Ухвала

іменем україни

8 жовтня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Головуючого ОСОБА_1.,
суддів ОСОБА_2. і ОСОБА_3.,
при секретарі судового засідання ОСОБА_4.,

розглянувши у судовому засіданні кримінальне провадження щодо

ОСОБА_5,

ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м. Феодосія, мешканця АДРЕСА_1, такого, що судимості не мав,

за участю прокурора ОСОБА_9.,
ВСТАНОВИЛА:

З касаційною скаргою до суду касаційної інстанції звернувся прокурор з вимогами про перевірку ухвали апеляційного суду.

Вироком Харківського районного суду Харківської області від 8 грудня 2014 року ОСОБА_5 засуджено за ч. 1 ст. 121 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_5 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку 3 роки та з покладенням на нього обовʼязків, передбачених п.п. 2, 3, 4 ч. 1 ст. 76 КК України.

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 3 березня 2015 року вирок залишено без зміни.

В касаційній скарзі прокурор просить скасувати ухвалу апеляційного суду та призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального законодавства зокрема вимог ст. 419 КПК України. Так, прокурор вказує на те, що апеляційним судом під час перевірки вироку залишено без оцінки та не надано належної відповіді на доводи апеляційних скарг його та потерпілого про неправильне застосування судом кримінального закону при звільненні засудженого від відбування покарання на підставі ст.75 КК України, що на думку прокурора призвело до неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та вплинуло на призначення такого покарання, що не відповідає ступеню тяжкості вчиненого ОСОБА_5 злочину та даним про його особу, внаслідок м'якості.

ОСОБА_5 визнано винуватим у тому, що він у стані алкогольного спʼяніння, 24 березня 2014 року приблизно о 18 годині перебуваючи у будинку батьків своєї дружини по АДРЕСА_2, на ґрунті особистих неприязних відносин з ОСОБА_7, що виникли раптово, кулаком правої руки завдав останньому декілька ударів в область голови, заподіявши тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя в момент заподіяння.

Заслухавши доповідача, прокурора, яка підтримала касаційну скаргу, перевіривши матеріали кримінального провадження, доводи, наведені у касаційній скарзі та у надісланих захисником засудженого письмових запереченнях, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 419 КПК України при залишенні апеляційної скарги без задоволення в ухвалі суду апеляційної інстанції мають бути зазначені підстави з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.

Для наведення в ухвалі таких підстав апеляційний суд має проаналізувати всі доводи, що містяться в апеляції і на кожен із них дати відповідь.

Однак, апеляційний суд зазначених положень закону не дотримався.

Відповідаючи на доводи апеляційних скарг прокурора та потерпілого ОСОБА_8, апеляційний суд не надав чіткої відповіді на них із зазначенням підстав, через які апеляційні скарги визнано необґрунтованими.

Так, в апеляційній скарзі потерпілий, окрім іншого, зазначав, що при призначенні покарання ОСОБА_5 та при вирішенні питання про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, суд неналежно дотримався всіх вимог ст. 65 КК України, зокрема формально врахував обставини, що помʼякшують покарання засудженому, а також за обставину, що обтяжує покарання не врахував вчинення ОСОБА_5 злочину щодо особи похилого віку. Зазначені доводи апеляційної скарги потерпілого в ухвалі апеляційного суду залишено без належного аналізу та в судовому рішенні не зазначено підстав, з яких такі доводи визнано необґрунтованими.

Крім того, відповідно до вимог ст. 65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом'якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Згідно зі ст. 75 КК України, якщо суд при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п'яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

У справі встановлено, що при обранні ОСОБА_5 виду та розміру покарання, відповідно до вимог ст. 65 КК України, суд першої інстанції врахував характер вчиненого злочину, обставини його вчинення, дані про особу ОСОБА_5 та обставини, які пом'якшують та обтяжують покарання. За обставини, що помʼякшують покарання, суд урахував щире каяття обвинуваченого, сприяння в розкритті правопорушення. Вчинення злочину собою, яка перебувала в стані алкогольного сп'яніння, суд визнав за обставину, що обтяжує покарання. Як зазначено у вироку, саме на підставі викладеного суд дійшов рішення про можливість звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням та з встановленням йому іспитового строку. Тобто, вирішуючи питання про можливість застосування ст. 75 КК України, суд фактично врахував загальні засади призначення покарання.

