Справа № 11-655 Головуючий у І інстанції Бобкова
Категорія 28 06.07.2011
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

6 липня 2011 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з кримінальних

справ апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого Ігнатюка О.В.,

суддів Сливи Ю.М., Каленченко Н.О.,

з участю прокурора Скрипки І.М.,

потерпілого ОСОБА_2,

представника потерпілого ОСОБА_3,

представника цивільного

відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальну справу за апеляціями прокурора та потерпілого ОСОБА_2 на вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 4 квітня 2011 року, яким засуджено

ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянина України, українця, ІНФОРМАЦІЯ_3, працюючого водієм ЗАТ «Білоцерківська ТЕЦ», одруженого, який мешкає за адресою: Київська обл., м. Біла Церква, вул. П. Запорожця, б. 167, кв. 9, раніше не судимого,

- за ч. 2 ст. 270 КК України на 3 роки позбавлення волі.

На підставі ст.ст. 75,76 КК України звільнено ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання з випробовуванням, з іспитовим строком 2 роки. Зобовязано його не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти вказану інспекцію про зміну місця проживання та роботи.

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ЗАТ «Білоцерківська ТЕЦ», 3-я особа ОСОБА_5 про відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди, відмовлено.

Вирішено питання про речові докази.

в с т а н о в и л а :

Згідно вироку суду ОСОБА_5 визнано винним та засуджено за те, що він 17.07.2009 року близько 12.30 години, керуючи автомобілем НОМЕР_1, який належить ЗАТ «Білоцерківська теплоелектроцентраль», відхилився від маршруту та заїхав на територію виробничої бази ПП ОСОБА_6, яка розташована за адресою: м. Біла Церква, вул. П. Запорожця, 246, звідки повинен був перевезти речі ОСОБА_7 за домовленістю з останнім. Зупинивши автомобіль НОМЕР_2, який належить ОСОБА_2, ОСОБА_5 вирішив 7 літрів бензину, які знаходились у 20-літровій металевій каністрі, перелити в бензобак свого автомобіля. При цьому, каністра з бензином спалахнула, і ОСОБА_5 кинув її на асфальтну ділянку між автомобілями ГАЗ-5312 та МАN L2000. Палаючий бензин розтікся та перемістився на автомобіль МАN L2000, який внаслідок пожежі був повністю знищений. Діями ОСОБА_5 власнику автомобіля НОМЕР_3 завдано матеріальний збиток на загальну суму 452447,82 гривень.

В апеляції та доповненні до неї прокурор, не оспорюючи доведеність вини підсудного та кваліфікацію його дій, вказує, що вирок суду першої інстанції слід скасувати у звязку з істотним порушенням вимог кримінально-процесуального закону, неправильним застосуванням кримінального закону та невідповідністю призначеного судом покарання ступені тяжкості злочину та особі засудженого внаслідок мякості. Так, при обранні міри покарання суд не в повній мірі врахував тяжкість вчиненого ОСОБА_5 злочину, який відноситься до категорії тяжких, та його ставлення до вчиненого. Так, ОСОБА_5, продовжуючи працювати та маючи відповідні доходи, не відшкодував завдану його діями шкоду навіть частково, що свідчить про відсутність у ОСОБА_5 щирого каяття у вчиненому. Крім того, суд не вирішив питання про стягнення з засудженого судових витрат. До того ж, суд належним чином не перевірив факт знаходження ОСОБА_5 у трудових відносинах з ЗАТ «Білоцерківська теплоелектроцентраль», що впливає на вирішення цивільного позову. Просить вирок суду скасувати, постановити свій, яким призначити ОСОБА_5 покарання за ч. 2 ст. 270 КК України у виді 3 років позбавлення волі. Стягнути з підсудного судові витрати. Справу в частині вирішення цивільного позову направити на новий судовий розгляд.

