АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/1546/15 Справа № 192/1039/15-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 вересня 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріаликримінального провадження за апеляційними скаргами засудженого ОСОБА_6 та прокурора, який брав участь у розгляді провадження судом першої інстанції, на ухвалу Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 13 липня 2015 року щодо

ОСОБА_6 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,
засудженого ОСОБА_6 ,

Встановила:

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу суду та застосувати до нього положення ст. 81 КК України, посилаючись на те, що суд неповно та однобічно розглянув матеріали провадження. Зазначає, що за період відбування покарання він має одне заохочення, приймав участь в громадських роботах, не має порушень дисципліни та характеризується позитивно. У зв`язку з чим вважає, що до нього має бути застосовано умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
Прокурор в своїй апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу суду першої інстанції. Посилається на те, що суд не навів достатніх обґрунтувань та мотивів, що стали підставою для відмови у задоволенні клопотання та в неповному обсязі досліджено наявність підстав застосування до засудженого ОСОБА_6 пільги, передбаченої ст. 81 КК України.
Ухвалою Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 13 липня 2015 року відмовлено в задоволенні подання адміністрації Солонянської виправної колонії № 21 та спостережної комісії Солонянської районної державної адміністрації про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання ОСОБА_6 .

Як вбачається з матеріалів провадження, ОСОБА_6 вироком Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 09 серпня 2013 року було засуджено за ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 190, ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 08 місяців. Ухвалою Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 20 серпня 2014 року скорочено наполовину невідбутий строк покарання та остаточно до відбування покарання призначено 2 роки 28 днів.

Суд, відмовляючи в задоволенні подання адміністрації Солонянської виправної колонії № 21 та спостережної комісії Солонянської районної державної адміністрації про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_6 , своє рішення мотивував тим, що засуджений своєю поведінкою та ставленням до праці за весь період відбування покарання не довів свого виправлення, має одне стягнення у виді суворої догани та лише одне заохочення за сумлінне ставлення до праці.
Заслухавши доповідь судді Апеляційного суду Дніпропетровської області, пояснення засудженого ОСОБА_6 , який просив задовольнити його апеляційні вимоги та постановити нову ухвалу, якою застосувати до нього вимоги ст. 81 КК України, думку прокурора, який не підтримав апеляційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді провадження в суді першої інстанції, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 81 КК України до осіб, що відбувають покарання у вигляді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Особу може бути умовно-достроково звільнено повністю або частково і від відбування додаткового покарання.
Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за умисний тяжкий злочин чи за необережний особливо тяжкий злочин.
Відповідно до роз`яснень, що містяться в п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року № 2 "Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким" при вирішенні питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким щодо засудженого, покарання якому пом`якшено згідно з актом амністії, помилування або за рішенням суду, фактично відбута частина покарання повинна обчислюватись виходячи з покарання, встановленого актом амністії, помилування або рішення суду.
З врахуванням викладеного у ОСОБА_6 фактично настало право на звернення про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, на що звертають увагу в апеляційних скаргах, як засуджений, так і прокурор.
Як слідує зі змісту кримінального закону, положення про те, що засуджений став на шлях виправлення, означає, що його сумлінна поведінка і ставлення до праці свідчать про успішність процесу виправлення і можливості ефективного продовження його при умові застосування умовно-дострокового звільнення.
Таким чином, однією з умов застосування до засудженого положень ст. 81 КК України і застосування до нього умовно-дострокового звільнення є те, що він став на шлях виправлення. Про вказане може свідчити його сумлінна поведінка і ставлення до праці.
Разом з тим, як встановив суд першої інстанції, виходячи з даних характеристики ОСОБА_6 , прибувши до Солонянської ВК № 21 29 серпня 2013 року працевлаштований був в колонії з листопада 2014 року, має лише одне заохочення за сумлінне ставлення до праці, одне стягнення у виді суворої догани 19 лютого 2014 року за відмову від 2-х годинного відпрацювання і прийшов до висновку, що це не можу свідчити про те, що засуджений довів своє виправлення.
Ухвалою Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 20 серпня 2014 року ОСОБА_6 скорочено наполовину невідбутий строк покарання та остаточно до відбування покарання призначено 2 роки 28 днів.

26 грудня 2014 року рішенням комісії установи йому було відмовлено у застосуванні умовно-дострокового звільнення від покарання відповідно до статті 81 КК Україна як особі, що не стала на шлях виправлення.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції і не находить підстав для скасування ухвали суду першої інстанції.
Сам факт, що засуджений за час відбування покарання з серпня 2013 року має лише одне заохочення в квітні 2015 року не може свідчити, що він став на шлях виправлення. Інших даних на підтвердження вказаного факту засуджений ОСОБА_6 не навів в апеляційній скарзі та не надав при її розгляді.

Доводи ОСОБА_6 та прокурора про неповноту судового розгляду, являються безпідставними. Як слідує з журналу судового засідання та інформації, що мається на технічному носії інформації, при судовому розгляді даного кримінального провадження ніякі клопотання засудженим та прокурором не заявлялись. Судом досліджені всі обставини, які мали значення для прийняття по справі законного і обгрунтованого рішення.

Щодо посилань засудженого та прокурора на неврахування судом клопотання адміністрації Солонянської ВК № 21 та спостережної комісії при Солонянській райдержадміністрації, згідно ст. 81 КК України застосування умовно-дострокового звільнення є правом, а не обов`язком суду.

На підставі викладеного, керуючись статтями 404, 407 КПК України, колегія суддів
Постановила:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 13 липня 2015 року щодоОСОБА_6 залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді
______________ _________________ ______________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4