Справа № 605/70/16-к
У Х В А Л А
"05" лютого 2016 р. слідчий суддя Підгаєцького районного суду Тернопільської області ОСОБА_1 при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши погоджене з начальником Підгаєцького відділу Теребовлянської місцевої прокуратури Тернопільської області клопотання слідчого СВ Підгаєцького ВП ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_3 , про накладення арешту на майно,
До Підгаєцького районного суду Тернопільської області надійшло вищевказане клопотання про накладення арешту на майно, в якому ставиться питання про накладення арешту на тимчасово вилученний з володіння автомобіль марки «Renault 19» 1991 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , ( без зазначення кольору, номер шасі) із ключами запалювання та документів, який згідно свідоцтва про реєстрацію належить ОСОБА_4 , та яким за довіреністю користується ОСОБА_5 . В клопотанні вказано, що вище зазначений автомобіль зберіг на собі сліди вчинення кримінального правопорушення і має значення речового доказу у даному кримінальному провадженні, тому виникла потреба в застосуванні арешту
В судовому засіданні слідчий своє клопотання підтримав та просив його задовольнити
Прокурор, в судовому засіданні, просив частково задоволити клопотання , зауважив, що згідно норм чинного законодавства експлуатація вказаного автомобілю заборонена, він є речовим доказом по справі, що стосується накладення арешту на документи в цій частині вказав. що документи засвідчують факт вчинення юридичного правочину між власником і повіреним, та жодним чином не підтверджують обставин, щодо кримінального правопорушення за правовою кваліфікацією по даному факту,який внесено в ЄРДР, в цій частині клопотання не підтримує
ОСОБА_5 просить в задоволенні клопотання відмовити та пояснив, що ним не вчинено жодної спроби яку б можна розцінювати, як заміна чи зміна номерних агрегатів на транспортному засобі марки«Renault 19» 1991 року випуску, який він придбав разом з батьком 11.08.2011 року , по довіреності та 03.02.2016 року мав намір поставити на облік у ВРЕР та з цією метою приїхав на реєстрацію цього автомобіля в ВРЕР в м. Підгайці. Також ОСОБА_5 пояснив, що даний автомобіль придбано для особистого використання, наміру його подальшої реалізації у нього немає, бажає добровільно співпрацювати з правоохоронними органами з метою встановлення істини в даному кримінальному провадженні та зобов`язується в добровільному порядку та на першу вимогу надати автомобіль для проведення всіх необхідних слідчих дій.Заперечував щодо такого арешту.
Дослідивши надані матеріали, суд дійшов до наступного.
Згідно ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове позбавлення підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, можливості відчужувати певне його майно за ухвалою слідчого судді або суду до скасування арешту майна у встановленому цим Кодексом порядку.
Відповідно до ч.2 ст.170 КПК України, слідчий суддя або суд під час судового провадження накладає арешт на майно у вигляді речей, якщо є достатні підстави вважати, що вони відповідають критеріям, зазначеним у частині другій статті 167 цього Кодексу.
Зі змісту ч.2 ст.167 КПК України вбачається, що таким майном може бути, зокрема, майно, яке є предметом кримінального правопорушення.
З свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу вбачається, що автомобіль марки «Renault 19» 1991 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 зареєстрований на ОСОБА_4 , та остання є його власником.
Оскільки ОСОБА_7 не зареєстрували своє право власності на вказаний автомобіль в установленому законодавством України порядку, на теперішній час вони не є власниками вказаного автомобіля, а лише користувачами, згідно довіреності посвідченої приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу від 18.08.2011 року.
Протоколом огляду місця події від 03 лютого 2016 рокузасвідчено факт вилучення автомобіля при огляді, який поміщений на арешт майданчик Підгаєцького ВП ГУНП в Тернопільській області, разом з ключами запалювання та техпаспортом і довіреністю.
Постановою про визнання та приєднання до кримінального провадження речових доказів від 04.02.2016 р. визнано речовими доказами у кримінальному провадженні тимчасово вилучені вищезазначені предмети.
