Справа № 11-25 Головуючий у І інстанції Бабіш
Провадження № Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 54 12.01.2011
УХВАЛА

Іменем України

12 січня 2011 р. колегія суддів судової палати з кримінальних справ Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого Беха М.П.

суддів Гайдай Р.М., Матюшка М.П.

з участю прокурора Стаховської Н.О.

захисника ОСОБА_2

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальну справу за апеляцією прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, адвоката ОСОБА_2 на вирок Васильківського міскрайонного суду Київської області від 05 травня 2010 року, яким

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, мешканця ІНФОРМАЦІЯ_3, судимого 24.03.2009 року Васильківським міськрайонним судом за ст. 286 ч. 3 КК України на 5 років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_3 звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 3 роки, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки,

засуджено за ст. 389 ч. 1 КК України на 6 місяців обмеження волі.

Відповідно зі ст. 71 КК України за сукупністю вироків, остаточно призначено ОСОБА_3, шляхом приєднання невідбутого покарання за вироком Васильківського міськрайонного суду від 24.03.2009 року, 5 років 3 місяці позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на 3 роки.

ОСОБА_3 визнаний винним та засуджений за те, що будучи засудженим вироком Васильківського міськрайонного суду від 24.03.2009 року за ст. 286 ч. 3 КК України на 5 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_3 від відбування покарання звільнений з випробуванням, з іспитовим строком 3 роки.

Проте ОСОБА_3 не бажаючи виконувати вирок суду і маючи намір на ухилення від відбування покарання, всупереч заборони суду систематично керував транспортними засобами, а саме: автомобілем марки «Фольксваген» д.н. НОМЕР_1 та ВАЗ 21074 д.н. НОМЕР_2 у період 15.04.2009 р. та 20.08.2009 р. в м. Шумськ Тернопільської області. Керуючи транспортним засобом ВАЗ 21074 д.н. НОМЕР_2 ОСОБА_3 був затриманий працівниками ВДАІ Шумського району при УДАІ МВС України в Тернопільській області за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Крім того ОСОБА_3 за порушення Правил дорожнього руху був притягнутий до адміністративної відповідальності 15.04.2009 р. та 19.06.2009 р.

В апеляції прокурор, котрий брав участь у розгляді справи судом першої інстанції просить вирок скасувати у звязку з неправильним застосуванням кримінального закону.

Постановити вирок, яким визнати ОСОБА_3 у вчиненні злочину передбаченого ч. 1 ст. 389 КК України і призначити йому покарання у виді 1 року обмеження волі.

Відповідно до ст. 72 КК України перевести призначений вид покарання в більш суворий у вигляді 6 місяців позбавлення волі.

Застосувати до призначеного покарання ОСОБА_4 ст. 71 КК України і до покарання за новим вироком повністю приєднати невідбуту частину покарання за попереднім вироком у виді 5 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки і остаточне покарання ОСОБА_3 призначити 5 років 6 місяців позбавлення волі з позбавлення права керувати транспортними засобами строком на 3 роки.

Прокурор в доводах апеляції вказує на те, що відповідно до ч. 2 ст. 61 КК України обмеження волі встановлюється від одного до пяти років.

Таким чином, суд, неправильно застосував кримінальний закон, що є підставою для скасування вироку у звязку з необхідністю застосування більш суворого покарання.

Адвокат ОСОБА_2 в апеляції просить вирок скасувати за відсутністю складу злочину в діях ОСОБА_3, оскільки вирок вважає незаконним, необґрунтованим і невмотивованим, винесеним з порушенням норм КПК та неправильним застосуванням норм кримінального кодексу України.

Судом, під час проведення судового слідства та при винесенні вказаного вироку не було правильно враховано і вирішено питання про те, чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_3 і чи має це діяння склад злочину і якою саме статтею кримінального закону він передбачений, а також чи правильно було визначено і застосовано норму Кримінального кодексу України при відкритті кримінальної справи.

Крім того, призначене ОСОБА_4 покарання за своїм видом є занадто суворим і має місце невідповідність призначеного покарання особі засудженого, який не є суспільно небезпечною особою, а також, призначене йому покарання не відповідає по суті та ступеню тяжкості його діянь, які кваліфіковані як правопорушення і злочин, насправді за законом такими не кваліфікуються.

Також апелянт вважає, що в діях ОСОБА_4 відсутній склад злочину, який кваліфікується за ч. 1 ст. 389 КК України, тому що вказана норма передбачає відповідальність за ухилення від сплати штрафу або права обіймати певні посади чи займатися певною діяльність особою, засудженою до цих видів покарань. Обєктивна сторона даного злочину полягає в тому, що особа, засуджена до основного або додаткового покарання у виді позбавлення права займати певну посаду чи займатися певною діяльністю, або залишається на колишній посаді або займається забороненою діяльністю, або протягом строку покарання намагається влаштуватися на зазначену посаду або починає займатися забороненою для неї діяльністю.

Заслухавши доповідь судді, прокурора котрий свою апеляцію підтримав в повному обсязі, апеляцію адвоката не підтримав, засудженого ОСОБА_3 та його захисника ОСОБА_2, котрі свою апеляцію підтримали, апеляцію прокурора вважають безпідставною, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляції колегія суддів приходить до переконання, що апеляції підлягають до часткового задоволення з таких підстав.

Відповідно до ст. 323 КПК України, вирок суду повинен бути законним і обґрунтованим. Проте ця вимога закону судом належним чином не виконана.

Так, призначаючи покарання ОСОБА_3 суд припустився помилки і неправильно застосував кримінальний закон.

Відповідно до ст. 61 КК України, обмеження волі встановлюється на строк від одного до пяти років.

Однак суд призначив засудженому ОСОБА_3 покарання у виді 6 місяців обмеження волі.

Таке порушення закону є підставою для скасування вироку, а тому апеляція прокурора в цій частині підлягає до задоволення, а кримінальна справа направленню на новий судовий розгляд.

При новому судовому розгляді суду необхідно звернути увагу на доводи апеляції адвоката.

Колегія суддів також вважає за можливе з врахуванням стану здоровя ОСОБА_3 змінити щодо нього запобіжний захід.

На підставі викладеного, керуючись ст. 365, 366 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляції прокурора та адвоката ОСОБА_2 задоволити частково.

Вирок Васильківського міськрайонного суду від 5.05.2010 року щодо ОСОБА_3 скасувати, справу направити на новий судовий розгляд в той же суд іншим суддею.

Запобіжний захід у виді взяття під варту щодо ОСОБА_3 змінити на підписку про невиїзд, звільнивши його з-під варти в залі суду.

СУДДІ: