02.12.2015 Справа №607/6669/15-к
Слідчий суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , захисника підозрюваного ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 , розглянувши в залі суду у м. Тернополі клопотання захисника підозрюваного ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 про скасування арешту на майно, -
Прокурор в судовому засіданні щодо задоволення клопотання заперечив, оскільки захисником ОСОБА_5 не надано документів на підтвердження доводів щодо необхідності скасування арешту з метою оплати за медичне лікування, з врахуванням того, що в України медична допомого надається безкоштовно. Також, документи, які надані захисником на підтвердження уже понесених витрат, не можуть бути взяті до уваги, оскільки на них відсутні будь-які відмітки про проведення фінансових операцій. Крім цього, зауважив, що до матеріалів кримінального провадження про обвинувачення ОСОБА_4 , в межах якого накладено арешт, неодноразово долучалися документи, згідно яких його дочка взяла на себе зобов`язання оплатити лікування ОСОБА_4 за межами України.
Заслухавши пояснення прокурора, захисника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 , вивчивши клопотання, слідчий суддя приходить до наступних висновків.
Відповідно до акту огляду та вилучення транспортного засобу від 19 червня 2015 року, цього дня був проведений огляд та тимчасове затримання транспортного засобу ВАЗ 2105 д.н.з. НОМЕР_7 ті шляхом його блокування та доставляння для зберігання на спеціальний майданчик чи стоянку в селі Байківці на підставі ухвали суду.
Відповідно до ст. 1 Додаткового протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.
Відповідно до ч.1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове позбавлення підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, у разі якщо до такої юридичної особи може бути застосовано захід кримінально-правового характеру у вигляді конфіскації майна, можливості відчужувати певне його майно за ухвалою слідчого судді або суду до скасування арешту майна у встановленому цим Кодексом порядку.
Відповідно до ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Накладаючи арешт ухвалою від 21 квітня 2015 року по справі №607/6853/15-к, слідчий суддя виходив з того, що санкція ч.3 ст. 368 КК України передбачає покарання у виді конфіскації майна, та у зв`язку з дієвістю кримінального провадження та забезпечення конфіскації майна необхідно накласти арешт на майно підозрюваного.
Вважаю, що такий висновок є обґрунтованим та відповідає ст.ст. 170-173 КПК України, оскільки ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 368 КК України, та у випадку визнання його винним, йому загрожує покарання у вигляді конфіскації майна.
У зв`язку з тим, що на даний час продовжується досудове розслідування по даному кримінальному провадженню за ч.3 ст. 368 КК України, необхідність у арешті майна не відпала.
Доводи захисника ОСОБА_4 ОСОБА_5 про необхідність скасування арешту майна у зв`язку із потребою у коштах для лікування його підзахисного не ґрунтуються на законі, оскільки така підстава для скасування арешту майна не передбачена процесуальним законодавством.
Щодо доводів захисника, про надання можливості права користування автомобілем ВАЗ 2105, 1994 р.в. синові підозрюваного у зв`язку із здійснення ним догляду за бабусею, слідчий суддя приходить до переконання, що вони до задоволення не підлягають, оскільки заборона розпоряджатися майном на яке накладено арешт є одним із способів збереження майна з метою його можливої конфіскації у встановленому законом порядку.
На підставі викладеного, керуючись ст. 170-174, 309 КПК України, слідчий суддя, -
Ухвала остаточна і оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1