Справа № 214/7042/15-к
1-кс/214/810/15
У Х В А Л А
іменем України
17 вересня 2015 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого слідчого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю захисника ОСОБА_3

за участю прокурора ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Кривому Розі справу за скаргою ОСОБА_5 про скасування постанови про відмову у задоволенні клопотань, суд, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_5 звернувся до суду із скаргою, в якій просить: скасувати постанову від 08.09.2015 року про відмову стороні захисту в задоволенні клопотань № 50,51,52,53,54,55 у кримінальному провадженні, з проханням звернутися до Державної служби гірничого нагляду та промислової безпеки за наданням роз`яснень щодо порядку розслідування нещасних випадків.

В обґрунтування скарги зазначає, що в провадженні СВ Саксаганського РВ КМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області перебувають матеріали кримінального провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000013 від 04.06.2015 року, за фактами вчинення службовими особами ТОВ «ПРОМРЕМОНТ» кримінального правопорушення за ч.2 ст.382 КК України (умисне невиконання службовою особою рішення Апеляційного суду у Дніпропетровській області від 05.02.2014 року у справі № 2-3446/11). В цьому провадженні він, ОСОБА_5 , є підозрюваним. Відповідно до пояснень, наданих 8 вересня 2015 року свідком ОСОБА_6 , «Порядок розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій на виробництві», затверджений Постановою КМУ № 1112 не містить пункту, який надає повноваження та/або зобов`язує роботодавця самостійно, без утворення комісії, скласти акти за формою Н-1 та Н-5 та містить пункту, яким чітко передбачено, що роботодавець зобов`язаний своїм наказом утворити комісію з розслідування нещасного випадку протягом певного періоду з моменту отримання рішення суду, яким встановлено факт нещасного випадку та/або з моменту встановлення факту нещасного випадку рішенням суду, не містить механізму складання актів за формою Н-1 та Н-5 на підставі рішення суду. Свідок ОСОБА_7 повідомив, що відповідно до п.2 Постанови КМУ № 1232 від 30.11.2011 року Державній службі гірничого нагляду та промислової безпеки надано право роз`яснювати вказанимй «Порядок». Вважаючи, що вищевказані обставини, які були повідомлені ОСОБА_6 під час проведення прокурором прокуратури Саксаганського району м. Кривого Рогу ОСОБА_4 допиту мають суттєве значення для даного кримінального провадження, користуючись своїм правом на захист (ст.20 КПК України) звернувся 08.09.2015 року, до прокурора прокуратури Саксаганського району м.Кривого Рогу ОСОБА_4 з клопотаннями за вих. № 50-55 з проханням звернутися за роз`ясненнями до Державної служби гірничого нагляду та промислової безпеки з наступних питань: чи містить Порядок № 1112 від 25.08.2004 року пункт, який наділяє роботодавця повноваженнями самостійно, без утворення комісії, скласти акти за формою Н-1 та Н-5; якщо так, то
яким пунктом Порядку № 1112 від 25.08.2004 року це передбачено; чи містить Порядок № 1112 від 25.08.2004 року пункт, який зобов`язує роботодавця
самостійного, без утворення комісії, скласти акти за формою Н-1 та Н-5; якщо так, то яким пунктом Порядку № 1112 від 25.08.2004 року це передбачено; чи передбачено Порядком № 1112 від 25.08.2004 року випадки за яких роботодавець має право
перебирати на себе виключні компетенції комісії з розслідування нещасного випадку; якщо так, то яким пунктом Порядку № 1112 від 25.08.2004 року це передбачено; чи відноситься, в розумінні Порядку № 1112 від 25.08.2004 року, складання актів за формою Н-І
та Н-5 за фактом нещасного випадку до виключної компетенції комісії з розслідування нещасного випадку, яким пунктом Порядку № 1112 це передбачено; чи містить Порядок № 1112 від 25.08.2004 року пункт, яким встановлено, що рішення суду про встановлення факту нещасного випадку є повідомленням про нещасний випадок; якщо так, то яким пунктом Порядку № 1112 від 25.08.2004 року це передбачено; чи містить Порядок № 1112 від 25.08.2004 року пункт, яким чітко передбачено, що роботодавець зобов`язаний своїм наказом утворити комісію з розслідування нещасного випадку протягом певного періоду з моменту отримання рішення суду, яким встановлено факт нещасного випадку та/або з моменту встановлення факту нещасного випадку рішенням суду; якщо так, то яким пунктом Порядку № 1112 це передбачено; чи містить Порядок № 1112 від 25.08.2004 року пункт, яким чітко передбачено, що якщо факт настання нещасного випадку встановлено рішенням суду, розслідування організовує роботодавець шляхом утворення комісії з розслідування нещасного випадку; чи містить Порядок № 1112 від 25.08.2004 року пункт, яким чітко передбачено, що роботодавець зобов`язаний своїм наказом утворити комісію з розслідування нещасного випадку протягом певного періоду з моменту отримання рішення суду, яким встановлено факт нещасного випадку та/або з моменту встановлення факту нещасного випадку рішенням суду, якщо так, то яким пунктом Порядку № 1112 це передбачено; чи містить Порядок № 1112 від 25.08.2004 року пункт, яким чітко передбачено, що, якщо факт настання нещасного випадку встановлено рішенням суду, роботодавець зобов`язаний самостійно, без утворення комісії з розслідування нещасного випадку, скласти Акти за формою Н-1 та Н-5 за фактом нещасного випадку, якщо так, то яким пунктом Порядку № 1112 це передбачено. 9 вересня 2015 року отримав від прокурора прокуратури Саксаганського району м.Кривого Рогу ОСОБА_4 постанову від 8 вересня 2015 року про відмову в задоволенні клопотання сторони захисту у кримінальному провадженні. Підставою для відмови в клопотанні є ті обставини, що в клопотанні не вказано, яким нормативно-правовим актом передбачено право Держгірпромнагляду давати роз`яснення положень нормативних актів або актів індивідуальної дії, зокрема положень акту під назвою Порядок № 1112 від 25.08.2004 року. Однак, свідком ОСОБА_6 були надані чіткі роз`яснення, що п.2 Постанови КМУ №1232 від 30.11.2011 року. За таких умов, мав право, в порядку ч.6 ст.223 КПК України ініціювати проведення слідчої дії, яка спрямована на отримання (збирання) доказів або перевірку вже отриманих доказів у конкретному кримінальному провадженні (ч.1 ст.223 КПК України).
Вважає, що відмова від проведення слідчих дій, необхідність у виконанні яких диктується логікою розслідування, може вплинути не лише на об`єктивність, повноту та всебічність дослідження обставин кримінальних правопорушень, але ще і на порушення права на захист, гарантованих нормами національного та міжнародного законодавства, що є недопустимим в цивілізованому світі.
Частина перша статті 9 КПК України зобов`язує суд, прокурора, слідчого, неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства. Відповідно до частини 3 статті 8 Конституції України норми останньої є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Статтею 55 Конституції визначено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Це право, відповідно до ч.2 статті 64 Конституції не може бути обмежено. Відповідно до частини 1 статті 9 Конституції України та статті 19 Закону України «Про міжнародні договори України» чинні міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України і застосовуються вони в порядку, передбаченому для норм національного законодавства. Міжнародні договори України, які набрали чинності у встановленому законом порядку та встановлюють інші правила ніж ті, що передбачені у відповідних актах законодавства України, мають перевагу над внутрішньодержавними актами законодавства. 23 лютого 2006 року Верховною Радою України прийнято Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», у статті 17 якого наголошується, що суди при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику ЄСПЛ як джерело права. Вважає, що необхідно використати при розгляді цієї скарги у якості джерела права статті 13 Конвенції, яка визначає право на ефективний засіб юридичного захисту Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. У рішенні Конституційного Суду України у справі за конституційним зверненням громадян ОСОБА_8 та ОСОБА_9 та інших громадян щодо офіційного тлумачення ст. 55, 64, 124 Конституції України від 25.12.1997 року № 9-зп, зазначена судова установа встановила наступне: частину першу статті 55 Конституції України треба розуміти так, що кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку; суд не може відмовити у правосудді, якщо громадянин України, іноземець, особа без громадянства вважають, що їх права і свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод; відмова суду у прийнятті позовних та інших заяв, скарг, оформлених відповідно до чинного законодавства, є порушенням права на судовий захист, яке згідно зі статтею 64 Конституції України не може бути обмежене; частину другу статті 124 Конституції України необхідно розуміти так, що юрисдикція судів, тобто їх повноваження вирішувати спори про право та інші правові питання, поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

