Номер провадження:1-в/521/815/15
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 вересня 2015 року суддя Малиновського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , секретар ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 розглянувши у судовому засіданні в залі суду м. Одеси клопотання в.о. начальника ПВК УДптСУ в Одеській області ОСОБА_4 про застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання (УДЗ) у відношенні ОСОБА_5 , -
В С Т А Н О В И В:
21.05.2010 року Котовським районним судом Одеської області ОСОБА_5 був засуджений за ч.2 ст. 185, ч.3 ст. 185, ч.3 ст. 15, ч.3 ст. 185, ст. 70, ст. 75, ст. 104, ст. 76 КК України до 5 років позбавлення волі з іспитовим строком на 2 роки. 24.12.2010 року Котовським міськрайонним судом м. Одеса був засуджений за ч.2 ст. 185, ч.3 ст. 185, ст. 70, ст. 70 КК України до 5 років 3 місяців позбавлення волі.
Прокурор в судовому просив відмовити з задоволені клопотання.
Представник ПВК-51 у судовому засіданні просив задовольнити клопотання.
У матеріалах справи присутня заява ОСОБА_5 в якій він просив розглянути клопотання без його участі.
Вивчивши матеріали справи, вислухавши думку прокурора, представника ПВК-51, суд вважає, що клопотання не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч.2 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
ОСОБА_5 відбув більш ніж 1/2 строку покарання, що дає формальну підставу для звернення з боку ПВК до суду з клопотанням про умовно-дострокове звільнення засудженого.
Проте суддя вважає, що у клопотанні та у виступі представника ПВК не надано конкретних переконливих доказів про те, що процес виправлення ОСОБА_5 досяг тієї стадії, на якій його може бути звільнено умовно-достроково від відбування покарання.
Відповідно до п.1 ч.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України
від 26 квітня 2002 р. № 2 (далі Пленум) умовно-дострокове звільнення осіб від відбування покарання має надзвичайно важливе значення для виправлення засуджених та запобігання вчиненню нових злочинів, тобто для досягнення мети, передбаченої ст. 50 Кримінального кодексу України.
Таким чином, суддя вважає, що лише формальні підстави для звільнення засудженого умовно-достроково не можуть бути покладені в основу ухвалення вказаного рішення, а ігнорування рішень пленумів ВС України може бути підставою для притягнення судді до відповідальності.
Відповідно до Пленуму суддя повинен при застосуванні УДЗ враховувати вимоги ст. 50 КК України та встановлювати вплив УДЗ на вчинення засудженим нових злочинів. Проте суддя не може не прийняти до уваги те, що ОСОБА_6 повторно вчинив новий, тотожній злочин, за який був засуджений під час тривання іспитового строку.
Так, адміністрація ПВК в характеристиці зазначає, що засуджений чесно та повністю виконує свої трудові обов`язки, а в довідці про заохочення вказано, що останній має 2 заохочення та 8 стягнень. Відповідно до висновку засідання комісії ПВК та спостережної комісії при Малиновській районній адміністрації м. Одеса характеризується задовільно.
Інші характеризуючи дані, які вказані у клопотанні та характеристиці щодо ОСОБА_6 відповідно до ст. 81 КК України не є підставами для застосування УДЗ, а свідчать про виконання засудженим покладені на нього обов`язків, які передбачені ст. 8, ч.3 ст. 107, ст. 118 КВК України.
Суддя вважає, що сам факт звернення керівника установи з клопотанням про УДЗ, яке не підтримано прокурором не може свідчити про необхідність його автоматичного задоволення, а інших підстав для цього, а ні в наданих матеріалах, а ні у виступах сторін, судді не надано.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 537, 539 КПК України, ст.ст. 50, 65, 82 КК України, ст. 6 КВК України, суд, -

У Х В А Л И В:
В задоволенні клопотання про застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання (УДЗ) у відношенні ОСОБА_5 відмовити.
Апеляційна скарга, на ухвалу судді, може бути подана протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя: ОСОБА_1