Справа № 642/6235/15-к
Провадження 1кп/642/529/15
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 грудня 2015 року Ленінський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
цивільного позивача ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові кримінальне провадження по обвинуваченню
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кишинів, громадянина України, в силу ст.89 КК України раніше не судимого, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , що мешкає в АДРЕСА_2 ,
за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,-
ВСТАНОВИВ:
19.06.2015 року близько 20-ї години ОСОБА_6 керував технічно справним автомобілем «SKODA OCTAVIA A5» н.з. НОМЕР_1 , та рухався зі швидкістю близько 100 км/г, по а/д «Київ-Харків-Довжанський» зі сторони авторинку «ЛОСК» у напрямку мікрорайону « Олексіївка»
В ході руху по вказаній автодорозі в районі 476 км. +180 м. ОСОБА_6 , згідно висновку експерта НДЕКЦ при ГУ МВС України в Харківській області №559/15 від 21.07.2015, грубо порушив вимоги п.12.1 та п.12.6(г) Правил безпеки дорожнього руху України, згідно з якими:
п. 12.1. «Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним»;
п. 12.6 (г) - «Іншим транспортним засобам: на автомобільній дорозі, що позначена дорожнім знаком 5.1 не більше 130 км/год, на автомобільній дорозі з окремими проїзними частинами, що відокремлені одна від одної розділювальною смугою не більше 110 км/год, на інших автомобільних дорогах не більше 90 км/год.;
- не врахував дорожню обстановку, не вжив заходів для зменшення швидкості аж зупинки транспортного засобу керованого ним, втратив керування транспортного засобу, та допустив наїзд на перешкоду (металевий відбійник), з послідуючим зіткненням із автомобілем «HYUNDAY I-30», н.з НОМЕР_2 , яким керував водій ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та рухався йому назустріч.
В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди пасажиру автомобілю «HYUNDAY I-30», н.з. НОМЕР_2 ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 спричинені тілесні ушкодження у вигляді закритої травми грудної клітини: перелому другого ребра справа по середньо-м`язовій лінії; закритого осколкового перелому правого стегна; забитої рваної рани лобної кості, які у сукупності, відповідно до висновку експерта ХОБСМЕ №572-А/15 від 14.07.2015 є ушкодженням середнього ступеню важкості (згідно п.2.2.2. Правил «судово-медичного визначення ступеню важкості тілесних ушкоджені.» Наказ №6 МОЗ України від 17.01.95 р.).
Порушення Правил дорожнього руху України водієм ОСОБА_6 виразилися у тому, що він, керуючи технічно справним автомобілем ««SKODA OCTAVIA A5» н.з. НОМЕР_1 , по а/д «Київ-Харків-Довжанський» зі сторони ринку «ЛОСК» у напрямку мікрорайону «Олексіївна» в районі 476 км. + 180 м., обрав таку швидкість, і такі прийоми керування, при яких він не впорався з керуванням транспортного засобу та здійснив наїзд на перешкоду з послідуючим зіткненням із автомобілем ««HYUNDAY I-30», н.з. НОМЕР_2 , яким керував водій ОСОБА_4 , та який рухався в зустрічному напрямку.
Порушення п.12.1 Правил безпеки дорожнього руху України водієм ОСОБА_6 перебувають у прямому причинному зв`язку з подією та її наслідками.
Допитаний у судовому засіданні ОСОБА_6 винуватим себе визнав, підтвердив факти та обставини вчинення злочину, викладені вище, їх не оспорював, у скоєному щиро розкаявся.
Потерпіла просила проводити судовий розгляд за її відсутності, за станом свого здоров"я, проти чого не висловив жоден з учасників своїх заперечень.
Враховуючи, що всі учасники судового провадження не оспорюють обставини даного кримінального провадження, їх визнають, суд на підставі ч.3 ст. 349 КПК України, за згодою усіх учасників процесу, вважає недоцільним дослідження доказів, щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, а саме доказів, які підтверджують подію кримінального правопорушення, винуватість обвинуваченого у вчиненні правопорушення, процесуальні витрати, та досліджує лише докази, які стосуються цивільного позову.
Суд вважає доведеною вину ОСОБА_6 , у вчинені злочину та кваліфікує його дії за ч.1 ст. 286 КК України, тобто порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило середньої тяжкості тілесні ушкодження потерпілій ОСОБА_7 .
Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого, суд визнає його щире каяття у вчиненому злочині, та повне визнання своєї вини.
Обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_6 , суд не вбачає.
Згідно п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті" від 23.12.2005 року №14 при призначенні покарання за ст. 286 КК суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину.
Згідно висновку експерта № 572-А/15 від 23 червня 2015 року, ряд ушкоджень потерпілої є середнього ступеня тяжкості /а.с.80-81/.
При призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відноситься до категорії злочинів невеликої тяжкості; думку цивільного позивача - чоловіка потерпілої, з приводу міри покарання, який заперечував проти призначення покарання у виді штрафу обвинуваченому, особу винного, який раніше притягувався до кримінальної відповідальності, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, має постійне місце реєстрації, не працює, за місцем проживання характеризується виключно позитивно.
Беручи до уваги вказані обставини, суд приходить до висновку, що ОСОБА_6 повинно бути призначено покарання в межах санкції ч.1 ст.286 КК України. Суд вважає, що його виправлення можливе без реального відбуття покарання, а тому на підставі ст.75 КК України він має бути звільнений від відбування основного покарання у виді одного року обмеження волі з випробуванням, з іспитовим строком на один рік. При цьому, з метою контролю за поведінкою обвинуваченого в період іспитового строку, на обвинуваченого мають бути покладені обов`язки, передбачені ст.76 ч.1 п.2, 3, 4 КК України.
При вирішенні питання про додаткове покарання суд виходить з того, що сторона обвинувачення просить його призначити в якості додаткового.
Призначення покарання має враховувати таку функцію кримінального судочинства, як виправлення. Враховуючи, що вчинений обвинуваченим злочин, пов`язаний з управлінням автомобілем, незастосування до нього покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами не забезпечить досягнення мети покарання, передбаченої ч.2 ст.65 КК України, а саме, запобігання вчиненню особою нових злочинів.
Відповідно до ч.5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Згідно положень ч. 1 ст. 129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому. Непред`явлення вимог до страховика за наявності підстав для стягнення завданої шкоди саме зі страховика є підставою для відмови в позові до завдавача матеріальної шкоди.
Відповідно до положень ст.3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.
Згідно з вимогами ст.22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Відповідно до положень ст.23 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого.
Однак, як вказується у зміненій позовній заяві, представник ОСОБА_4 скористались правом вимоги до МТСБУ та написала заяву про отримання страхового відшкодування, з наміром його отримати.
Що стосуються відшкодування моральної шкоди, то відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілої або позбавлення її можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.
При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Тому, при визначені розміру суми на відшкодування моральної шкоди, з урахуванням душевних страждань, пережитих потерпілою у зв`язку з погіршенням внаслідок цього її стану здоров`я, порушення налагодженого ритму життя, суд, виходячи з принципів виваженності, конкретних обставин пригоди, вважає, що цивільний позов потерпілої в частині відшкодування моральної шкоди підлягає частковому задоволенню в розмірі 25 000 грн.
При цьомусуд бере до уваги добровільне часткове відшкодування шкоди на лікування у сумі 7 000 грн., що підтверджується копіями розписок, та не заперечується з боку цивільного позивача.
Процесуальні витрати слід розподілити відповідно до вимог ст. 124 КПК України.
Керуючись ст.ст. 373, 374 КПК України, суд, -
ЗАСУДИВ:
ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення-злочину, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у виді - 1 (одного) року обмеження волі з позбавлення його права керувати транспортними засобами на - 1 (один) рік.
В силу ст.75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування основного призначеного покарання, якщо він протягом іспитового строку - 1 (один) рік не вчинить нового злочину і виконає наступні покладені на нього судом обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчій інспекції про зміну місця проживання чи роботи; періодично з"являтися для реєстрації в органи кримінально-виконавчої інспекції.
Цивільний позов ОСОБА_4 - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_3 на користь ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , розмір матеріального збитку в сумі 94 455,59 (дев"яносто чотири тисячі чотириста п"ятдесят п"ять) грн. та моральної шкоди в сумі 25 000 (двадцять п"ять тисяч) грн., 400 грн. витрат на проведення оцінки.
Запобіжний захід відносно ОСОБА_6 не обирався.
Стягнути з ОСОБА_6 на користь держави процесуальні витрати за проведення автотехнічної експертизи №559/15 від 21.07.2015 р. в розмірі - 736,56 грн.
Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області шляхом подачі апеляційної скарги через Ленінський районний суд м. Харкова протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя ОСОБА_1