АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 11 кп /796/1365/2015 Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Категорія ст. 185, ч.2, КК Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
9 вересня 2015 року колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

Головуючого судді ОСОБА_2

Суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

При секретареві ОСОБА_5 , за участю прокурора ОСОБА_6 , обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

розглянула матеріали кримінального провадження № 0007261 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Голосіївського районного суду міста Києва від 9 червня 2015 року, яким

ОСОБА_9 , народжений ІНФОРМАЦІЯ_1 у селі Крива Руда Семенівського району Полтавської області, українець, громадянин України, одружений, не працює, раніше засуджений: 1). 18 травня 2005 року Семенівським районним судом Полтавської області за ч.3 ст. 185 КК України, із застосуванням ст. 69 цього ж кодексу до позбавлення волі строком на один рік, ухвалою Апеляційного суду Полтавської області дії засудженого перекваліфіковано на ч.1 ст. 162 КК України та визначено покарання у виді обмеження волі строком на один рік; 2). 1 грудня 2005 року Семенівським районним судом Полтавської області за ч.3 ст. 185 КК України до позбавлення волі строком на три роки зі звільненням від відбування покарання з випробуванням, іспитовим строком на два роки; 3). 19 липня 2007 року Семенівським районним судом Полтавської області за ч.3 ст. 186 КК України до позбавлення волі строком на сім років, звільнений з місць відбування покарання за відбуттям його строку у 2013 році, зареєстрований по місцю народження, фактично мешкає у АДРЕСА_1 ,

засуджений за ч.2 ст. 15 та ч.2 ст. 185 КК України до позбавлення волі строком на один рік три місяці.

Цим же вироком засуджена за ч.2 ст. 15 та ч.1 ст. 185; ч.2 ст. 15 та ч.2 ст. 185 КК України, із застосуванням ст. 70 того ж кодексу до позбавлення волі строком на один рік шість місяців та звільнена від відбування покарання з випробуванням, іспитовим строком один рік шість місяців та покладенням на неї певних обов`язків також ОСОБА_8 , стосовно якої апеляційних скарг не подано.

Вироком також вирішено долю речових доказів.

Справу розглянуто із застосуванням ст. 349 КПК України.

Розглянувши апеляційну скаргу та матеріали кримінального провадження, судова колегія, -

в с т а н о в и л а :
ОСОБА_7 засуджений за закінчений замах на таємне викрадення чужого майна, за попередньою змовою групою осіб із ОСОБА_8 , яке, як видно з вироку, вони вчинили о 830 годині 11 лютого 2015 року по АДРЕСА_2 , викравши металеву решітку зі сходової клітки, чим спричинили ЖБК «Темп-14» матеріальну шкоду на суму 3000 гривень, але довести задум до кінця не змогли з причин, що від їх волі і свідомості не залежали, оскільки були затримані працівниками органу внутрішніх справ при виході з будинку.

Справу розглянуто в порядку ст. 349 КПК України.

В апеляційній скарзі ОСОБА_7 не піддає сумнівам правильність висновків суду першої інстанції щодо фактичних обставин справи та юридичної кваліфікації скоєного ним за ч.2 ст. 15 і ч.2 ст. 185 КК України, як вони описані у вироку.

Водночас, посилаючись на повне визнання та усвідомлення своєї провини, наявність близьких родичів, які потребують його піклування, а саме похилого віку бабусі, паралізованого дядька, пенсійного віку матері його дружини, він просить пом`якшити призначене йому покарання до не пов`язаного з позбавленням волі.

Заслухавши доповідь судді, виступи ОСОБА_7 на підтримку апеляційних вимог, прокурора проти їх задоволення, ОСОБА_10 , яка також підтримала апеляційні вимоги ОСОБА_7 , дослідивши матеріали кримінального провадження та додатково надані відомості про сімейний стан ОСОБА_7 , провівши судові дебати, надавши останнє слово обвинуваченим, перевіривши та обговоривши доводи учасників апеляційного провадження в сукупності з матеріалами кримінального провадження та додатково наданими доказами, судова колегія визнає наступне.

Висновки суду першої інстанції про вчинення ОСОБА_7 за описаних у вироку обставин кримінального правопорушення, передбаченого ст. ст. 15, ч.2 та 185, ч.2, КК України отримані в порядку ст. 349 КПК України та ніким в апеляційному засіданні не піддаються сумнівам, порушень процедури застосування положень ст. 349 КПК України не виявлено, а тому ці висновки судова колегія не досліджує, не перевіряє і погоджується з ними.

Що ж стосується виду, міри покарання та можливості пом`якшити його до не пов`язаного з позбавленням волі, про що просить апелянт, то, вирішуючи ці питання суд першої інстанції, і це прямо вказано у вироку, взяв до уваги відсутність обставин, що обтяжують покарання, обставини, що його пом`якшують, а саме щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, врахував також суд, що злочин відноситься до категорії середньої тяжкості, ОСОБА_7 зарекомендував себе посередньо, на спеціальних обліках у лікарів психіатрів та наркологів не перебуває, раніше неодноразово був засуджений.

На цих підставах суд визнав, що ОСОБА_7 належить призначити покарання в межах санкції ч.2 ст. 185 КК України, з урахуванням положень ст. 68 цього ж кодексу, у виді позбавлення волі, бо досягнення мети його виправлення та перевиховання не можливе без його ізоляції від суспільства.

Втім, як видно з вироку, поза увагою суду першої інстанції залишилися істотні обставини, які впливають на правильне визначення виду та міри покарання, належної до відбування ОСОБА_7 .

Як встановлено у справі та підтверджено додатково наданими обвинуваченими в апеляційне засідання документами, після звільнення з місць позбавлення волі у 2013 році ОСОБА_7 ні в чому вартому осуджу помічений не був, одружився, утримує дружину, її хворих родичів, вжив заходи до своєї соціальної адаптації; на спеціальних обліках у лікарів наркологів та психіатрів він не перебуває, злочинні дії до кінця доведені не були, а в результаті вчиненого шкідливі наслідки не настали, ОСОБА_7 вчинив замах на таємне викрадення чужого майна на суму 3000 гривень, що не можна визнати великим розміром.

Хоча у вироку суд і послався на врахування положень ст. 68 КК України,тобто врахування ступеню завершеності злочинних дій, але фактично цієї обставини до уваги не взяв.

Таким чином, на переконання судової колегії, судом помилково прийняте рішення про призначення ОСОБА_7 найбільш суворого за видом покарання, передбаченого санкцією ч.2 ст. 185 КК України, що не було переконливо обґрунтовано та вмотивовано у вироку.

Отже, погоджуючись з рішенням суду щодо необхідності для досягнення мети кари за скоєне та виправлення і перевиховання винуватця призначити йому покарання у виді ізоляції від суспільства, колегія суддів визнає, що в межах санкції ч.2 ст. 185 КК України йому належить призначити більш м`яке за видом покарання, а саме арешт, яке буде достатнім з урахуванням всього наведеного вище, а тому апеляційну скаргу задовольняє частково.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, судова колегія, -

п о с т а н о в и л а :
Апеляційну скаргу ОСОБА_7 задовольнити частково, вирок Голосіївського районного суду міста Києва від 9 червня 2015 року щодо нього змінити.

Пом`якшити покарання ОСОБА_7 за ч.2 ст. 185 КК України до арешту строком на шість місяців.

В решті вирок залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно після проголошення, вона може бути оскаржена касаційним порядком до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців від дня проголошення, а засудженим, оскільки він тримається під вартою, в той же строк від дня отримання копії цієї ухвали.

Судді: