Заставнівський районний суд Чернівецької області
Справа № 4-41/11
П О С Т А Н О В А

22.07.2011 рокум. м. Заставна

Заставнівський районний суд Чернівецької області в складі:

головуючого судді Стрільця Я.С.

при секретарі Вікторівському А.М.

з участю: прокурора Данко А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Заставна скаргу ОСОБА_1 на постанову ДІМ Заставнівського РВ УМВС України в Чернівецькій області капітана міліції ОСОБА_2 від 26 травня 2011 року про відмову в порушенні кримінальної справи, -

В С Т А Н О В И В :

13.07.2011р. скаржник ОСОБА_1 звернулася до Заставнівського районного суду Чернівецької області зі скаргою в порядку ст. 236-1 КПК України на постанову ДІМ Заставнівського РВ УМВС України в Чернівецькій області капітана міліції ОСОБА_2 від 26 травня 2011 року про відмову в порушенні кримінальної справи відносно ОСОБА_3 у скоєнні злочину передбаченого ст.190 КК України на підставі п.2 ст.6 КПК України.

В своїй скарзі посилається на те, що після ознайомлення із оскаржуваною постановою, яку вона отримала лише 8 липня 2011 року у Заставнівському РВ УМВС, вважає, що вона підлягає до скасування з наступних підстав. Її чоловік ОСОБА_4 влітку 2010 року пішов жити до ОСОБА_3 в с. Омут і забрав із собою автомобіль НОМЕР_1, який вони з чоловіком придбали, перебуваючи в шлюбі, таким чином даний автомобіль є їхнім спільним майном. 20 січня 2011 року, перебуваючи в с. Омут, її чоловік помер, а ОСОБА_3 відмовилась провести його поховання, тому це зробила вона. В свою чергу у ОСОБА_3 залишився спірний автомобіль, документи на нього, паспорт покійного чоловіка та інші документи.

На її вимогу повернути автомобіль та документи, ОСОБА_3 відмовилась, посилаючись на якийсь борг. Вона неодноразово зверталась із заявами у Заставнівський РВ УМВС, у Генеральну прокуратуру України та інші органи і з цього приводу приймались рішення, завжди виносились постанови про відмову в порушенні кримінальної справи відносно ОСОБА_3 Остання спочатку повідомила, що автомобіль в неї, але вона його не поверне. Потім повідомила, що автомобіль забрали працівники міліції з Тернопільської області, а потім повідомила, що вона в середині лютого 2011 року автомобіль продала за 2800 доларів невідомому чоловікові. Кожний раз ОСОБА_3 давала інші свідчення.

В оскаржуваній постанові працівник міліції дійшов висновку про те, що в діях ОСОБА_3 відсутній склад злочину, а саме шахрайство. Однак він не звернув увагу на те, що остання, не маючи жодного відношення до вказаного автомобіля, не маючи на це права, продала його невстановленому чоловікові. Хоча в матеріалах перевірки є її розписка, в якій вона зобовязується зберігати автомобіль до вирішення питання в суді. Вважає, що ОСОБА_3 безпідставно розпорядилась майном, яке належало їй та її чоловікові і таким чином вчинила злочин, передбачений ст. 356 КК України, а саме самоправство, так як вона самовільно, всупереч встановленому законом порядку, вчинила дії, правомірність яких оспорюється окремим громадянином, якщо такими діями була заподіяна значна шкода інтересам громадянина. Вказала, що протиправними діями ОСОБА_3 їй заподіяно значну шкоду на суму вартості автомобіля.

В звязку з тим, що їй не було відомо про те, що 26 травня 2011 року було винесено оскаржувану постанову про відмову в порушені кримінальної справи, а про це вона дізналась лише 8 липня 2011 року, поцікавившись особисто як вирішено її скаргу, то строк на її оскарження підлягає поновленню, оскільки його вона пропустила з поважних на те причин.

Просить скасувати вищевказану постанову та повернути матеріали в Заставнівський РВ УМВС України в Чернівецькій області для проведення додаткової перевірки.

В судове засідання скаржник ОСОБА_1 не зявилася, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином.

Прокурор в судовому засіданні пояснив, що оскаржувана постанова винесена законно, перевірка по факту зберігання у себе та подальшого відчуження спірного транспортного засобу громадянкою ОСОБА_3 проведена всебічно, повно та обєктивно, а оскаржувана постанова винесена обґрунтовано і підстав для її скасування не має. Тому він заперечує проти її скасування та направлення матеріалів для проведення додаткової перевірки.

Розглянувши скаргу, вислухавши думку прокурора, дослідивши матеріали, на підставі яких було винесено оскаржувану постанову, суд вважає, що скаргу слід залишити без задоволення.

Судом встановлено, що 26 травня 2011 року ДІМ Заставнівського РВ УМВС України в Чернівецькій області капітаном міліції ОСОБА_2 від 26 травня 2011 року винесено постанову про відмову в порушенні кримінальної справи відносно ОСОБА_3 у скоєнні злочину передбаченого ст.190 КК України на підставі п.2 ст.6 КПК України. Про існування даної постанови скаржнику стало відомо 08 липня 2011 року під час особистого відвідування Заставнівського РВ УМВС України в Чернівецькій області. Даних з приводу надіслання та отримання скаржницею постанови в матеріалах, що стали підставою для винесення оскаржуваної постанови не має. Саме тому, суд вважає, що скаржник у відповідності до вимог ст.236-1 КПК України не пропустив строк на оскарження вищевказаної постанови.

