Провадження № 11-кп/780/99/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 11 28.01.2016

УХВАЛА
Іменем України
28 січня 2016 року Колегія суддів судової палати з кримінальних справ Апеляційного суду Київської області в складі:

Головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

з участю прокурора ОСОБА_6 та засудженого ОСОБА_7 ,
Розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві в режимі відео-конференції кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора на ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 10 грудня 2015 року про умовно-достроково звільнення ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від відбування покарання.

З матеріалів особової справи вбачається, що вироком Переяслав-Хмельницього районного суду Київської області від 20.04.2012 ОСОБА_7 засуджений за ч. 1 ст. 153 КК України до 3 років позбавлення волі, за ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 152 КК України до 6 років позбавлення волі. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України призначено остаточне покарання у виді 6 років позбавлення волі.

З 12.10.2011 засуджений перебуває в місцях позбавлення волі.

25.11.2015 ОСОБА_7 звернувся до Бориспільського міськрайонного суду Київської області з клопотанням про застосування щодо нього умовно-дострокового звільнення.

Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 10.12.2015 вказане клопотання задоволено ОСОБА_7 звільнено умовно-достроково від відбування покарання на невідбуту частину покарання 1 рік 10 місяців 2 дні.

В поданій апеляційній скарзі прокурор вважає ухвалу незаконною та такою, що підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи та неправильністю застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Прокурор вказує, що ОСОБА_7 при прибутті до установи виконання покарання дійсно зарекомендував себе позитивно, однак згодом він змінив своє ставлення до праці, жодних робіт на підприємстві установи, а також робіт по благоустрою території не виконував, про що свідчать довідки про нарахування заробітної плати за рік, а також відсутність заохочень з боку адміністрації за вказаний період.

Крім того, прокурор зазначає, що суд не звернув уваги на зухвалий характер вчиненого засудженим злочину, що, на його думку, свідчить про нестабільну поведінку засудженого.

На думку прокурора, при таких обставинах висновок суду про те, що ОСОБА_7 став на шлях виправлення є помилковим, необґрунтованим та не відповідає фактичним обставинам справи.

Прокурор просить ухвалу суду скасувати та постановити нову, якою у задоволення клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_7 відмовити.

Заслухавши доповідача, думку прокурора, який апеляційну скаргу не підтримав, засудженого ОСОБА_7 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив ухвалу суду залишити без змін, перевіривши ухвалу суду, матеріали справи і доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає апеляційну скаргу необґрунтованою.

Згідно ч. 2 ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Відповідно до п. 2 ч. 3 даної статті, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за умисний тяжкий злочин.

Суд першої інстанції зазначених вимог дотримався і задовольнив клопотання.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження та матеріалів особової справи, що ОСОБА_7 засуджений за умисний тяжкий злочин і на момент розгляду клопотання відбув більше 2/3 строку призначеного судом покарання, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення, за період перебування в установі відбування покарань порушень не допускав, а навпаки має 7 заохочень. Крім того, характеристика ОСОБА_7 , затверджена начальником виправної колонії, є позитивною, серед іншого в ній зазначено, що засуджений хоч і не працевлаштований на виробництві установи, проте поставлені завдання виконує сумлінно, якісно та вчасно, входить до числа засуджених, які мають позитивну спрямованість, приймає участь в роботах по благоустрою місць позбавлення волі, а також підтримує соціально-корисні зв`язки.

З огляду на вказане колегія суддів вважає, що посилання прокурора на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, а також на неправильність застосування закону України про кримінальну відповідальність є безпідставними.

При цьому, доводи апеляційної скарги про зухвалий характер вчиненого засудженим злочином суд апеляційної інстанції не може розцінювати як підставу для відмови у задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення, оскільки ст. 81 КК України не містить будь-яких обмежень щодо її застосування у зв`язку із характером скоєного злочину.

Порушень норм кримінально-процесуального законодавства при розгляді подання, - не встановлено, судове рішення є законним і обґрунтованим.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а ухвалуБориспільського міськрайонного суду Київської області від 10 грудня 2015 року щодо ОСОБА_7 без змін.
Судді: ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4