У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючогоОСОБА_1 ,
суддівОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретаря судового засідання прокурора захисника засудженогоОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

розглянула в судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001011, за обвинуваченням

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , такого, що не має судимості,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК, за касаційною скаргою засудженого на вирок Шевченківського районного суду м. Львова від 13 березня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 07 листопада 2014 року,

в с т а н о в и л а:

За вироком Шевченківського районного суду м. Львова від 13 березня 2014 року ОСОБА_7 засуджено за ч. 3 ст. 187 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років з конфіскацією всього належного йому майна.
Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 07 листопада 2014 року вирок місцевого суду залишено без зміни.

За цим же вироком засуджено ОСОБА_8 , судові рішення щодо якого не оскаржено.

За вироком суду ОСОБА_7 визнано винуватим у тому, що він 05 березня 2013 року приблизно о 21.00 год. за попередньою змовою із ОСОБА_8 вчинив розбійний напад, поєднаний із проникненням у приміщення магазину ПП «Жеребчіков» на АДРЕСА_2 , і заволодів грошима на суму 6200 грн.
Крім того, 02 квітня 2013 року приблизно о 18.20 год. ОСОБА_7 повторно вчинив розбійний напад, поєднаний із проникненням у приміщення магазину ПП « ОСОБА_9 » на АДРЕСА_3 , й заволодів грошима на суму 330 грн.

У касаційній скарзі засуджений порушує питання про скасування судових рішень у частині визнання його винуватим за епізодом розбійного нападу від 02 квітня 2013 року із закриттям провадження в цій частині, а також про зміну судових рішень у частині призначеного йому покарання, вважаючи його надто суворим. Засуджений зазначає, що висновок суду першої інстанції про його винуватість у вчиненні розбійного нападу на магазин ПП « ОСОБА_9 » ґрунтується на недопустимих доказах, отриманих з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону. Також скаржник указує на недостатнє врахування при призначенні йому покарання обставин, що його пом`якшують.

Заслухавши доповідь судді, доводи засудженого та захисника на підтримання скарги, доводи прокурора, який заперечував проти задоволення скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши викладені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню на таких підставах.

Висновків суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 за епізодом розбійного нападу на приміщення магазину ПП «Жеребчіков» від 05 березня 2013 року засуджений у касаційній скарзі не оскаржує. Відповідно до вимог ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах касаційної скарги.

Твердження ОСОБА_7 про недоведеність його винуватості у вчиненні розбійного нападу на магазин ПП « ОСОБА_9 » спростовуються всебічно дослідженими у судовому засіданні доказами, яким суд дав відповідну оцінку. Зокрема, показаннями потерпілої ОСОБА_10 у судовому засіданні, яка детально розповіла про вчинений на магазин напад, докладно описала прикмети нападника і категорично стверджувала, що ним був саме обвинувачений ОСОБА_7 . Потерпіла пояснила, що під час впізнання у приміщенні райвідділу вона чітко вказала на ОСОБА_7 як на особу, котра вчинила цей напад, зазначила, що мотивів обмовити його у неї немає, оскільки вона раніше його ніколи не бачила. Зазначену процесуальну дію було відображено у протоколі пред`явлення особи до впізнання від 13 квітня 2013 року, дані, отримані в процесі проведення цієї слідчої дії, суд вмотивовано поклав в основу вироку. Показання потерпілої підтверджуються показаннями свідка ОСОБА_11 , який прибув за викликом на місце події та зазначив, що потерпіла одразу вказала прикмети нападника, які в подальшому було враховано при підборі статистів для проведення впізнання.

Місцевий суд належно оцінив ці докази з точки зору їх належності й допустимості і дійшов обґрунтованого висновку, що докази було зібрано з дотриманням вимог кримінального процесуального закону.

Так само безпідставним є і твердження у касаційній скарзі про недопустимість такого доказу, як протокол пред`явлення предметів для впізнання від 17 квітня 2013 року (т. 2, а.с. 43 - 48), оскільки зазначену слідчу дію було проведено з дотриманням вимог статей 223, 229 КПК.

Посилання засудженого на неврахування судом показань свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , які його не впізнали як особу, котра здійснила напад на магазин, не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження, оскільки зазначені свідки вказали, що через стресовий стан, в якому вони перебували на той час, не запам`ятали прикмет нападника.

Місцевий суд оцінив зібрані у справі докази відповідно до вимог ст. 94 КПК, навів у вироку їх аналіз і дійшов умотивованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні розбійного нападу 02 квітня 2013 року на приміщення магазину ПП « ОСОБА_9 », правильно кваліфікувавши його дії за ч. 3 ст. 187 КК.

З таким висновком погодився і суд апеляційної інстанції, який навів в ухвалі відповідно до вимог ст. 419 КПК докладні мотиви прийнятого рішення, з якими у свою чергу погоджується і суд касаційної інстанції.

Покарання засудженому призначено відповідно до вимог статей 50, 65 КК, враховує усі дані про особу винуватого, зокрема, й ті, на які він посилається у касаційній скарзі. Таке покарання є необхідним і достатнім для виправлення засудженого й попередження вчинення нових злочинів. Підстав для пом`якшення покарання колегія суддів не вбачає.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які відповідно до ст. 412 КПК були би підставами для зміни чи скасування судових рішень, не встановлено, а тому підстав для задоволення касаційної скарги засудженого немає.

Керуючись статтями 433 - 436 КПК, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Шевченківського районного суду м. Львова від 13 березня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 07 листопада 2014 року щодо нього без зміни.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.
С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3