Провадження № 1-кп/185/688/15
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
08 грудня 2015 року. Павлоградський міськрайонний суд

Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участі прокурора - ОСОБА_2 ,

потерпілого - ОСОБА_3 ,

обвинуваченого - ОСОБА_4

захисника обвинуваченого - ОСОБА_5 ,

секретаря - ОСОБА_6 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в м. Павлограді кримінальне провадження, зареєстроване у Єдиному реєстрі досудових розслідувань за № 0003003 від 11 листопада 2015 року, за обвинуваченням:

ОСОБА_4 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Павлограда
Дніпропетровської області, українця,
громадянина України, з середньою освітою,
не працюючого, зареєстрованого та мешкаю чого
за адресою:
АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, -

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_4 , 06.11.2015 року, приблизно о 22.00 годині, проходив біля будинку №2, розташованого по вул. Садовниченко міста Павлограда Дніпропетровської області, де помітив раніше йому знайомих ОСОБА_3 та ОСОБА_7 . У ОСОБА_4 раптово виник злочинний намір, направлений на протиправне вилучення чужого майна і обернення його на свою користь. ОСОБА_4 наблизився до раніше йому знайомих ОСОБА_3 та ОСОБА_7 , котрі стояли біля будинку АДРЕСА_2 , де зловживаючи довірою ОСОБА_3 , під приводом зателефонувати, заволодів мобільним телефоном марки «GT-S5660» вартістю 599,40 гривень, після чого з місця скоєння кримінального правопорушення з викраденим майном зник та розпорядився на свій розсуд продав, чим заподіяв потерпілому матеріальний збиток на загальну суму 599,4 гривень (згідно висновку товарознавчої експертизи №5784-15 від 20.11.2015 року).
Дії обвинуваченого ОСОБА_4 кваліфіковано за ч. 1 ст. 190 КК України, як заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство).

08 грудня 2015 року між потерпілим ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 було укладено угоду про примирення, відповідно до якої сторони дійшли згоди щодо формулювання та його правової кваліфікації за ч. 1 ст. 190 КК України, істотних для відповідного кримінального провадження обставин, а саме те, що обвинувачений повністю визнав свою винуватість у вчиненні зазначеного кримінального правопорушення, відшкодував завдані збитки, та узгодженого покарання, яке повинен нести обвинувачений, а саме у виді одного року обмеження волі. На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування основного покарання, якщо він протягом одного року іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки, передбачені п. 2,3 ч. 1 ст. 76 КК України, а саме: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання та роботи. В угоді про примирення зазначені наслідки її укладення та затвердження, передбачені ст. 473 КПК України, а також зазначені наслідки її невиконання.

У підготовчому судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 повністю визнав себе винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, та пояснив, що йому цілком зрозумілі надані законом права, наслідки укладення та затвердження угоди про примирення, передбачені ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, а також вид покарання, яке буде застосоване до нього у разі затвердження угоди судом. При цьому, обвинувачений повідомив про добровільність своєї позиції, просить суд затвердити угоду про примирення та призначити йому узгоджене покарання.

У підготовчому судовому засіданні потерпілий ОСОБА_3 пояснив, що йому цілком зрозумілі наслідки затвердження угоди про примирення, передбачені ст. 473 КПК України, та просить затвердити угоду про примирення.

Прокурор у підготовчому судовому засіданні не заперечує проти затвердження угоди про примирення.

Розглядаючи питання про затвердження угоди про примирення між потерпілим ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 суд виходить з наступного.

Згідно п.1 ч.1 ст.468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим.

Згідно ч.3 ст.469 КПК України угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості та у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.

У підготовчому судовому засіданні достовірно встановлено, що ОСОБА_4 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, яке відповідно до ст. 12 КК України віднесене до категорії невеликої тяжкості.

Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді про примирення.

При цьому, судом з`ясовано, що обвинувачений ОСОБА_4 повністю усвідомлює зміст укладеної з потерпілим угоди про примирення, характер обвинувачення, щодо якого визнає себе винуватим, цілком розуміє свої права, а також наслідки укладення, затвердження даної угоди та наслідки її не виконання.

Суд переконався, що умови угоди повністю відповідають вимогам Кримінального процесуального кодексу України та закону, інтересам суспільства, не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб.

Покарання, запропоноване сторонами, є покаранням у межах санкції ч. 1 ст. 190 КК України, відповідає положенням Загальної частини КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, а також є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових кримінальних правопорушень.

Судом не встановлено жодних підстав для відмови у затвердженні угоди про примирення.

Таким чином, зміст угоди про примирення, укладеної 08 грудня 2015 року між потерпілим ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 , відповідає вимогам ст. 471 КПК України.

На підставі викладеного, суд вважає можливим затвердити угоду про примирення, укладену між сторонами, та призначити обвинуваченому ОСОБА_4 узгоджене сторонами покарання.

Цивільний позов не заявлений.

Речовий доказ слід розподілити відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 314, 370, 371, 373, 374, 475 КПК України, суд

У Х В А Л И В:
Затвердити угоду про примирення, укладену 08 грудня 2015 року між потерпілим ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 , у кримінальному провадженні № 0003003 від 11 листопада 2015 року за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України.

Визнати ОСОБА_4 винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 190 КК України та призначити йому покарання у виді одного року обмеження волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування з іспитовим строком на один рік з виконанням обов`язків, передбачених п. 2,3 ч. 1 ст. 76 КК України.а саме: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання та роботи.

Запобіжний захід ОСОБА_4 не обирався.

Цивільний позов не заявлений.

Речовий доказ у кримінальному провадженні, а саме мобільний телефон марки «SamsungGT-S5660», переданий під розписку ОСОБА_3 , залишити останньому за належністю.

Вирок суду може бути оскаржений з підстав, передбачених ст.394 КПК України, до апеляційного суду Дніпропетровської області через Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя ОСОБА_1