Березівський районний суд Одеської області

15.12.2015
Справа № 504/3850/15-к

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 грудня 2015 року Березівський районний суд Одеської області у складі колегії: головуючого - судді ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 і ОСОБА_3 , .
при секретарі ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
за участю прокурора ОСОБА_6 ,
адвокатів ОСОБА_7 і ОСОБА_8 ,
потерпілої ОСОБА_9 ,
ВСТАНОВИВ:
До Березівського районного суду Одеської області надійшов в порядку ст.34 КПК України з апеляційного суду Одеської області обвинувальний акт та додані до нього документи за звинуваченням ОСОБА_10 за ч.3 ст.187 та ч.2 ст.189 КК України і ОСОБА_11 за ч.3 ст.187, ч.4 ст.187 і ч.2 ст.189 КК України.
Заслухавши прокурора і обвинувачених, які висловили свої думки про можливість призначення судового розгляду, та адвоката, який заявив про повернення прокурору обвинувального акту у зв`язку з невідповідністю його вимогам КПК України, та дослідивши обвинувальний акт з додатками до нього, суд на підставі п.3 ч.3 ст.314 КПК України вважає повернути прокурору обвинувальний акт відносно вищевказаних обвинувачених, оскільки він не відповідає вимогам п.5 ч.2 ст.291 КПК України.
Відповідно до п.3 ч.3 ст.314 КПК України суд має право у підготовчому судовому засіданні прийняти рішення про повернення обвинувального акту, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.
Пунктом 5 ч.2 ст.291 та ч.1 ст.377 КПК України передбачено, що обвинувальний акт повинен містити в собі виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення. Судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту.
При цьому слід звернути увагу, що обвинувачення, згідно п.13 ч.1 ст.3 КПК України - це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому КПК України. Для формулювання обвинувачення необхідно встановити всі елементи складу кримінального правопорушення (суб`єкт, об`єкт, суб`єктивна та об`єктивна сторона) та викласти зазначене у відповідному процесуальному документі.
За змістом положень ч.4 ст.110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває особі обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування.
Проте,як убачається з матеріалів кримінального провадження, зазначений обвинувальний акт щодо обвинувачених взагалі не містить формулювання висунутих їм обвинувачень, а викладені лише фактичні обставини, які встановлені слідчим за результатами досудового розслідування, та правова кваліфікація кримінального правопорушення з посиланням на статтю закону України про кримінальну відповідальність.
При цьому, правова кваліфікація в обвинувальному акті не містить точного встановлення діянь вчинених суб`єктами, конкретним складам злочинів, описаним у кримінальному законі.
Крім того, в обвинувальному акті зазначені анкетні відомості адвокатів підозрюваних, що не передбачено положеннями ч.2 ст.291 КПК України.
Суд дійшов висновку, що твердження прокурора у підготовчому судовому засіданні про відповідність обвинувального акту вимогам закону та можливість призначення кримінального провадження до судового розгляду є неспроможними та таким, що суперечить закону.
Статтею 7 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Європейський суд з прав людини у справі «Абрамян проти Росії» від 9 жовтня 2008 року зазначив, що у тексті підпункту «а» п.3 ст.6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (рішення від 19 грудня 1989 року у справі «Камасінскі проти Австрії», п.79). Європейський суд з прав людини нагадує, що положення підпункту «а» п.3 ст.6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п.1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (рішення від 25 березня 1999 року у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п.52; рішення від 25 липня 2000 року у справі «Матточіа проти Італії», п.58; рішення від 20 квітня 2006 року у справі «І.Н. та інші проти Австрії», п.34).
Справедливість під час провадження у справі необхідно оцінювати, беручи до уваги розгляд справи в цілому (рішення від 1 березня 2001 року у справі «Даллос проти Угорщини», п.47). Крім того, право поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» п.3 ст.6 Конвенції (рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п.54, а також «Даллос проти Угорщини», п.47).
Враховуючи наведене, суд не може розглядати як формулювання обвинувачення, зазначене прокурором та викладене у правовій кваліфікації правопорушення, оскільки це не узгоджується з вищезазначеними приписами законодавства, а також практикою Європейського суду з прав людини, й порушує право обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту від конкретного обвинувачення, а також на справедливий судовий розгляд.
Приймаючи до уваги викладений у ст.9 КПК України принцип законності кримінального провадження, суд вважає, що недотримання будь-яких імперативних норм Кримінально-процесуального кодексу України щодо змісту обвинувального акту, є підставою для визнання такого акту таким, що не відповідає наведеним вимогам закону.
Підставою для повернення обвинувального акту, складеного відносно ОСОБА_10 і ОСОБА_11 є не дотримання вимог п.5 ч.2 ст.291 КПК України, оскільки формулювання обвинувачення не містить обставин, які характеризують об`єктивну та суб`єктивну сторону кримінального правопорушення, та не вказує на спосіб його вчинення, ознаки спрямованості умислу, мотиву дій та мети, які є обов`язковими при описуванні злочинів, передбачених ч.3 ст.187, ч.4 ст.187 і ч.2 ст.189 КК України.
В той же час, слід зазначити, що формулювання обвинувачення - це не просте відтворення диспозиції норми кримінального закону, а виклад її стосовно пред`явленого звинувачення з вказівкою, як це зазначається вище, часу, способу, мотиву й інших обставин, що утворюють склад злочину.
Отже, формулювання обвинувачення - це юридичне виведення, засноване на викладених в описовій частині обвинувального акту фактичних обставинах справи, змістом якого повинні бути правові ознаки злочину, викладені мовою диспозиції норми кримінального закону, що застосовується.
З огляду на наведене, суд не може розглядати як формулювання обвинувачення, зазначені прокурором в обвинувальному акті кваліфіковані ознаки діянь ОСОБА_10 і ОСОБА_11 , оскільки це не узгоджується з вищезазначеними приписами законодавства, а також практикою Європейського суду з прав людини, й порушує право обвинуваченої на зихист.
За таких обставин суд дійшов висновку, що обвинувальний акт не відповідає вимогам КПК України, зокрема, ч. 2 ст. 291 КПК України, а тому він відповідно до п.3 ч.3 ст.314 КПК України підлягає поверненню прокурору.
Керуючись ст.ст.291,314,370-372, 376 КПК України,
Обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні за звинуваченням ОСОБА_10 за ч.3 ст.187 та ч.2 ст.189 КК України і ОСОБА_11 за ч.3 ст.187, ч.4 ст.187 і ч.2 ст.189 КК України повернути прокурору Комінтернівського району Одеської області для усунення протягом розумного строку вказаних в ухвалі недоліків.
Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Одеської області через Березівський районний суд Одеської області протягом семи днів з дня її проголошення.
Головуючий - суддя: ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2
,
ОСОБА_3 .