Ухвала іменем україни 11 січня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Новокаховського міського суду Херсонської області від 16 червня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Херсонської області від 17 вересня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

Зазначеним вироком, залишеним без зміни ухвалою апеляційного суду,

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, останній раз вироком Новокаховського міського суду Херсонської області від 17 серпня 2008 року за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 187, ч. 2 ст. 263, ст. 70 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років з конфіскацією майна,

засуджено за ч. 2 ст. 186 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 3 місяці.

За вироком суду ОСОБА_4 визнано винуватим і засуджено за те, що він 09 лютого 2015 року приблизно о 18.05 год., перебуваючи на пустирі навпроти будинку АДРЕСА_2 , умисно, повторно, відкрито викрав у ОСОБА_5 мобільний телефон із сім- та флеш-картою, чим заподіяв потерпілому майнову шкоду на суму 590 грн.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 зазначає про невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості злочину та його особі внаслідок суворості, через що просить змінити судові рішення і на підставі ст. 69 КК пом`якшити призначене йому покарання. Обґрунтовуючи свої вимоги, він наголошує на тому, що судами при призначенні покарання належним чином не враховано дані про його особу, а також усі обставини, що пом`якшують покарання, натомість безпідставно взято до уваги дані, які негативно характеризують його особу.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши наведені у скарзі доводи та дослідивши долучені до неї копії судових рішень, колегія суддів вважає, що у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого слід відмовити з таких підстав.

Висновки суду щодо доведеності винуватості у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення та кваліфікацію його дій за ч. 2 ст. 186 КК ОСОБА_4 у касаційній скарзі не оскаржує.

Доводи засудженого про невідповідність призначеного покарання тяжкості злочину та його особі через суворість є безпідставними.

Відповідно до ст. 65 КК суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.
Як вбачається з вироку, місцевий суд, призначаючи ОСОБА_4 покарання, врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину (згідно зі ст. 12 КК є тяжким), дані про особу засудженого (раніше судимий за корисливі злочини, негативно характеризується за місцем проживання, має матір, яка є інвалідом третьої групи з дитинства), обставини, що пом`якшують (щире каяття, відшкодування заподіяної шкоди) та обтяжують (рецидив злочинів) покарання. При цьому, судом першої інстанції визнано недопустимим доказом, а тому не враховано при призначенні покарання довідку про перебування засудженого на обліку у лікаря-нарколога. Також суд першої інстанції врахував, що ОСОБА_4 24 жовтня 2014 року, звільнившись із місць позбавлення волі за відбуттям строку покарання, маючи незняту й непогашену в установленому законом порядку судимість, через короткий проміжок часу повторно вчинив тяжкий корисливий злочин, що свідчить про його небажання стати на шлях виправлення.

Врахувавши наведені обставини в їх сукупності, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про неможливість виправлення ОСОБА_4 без ізоляції від суспільства та про відсутність підстав для застосування положень ст. 69 КК, а тому призначив йому покарання у виді позбавлення волі в мінімальних межах санкції ч. 2 ст. 186 КК.

Апеляційний суд ретельно перевірив доводи апеляційних скарг засудженого та його захисника і не знайшов підстав ні для звільнення ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням, ні для пом`якшення йому покарання у порядку ч. 2 ст. 404 КПК, навівши в ухвалі відповідно до ст. 419 КПК мотиви, з яких виходив при постановленні свого рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що призначене ОСОБА_4 покарання відповідає положенням статей 50, 65 КК, є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів, тому не вбачає підстав для його пом`якшення.

Вирок суду першої інстанції й ухвала апеляційного суду повною мірою відповідають положенням ст. 370 КПК, є законними, обґрунтованими та мотивованими.

Таким чином, із викладених у скарзі мотивів та наданих до неї копій судових рішень вбачається, що підстав для задоволення касаційної скарги немає.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, колегія суддів

у х в а л и л а:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 на вирок Новокаховського міського суду Херсонської області від 16 червня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Херсонської області від 17 вересня 2015 року.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

__________________ ___________________ ___________________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3