Справа № 301/879/15-к
А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д З А К А Р П А Т С Ь К О Ї О Б Л А С Т І
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и

02.12.2015 м. Ужгород
Апеляційний суд Закарпатської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участі секретаря судових засідань ОСОБА_4 ,
та учасників кримінального провадження: прокурора ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_7 ,
потерпілого ОСОБА_8 та його представника адвоката ОСОБА_9 ,
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Білки, мешканець АДРЕСА_1 , громадянин України, українець, із середньою освітою, одружений, на утриманні має малолітню дитину, працюючий водієм у приватного підприємця, раніше не судимий,
визнаний винним і йому призначено покарання за ч. 2 ст. 286 КК України у виді позбавлення волі на строк чотири роки без позбавлення права керування транспортними засобами.
На підставі ст. 75 КК України обвинуваченого ОСОБА_6 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом трьох років іспитового строку не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього передбачені п. п. 2, 3 ч. 1 ст. 76 КК України обов`язки, а саме: не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу органів кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти органи кримінально-виконавчої інспекції про зміну місця проживання та роботи.
Речові докази, а саме: - автомобіль марки «ВАЗ 2107», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 повернуто ОСОБА_6 ; - велосипед марки «Дорожник Люкс» червоного кольору повернуто власнику ОСОБА_8 ..
Згідно вироку, ОСОБА_6 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення за таких обставин.
18 січня 2015 року приблизно о 18-ій годині, обвинувачений ОСОБА_6 , у стані алкогольного сп`яніння, у темну пору доби, керуючи технічно справним автомобілем марки «ВАЗ 2107», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись у межах населеного пункту по вул. Центральна у с. Приборжавське у напрямку с. Луково Іршавського району, проявив неуважність, не забезпечив безпеку дорожнього руху та грубо порушив вимоги п. п. 1.3, 1.4, 1.5, 2.3 (б, д), 2.9 (а), 2.10 (а, в, г), 10.1, 11.3 Правил дорожнього руху України (далі - Правил), виїхав на смугу зустрічного руху, в результаті чого допустив зіткнення з велосипедом марки «Дорожник Люкс», на якому в зустрічному напрямку рухався потерпілий ОСОБА_11 , та не зупинивши керований ним транспортний засіб, залишив місце пригоди. В результаті дорожньо-транспортної пригоди велосипедист потерпілий ОСОБА_8 отримав, згідно висновку судового-медичного експерта № 36 від 19.02.2015 року, як легкі тілесні ушкодження, так і тяжке, небезпечне для життя, тілесне ушкодження.
В а п е л я ц і й н и х с к а р г а х:
- прокурор, не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження та кваліфікацію дій ОСОБА_6 , вказує на те, що вирок в частині призначеного ОСОБА_6 покарання підлягає скасуванню у зв`язку з його невідповідністю тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Посилається на те, що, визначаючи вид та розмір покарання, суд не взяв до уваги те, що ОСОБА_6 явно грубо порушив Правила, правопорушення скоїв у стані алкогольного сп`яніння, і що внаслідок його протиправних дій велосипедист ОСОБА_12 отримав тяжкі, небезпечні для життя, тілесні ушкодження. Також посилається на те, що судом належним чином не вмотивовано незастосування щодо ОСОБА_6 додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, оскільки не було враховано позицію потерпілої сторони і занадто високо оцінено позитивні характеризуючі дані обвинуваченого. У зв`язку з наведеним, вважає, що призначене ОСОБА_6 покарання є занадто м`яким. Просить вирок у частині призначеного покарання скасувати, ухвалити новий, яким ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України кримінального правопорушення та призначити покарання у виді позбавлення волі строком на чотири роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на два роки. На підставі ст. 75 КК України звільнити обвинуваченого ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком на три роки. У решті вирок залишити без зміни ;
- потерпілий ОСОБА_8 вказує на те, що призначене ОСОБА_6 покарання не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Посилається на те, що суд невірно встановив обставини, які пом`якшують покарання (щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, часткове відшкодування шкоди), оскільки ОСОБА_6 визнав свою вину тільки з метою запобігання його арешту під час досудового розслідування, а завдану шкоду відшкодував лише частково. Крім того, вказує на те, що суд необґрунтовано не взяв до уваги як обставину, що обтяжує покарання вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, і не призначив додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, оскільки згідно висновку експерта № 234 від 22.01.2015 року в крові ОСОБА_6 виявлено етиловий спирт у концентрації 2,73 %, що відповідає сильному алкогольному сп`янінню. Крім того, апелянт посилається на те, що внаслідок вчинення ОСОБА_6 злочину він став інвалідом ІІ групи, проходив тривалий курс лікування, позбавлений можливості вільно пересуватися, працювати, відвідувати знайомих та друзів, приділяти уваги своїй сім`ї, погіршився його психічний стан. Тому вважає, що розмір заподіяної йому моральної шкоди не може бути меншим за 150000 гривень. У зв`язку з наведеним, вважає, що обвинуваченому ОСОБА_6 призначено занадто м`яке покарання та неправильно вирішено цивільний позов. Просить вирок скасувати, ухвалити новий, яким ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України кримінального правопорушення та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років із позбавленням права керувати транспортними засобами на строк три роки, а також стягнути із ОСОБА_6 на його користь моральну шкоду в розмірі 150000 гривень та матеріальну шкоду в розмірі 4523 гривень.
Заслухавши доповідь судді про суть вироку, повідомлення про те, ким і в якому обсязі він оскаржений, про основні доводи апеляційних скарг, пояснення учасників процесу : потерпілого ОСОБА_8 та його представника адвоката ОСОБА_9 , прокурора ОСОБА_5 , які підтримали апеляційну скаргу потерпілого ; обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_7 , які вирок як законний та обґрунтований просили залишити без зміни, дослідивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають до часткового задоволення з таких підстав.
Так, відповідно до ст. ст. 370, 371, 373, 374 КПК України судове рішення (вирок), який ухвалюється іменем України, є найважливішим актом правосуддя в кримінальних справах, повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, у тому числі ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням, передбачених цим Кодексом, вимог щодо кримінального провадження, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, з наведенням у ньому належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення. Обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення. У мотивувальній частині вироку в разі визнання особи винуватою зазначаються : формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення ; статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений ; докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви не врахування окремих доказів ; мотиви зміни обвинувачення, підстави визнання частини обвинувачення необґрунтованою, якщо судом приймалися такі рішення ; обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання ; мотиви призначення покарання, звільнення від відбування покарання, застосування примусових заходів медичного характеру при встановленні стану обмеженої осудності обвинуваченого, застосування примусового лікування відповідно до статті 96 Кримінального кодексу України, мотиви призначення громадського вихователя неповнолітньому ; підстави для задоволення цивільного позову або відмови у ньому, залишення його без розгляду ; мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.
Колегія суддів уважає, що при розгляді кримінальної справи щодо обвинуваченого ОСОБА_6 судом першої інстанції допущена неповнота та поверховість при дослідженні її фактичних обставин ; постановлений вирок містить істотні недоліки, у зв`язку із чим його не можна визнати законним та обґрунтованим, що під час розгляду справи не дана належна оцінка обвинувальному акту, що призвело до порушення права особи на захист. Тому апеляційна скарга у частині незаконності та необґрунтованості вироку підлягає задоволенню з таких підстав.
Так, відповідно до п. п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України в складеному слідчим і затвердженому прокурором обвинувальному акті має міститись виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
Дослідивши викладені в обвинувальному акті відомості колегія суддів прийшла до висновку, що у вказаному вище процесуальному документі не зазначено формулювання обвинувачення, яке слідчий та прокурор вважали встановленими (т. 2, а. с. 1-3).
Вказані порушення вимог кримінального процесуального закону колегія суддів вважає істотними, такими, що призвели до порушення права обвинуваченого на захист і такими, що тягнуть скасування судового рішення.
Крім того, з журналу судового засідання та ухвали суду вбачається, що у підготовчому судовому засіданні не приймали участь як обвинувачений ОСОБА_6 , так і потерпілий ОСОБА_8 , а з матеріалів судового провадження - що у них відсутні які-небудь відомості про те, що вказані особи належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи (т. 2, а. с. 15-18 ).
Визнавши ОСОБА_6 винуватим у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло потерпілому тяжкі, небезпечні для життя тілесні ушкодження, зокрема, у порушенні передбачених п. п. 1.3, 1.4, 1.5, 2.3 (б, д), 2.9 (а), 2.10 (а, в, г), 10.1, 11.3 вимог Правил дорожнього руху, суд у мотивувальній частині вироку не зазначив, у чому саме полягали порушення обвинуваченим ОСОБА_6 вимог передбачених вказаними вище пунктами Правил, які саме дії вчинив обвинувачений, що кваліфіковані як порушення передбаченими і зазначеними вище вимог Правил.
У підтвердження доводів апеляційної скарги про те, що внаслідок вчиненого обвинуваченим ОСОБА_6 злочину потерпілий ОСОБА_8 став інвалідом ІІ групи, апеляційному суду потерпілий не надав будь-які докази. Вказана обставина перешкоджає апеляційному суду прийти до висновку про підтвердження цих доводів або про їх необґрунтованість.
У порушення вимог ст. 374 КПК України та роз`яснень, які Пленум Верховного Суду України дав у п. 16 постанови від 29 червня 1990 року № 5 "Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку" (зі змінами, внесеними постановами Пленуму Верховного Суду України від 4 червня 1993 року № 3 та від 3 грудня 1997 року №12), у мотивувальній частині вироку суд обмежився тільки посиланням на схему до протоколу огляду місця події від 18 січня 2015 року (т.1, а. с. 18), протоколи огляду предметів та фото таблиці до них ( т. 1, а. с. 53-56, 61-62 ).
Посилаючись у підтвердження вини ОСОБА_13 на протокол огляду місця події суд у вироку не вказав де саме мало місце зіткнення транспортного засобу та велосипедиста (на смузі руху автомобіля чи на смузі руху велосипедиста).
Доводи апеляційної скарги потерпілого ОСОБА_8 про те, що призначене ОСОБА_6 покарання не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, колегія суддів вважає такими, що підлягають до ретельної перевірки та відповідної оцінки. У тому числі до ретельної перевірки підлягають доводи апеляційної скарги про те, що судом необґрунтовано визнано обставинами, що пом`якшують покарання щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину. Не вмотивовано у вироку і висновок про визнання обставиною, що пом`якшує покарання часткове відшкодування шкоди. При вмотивуванні висновку в цій частині судом не враховано, що відповідно до ст. 66 КК України обставиною, що пом`якшує покарання може бути визнано добровільне відшкодування завданого збитку або усунення заподіяної шкоди. До ретельної перевірки підлягають і доводи апеляційної скарги потерпілого про неправильне вирішення цивільного позову.
З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що якщо при новому розгляді кримінального провадження доведеною буде вина ОСОБА_6 у скоєнні інкримінованих йому дій та визнанні обґрунтованості доводів апеляційних скарг прокурора і потерпілого про те, що призначене обвинуваченому покарання не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та його особі, то призначене ОСОБА_13 із застосуванням ст. 75 КК України покарання є занадто м`яким.
Отже, судом першої інстанції допущено порушення вимог кримінального процесуального закону, яке колегія суддів апеляційного суду Закарпатської області не може виправити, використовуючи свої повноваження, що у свою чергу, відповідно до ст. ст. 412, 415 КПК України, є підставою для скасування вироку із призначенням нового розгляду даного кримінального провадження в суді першої інстанції в іншому складі.
Відповідно до положень ч. 2 ст. 415 КПК України, призначаючи новий розгляд у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції не вправі вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання.
Тому доводи апеляційних скарг прокурора та потерпілого про незаконність вироку в зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність підлягають до ретельної перевірки під час нового судового розгляду справи в суді першої інстанції, визнаються частково обґрунтованими.
Під час нового розгляду суду першої інстанції необхідно усунути вказані недоліки, повно і всебічно розглянути матеріали кримінального провадження та прийняти рішення з дотриманням усіх вимог як кримінального, так і кримінального процесуального закону.
Запобіжний захід щодо обвинуваченого ОСОБА_6 по справі не обирався.
Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 412, 415, 418, 419 КПК України, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В :
апеляційні скарги, які подали прокурор прокуратури Іршавського району ОСОБА_10 та потерпілий ОСОБА_8 , задовольнити частково.
Вирок Іршавського районного суду Закарпатської області від 17 червня 2015 року щодо обвинуваченого ОСОБА_6 скасувати, призначивши новий розгляд кримінального провадження у суді першої інстанції зі стадії підготовчого судового засідання.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді: