У Х В А Л А

іменем україни

08.12.2015 року місто Ужгород

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , розглянувши скаргу ОСОБА_2 на дії та бездіяльність прокуратури Закарпатської області (в порядку ст. 303 КПК України),-

ВСТАНОВИВ:
Заявник ОСОБА_2 , який утримується в Закарпатській УВП №9 в порядку ст.ст.303, 304 КПК України звернувся до Ужгородського міськрайонного суду зі скаргою на дії та бездіяльність прокуратури Закарпатської області (в порядку ст. 303 КПК України).

Скаргу обґрунтовує тим, що прокуратурою Закарпатської області проводиться досудове розслідування кримінального провадження № 0000022 по ч.2 ст.365 КК України, за зверненням ОСОБА_3 по факту застосування працівниками міліції у приміщенні Ужгородського MB УМВС України в Закарпатській області, фізичних та психологічних засобів відносно ОСОБА_2 , з моменту затримання останнього до моменту поступлення його в Ужгородський ІТТ МВ УМВС.
Однак, постановою слідчого прокуратури Закарпатської області ОСОБА_4 від 20.11.2015 року йому було відмовлено в задоволенні клопотання. З постановою слідчого прокуратури Закарпатської області ОСОБА_4 від 20.11.2015 року не погоджується.
На підставі вищенаведеного засуджений ОСОБА_2 просить суд витребувати матеріали кримінального провадження № 0000022; допитати очевидців даної події : ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 ; скасувати постанову слідчого прокуратури Закарпатської області ОСОБА_4 від 20.11.2015 року про відмову у визнанні ОСОБА_2 потерпілим у кримінальному провадженні № 0000022.
Слідчий суддя, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.
Відповідно до ст.303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора:

1) бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобовязаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, володільцем тимчасово вилученого майна;

2) рішення слідчого, прокурора про зупинення досудового розслідування - потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження;

3) рішення слідчого про закриття кримінального провадження - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником;

4) рішення прокурора про закриття кримінального провадження та/або провадження щодо юридичної особи - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження;

5) рішення прокурора, слідчого про відмову у визнанні потерпілим - особою, якій відмовлено у визнанні потерпілою;

6) рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора при застосуванні заходів безпеки - особами, до яких можуть бути застосовані заходи безпеки, передбачені законом;

7) рішення слідчого, прокурора про відмову в задоволенні клопотання про проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій - особою, якій відмовлено у задоволенні клопотання, її представником, законним представником чи захисником;

8) рішення слідчого, прокурора про зміну порядку досудового розслідування та продовження його згідно з правилами, передбаченими главою 39цього Кодексу, - підозрюваним, його захисником чи законним представником, потерпілим, його представником чи законним представником.

Кримінально-процесуальним законодавством чітко визначено, що рішення прокурора, слідчого про відмову у визнанні потерпілим може бути оскаржено особою, якій відмовлено у визнанні потерпілим. У даному випадку у матеріалах скарги відсутні докази того, що ОСОБА_2 відмовлено у визнанні потерпілим.
Так, в ч. 1 ст. 55 КПК України визначено, що потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а такожюридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди.

Відповідно до ч. 2 ст. 55 КПК України, права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого.

Як вказано у ч. 3 ст. 55 КПК України, потерпілим є також особа, яка не є заявником, але якій кримінальним правопорушенням завдана шкода і у зв`язку з цим вона після початку кримінального провадження подала заяву про залучення її до провадження як потерпілого.

Згідно до ч. 5 ст. 55 КПК України, за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 56 КПК України, протягом кримінального провадження потерпілий має право, зокрема, заявляти клопотання.
Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 220 КПК України, клопотання сторони захисту, потерпілого і його представника чи законного представника про виконання будь-яких процесуальних дій слідчий, прокурор зобов`язані розглянути в строк не більше трьох днів з моменту подання і задовольнити їх за наявності відповідних підстав. Про результати розгляду клопотання повідомляється особа, яка заявила клопотання.
Згідно ст. 60 КПК України заявником є фізична або юридична особа, яка звернулася із заявою або повідомленням про кримінальне правопорушення до органу державної влади, уповноваженого розпочати досудове розслідування, і не є потерпілим. Заявник має право отримати від органу, до якого він подав заяву, документ, що підтверджує її прийняття і реєстрацію.
Тобто, відповідно до вимог вказаної статті, заявником може бути люба фізична або юридична особа, але саме та, що звернулась до відповідного органу державної влади із заявою або повідомленням про кримінальне правопорушення. До того ж, вказана норма закону не передбачає можливість представництва інтересів заявника.
Тому враховуючи вищезазначене, слід дійти висновку про те, що оскаржити дії та бездіяльність слідчого прокуратури Закарпатської області ОСОБА_4 , яка полягала у відмові у визнанні ОСОБА_2 потерпілим у кримінальному провадженні № 0000022, в порядку п. 5 ч. 1 ст. 303 КПК України, може лише сам заявник.
Як видно з матеріалів скарги, cаме за зверненням гр. ОСОБА_3 прокуратурою Закарпатської області проводиться досудове розслідування кримінального провадження № 0000022 по ч.2 ст.365 КК України. Таким чином , заяву подав не ОСОБА_2 , а саме ОСОБА_3 , як фізична особа, яка і є заявником у даному випадку у розумінні вимог ч.1 ст. 60 КПК України, тому відповідно до положень чинного законодавства саме вона вправі оскаржувати вказану бездіяльність органу досудового розслідування.
При цьому, суд вважає необхідним врахувати і положення ч.1 ст. 58 КПК України, відповідно до якої інтереси потерпілого у кримінальному провадженні може представляти його представник, тобто особа, яка у кримінальному провадженні має право бути захисником.
Жодних даних, що ОСОБА_2 відмовлено у визнанні потерпілим, до матеріалів скарги не додано.
Відповідно до ч.2 ст. 304 КПК України, скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора, передбачені частиною першою статті 303 цього Кодексу, повертаються, у тому числі якщо скаргу подала особа, яка не має права подавати скаргу.
Крім того, ч. 1 ст. 304 КПК України передбачено, що скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора, передбачені частиною першою статті 303 цього Кодексу, можуть бути подані особою протягом десяти днів з моменту прийняття рішення, вчинення дії або бездіяльності. Якщо рішення слідчого чи прокурора оформлюється постановою, строк подання скарги починається з дня отримання особою її копії.
Зі скарги заявника вбачається, що постановою слідчого прокуратури Закарпатської області ОСОБА_4 від 20.11.2015 року ОСОБА_2 було відмовлено в задоволенні клопотання про визнання його потерпілим, доказів про дату отримання постанови від 20.11.2015 року до матеріалів скарги не додано. Крім того, постанова про відмову в задоволенні клопотання про визнання ОСОБА_2 потерпілим датована 20.11.2015 року, натомість ОСОБА_2 звернувся до суду зі скаргою на дії та бездіяльність слідчого лише 07.12.2015 р.,що стверджується штампом УВП №9, тобто після спливу 10 днів з моменту прийняття рішення. Натомість скаржник не порушує питання про поновлення цього строку, відсутнє відповідне обґрунтування із зазначенням поважності пропуску такого та долученням доказів поважності пропуску такого.
Згідно пункту 5 роз`яснень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ викладених у листі №1640/0/4-12 від 09.11.2012 р. «Про деякі питання оскарження рішень, дій чи бездіяльності під час досудового розслідування», при оскарженні бездіяльності обчислення строку оскарження починається із дня, що настає після останнього дня, який відведено КПК для вчинення слідчим або прокурором відповідної дії.
Процесуальна дія провадиться, а процесуальне рішення приймається згідно з положеннями кримінально-процесуального закону, чинного на момент початку виконання такої дії або прийняття такого рішення ( ст. 5 КПК України).
Відповідно до вимог пункту 3 частини 2 статті 304 КПК України, скарга повертається якщо скарга подана після закінчення строку, передбаченого частиною першої цієї статті, і особа яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або слідчий суддя за заявою особи не знайде підстав для його поновлення та згідно п.1 та п 3 ч.2 ст.304 КПК України скарга повертається, якщо вона подана особою, яка не має права подавати скаргу.
Вказана стаття має на меті оптимізацію кримінального процесу в частині оскарження рішень слідчого чи прокурора, оскільки обмежує право оскарження певними часовими рамками, визначає підстави для повернення скарги та відмови у відкритті по ній провадження.

На вказаній стадії виклик до суду заявника, потерпілого, його представника чи законного представника, підозрюваного, його захисника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, володільця тимчасово вилученого майна не передбачено.

У зв`язку з вищевикладеним вважаю, що скарга підлягає поверненню скаржнику, як така, що подана особою, яка не має право подавати скаргу.
Крім того, слідчий суддя вважає за необхідне роз`яснити скаржнику, що повернення скарги не позбавляє його право повторного звернення до слідчого судді, в порядку, передбаченому КПК України.

Керуючись ст.ст. 303, 304, КПК України, -

УХВАЛИВ:
Скаргу ОСОБА_2 на дії та бездіяльність прокуратури Закарпатської області (в порядку ст. 303 КПК України) повернути скаржнику.

Повернення скарги не позбавляє права повторного звернення до слідчого судді, суду в порядку, передбаченому цим Кодексом.
На ухвалу протягом п`яти днів з дня отримання її копії може бути подана апеляція до апеляційного суду Закарпатської області.
Суддя Ужгородського
міськрайонного суду ОСОБА_1