Враховуючи те, що користувачем автомобіля ОСОБА_8 було надано дозвіл на огляд автомобіля, а стосовно інших документів питання не вирішувалось, прямого дозволу на відшукування та вилучення документів, від ОСОБА_6 у слідчого не було, тому, у відповідності до ч.7 ст.236 КПК України, вилучений автомобіль та документи: свідоцтво про реєстрацію т/з, довіреність а також ключі запалювання до автомобіля має статус тимчасово вилученого майна, яке перебуває в такому статусі відповідно до ч.1 ст.167 КПК України до вирішення питання про його арешт або повернення.
Аналізуючи правовий зміст ч.7 ст.236, ч.1 ст.98, ч.2 ст.166 КПК України, де вказано, що тимчасове вилучення майна може здійснюватися також під час обшуку або огляду, можливо зробити висновок про те, що речі і документи, вилучені при проведенні обшуку, мають одну з двох процесуальних статусів: 1) речі та документи, які входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на їх відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку і 2) речі та документи, які не входять до цього переліку, тобто - тимчасово вилучене майно, яке перебуває в такому статусі відповідно до ч.1 ст.167 КПК України до вирішення питання про його арешт або повернення.
Таким чином, визнання речовими доказами можливо лише вилучених речей і документів, які входили до переліку, щодо якого судом надано дозвіл на їх відшукання в ухвалі на проведення обшуку, арештованого майна відповідно до правил ст. 98 КПК України, але визнання речовими доказами тимчасово вилученого майна без стадії накладення на нього арешту відповідно до ч.5 ст.171 КПК України, не передбачено. Такий процесуальний порядок щодо тимчасово вилученого майна узгоджується із приписами Глави 16 і ч.7 ст.236 КПК України.
Частина 1 ст.167 КПК України дає визначення підставав тимчасового вилучення майна, які зазначаються як фактичне позбавлення підозрюваного можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним його майном до вирішення питання про його арешт або повернення. Тобто, застосування тимчасового вилучення майна можливе відносно підозрюваного і лише до вирішення питання про арешт такого майна або його повернення, що свідчить про конкретне визначення законодавцем наступної долі тимчасово вилученого майна.
Випадки припинення тимчасово вилучення майна передбачені в ст.169 КПК України, де вказано, що тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено. При цьому, в ч.5 ст.171 КПК України вказано, що клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути повернуто особі, у якої його було вилучено.
На час розгляду клопотання автомобіль «Renault 19» 1991 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 із ключами запалювання є вилученим. 03 лютого 2016 року під час проведення огляду місця події. Вилучений транспортний засіб, не переданий на відповідальне зберігання, а зберігається на території майданчику Підгаєцького відділення поліції Бережанського відділу поліції ГУНП в Тернопільській області.
Статтею 168 ч.4 КПК України передбачений порядок забезпечення схоронності тимчасово вилученого майна.
Суд непогоджується з наведеними в судовому засіданні поясненнями слідчого про те, що транспортний засіб , який поміщено на територію майданчика Підгаєцького відділу поліції, і за його зберігання відповідають працівники чергової частини даного райвідділу є належним зберіганням цого транспортного засобу , оскільки це суперечить вимогам . Постанови Кабінету Міністрів України від 19 листопада 2012 р. N 1104 «Про реалізацію окремих положень Кримінального процесуального кодексу України», затверджено новий порядок зберігання тимчасового вилученого майна стороною обвинувачення.
В силу п.27 Постанови КМУ від 19 листопада 2012 р. N 1104 «Порядок зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізації, технологічної переробки, знищення, здійснення витрат, пов`язаних з їх зберіганням і пересиланням, схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження», схоронність тимчасово вилученого майна забезпечується згідно з пунктами 1 - 26 цього Порядку до повернення майна власнику у зв`язку з припиненням тимчасового вилучення майна або до постановлення слідчим суддею, судом ухвали про накладення арешту на майно.
Згідно з п.20 Постанови КМУ від 19 листопада 2012 р. N 1104, зберігання речових доказів у вигляді автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, здійснюється на спеціальних майданчиках і стоянках Державтоінспекції МВС для зберігання тимчасово затриманих транспортних засобів.
