного стану транспортного засобу № 456 від 25.09.2014 року, який підтверджує, що на період проведення експертизи система рульового керування автомобіля «ВАЗ-21112», р.н.з. НОМЕР_1 , знаходиться у працездатному стані при якому відсутні несправності які негативно могли вплинути на основні вихідні параметри даної системи транспортного засобу перед дорожньо-транспортною пригодою. На період проведення експертизи робоча гальмівна система автомобіля «ВАЗ-21112", р.н.з. НОМЕР_1 , знаходиться у працездатному стані, при якому відсутні несправності, що впливають на її основні вихідні параметри. На період проведення експертизи система головного світла фар автомобіля «ВАЗ-21112», р.н.з. НОМЕР_1 , через зруйнування розсіювача та лампи «дальнього» світла лівої фари головного освітлення знаходиться у технічно несправному та частково відмовному стані. Дана несправність аварійного, не експлуатаційного характеру і виникла внаслідок дій значних ударно-механічних навантажень під час контакту з перешкодою і характерна для виникнення при ДТП (т.1 а.п. 85-92).

Протоколами проведення слідчих експериментів від 15.10.2014 року, 14.11.2014 року за участю безпосереднього свідка ДТП ОСОБА_13 /т.1 а.п. 105-107 та 126-130/ якими підтверджується факт ДТП та вина обвинуваченого в скоєнні інкримінованого кримінального правопорушення.

Висновками судової автотехнічної експертизи №598 від 10.12.2014 року та №581 від 20.11.2014 року, якими встановлено, що в умовах місця події викладених в постанові, у дорожній ситуації, що склалася водій автомобіля «ВАЗ 21112», р.н.з. НОМЕР_1 , мав технічну можливість уникнути наїзду на велосипедистку з моменту виникнення перешкоди для руху рухаючись з максимально допустимою швидкістю руху для населених пунктів. В умовах місця події викладених в постанові, у дорожній ситуації, що склалася, водій автомобіля «ВАЗ 21112», р.н.з. НОМЕР_1 , повинен був діяти в відповідності до вимог п. 12.2, 12.3, 12.4 Правил дорожнього руху. В умовах місця події викладених в постанові, у дорожній ситуації, що склалася велосипедистка ОСОБА_11 повинна була діяти в відповідності до вимог п. 11.4 Правил дорожнього руху.

У дорожній ситуації, що склалася, дії водія автомобіля «ВАЗ 21112», р.н.з. НОМЕР_1 , не відповідали вимогам п. 12.3,12.4 Правил дорожнього руху.

В умовах місця події вказаної в постанові про призначення даної експертизи, у дорожній ситуації, що склалася дії велосипедистки ОСОБА_11 не відповідали вимогам п. 11.4 Правил дорожнього руху.

В умовах місця події вказаної в постанові про призначення даної експертизи, у дорожній ситуації, що склалася, дії водія автомобіля «ВАЗ 21112», р.н.з. НОМЕР_1 , не відповідали вимогам п.п. 12.3, 12.4 Правил дорожнього руху і є з технічної точки зору причиною виникнення події даної дорожньо-транспортної пригоди.

В умовах місця події вказаної в постанові при призначення даної експертизи, у ситуації, що склалася дії велосипедистки ОСОБА_11 не відповідали вимогам п. 11.4 Правил дорожнього руху і є умовою виникнення події даної дорожньо-транспортної пригоди (т.1 а.п. 115-121,143-148).

За таких обставин, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_6 у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілої, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, ґрунтується на сукупності досліджених у судовому засіданні доказах і дії ОСОБА_6 вірно кваліфіковані за ч. 2 ст. 286 КК України.

Відповідно до ст. 94 КПК України, суд 1 інстанції оцінив зібрані у кримінальному провадженні докази і дав їм аналіз, які підтвердили винуватість обвинуваченого. При цьому суд на виконання вимог закону мотивував у вироку прийняття одних і відхилення інших доказів та поклав в основу вироку лише належні та допустимі докази, досліджені в судовому засіданні.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції повно та об`єктивно досліджені обставини кримінального провадження і є безпідставними доводи апелянта про однобічність та неповноту досудового розслідування та судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження.

Посилання апелянта на необхідність проведення повторної судової експертизи з метою встановлення відповідності його показів та даних, які отримані під час слідчого експерименту за його участю та свідка ОСОБА_12 , колегія суддів вважає безпідставним, оскільки в матеріалах провадження наявні висновки судових автотехнічних експертиз № 581 від 20.11.2014р. та № 598 від 10.12.2004р., які дають відповіді на всі необхідні запитання, щодо дій учасників у ДТП.

Крім того, результати слідчого експерименту за участю апелянта та свідка ОСОБА_12 не можуть вплинути на наявний у справі висновок транспортно трасологічної експертизи №455 від 25.09.2014 року, якою була визначена швидкість автомобіля під керуванням ОСОБА_6 , перед початком гальмування - 106,4 - 117,2 км/год.

Наведений висновок експертизи зроблений на підставі встановлених вихідних даних, які були отримані при проведенні першочергових слідчих дій /протокол огляду місця події від 17.09.2014 року, схема до протоколу огляду місця події, протоколи огляду транспортних засобів/, які були складені за участю ОСОБА_6 та якими було зафіксовано місце зіткнення автомобіля та велосипеда, розташування транспортних засобів, їх напрямок руху, наявність дорожніх знаків, наявність гальмівного шляху, наявність механічних пошкоджень транспортних засобів, які утворились внаслідок ДТП.

Також, на думку колегії суддів протоколи слідчих експериментів є належними та допустимими доказами, тому твердження апелянта в цій частині не заслуговують на увагу.

Невизнання обвинуваченим ОСОБА_6 своєї вини та його показання, що ДТП сталась з причин, які від нього не залежали, колегія суддів розцінює як захисну версію з метою уникнути кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_6 покарання суд, у відповідності до вимог ст.ст. 65-67 КК України, врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, який має на утриманні двох неповнолітніх дітей, за місцем проживання характеризується позитивно, також те, що дії потерпілої ОСОБА_11 не відповідали вимогам п.11.14 ПДР та обґрунтовано дійшов висновку про призначення ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі, в межах санкції статті, що йому інкримінують, яке є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_9 про стягнення моральних збитків судом першої інстанції вирішено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, виходячи з принципу розумності та справедливості.

Порушень вимог кримінального процесуального закону, які тягнуть скасування чи зміну судового рішення, у кримінальному провадженні не вбачається, тому вирок суду є законним та обґрунтованим.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 419 Кримінального процесуального кодексу України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 - залишити без задоволення.

Вирок Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 23 листопада 2015 року щодо ОСОБА_6 - залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4