АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
11/490/592/12 Головуючий у 1 й інстанції - Янжула
Доповідач - Косенко Л.М.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2012 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого Косенка Л.М.

суддів Кузьменко В.М., Стуковенкової Т.Г.

за участю прокурора Кальника О.М.

захисників ОСОБА_1, ОСОБА_2,

ОСОБА_3

засуджених ОСОБА_4, ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпропетровську кримінальну справу за апеляціями потерпілого ОСОБА_6, адвокатів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в інтересах засудженого ОСОБА_5, адвоката ОСОБА_1 в інтересах засудженого ОСОБА_4 на вирок Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 25 серпня 2011 року,

Встановила:

Вироком Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 25 серпня 2011 року

ОСОБА_4

ІНФОРМАЦІЯ_1,

раніше не судимого,-

засуджено за ч.4 ст.187 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк девять років з конфіскацією всього майна.

ОСОБА_5

ІНФОРМАЦІЯ_2,

раніше не судимого,-

засуджено за ч.2 ст.121 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк вісім років.

За вироком суду засуджені визнані винними у вчиненні злочинів за таких обставин.

13 травня 2010 року приблизно о 15 хвилині на першу годину ночі ОСОБА_4 і ОСОБА_5, перебуваючи у стані алкогольного спяніння, знаходились біля кіосків, розташованих біля будинку № 10 на вулиці Лермонтова в м. Марганець Дніпропетровської області.

У вказаний час ОСОБА_4 помітив ОСОБА_6, що проходив поруч, і з метою заволодіння його майном напав на нього. Застосовуючи насильство, він наніс ОСОБА_6 удари руками і ногами по голові, обличчю і тулубу.

Під час нападу до ОСОБА_6 і ОСОБА_4 підбіг ОСОБА_5, який приєднався до ОСОБА_4 і умисно завдав численні удари ОСОБА_6 ногами по голові й тулубу.

Своїми діями ОСОБА_4 і ОСОБА_5 заподіяли ОСОБА_6 тяжкі тілесні ушкодження за ознакою небезпечності для його життя.

Після застосування вказаного насильства ОСОБА_4 заволодів мобільним телефоном «Нокіа»й іншим майном ОСОБА_6 на загальну суму 360 грн.

На зазначений вирок подані апеляційні скарги.

Потерпілий ОСОБА_6 в апеляції, не оспорюючи доведеність вини засуджених осіб у названих злочинах і кваліфікацію їх дій, просив помякшити їм призначене судом покарання. При цьому він посилався на те, що засуджені відшкодували йому матеріальну і моральну шкоду, розкаялись у вчинених злочинах.

Адвокат ОСОБА_1 просить вирок щодо засуджених скасу3вати, а справу направити на новий судовий розгляд. Зазначає, що даний вирок не грунтується на достовірних доказах, а висновки суду побудовані на припущеннях. Вважає, що в справі немає доказів вини ОСОБА_4 у вчиненні злочину, за який того засуджено.

На думку захисника була допущена суттєва неповнота, не зясована роль кожного засудженого у вчиненні вказаних злочинів, а тому не погоджується з кваліфікацією дій цих осіб. Вважає також, що ОСОБА_4 призначено суворе покарання.

Захисник ОСОБА_2 в апеляції вказує на те, що ОСОБА_5 необгрунтовано засуджений за ч.2 ст.121 КК. Посилається на численні порушення кримінально-процесуального закону, які на його думку допустили слідчі та суд при розслідуванні справи та її розгляді в судовому засіданні. Скаржиться він також на однобічність і неповноту досудового і судового слідства, на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи. Стверджує він також і про те, що дії ОСОБА_5 мали бути визнані судом як уявна оборона, тому оспорює кваліфікацію дій цього засудженого.

Виходячи з наведеного адвокат ОСОБА_2 просить вирок відносно ОСОБА_5 скасувати, а справу повернути на новий судовий розгляд.

Адвокат ОСОБА_3 у своїй апеляції посилається на однобічність і неповноту судового слідства, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи. Вважає, що у суду були підстави кваліфікувати дії ОСОБА_5 за ч.1 ст.122 КК та призначити йому більш мяке покарання. У звязку з цим просить вирок щодо ОСОБА_5 скасувати, а справу направити на новий судовий розгляд.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду Дніпропетровської області, пояснення захисників ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3, які підтримали доводи своїх апеляцій, показання засуджених ОСОБА_4 і ОСОБА_5, які просили задовольнити апеляційні скарги своїх захисників, думку прокурора Кальника О.М., який вважав апеляції потерпілого і захисників залишити без задоволення, а вирок суду без зміни, перевіривши матеріали справи й обговоривши доводи поданих апеляцій, колегія суддів приходить до наступного.

Посилання в апеляційних скаргах захисників на те, що досудове та судове слідство у справі проведено неповно, необєктивно, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи та не підтверджені зібраними у ній доказами, є необгрунтованими.

Матеріалами справи зясовано, що досудове та судове слідство у ній проведено з дотриманням вимог кримінально-процесуального закону, таких порушень цього закону, котрі були б суттєвими і тягли за собою скасування вироку, у справі не допущено.

Висновки суду про винність ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у вчиненні ними злочинів, за які їх засуджено, відповідають фактичним обставинам справи та підтверджені розглянутими в судовому засіданні та викладеними у вироку доказами.

Так, згідно з показаннями ОСОБА_4 на допитах, а також при відтворенні обстановки й обставин події, у тому числі в присутності захисника та понятих на стадії досудового слідства та в судовому засіданні дав показання про те, що вночі 13 травня 2010 р. біля будинку № 10 на вул. Лермонтова в м. Марганець він разом зі ОСОБА_5 вживав пиво. Коли поруч проходив потерпілий ОСОБА_6, йому здалося, що той його образив. ОСОБА_4 стверджував, що у звязку з цим він завдав потерпілому численні удари руками і ногами по голові й тулубу. Показав, що до них підбіг ОСОБА_5, який теж почав бити ОСОБА_6 ногами по тулубу. Визнав, що після побиття потерпілого саме він заволодів його мобільним телефоном.

Засуджений ОСОБА_5 на протязі всього досудового слідства і під час судового розгляду справи послідовно визнавав, що вказаного вечора вживав пиво, стверджував, що конфлікт виник між ОСОБА_4 і ОСОБА_6, який переріс у бійку, а він підбіг до них, оскільки його покликав ОСОБА_4.

З огляду на дані протоколу судового засідання він пояснював, що намагався розборонити їх. Коли отримав удар невідомо від кого, автоматично завдав потерпілому удари ногами по тулубу, не заперечував, що бив ОСОБА_6 ногами тоді, коли той упав. Крім цього, ОСОБА_5 підтвердив, що ОСОБА_4 теж бив ногами потерпілого, коли останній лежав на землі. Показав, що після побиття ОСОБА_4 показав йому мобільний телефон.

Зясовуючи зміст і спрямованість умислу засуджених, суд, як видно з вироку, врахував усі дані, які характеризували стосунки ОСОБА_4 і ОСОБА_5 із потерпілим ОСОБА_6, а так само поведінку засуджених до, під час та після вчинення злочинних дій.

Привертає увагу те, що впродовж досудового слідства на неодноразових допитах, на очних ставках між собою та з участю потерпілого, під час відтворення обстановки й обставин події, а також в судовому засіданні кожен із засуджених, по-своєму відтворюючи деталі вчиненого, наводив такі дані щодо своєї участі, якими, по суті, доповнював іншого і в такий спосіб викривав один одного та одночасно самого себе у вчиненні злочинних дій.

Враховуючи наведене і те, що показання ОСОБА_4 і ОСОБА_5 відносно побиття ОСОБА_6 та заволодіння його майном відзначалися послідовністю і відповідали іншим обєктивним доказам, рішення суду про покладання зазначених показань в основу вироку є обгрунтованими.

Як убачається з матеріалів справи, показання засуджених зводилися до того, що саме ОСОБА_4 був ініціатором побиття ОСОБА_6 і що до його злочинних дій приєднався ОСОБА_5. При цьому вони по черзі продовжили бити потерпілого ногами по голові і тулубу навіть тоді, коли від завданих ударів останній упав на землю і не чинив будь-якого опору. Крім того, згідно з показаннями самих засуджених після застосування насильства ОСОБА_4 заволодів мобільним телефоном ОСОБА_6.

З огляду на апеляції захисники засуджених не оспорюють вирок у частині, де ОСОБА_4 і ОСОБА_5 визнані винними в застосуванні фізичного насильства відносно ОСОБА_6, а ОСОБА_4, крім того, і в заволодінні майном потерпілого, поєднаного з насильством.

Виходячи з цього суд обгрунтовано не погодився з доводами ОСОБА_4 в судовому засіданні про те, що причиною побиття ОСОБА_6 була нібито його недостойна поведінка, та з твердженнями ОСОБА_5 про те, що він застосував насильство, захищаючись від нападу потерпілого.

Подібні заяви засуджених, як і аналогічного характеру доводи в апеляціях їх захисників про те, що висновки суду не відповідають дійсності, є безпідставними, оскільки ці висновки суду підтверджуються даними, які містяться в протоколах відтворення обстановки й обставин події, показаннях потерпілого і свідків, а також у висновках судово-медичної експертизи щодо кількості, характеру та локалізації тілесних ушкоджень, виявлених на тілі потерпілого.

Згідно з показаннями потерпілого ОСОБА_6 на досудовому слідстві та в судовому засіданні 13 травня 2010 року в нічний час біля будинку № 10 на вул. Лермонтова в м. Марганець його зустрів ОСОБА_4, який відразу почав перевіряти у нього кишені на одязі, когось покликав до себе, після чого став наносити йому удари руками і ногами в обличчя, по голові й тулубу. Потім до ОСОБА_4 приєднався, як стало відомо під час досудового слідства, ОСОБА_5. Показаннями потерпілого встановлено, що від завданих ударів він упав на землю, однак засуджені продовжили бити його руками і ногами по голові і тулубу.

За твердженням ОСОБА_6 нападники діяли узгоджено, обидва наносили удари, під час застосування насильства один із нападників вихопив мобільний телефон «Нокіа 2600»з кишені його брюк. Крім того, в результаті насильства нападники спричинили йому зазначені у вироку тілесні ушкодження.

Також згідно з показаннями потерпілого він засуджених не ображав, не застосовував до них насильство, а лише намагався уникнути ударів від засуджених.

Під час проведення за участю ОСОБА_6 відтворення обстановки й обставин події він докладно відтворив обставини, за яких щодо нього були вчинені протиправні дії засуджених.

Оскільки показання потерпілого ОСОБА_6 істотних суперечностей не містили і відповідали іншим доказам у справі, в суду не було підстав сумніватися в їх достовірності, а тому він правильно обгрунтував ними свої висновки у вироку.

Свідок ОСОБА_7 підтвердила, що вночі 13 травня 2010 р. її чоловіка ОСОБА_6 побили двоє осіб і заволоділи його мобільним телефоном.

Свідок ОСОБА_8 показав, що 13 травня 2010 р. приблизно об 11 год ОСОБА_4 видав працівникам міліції мобільний телефон, яким уночі заволодів під час нападу на незнайомого чоловіка.

З огляду на матеріали справи ОСОБА_6 впізнав вилучений в ОСОБА_4 телефон, який під час досудового слідства було визнано речовим доказом та повернуто потерпілому.

Висновками проведених у справі основної та додаткової судово-медичних експертиз та показаннями експерта ОСОБА_9 в судовому засіданні підтверджено, що виявлені у ОСОБА_6 тілесні ушкодження (закрита травма грудної клітини, а саме численні синці по всім поверхням грудної клітини, переломи 9-10, 12 ребер ліворуч, ускладнена посттравматичним лівостороннім гемотораксом) оцінюються як тяжкі за ознакою небезпеки для життя.

Крім того, згідно з висновками цієї експертизи в ОСОБА_6 виявлені й інші тілесні ушкодження: перелом поперечного лівого відростка 2-го поперекового хребця, який відноситься до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості; закрита черепно-мозкова травма рвана рана на верхній губі, забійна рана в лівій скроневій області, синці навколо обох очей, струс головного мозку, синці на шиї, на обох плечах, на правому передпліччі, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

Всі ушкодження за висновком експертизи утворились внаслідок дії твердих предметів, не виключено при ударах руками і ногами за обставин, наведених потерпілим.

Правильність та обєктивність цих висновків судово-медичних експертиз сумнівів не викликають і доводи апеляційних скарг захисників засуджених з цього приводу, зокрема посилання захисників в скаргах про однобічність, неповноту і необєктивність висновків судово-медичної експертизи, є безпідставними.

З цих підстав посилання в апеляціях на те, що висновок суду з приводу заподіяння ОСОБА_6 тяжких тілесних ушкоджень спростовується показаннями лікаря ОСОБА_10, на думку якого виявлені в ОСОБА_6 ушкодження не викликали загрозу для його життя, є необгрунтованими. До того ж відповідно до ст.76 КК України тяжкість і характер тілесних ушкоджень встановлюється експертним шляхом, а не за показаннями свідків.

Характер вчинених ОСОБА_4 і ОСОБА_5 відносно ОСОБА_6 дій, повязаних із нанесенням ними руками і ногами численних ударів зі значною силою в область голови і грудної клітини, заподіяння внаслідок цього потерпілому тих тілесних ушкоджень, які вказані у зазначених вище висновках судово-медичних експертиз, свідчить про те, що вони узгоджували один з одним свої дії і в такий спосіб діяли вдвох з однією метою: умисно заподіяти ОСОБА_6 тяжкі тілесні ушкодження.

Показаннями потерпілого ОСОБА_6 встановлено, що напад на нього ОСОБА_4 був обумовлений намаганням заволодіти його майном, зокрема мобільним телефоном, і що саме з цим були повязані його насильницькі дії. За твердженням потерпілого, після того, як хтось із нападників заволодів його телефоном, насильство з їх боку припинилось і нападники зникли з місця події.

Не можна погодитися з доводами захисника ОСОБА_2 про те, що під час вчинення злочину ОСОБА_5 не перебував у стані алкогольного спяніння, оскільки вони спростовуються як визнанням самих засуджених про вживання ними алкогольних напоїв, так і показаннями потерпілого про те, що ОСОБА_4 перебував у стані спяніння.

Слід визнати необгрунтованими й доводи в скаргах захисників засуджених про неповноту досудового й судового слідства та невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, оскільки вивченням матеріалів справи не встановлено даних, які б свідчили про неповноту чи необєктивність дослідження слідчими органами та судом обставин справи.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_4 в розбійному нападу, поєднаного із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_6, а ОСОБА_5 - в умисному заподіянні ОСОБА_6 тяжких тілесних ушкоджень, вчиненого групою осіб, відповідає доказам, які були предметом ретельного дослідження в судовому засіданні та які суд поклав в основу обвинувального вироку. Проявів упередженості щодо засуджених осіб як з боку слідчих органів, так і суду вивченням матеріалів справи не виявлено.

Та обставина, що слідство та суд по-іншому оцінюють докази, зокрема, показання потерпілого, пояснення самих засуджених, а також висновки судово-медичних експертиз, порівняно з оцінкою їх засудженими та їх захисниками, не свідчить про необєктивність слідчих органів і суду, на що є необгрунтовані посилання в апеляційних скаргах захисників.