Тому, доводи слідчого щодо місця перебування арештованого транспортного засобу є помилковими та такими що не узгоджуються з вищевказаним законом.
Як вбачається зі змісту клопотання, автомобіль, на який просить слідчий накласти арешт, є предметом кримінального правопорушення і метою застосування арешту є уникнення зникнення слідів вчинення злочину, які збережені на цьому транспортному засобі, арешт також є необхідним для встановлення законності переходу права власності на автомобіль від одного власника до іншого.
Враховуючи викладене, приходжу до висновку про необґрунтованість доводів слідчого щодо необхідності накладення арешту саме з цих підстав.
Крім того, слідчим та прокурором не надано суду належних доказів того, що побоювання з приводу неможливості виконати слідчі дії в майбутньому носять реальний характер, також суду не доведено, що відповідач має намір здійснити відчуження вказаного майна з метою уникнути виконання необхідних експертиз, отже побоювання слідчого та прокурора з приводу неможливості виконання необхідних дій в кримінальному провадженні є передчасними.
Частиною 5 статті 171 КПК України передбачено, що клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено.
За таких обставин, оскільки тимчасове вилучення транспортного засобу здійснювалось 03.02.2016 року, в особи в користуванні якого перебував даний автомобіль, та якій про вилучення відомо саме 03.02.2016 року ,а слідчий звернувся із клопотанням про арешт тимчасово вилученого майна, 05 лютого 2016 року в 11 годин 51 хвилину, тому строк звернення з цим клопотанням у слідчого минув.
Доводи слідчого щодо неможливості подання клопотання про арешт у строк передбачений чинним КПК України, оскільки мало місце рестрація цього клопотання в канцелярії поліції, а відтак, по закінченню робочого дня небуло можливості скерувати в суд для розгляду суд не приймає до уваги, як необґрунтовані. Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що КПК України передбачено подання клопотання наступного робочого дня після вилучення майна, отже сам факт реєстрації клопотання не займає такого тривалого часу, який би унеможливив своєчасне звернення слідчогодо слідчого судді для розгляду цього клопотання.
Слід звернути увагу на те. що до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості за фактом підозри на зміну ідентифікаційного номера кузова автомобіля за правовою кваліфікацією ст.. 290 КК України. Відповідно до диспозиції ст.. 290 КК України немає складу злочину , яка б передбачала кваліфікацію підозри у заміні ідентифікаційного номера.
Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_9 суду пояснив виконуючи свої службові повноваження , на робочому місце в МРЕВ ,оглядав транспортний засіб Котіка, ним було виявлено наявні невідповідності в частині проведення зварювальних робіт по заміні ідентифікаційного номера, проте жодного документа про виявлені порушення як експерт чи або спеціаліст в цій галузі ,не складав, а лише усно повідомив безпосередньо свого начальника що свідчить про відсутність підстав вважати про наявність факту кримінального правопорушення.
Тому, враховуючи те, що з моменту тимчасового вилучення майна і до часу звернення до суду з клопотання про арешт тимчасово вилученого майна в порушення вимог ч.5 ст. 171 КПК України слідчий не звернувся до суду з клопотанням про арешт тимчасово вилученого майна, то відповідно до вимог ч.1 ст.100 КПК України речовий доказ, який був стороною кримінального провадження вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, та або користувачеві, а в задоволенні клопотання слід відмовити за пропуском звернення до суду з таким.
Таким чином, підстав для задоволенні клопотання про накладення арешту у кримінальному провадженні відсутні, тому не підлягає задоволенню
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.132, 170 - 173 КПК України, суд -
Відмовити в задоволенні клопотання слідчого СВ Підгаєцького ВП ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_3 , про накладення арешту на майно: на автомобіль марки «Renault 19» 1991 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 із ключами запалювання, який належить ОСОБА_4 та перебуває в користуванні ОСОБА_7 , та документів: свідоцтва про реєстрацію ТЗ серія НОМЕР_2 , довіреність серія ВРМ № 419969
Копія ухвали направити прокурору, іншим заінтересованим особам
Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Тернопільської області протягом семи днів з дня її проголошення
Слідчий суддя Підгаєцького районного суду :підписОСОБА_1