Справа № 161/5548/15-к Провадження №11-кп/773/438/15 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія:ч. 2 ст. 286 КК України Доповідач: ОСОБА_2
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
09 листопада 2015 року місто Луцьк

Апеляційний суд Волинської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000230 за апеляційними скаргами: заступника прокурора області ОСОБА_6 , потерпілого ОСОБА_7 , потерпілих ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , яка визнана законним представником малолітніх потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , потерпілих ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , який визнаний законним представником малолітніх потерпілих ОСОБА_14 та ОСОБА_15 та захисника ОСОБА_16 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_17 на вирок Луцького міськрайонного суду від 21 серпня 2015 року щодо
ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , одруженого, який має на утриманні малолітню дитину ІНФОРМАЦІЯ_2 , працює з 02.11.2015 року комплектувальником проводів на заводі «Кромберг енд Шуберт», раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_18 ,
потерпілих ОСОБА_13 , ОСОБА_12 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,
законних представників - ОСОБА_13 , ОСОБА_9 ,
представника потерпілих ОСОБА_19 ,
захисника ОСОБА_16 ,
обвинуваченого ОСОБА_17 ,
В С Т А Н О В И В :
Заступник прокурора області ОСОБА_6 в апеляційній скарзі, не оспорюючи фактичних обставин кримінального провадження, вважає вирок суду незаконним у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості вчиненому злочину. Зазначає, що призначене покарання ОСОБА_17 не є достатнім для його виправлення, оскільки останній у стані алкогольного сп`яніння вчинив тяжкий злочин, завдавши потерпілим середньої тяжкості та тяжкі тілесні ушкодження, не відшкодував завдані збитки. Крім того, зазначає, що з обвинувачення, яке визнано судом доведеним, підлягає виключенню те, що в результаті порушення ОСОБА_17 правил безпеки дорожнього руху потерпілим ОСОБА_12 , ОСОБА_15 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 спричинено легкі тілесні ушкодження, а потерпілому ОСОБА_10 тілесні ушкодження у виді закритого перелому середньої третини великої гомілкової кістки без зміщення, який в подальшому не підтвердився. Просить вирок суду скасувати та ухвалити новий, яким призначити ОСОБА_17 за ч. 2 ст. 286 КК України 4 роки 6 місяців позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами. строком на 3 роки.

В апеляційних скаргах потерпілі ОСОБА_20 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , яка також діє в інтересах потерпілих малолітніх ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , який також діє в інтересах потерпілих малолітніх ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , не оспорюючи фактичних обставин кримінального провадження, просять вирок в частині призначеного покарання змінити та призначити ОСОБА_17 5 років позбавлення волі, а їх позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди, а ОСОБА_7 також і в частині матеріальної шкоди, задовольнити повністю. Посилаються на те, що судом першої інстанції при визначенні міри та розміру покарання обвинуваченому не враховано їх думки про призначення суворого покарання. Не враховано судом також і те, що ОСОБА_17 неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності за керування транспортним засобом у нетверезому стані

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_16 в інтересах ОСОБА_17 , не оспорюючи фактичних обставин кримінального провадження, просить вирок суду в частині призначеного покарання змінити шляхом призначення ОСОБА_17 покарання не пов`язаного з позбавленням волі. Вказує, що визначене судом першої інстанції покарання у виді 3 років позбавлення волі є надто суворим і не відповідає особі винного, який визнав себе винним у скоєному та частково визнав цивільні позови про відшкодування матеріальної шкоди і поклався на думку суду при вирішення цивільних позовів про стягнення моральної шкоди, позитивно характеризується та має на утриманні малолітню дитину, злочин вчинив не умисно, до кримінальної відповідальності притягується вперше, зобов`язується відшкодовувати завдану шкоду.

В запереченні на апеляційну скаргу захисника ОСОБА_16 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_17 , прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_21 вважає скаргу захисника безпідставною і просить залишити її без задоволення, а вирок суду першої інстанції без зміни.

Цим вироком ОСОБА_17 визнаний винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та йому призначено покарання у виді позбавлення волі строком на три роки з позбавленням права керування транспортними засобами строком на три роки.

Міру запобіжного заходу ОСОБА_17 до набрання вироком законної сили залишено попередню особисте зобов`язання, поклавши на нього обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України: прибувати за кожною вимогою до суду; не відлучатися за межі населеного пункту, у якому проживає, без дозволу суду; повідомляти суд про зміну місця проживання.

Строк відбуття покарання ОСОБА_17 ухвалено рахувати з часу приведення вироку, до виконання.

Цивільні позови потерпілих про відшкодування майнової та моральної шкоди задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_17 на користь:

ОСОБА_14 4 331 грн. майнової шкоди, 15 000 грн. моральної шкоди та 4 900 грн. витрат на правову допомогу, а всього 24 231 (двадцять чотири тисячі двісті тридцять одну) гривню;

ОСОБА_11 10 212 грн. 48 коп. майнової шкоди, 50 000 грн. моральної шкоди та 4 900 грн. витрат на правову допомогу, всього 65 112 (шістдесят п`ять тисяч сто дванадцять) гривень 48 (сорок вісім) копійок;

ОСОБА_7 161 930 грн. майнової шкоди 15 000 грн. моральної шкоди та 5 500 грн. витрат на правову допомогу, всього 182 430 (сто вісімдесят дві тисячі чотириста тридцять) гривень;

ОСОБА_13 1 200 грн. майнової шкоди 1 000 грн. моральної шкоди та 4 900 грн. витрат на правову допомогу, всього 7 100 (сім тисяч сто) гривень;

ОСОБА_12 1 050 грн. майнової шкоди, 3 000 грн. моральної шкоди та 4 900 грн. витрат на правову допомогу, всього 8 950 (вісім тисяч дев`ятсот п`ятдесят) гривень;

ОСОБА_15 1 200 грн. майнової шкоди, 5 000 грн. моральної шкоди та 4 900 грн. витрат на правову допомогу, всього 11 100 (одинадцять тисяч сто) гривень;

ОСОБА_8 3 000 грн. майнової шкоди, 3 000 грн. моральної шкоди та 4 900 грн. витрат на правову допомогу, всього 10 900 (десять тисяч дев`ятсот) гривень;

ОСОБА_9 5 450 грн. майнової шкоди, 3 000 грн. моральної шкоди та 4 900 грн. витрат на правову допомогу, всього 13 350 (тринадцять тисяч триста п`ятдесят) гривень;

ОСОБА_22 1 200 грн., майнової шкоди, 2 000 грн. моральної шкоди та 4 900 грн. витрат на правову допомогу, всього 8 100 (вісім тисяч сто) гривень.

В решті позовів про стягнення моральної шкоди судом відмовлено.

Стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_17 в доход держави 1 965 (одну тисячу дев`ятсот шістдесят п`ять) гривень 60 (шістдесят) копійок судових витрат.

Вироком вирішено питання щодо речових доказів:

За вироком суду ОСОБА_17 визнаний винуватим та засуджений за те, що 24.01.2015 року, близько 23 год. 40 хв., перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи автомобілем марки «Део Ланос», державний номерний знак НОМЕР_1 по вул. К.Карого в напрямку пр. Соборності зі сторони вул. Рівненської, що у м. Луцьку Волинської області в порушення вимог п.2.3 (б); п.2.9 (а); п.11.4; п.12.1; п.12.3 та п.12.4 Правил дорожнього руху України, перевищив швидкість, проявив безпечність і неуважність, неправильно оцінив дорожню обстановку, виїхавши на смугу зустрічного руху де зіткнувся із зустрічним транспортним засобом марки «Рено Трафік», державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_7 . Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_14 заподіяно тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості за ознаками довготривалого розладу здоров`я, а ОСОБА_11 тяжкі тілесні ушкодження небезпечні для життя у момент їх заподіяння.