У судовому засіданні захисник скаргу підтримав повністю.

Прокурор заперечує проти задоволення скарги. При цьому пояснив, що підставою для відмови у задоволенні клопотання стало те, що такої слідчої дії як звернення за роз`ясненням не передбачено КПК України.

У судовому засіданні досліджені наступні докази: клопотання (а.с.3-8), постанова (а.с.9).

Вислухавши думку учасників судового засідання, дослідивши докази, суд вважає скаргу такою, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.307 КПК України, ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення слідчого може бути, зокрема, про відмову у задоволенні скарги, про зобов`язання вчинити певну дію.

Відповідно до ст.303 КПК України, на досудовому провадженні може бути оскарженим рішення слідчого про відмову в задоволенні клопотання про проведення слідчих дій.

Частина перша ст.91 КПК передбачає, що у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання; обставини, які підтверджують, що гроші, цінності та інше майно, які підлягають спеціальній конфіскації, одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від такого майна, або призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення чи винагороди за його вчинення, або є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом, або підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення; обставини, що є підставою для застосування до юридичних осіб заходів кримінально-правового характеру. Частина 2. ст.91 КПК передбачає, що доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Як вбачається із змісту ч.1 ст.223 КПК України, слідчі (розшукові) дії спрямовані на отримання (збирання) доказів або перевірку вже отриманих доказів у конкретному кримінальному провадженні. Підставою для проведення слідчої (розшукової) дії є наявність достатніх відомостей, що вказують на можливість досягнення мети.

Згідно ст. 220 КПК України, клопотання сторони захисту про виконання будь-яких процесуальних дій слідчий, прокурор зобов`язані розглянути в строк не більше трьох днів з моменту подання і задовольнити їх за наявності відповідних підстав. Про результати розгляду клопотання повідомляється особа, яка заявила клопотання. Про повну чи часткову відмову у задоволенні клопотання, виносить вмотивована постанова.

Відповідно до ст. 84 КПК України, доказами у кримінальному провадженні є фактичні дані, отриманні у передбаченому цим Кодексом порядку.

Відповідно до ст.7 ч.1 п. 15 КПК України, передбачає, що однією з засад кримінального судочинства є змагальність сторін та свобода в подання ними своїх доказів у доведенні перед судом їх переконливості.

Таким чином, з урахуванням вказаної засади КПК України, на переконання суду, клопотання сторони захисту підлягає задоволенню слідчим або прокурором в тому випадку, якщо з його змісту вбачається, що процесуальна дія, зазначена в клопотанні, має значення для доказування передбачених статтею 91 КПК України обставин, тому клопотання повинно містити обґрунтування, які саме обставини мажуть бути доказаними при проведенні зазначеної в клопотання процесуальної дії. Також, суд вважає, що в клопотанні повинна бути зазначена така процесуальна дія, яка передбачена КПК України.

Судом встановлено, що 8 вересня 2015 року підозрюваний ОСОБА_10 подав 6 клопотань прокурору прокуратури Саксаганського району м. Кривого Рогу ОСОБА_4 з проханням звернутися до Державної служби гірничого нагляду та промислової безпеки за роз`ясненнями положень «Порядку розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій на виробництві», затверджений Постановою КМУ № 1112. При цьому, в клопотанні не було зазначено, які саме обставини, що підлягають доказуванню можуть бути встановленні в разі задоволення клопотання.
8 вересня 2015 року прокурор виніс постанову, якою відмовив у задоволенні клопотаннь. При цьому, прокурор, як на підставу у відмові у задоволенні клопотаннь, вказав, що у клопотаннях не зазначено, які саме обставини, що підлягають доказуванню, можуть бути встановлені зверненням до Державної служби гірничого нагляду та промислової безпеки. Також, прокурор зазначив, що за таким роз`ясненням сторона захисту може звернутися самостійно.
На переконання суду, прокурор з вказаної підстави обґрунтовано відмовив у задоволенні клопотань, так як в клопотаннях не було зазначено, які саме обставини, що підлягають доказуванню в кримінальному провадженні, можуть бути встановленні в разі задоволення клопотань.
Крім того, в клопотаннях було висловлено прохання провести дію, яка не передбачена КПК України.
Суд вважає необґрунтованим посилання в постанові, як на підставу у відмові в задоволенні клопотань на те, що в клопотаннях неповно наведена назва нормативного документа, який потрібно роз`яснити та на те, що за роз`ясненням сторона захисту може звернутися самостійно.
Однак, суд враховує, що згідно ст. 220 КПК України, якою передбачено, що клопотання сторони захисту прокурор зобов`язаний задовольнити за наявності відповідних підстав. Суд приходить до переконання, що у прокурора не було обґрунтованих підстав для задоволення клопотань, так як в клопотаннях не було достатнього обґрунтування необхідності звернення за роз`яснення та було висловлено прохання провести дію, яка не передбачена КПК України. Таким чином, прокурор виніс постанову, яка за своєю суттю, як рішення стосовно заявлених клопотань, відповідає вимогам ст. 220 КПК України, а тому підстав для скасування правильної за своєю суттю постанови прокурора, не мається.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 84, 91, 220, 303, 307, 369-372 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні скарги підозрюваного ОСОБА_5 про скасування постанови від 8 вересня 2015 року про відмову у задоволенні заявлених підозрюваним ОСОБА_5 клопотань № 50,51,52,53,54,55 у кримінальному провадженні, яка винесена прокурором прокуратури Саксаганського району м. Кривого Рогу ОСОБА_4 відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1