Справа № 183/5968/15
№ 1-кп/183/720/15
В И Р О К
іменем України
02 листопада 2015 року Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

секретаря ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

в присутності обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Новомосковського міськрайонного суду кримінальне провадження відносно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Зоря Дніпропетровського району Дніпропетровської області, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 , раніше не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 407 КК України, -

в с т а н о в и в:
20 березня 2014 року наказом № 60 командира військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_5 зараховано до списків особового складу частини, та призначено на посаду старшого навідника 1 самохідно-артилерійської батареї 1 самохідно-артилерійського дивізіону військової частини НОМЕР_1 .

Солдат ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем відповідно до вимог ст.ст. 9, 11, 12, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України зобов`язаний суворо дотримуватись у своїй службовій діяльності вимог законів України, Статутів Збройних Сил України, бути взірцем виконання службового обов`язку.

17 серпня 2014 року солдат ОСОБА_5 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи з метою тимчасово ухилитися від проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 , умисно самовільно залишив розташування військової частини, свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд, про своє місце знаходження до органів військового чи цивільного управління не заявляв, не приймаючи мір для повернення до військової частини.

19 серпня 2015 року солдат ОСОБА_5 самостійно прибув до прокуратури Дніпропетровського гарнізону та заявив про себе.

Таким чином, в період з 17 серпня 2014 року по 19 серпня 2015 року солдат ОСОБА_5 самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 та без поважних причин ухилявся від проходження військової служби понад 1 місяць.

Дії ОСОБА_5 кваліфіковані за ч.3 ст. 407 КК України, як самовільне залишення військової частини без поважних причин тривалістю понад один місяць.

Обвинувачений в судовому засіданні вину в пред`явленому обвинуваченні визнав у повному обсязі, обставини вчинення ним кримінального правопорушення не оспорював, у скоєному обвинувачений кається. При цьому обвинувачений показав, що 20 березня 2014 року був призваний на військову службу на підставі Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» та не ухилявся від мобілізації. Під час проходження служби у військовій частині НОМЕР_1 був призначений на посаду старшого навідника 1 самохідно-артилерійської батареї 1 самохідно-артилерійського дивізіону та безпосередньо приймав участь в антитерористичній операції. Після прибуття з зони АТО йому надали відпустку тривалістю 10 діб, під час якої він проходив лікування з приводу виразкової хвороби шлунку. Військовим комісаріатом був направлений на стаціонарне лікування до Дніпропетровського інституту гастроентерології. Після завершення лікування повернувся до військової частини, надав виписний епікриз у медико-санітарну частину, однак його батарея на той час вже знаходилася в зоні антитерористичної операції, а за станом свого здоров`я він не мав можливості продовжувати службу, тому попередивши в телефонному режимі свого безпосереднього керівника про свій стан здоров`я, він дійсно залишив розташування військової частини та продовжував лікування вдома. Крім того, в цей період на тяжку хворобу захворіла його бабуся, з якою він фактично проживає, тому він змушений був вживати заходів для матеріальної підтримки сім`ї та ведення господарства. Таким чином, обвинувачений не заперечує, що без дозволу командира військової частини самовільно залишив територію військової частини, однак, як тільки йому стало відомо про порушення кримінального провадження та проведення розшукових дій органом досудового розслідування, він 19 серпня 2015 року прибув до прокуратури Дніпропетровського гарнізону та заявив про себе.

В судовому засіданні обвинувачений не оспорював обставини, при яких ним скоєне кримінальне правопорушення, тому суд вважає не доцільним досліджувати докази, які ніким не оспорюються.

У відповідності до ч.3 ст. 349 КПК України судом було з`ясовано, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст наведених вище обставин, а також встановлено відсутність сумнівів у добровільності їх позиції.

Крім того, учасникам судового провадження судом роз`яснені вимоги ч.3 ст. 349 КПК України щодо позбавлення права оскарження обставин, які ніким не оспорюються, в апеляційному порядку.

Таким чином, суд приходить до висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_5 є встановленою, його дії належить кваліфікувати за ч.3 ст. 407 КК України, як самовільне залишення військової частини без поважних причин тривалістю понад один місяць.

При призначенні покарання ОСОБА_5 суд, у відповідності до ст.65 КК України враховує, що обвинувачений вчинив злочин середньої тяжкості, раніше не був судимим. При цьому суд бере до уваги позитивну характеристику з місця проживання і відкидає негативну характеристику з місця служби. Характеристика з місця служби носить суперечливі дані, не відповідає даним, занесеним в службову картку, характеристика видана командиром 2 батареї, не дивлячись на те, що ОСОБА_5 був призначений на посаду старшого навідника 1 самохідно-артилерійської батареї. Натомість мешканці села за місцем проживання обвинуваченого характеризують його, як порядну особу, яка заслуговує повагу в суспільстві, обвинувачений фактично здійснює догляд за своєю хворою бабусею та веде домашнє господарство.

Обставин, що обтяжують покарання, судом не встановлено.

Обставинами, що пом`якшують покарання визнаються щире каяття обвинуваченого та з`явлення із зізнанням, активне сприяння розкриттю злочину. При цьому слід звернути увагу на ту обставину, що лише зі слів обвинуваченого органом досудового розслідування та судом було встановлено, що самовільне залишення військової частини військовослужбовцем сталося 17 серпня 2014 року. Саме ця обставина свідчить про з`явлення обвинуваченого із зізнанням.

При цьому суд вважає, що щире каяття обвинуваченого, в даній ситуації, ґрунтується на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки і характеризується щирим осудом цієї поведінки, визнанням своєї провини з самого початку досудового розслідування, добровільним та самостійним поверненням до військової частини, бажанням виправити ситуацію та продовжувати військову службу, а також готовністю підлягати кримінальній відповідальності.

У відповідності до ст. 50 КК України щодо поняття покарання та його цілей, позбавлення волі обвинуваченого на певний термін буде достатнім для його виправлення, і не потребує покарання в межах найбільшої санкції ч.3 ст. 407 КК України.

Між тим, з урахуванням характеру скоєного злочину та його наслідків, з урахуванням обставин, при яких сталося самовільне залишення військової частини військовослужбовцем, з урахуванням особи винного, його ставлення до скоєного та реального усвідомлення про наслідки скоєного кримінального правопорушення, суд дійшов до переконання, що виправлення засудженого можливе без відбування покарання у виді позбавленні волі, ОСОБА_5 , у відповідності до вимог ст. 75 КК України, може бути звільнений від відбування покарання з випробуванням, з покладенням на нього обов`язків, передбачених п.п.2,3,4 ч.1 ст. 76 КК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 370, 371, 373, 374, 376 КПК України, суд,-

у х в а л и в :
ОСОБА_5 визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 407 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням строком на 1 (один) рік.

На підставі ст. 76 КК України зобов`язати засудженого ОСОБА_5 не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи.

Копію вироку вручити засудженому негайно.

Вирок може бути оскаржений в апеляційний суд Дніпропетровської області через Новомосковський міськрайонний суд протягом 30 днів.

Суддя ОСОБА_1