Крім того, у даному кримінальному провадженні визнані потерпілими, які є і цивільними позивачами, оскільки подали цивільні позови - ОСОБА_12 , ОСОБА_15 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , яким в результаті цієї дорожньо-транспортної пригоди заподіяно легкі тілесні ушкодження, матеріальну і моральну шкоду, а ОСОБА_7 та ОСОБА_13 матеріальну та моральну шкоду.

Заслухавши доповідача, який доповів суть вироку суду першої інстанції повідомив ким і в якому обсязі він оскаржений, виклав доводи апеляційних скарг прокурора, захисника ОСОБА_16 , потерпілих та законних представників ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , потерпілого ОСОБА_7 , заперечення прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_21 , думку прокурора, який підтримав апеляційну скаргу заступника прокурора Волинської області і потерпілих та заперечив апеляційну скаргу захисника, пояснення захисника ОСОБА_16 і обвинуваченого, які підтримали свою апеляційну скаргу та заперечили апеляційні скарги потерпілих і прокурора в частині призначення більш суворого покарання, а захисник також погодився з апеляційною скаргою заступника прокурора в частині виключення з вироку спричинення легких тілесних ушкоджень іншим потерпілим, потерпілих ОСОБА_8 ОСОБА_9 , ОСОБА_12 і ОСОБА_13 , законних представників малолітніх потерпілих ОСОБА_9 і ОСОБА_13 , представника потерпілих - адвоката ОСОБА_19 , які просять скасувати вирок суду першої інстанції, ухвалити новий, призначивши покарання ОСОБА_17 5 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на 3 роки і повністю задовольнити їх позовні вимоги в частині моральної шкоди, а ОСОБА_7 і матеріальної шкоди та заперечили скаргу захисника, перевіривши матеріали кримінального провадження, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційні скарги заступника прокурора Волинської області, потерпілих і законних представників потерпілих підлягають задоволенню частково, а апеляційна скарга захисника задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 409 КПК України підставами для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є істотні порушення вимог кримінального процесуального закону.

Згідно ч. 1 ст. 412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Відповідно до положень ч.3 ст. 349 КПК України, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому, суд з`ясовує чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позицій, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржувати ці обставини в апеляційному порядку.

Проводячи у вказаному кримінальному провадженні скорочений судовий розгляд на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_17 визнав себе винним у пред`явленому обвинуваченні і фактичних обставин вчинення ним зазначеного у вироку злочину не оспорював.

Проте, такий висновок суду не ґрунтується на матеріалах кримінального провадження.

Згідно технічних засобів фіксування кримінального провадження від 06.08.2015 року, ОСОБА_17 показав, що визнає себе повністю винним у пред`явленому обвинуваченні, а позовні вимоги визнає частково.

21.08.2015 року ОСОБА_17 показав, що обставин скоєння ним дорожньо транспортної пригоди пояснити не може, оскільки перебував у стані алкогольного сп`яніння. Не пам`ятає як сів за кермо, куди і чому їхав, тобто, по суті пред`явленого обвинувачення ОСОБА_17 пояснити нічого не зміг. Визнав повністю вимоги про стягнення матеріальної шкоди і частково про стягнення моральної шкоди.

Як видно з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_17 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, диспозиція якого є бланкетною, а саме, вміняється, що обвинуваченим порушено пункти 2.3 (б), 2.9 (а), 11.4, 12.1, 12.3, 12.4 Правил дорожнього руху України.

Однак, визнання обвинуваченим своєї вини ще не є безумовною підставою для прийняття рішення про скорочений судовий розгляд, оскільки визнання винуватості останнім у вчиненому злочині може бути покладено в основу обвинувачення тільки за умови підтвердження цього визнання сукупністю доказів, які є наявними у провадженні, а вина доведена в законному порядку.

Як вбачається з вироку, судом першої інстанції не наведено будь яких доказів порушення ОСОБА_17 пунктів 2.3 (б), 2.9 (а), 11.4, 12.1, 12.3, 12.4 Правил дорожнього руху України, в результаті чого сталася дорожньо транспортна подія в результаті якої потерпіла ОСОБА_14 отримала середньої тяжкості тілесні ушкодження, а потерпілий ОСОБА_11 тяжкі тілесні ушкодження і, що ці порушення пунктів Правил дорожнього руху знаходяться у прямому причинному зв`язку із наслідками, які наступили.

Крім того, ОСОБА_7 звернувся із позовною заявою до ОСОБА_17 про стягнення 264 129,60 грн. ( т.1 а.п. 70-72), а саме 10 670.00 доларів США матеріальної шкоди, 20 000 грн. моральної шкоди та 5500.00 грн. витрат за надання правової допомоги.

Згідно технічних засобів фіксування кримінального провадження від 21.08.2015 року ОСОБА_7 свої позовні вимоги підтримав в повному об`ємі. Суд у вироку вказавши, що ОСОБА_17 позовні вимоги про стягнення матеріальної шкоди визнав у повному об`ємі, в той же час без будь-яких обґрунтувань і доводів стягує на користь ОСОБА_7 161 930 грн. матеріальної шкоди, тобто меншу суму матеріальної шкоди ніж та, яка була заявлена в позовній заяві і підтримана ОСОБА_7 у суді.

Приймаючи рішення про скорочений розгляд кримінального провадження суд не звернув уваги і на те, що цивільні позови про стягнення моральної шкоди заявлені потерпілими ОСОБА_17 визнав частково, тобто він не погоджувався із доводами потерпілих і цивільних позивачів наведених у їх позовних заявах і підтриманих ними в судовому засіданні, що відповідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України теж суперечить прийняття судом рішення про проведення скороченого судового розгляд.

Наведені порушення, відповідно до ч. 1 ст. 412 КПК України є істотними, оскільки перешкодили суду ухвалити законний і обґрунтований вирок, та такими, які згідно з п. 3 ч. 1 ст. 409 КПК України є підставою для скасування судового рішення з призначенням нового розгляду у суді першої інстанції.

При новому розгляді кримінального провадження суду першої інстанції необхідно повно і всебічно, з дотриманням вимог кримінального процесуального закону провести судовий розгляд в межах пред`явленого обвинувачення та постановити рішення у відповідності до вимог ст. 370 КПК України.

Якщо при новому розгляді цього кримінального провадження буде встановлено винуватість ОСОБА_17 у вчиненні інкримінованого злочину у встановленому обсязі, то призначене обвинуваченому мінімальне покарання у виді позбавлення волі є м`яким.

Враховуючи те, що суд першої інстанції провів скорочений розгляд у цьому кримінальному провадженні, тому апеляційний суд позбавлений можливості розглянути апеляційні скарги по суті з прийняттям відповідного рішення.

З вищенаведених підстав апеляційні скарги заступника прокурора Волинської області, потерпілого ОСОБА_7 , потерпілих ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , яка визнана законним представником малолітніх потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , потерпілих ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , який визнаний законним представником малолітніх потерпілих ОСОБА_14 та ОСОБА_15 задовольнити частково. Апеляційна скарга захисника ОСОБА_16 в частині суворості призначеного покарання задоволенню не підлягає. Запобіжний захід ОСОБА_17 залишити попередній особисте зобов`язання.

Керуючись ст..ст. 404, 405, 407,409, 412, 419 КПК України, апеляційний суд
ПОСТАНОВ:
Апеляційні скарги заступника прокурора Волинської області, потерпілого ОСОБА_7 , потерпілих ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , яка визнана законним представником малолітніх потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , потерпілих ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , який визнаний законним представником малолітніх потерпілих ОСОБА_14 та ОСОБА_15 задовольнити частково.
Апеляційна скарга захисника ОСОБА_16 задоволенню не підлягає.
Вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21 серпня 2015 року щодо ОСОБА_17 скасувати та призначити новий розгляд у цьому ж суді першої інстанції.
Запобіжний захід ОСОБА_17 залишити попередній особисте зобов`язання строком до 09 січня 2016 року, поклавши на нього обов`язки, передбачені ч.5 ст. 194 КПК України: прибувати за кожною вимогою до суду; не відлучатися за межі населеного пункту, у якому проживає, без дозволу суду; повідомляти суд про зміну місця проживання.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3