Ухвала
іменем україни
2 грудня 2015 року м. Київ
Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі колегії:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю прокурора ОСОБА_4 ,
засудженого ОСОБА_5 ,
при секретарі: ОСОБА_6 ,
розглянула у судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0005957за касаційними скаргами засудженого ОСОБА_5 та прокурора на вирок Апеляційного суду Рівненської області від 27 квітня 2015 року,

встановила:
Вироком Рівненського міського суду Рівненської області від 26 лютого 2015 року
ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, одруженого, не працюючого, раніше неодноразово судимого, останній раз вироком Солом`янського районного суду м. Києва від 20.05.2014 за ч.2 ст. 15 ч. 1 ст. 185 КК України до штрафу у розмірі 1 360 грн, на підставі п. «в» ст. 1 ЗУ «Про амністію у 2014 році» звільненого від відбування вказаного покарання, крім того, відповідно до ч. 3 ст. 72 КК України - вирок Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 13.03.2012 року, яким ОСОБА_5 засуджено за ч. 1 ст. 122, ч. 4 ст. 70 КК України до 2 років 6 місяців обмеження волі зі звільненням на підставі ст. ст. 75, 76 КК України від відбування покарання з іспитовим строком на 3 роки, визначено виконувати самостійно,

- засуджено за ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 186 КК України із застосуванням ст. 69 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки.
На підставі ст. 71, ч. 1 ст. 72 КК України до покарання призначеного за даним вироком частково приєднано невідбуте покарання за вироком Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 13 березня 2012 року і за сукупністю вироків визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки 4 місяці.
Вироком суду вирішено долю речових доказів та судових витрат у справі.
Вироком Апеляційного суду Рівненської області від 27 квітня 2015 року вирок місцевого суду в частині призначення покарання скасовано. ОСОБА_5 визнано вважати винним та засуджено за ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки. На підставі ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднати невідбуте покарання за вироком Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 13 березня 2012 року і, з урахуванням положень ст.72 КК України, визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 1 місяць. В решті вирок суду залишено без зміни.
Як встановив суд, ОСОБА_5 26 вересня 2014 року о 15 год. 00 хв., умисно, з корисливих мотивів, перебуваючи на території автовокзалу на вул. Київській, 40 у м. Рівне, схопив за шию лівою рукою раніше незнайомого неповнолітнього ОСОБА_7 , штовхнув його на землю, після чого вихопив з руки потерпілого мобільний телефон марки «Самсунг СTS 5282», вартістю 840 грн, та заволодів вказаним телефоном. Однак, на місці вчинення злочину ОСОБА_5 одразу був затриманий ОСОБА_8 , при цьому вчинений злочин не було доведено кінця з причин що не залежали від волі засудженого.
У касаційних скаргах та доповненнях:
- засуджений ОСОБА_5 просить змінити вирок апеляційного суду щодо нього, пом`якшити покарання. Обґрунтовує свої вимоги тим, що він повністю визнав вину, розкаявся, має на утриманні неповнолітніх дітей та дружину. Вказує, що апеляційний суд незаконно скасував вирок місцевого суду в частині призначення покарання, погіршивши його становище та неправильно застосував кримінальний закон;

- прокурор просить скасувати вирок апеляційного суду щодо ОСОБА_5 із призначенням нового розгляду у суді апеляційної інстанції, посилаючись при цьому на істотні порушення кримінального процесуального закону, неправильне застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості вчиненого злочину та особі засудженого, через м`якість.
Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який частково підтримав скаргу прокурора та просив змінити судові рішення: за ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 186 КК України призначити засудженому покарання із застосуванням ст. 69 КК України, думку засудженого, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи, наведені у скаргах, колегія суддів дійшла висновку про необхідність часткового задоволення касаційних скарг прокурора та засудженого.
Висновки суду про винуватість ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 186 КК України, як і вказана кваліфікація дій, у касаційних скаргах не оспорюються.
Твердження у касаційній скарзі прокурора та засудженого щодо недотримання апеляційним судом вимог процесуального закону при постановленні вироку є обґрунтованими.
Статтею 420 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі необхідності застосування більш суворого покарання. Вирок суду апеляційної інстанції повинен відповідати загальним вимогам до вироків.
Відповідно до ст. 370 КПК України вирок суду повинен бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
Згідно п. 2 ч. 4 ст. 374 КПК України, у разі визнання особи винуватою, у резолютивній частині вироку серед іншого зазначаються: рішення про визнання його винуватим у пред`явленому обвинуваченні та відповідні статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність; покарання, призначене по кожному з обвинувачень, що визнані судом доведеними, та остаточна міра покарання, обрана судом.
Відповідно до ч. 1 ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин.
Як вбачається з матеріалів провадження, своє рішення про призначення покарання із застосуванням ст. 69 КК України, суд першої інстанції мотивував тим, що дружина засудженого є інвалідом ІІІ групи з ураженням нервової системи, наявністю на утриманні двох малолітніх дітей, думку потерпілого та відсутність тяжких наслідків.
Скасовуючи рішення місцевого суду через необґрунтоване застосування положень ст. 69 КК України та ухвалюючи новий вирок щодо ОСОБА_5 , апеляційний суд своє рішення належним чином не мотивував. Висновки, викладені в ухвалі щодо неправильного застосування ст. 69 КК України є непереконливими.
Зважаючи на наведене, та враховуючи думку прокурора, який у судовому засіданні касаційного суду просив вирок апеляційного суду змінити, та призначити засудженому покарання із застосуванням ст. 69 КК України, колегія суддів дійшла висновку, що вирок апеляційного суду щодо ОСОБА_5 підлягає зміні у зв`язку з істотними порушенням кримінального процесуального закону та неправильним застосуванням кримінального закону.
Керуючись статтями 433, 434, 436 КПК України, колегія суддів
у х в а л и л а:
Касаційні скарги прокурора та засудженого ОСОБА_5 задовольнити частково.

Вирок Апеляційного суду Рівненської області від 27 квітня 2015 року щодо ОСОБА_5 змінити: - за ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 186 КК України призначити засудженому покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 роки. На підставі ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднати невідбуте покарання за вироком Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 13 березня 2012 року і, з урахуванням положень ст.72 КК України, визначити остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 1 місяць. В решті вирок суду залишити без зміни.
Ухвала оскарженню не підлягає.
судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_1 ОСОБА_3