В апеляції потерпілий ОСОБА_2 вказує, що вирок суду в частині вирішення позову є незаконним та необґрунтованим, а тому підлягає скасуванню. Так, відмовляючи в задоволенні заявленого позову, суд діяв в порушення численних пунктів пленумів Верховного Суду України та існуючої практики. Не враховано, що ОСОБА_5 фактично від маршруту не відхилявся. Суперечливими є і висновки суду щодо встановлення субєкта відповідальності за заподіяну шкоду. Неправильно суд розвязав і цивільний позов в частині відшкодування моральної шкоди. Вважає, що у справі міститься достатньо доказів про те, що ОСОБА_5 під час заподіяння шкоди перебував у трудових відносинах із ЗАТ «Білоцерківська теплоелектроцентраль», тому його позов мав бути задоволений. Просить вирок суду скасувати в частині вирішення цивільного позову та постановити свій вирок, яким задовольнити його позов. Стягнути з ЗАТ «Білоцерківська теплоелектроцентраль» на його користь матеріальні збитки 452447,82 гривень та моральну шкоду в сумі 200000 гривень

Вислухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення прокурора, яка апеляцію прокурора підтримала у повному обсязі, а апеляцію потерпілого частково, пояснення потерпілого та його представника, які підтримали апеляції потерпілого, пояснення засудженого, який заперечував проти задоволення апеляцій, провівши судові дебати та надавши останнє слово засудженому, обговоривши доводи апеляції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляції підлягають до часткового задоволення, з наступних підстав.

Висновки суду щодо кваліфікації дій засудженого та доведеності його вини, апеляційним судом не перевірялись, оскільки учасниками процесу не оспорюються.

Щодо доводів апеляції про мякість призначеного покарання, то вони не ґрунтуються ні на вимогах закону, ні на матеріалах справи.

При призначенні покарання ОСОБА_5, суд врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, обставини його вчинення, особу підсудного та обставини, які помякшують його покарання, а саме: щире каяття, повне визнання вини, те, що він раніше не судимий, позитивно характеризується, працевлаштований та є постраждалим внаслідок чорнобильської катастрофи. Взяв до уваги суд і думку потерпілого, який просив обрати підсудному покарання не повязане з позбавленням волі.

Покарання засудженому призначене з дотриманням вимог ст. 65 КК України, воно є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів. Підстав для посилення цього покарання колегія суддів не вбачає.

Твердження апеляції про те, що суд не вирішив питання про стягнення з засудженого судових витрат, є обґрунтованими, але не можуть бути підставою для скасування чи зміни вироку, оскільки зазначене питання може бути вирішено судом, який постановив вирок, у порядку ст.ст. 409, 411 КПК України.

Поряд з цим, приймаючи рішення про вирішення цивільного позову, суд допустив неповноту.

Відповідно до ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових обовязків.

Згідно з п.п. 3, 8 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичні особі незаконними діями чи бездіяльністю, яка полягає у принижені честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживань у звязку з ушкодженням здоровя, у порушенні права власності, інших цивільних прав, у порушенні нормальних життєвих звязків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. За моральну шкоду, заподіяну працівником під час виконання трудових обовязків, відповідальність несе організація, з якою працівник перебуває у трудових відносинах, а останній відповідає перед нею в порядку регресу.

Висновки суду першої інстанції про те, що вказаний злочин ОСОБА_5 вчинив у той момент, коли не виконував свої трудові обовязки, на думку колегії суддів є непереконливими.

Так, з матеріалів справи вбачається, що даний злочин був вчинений о 12.30 годин, тобто тоді, коли ОСОБА_5, як видно з подорожнього листа (т. 1 а.с. 69), повинен був виконувати робоче доручення, на яке він отримав дозвіл для виїзду з гаража о 07.30 годин та повернення о 16.00 годин.

Враховуючи, що вказані обставини залишились поза увагою суду першої інстанції, його висновки щодо вирішення цивільного позову, не можуть вважатись законними, а тому вирок у цій частині підлягає скасуванню.

На підставі наведеного, колегія суддів вважає, що апеляції підлягають до часткового задоволення, а вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 4 квітня 2011 року в частині вирішення цивільного позову слід скасувати, а справу у цій частині направити на новий судовий розгляд в порядку цивільного судочинства.

Керуючись ст.ст. 365, 366 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляції прокурора та потерпілого ОСОБА_2 слід задовольнити частково.

Вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 4 квітня 2011 року щодо ОСОБА_5 в частині вирішення цивільного позову скасувати, а справу у цій частині направити на новий судовий розгляд у порядку цивільного судочинства в той же суд в іншому складі суддів.

Білоцерківському міськрайонному суду Київської області вирішити питання щодо судових витрат по справі в порядку ст.ст. 409, 411 КПК України.

В решті вирок залишити без змін.

Судді:

_______________ _______________ ____________________

(ОСОБА_8В.) (ОСОБА_1М.) (ОСОБА_9О.)