Суд у вироку не зазначив, які саме обставини провадження чи дані про особу засудженого він приймає до уваги, що дають підстави вважати можливим виправлення останнього без відбування покарання.

Застосувавши положення зазначеного закону, суд не навів у вироку переконливих мотивів для прийняття такого рішення, неналежно зʼясував думку потерпілого з приводу призначення засудженому покарання, а також не зазначив як саме враховані ним обставини впливають на недоцільність відбування засудженим покарання.

Тобто, вирішуючи питання про можливість звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням із застосуванням ст. 75 КК України суд взагалі не мотивував свого рішення.

На думку колегії суддів, як окремо, так і у своїй сукупності, враховані судом обставини не дають підстав вважати можливим виправлення ОСОБА_5 без відбування покарання.

Крім того, визнаючи щире каяття за обставину, що помʼякшує покарання, суд не зазначив у вироку в яких саме діях ОСОБА_5 вбачаються така обставина, чи є щире каяття добровільним і базується на внутрішньому переконанні особи, чи ОСОБА_5 висловлює його під тиском зібраних у провадженні доказів. Враховуючи як помʼякшуючу обставину - сприяння в розкритті правопорушення, суд не вказав у вироку які саме дії ОСОБА_5 свідчать про її наявність, зокрема якими діями останній надав допомогу органу досудового розслідування чи суду у встановленні істини у справі, з'ясуванні фактичних обставин, які мають істотне значення для розкриття злочину.

Таким чином, звільняючи засудженого від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України, суд не обґрунтував у вироку висновок про можливість виправлення засудженого без реального відбування ним покарання, не зазначив як саме враховані ним обставини впливають на недоцільність відбування засудженим покарання, фактично не врахував тяжкість інкримінованого йому кримінального правопорушення, а також всіх обставин провадження, та не звернув увагу на те, що засуджений вчинив злочин щодо особи похилого віку.

Отже, як зазначено у касаційній скарзі прокурора, звільнення засудженого від відбування покарання із застосуванням ст. 75 КК України з випробуванням, є неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність і згідно зі ст. 438 КПК України є безумовною підставою для скасування судового рішення.

Оскільки апеляційний суд не надав належної уваги вказаним порушенням, допущеним місцевим судом при постановленні вироку й належно не спростував доводи апеляційної скарги прокурора та потерпілого ОСОБА_8 щодо неправильного застосування кримінального закону при визначенні порядку відбування покарання засудженим, ухвалу апеляційного суду щодо ОСОБА_5 не можна визнати законною та обґрунтованою, а тому вона підлягає скасуванню з призначенням нового апеляційного розгляду.

Під час нового розгляду кримінального провадження суду апеляційної інстанції необхідно повно й всебічно, з дотриманням вимог кримінального та кримінального процесуального закону, перевірити доводи апеляційних і касаційної скарг, та відповідно до вимог ст. 370 КПК України ухвалити законне, обґрунтоване та вмотивоване судове рішення.

Якщо при новому апеляційному розгляді справи буде встановлена винуватість ОСОБА_5 у вчиненні злочину, за який його засуджено, то застосування ст. 75 КК України слід визнати неправильним звільненням засудженого від відбування покарання.

Керуючись ст.ст. 434, 436 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Касаційну скаргу прокурора задовольнити.

Ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 3 березня 2015 року щодо ОСОБА_5 скасувати та призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції.

Ухвала набуває законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3