З диспозиції ст. 190 ч.1 КК України вбачається, що кримінальна відповідальність за нею настає в разі заволодіння чужим майном або придбання права на майно шляхом обману чи зловживання довірою (шахрайство).

В судовому засіданні також встановлено, що ОСОБА_3, жителька с.Омут Заставнівського району Чернівецької області, з 2006 року проживала разом із ОСОБА_4 без реєстрації шлюбу до смерті останнього. Таке спільне проживання мало епізодичний та нетривалий характер, однак носило ознаки перебування у фактичних шлюбних відносинах, оскільки вони вели спільне господарство, мали спільний бюджет, він зберігав у неї вдома особисті документи та дав нотаріальне посвідчене доручення на право керування транспортним засобом марки ВАЗ 21099 д/н НОМЕР_2. З пояснень ОСОБА_3 також вбачається, що під час спільного проживання із ОСОБА_4 у них народився син ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

З матеріалів, що стали підставою для винесення оскаржуваної постанови вбачається, що до самої смерті, тобто до 20 січня 2011 року, ОСОБА_4 крім того перебував в зареєстрованому шлюбі з скаржницею по справі ОСОБА_1, жителькою с.Горошова Борщівського району Тернопільської області, з якою також проживав однією сімєю, вів спільне господарство, мав спільний бюджет.

Поховання ОСОБА_4 провела його дружина ОСОБА_1, однак після цього всі особисті документи та спірний транспортний засіб марки ВАЗ 21099 д/н НОМЕР_2 залишилися вдома у ОСОБА_3 Скаржниця неодноразово зверталася до неї з вимогою повернути особисті документи померлого та транспортний засіб, однак ОСОБА_3 відмовлялася. Разом з тим, з матеріалів, що стали підставою для винесення оскаржуваної постанови вбачається, що 25 травня 2011 року ОСОБА_1 отримала всі особисті документи померлого чоловіка, а саме: паспорт громадянина України, довідку про присвоєння ідентифікаційного коду, паспорт для виїзду за кордон, пенсійне посвідчення, посвідчення водія та талон до нього, талон попередження, медичну довідку та свідоцтво про держсоцстрахування. Спірний автомобіль залишився зберігатися на території домоволодіння ОСОБА_3, однак як видно з пояснень останньої вона продала його в лютому 2011 року невідомому чоловіку за 2800 доларів США, а разом з автомобілем віддала доручення на право керування автомобілем та технічний паспорт на нього.

Таким чином, спірний транспортний засіб став обєктом володіння ОСОБА_3 не шляхом обману чи зловживання довірою померлого ОСОБА_4 або ж ОСОБА_1, а внаслідок спільного проживання із померлим та зберіганням транспортного засобу на території її житла.

Разом з тим, ОСОБА_3 не мала права відчужувати спірний транспортний засіб. Дані правовідносини регламентуються положеннями ст.330 ЦК України, яка встановлює, що майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до ст. 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього. Згідно з п.3 ч.1 ст.388 ЦК України, в разі придбання майна за відплатним договором у особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у випадку, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Таким чином, права скаржника ОСОБА_1, яка вважає себе власником майна, але не була стороною договору, підлягають захисту шляхом задоволення індикаційного позову, якщо є підстави, передбачені ст.388 ЦК України, які дають право витребувати майно у добросовісного набувача.

Таким чином, під час прийняття рішення про відмову в порушенні кримінальної справи дільничний інспектор міліції надав належним чином оцінку вказаним фактам та обставинам, врахувавши їх при прийнятті рішення. Останнім враховано вимоги передбачені ст. 99 КПК України, а саме відсутність законних приводів та підстав для порушення кримінальної справи.

Враховуючи вище викладене, суд вважає, що оскаржувана постанова про відмову в порушенні кримінальної справи від 26 травня 2011 року є законною, а рішення, що було прийняте обґрунтованим. Саме тому, скарга ОСОБА_1 на постанову ДІМ Заставнівського РВ УМВС України в Чернівецькій області капітана міліції ОСОБА_2 від 26 травня 2011 року про відмову в порушенні кримінальної справи підлягає залишенню без задоволення.

На підставі викладеного та керуючись ст. 236-2 КПК України,

ПОСТАНОВИВ :

Скаргу ОСОБА_1 на постанову ДІМ Заставнівського РВ УМВС України в Чернівецькій області капітана міліції ОСОБА_2 від 26 травня 2011 року про відмову в порушенні кримінальної справи відносно ОСОБА_3 у скоєнні злочину передбаченого ст.190 КК України на підставі п.2 ст.6 КПК України залишити без задоволення.

Копію постанови направити особі, яка винесла постанову, що була оскаржена, прокуророві та особі, яка подавала скаргу.

Постанова може бути оскаржена прокурором, особою, яка подала скаргу, протягом семи діб з дня її винесення до Апеляційного суду Чернівецької області.

СУДДЯ: Стрілець Я.С.