Доводи адвокатів ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, як і твердження засуджених в судовому засіданні, про те, що деякі обставини справи всебічно не досліджені: зокрема, на їх думку, в судовому засіданні належним чином не перевірені показання свідка ОСОБА_10 про характер заподіяння ОСОБА_6 тілесних ушкоджень та не призначена додаткова судово-медична експертиза для уточнення висновків попередньої експертизи з цього приводу, є безпідставними, оскільки на підставах тих доказів, які були предметом перевірки в судовому засіданні, з достатньою повнотою зясовано всі обставини, зясування яких могло мати істотне значення для правильного вирішення справи.

Отже, немає підстав додатково зясовувати ще якісь обставини, які не мають значення для встановлення істини у справі, про що необгрунтовано зазначають в скаргах захисники засуджених.

За таких обставин відсутні підстави для скасування вироку з мотивів неповноти досудового і судового слідства.

Виходячи з наведеного є необгрунтованими доводи захисників засуджених у скаргах і про те, що висновки суду про доведеність винності ОСОБА_4 і ОСОБА_5 у названих злочинах грунтуються лише на припущеннях та суперечливих доказах.

З цих підстав не можна погодитися з доводами захисників про те, що судом неправильно застосований кримінальний закон.

При цьому колегія суддів звертає увагу на те, що кожний із захисників, надаючи обставинам події свою особисту оцінку, хоч і не оспорював доведеність вини засуджених у застосуванні насильства відносно потерпілого, неоднаково оцінює ці дії засуджених осіб.

Так, адвокат ОСОБА_1 вважав правильним кваліфікувати дії ОСОБА_4 за ч.1 ст.187 КК, а дії ОСОБА_5 за ч.1 ст.121 КК. Адвокат ОСОБА_2 посилався на можливість кваліфікації дій ОСОБА_5 при певних умовах за ст.124 або ст.128 КК, а другий захисник цього засудженого (адвокат ОСОБА_3В.) убачав в діях ОСОБА_5 ознаки злочину, передбаченого ч.1 ст.122 КК.

Таким чином, твердження в апеляціях захисників про непричетність засуджених до вчинення названих у вироку злочинів, а також їх доводи про відсутність у справі достовірних доказів про доведеність вини ОСОБА_4 і ОСОБА_5 у злочинах, за які вони були засуджені, належно перевірялися в судовому засіданні й обгрунтовано визнані безпідставними, оскільки такі посилання не відповідають фактичним обставинам справи та спростовуються зібраними у справі та покладеними в основу вироку доказами.

Виходячи з сукупності всіх обставин вчинених діянь суд дійшов обгрунтованого висновку про доведеність вини засуджених і правильно кваліфікував дії ОСОБА_4 за ч.4 ст.187 КК, а ОСОБА_5 за ч.2 ст.121 КК України. За таких обставин вважати, що ОСОБА_4 і ОСОБА_5 необгрунтовано засуджено за вказані злочинні дії, немає підстав.

Суд на підставі вимог ст.65 КК України визначив засудженим покарання, яке є достатнім і необхідним для їх виправлення і попередження нових злочинів, враховуючи як ступінь тяжкості вчинених злочинів, так і дані про особу засуджених. Підстав для помякшення їм покарання з мотивів, викладених в апеляціях потерпілого ОСОБА_6, захисників ОСОБА_1 і ОСОБА_3, колегія суддів не вбачає, оскільки наведені ними обставини в достатній мірі враховані судом під час призначення засудженим покарання.

Процесуальних порушень під час розслідування та розгляду зазначеної справи судом, які б давали підстави сумніватися в правильності прийнятого судом рішення щодо ОСОБА_4 і ОСОБА_5, не встановлено.

З огляду на наведене колегія суддів дійшла висновку, що постановлений відносно засуджених осіб вирок є законним і обгрунтованим, а тому подані потерпілим і захисниками засуджених апеляції задоволенню не підлягають.

Виходячи з наведеного, керуючись статтями 365, 366 КПК України, колегія суддів

Ухвалила:

Апеляції потерпілого ОСОБА_6, захисників ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 залишити без задоволення, а вирок Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 25 серпня 2011 року щодо ОСОБА_4 і ОСОБА_5 без зміни.

Судді