Справа № 1306/237/12 Головуючий у 1 інстанції: Курус Р.І.
Провадження № 11/1390/453/12 Доповідач: Данко В. В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2012 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого-судді Данка В.В.,

суддів Грищука В.О., Яременка О.Д.,

з участю прокурора Ковальчука Т.О.,

захисника ОСОБА_1,

потерпілого ОСОБА_2,

його представника ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові справу за апеляціями прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції ОСОБА_4 та захисника обвинуваченої ОСОБА_1 на постанову Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 06 березня 2012 року,

в с т а н о в и л а :

Постановою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 06 березня 2012 року кримінальну справу про обвинувачення ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.364 КК України, направлено прокурору Львівської області для продовження досудового слідства.

З таким рішенням суду прокурор, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції ОСОБА_4, не погодився і подав на нього апеляцію, в якій вважає постанову суду незаконною і просить її скасувати, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідно до ч.4 ст.12 КК України, тяжким злочином є злочин, за який передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк не більше десяти років. Згідно з санкцією ч.2 ст.364 КК України /в редакції, що втратила чинність 01.07.2011 р./, зловживання службовим становищем, якщо воно спричинило тяжкі наслідки карається позбавленням волі на строк від п'яти до восьми років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатись певною діяльністю на строк до трьох років. У відповідності до ст.49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минуло десять років у разі вчинення тяжкого злочину. Згідно з ч.1 ст.11-1 КПК України, прокурор, а також слідчий за згодою прокурора, на підставі ч.1 ст.49 КК України виносять мотивовану постанову про направлення кримінальної справи до суду для вирішення питання про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності.

ОСОБА_5 вчинила протиправні діяння в період листопада 1999 року - червня 2000 року, про які потерпілий ОСОБА_2 повідомив правоохоронні органи лише в 2007 році, а кримінальну справу відносно ОСОБА_5 порушено лише 23 червня 2008 року, тобто через 8 років. Як встановлено, ОСОБА_5 до порушення вказаної кримінальної справи стосовно неї, з 09 жовтня 2004 року перебувала в Італійській Республіці, наміру ухилитись від кримінальної відповідальності не мала.

У відповідності до ст.49 КК України, під ухиленням від слідства або суду розуміються будь-які умисні дії, вчинені особою з метою уникнути кримінальної відповідальності за вчинений злочин /нез'явлення без поважних причин за викликом до правоохоронних органів, недотримання умов запобіжного заходу, зміна місця проживання, зміна документів, які посвідчують особу, і перехід її на нелегальне становище/. Переривання перебігу строку давності відбувається тоді, коли до закінчення вказаних у законі строків давності особа вчинила новий злочин середньої тяжкості, тяжкий або особливо тяжкий злочин.

Так, 28 грудня 2009 року співробітниками італійських правоохоронних органів ОСОБА_5 затримано, про що повідомлено правоохоронні органи України. У клопотанні про видачу /екстрадицію/ обвинуваченої ОСОБА_5 для притягнення її до кримінальної відповідальності, Міністерством юстиції Італійської Республіки відмовлено, а ОСОБА_5 10 лютого 2010 року звільнено з-під варти, оскільки у відповідності з італійським законодавством, обвинувачення, за яким запитується екстрадиція, не може бути пред'явлене у зв'язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності. У зв'язку із наведеним, компетентний орган Італійської Республіки не може винести рішення, яке стосується процедури екстрадиції у відповідності до ст.10 Європейської конвенції про видачу правопорушників, яка була прийнята 13 грудня 1957 року в м. Париж.

Суддею Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області в постанові від 06 березня 2012 року невірно трактовано поняття ухилення обвинуваченої від слідства та суду, зупинення перебігу строку давності, а також факт обізнаності обвинуваченої ОСОБА_5 про існування кримінального переслідування стосовно неї в Україні, оскільки лише з часу затримання правоохоронними органами Італійської Республіки ОСОБА_5 стало відомо про порушення кримінальної справи стосовно неї на території України за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст.364 КК України, однак у видачі останньої правоохоронним органам України було відмовлено із зазначених вище підстав, а тому, а також через відсутність документів, які були вилучені представниками правоохоронних органів Італійської Республіки, про що в матеріалах кримінальної справи наявні відповідні документи, ОСОБА_5 не могла прибути в Україну.

Інкриміновані обвинуваченій ОСОБА_5, органом досудового слідства, протиправні діяння вчинені в період листопада 1999 року - червня 2000 року, тобто з часу їх вчинення пройшло більше десяти років, та злочин, передбачений ч.2 ст.364 КК України, є тяжким, обвинувачена ОСОБА_5 не ухилялась від слідства, не вчинила нового злочину, клопоче про направлення кримінальної справи в суд для вирішення питання про звільнення її від кримінальної відповідальності у зв'язку із закінченням строків давності.

Так, 23 грудня 2011 року на адресу слідчого відділу слідчого управління прокуратури Львівської області надійшло зареєстроване в реєстрі консульського відділу посольства України в Італійській республіці за № 570/4/2329-4865 від 16 грудня 2011 року клопотання обвинуваченої ОСОБА_5 про скерування кримінальної справи до суду для закриття у зв'язку із закінченням строків давності притягнення її до кримінальної відповідальності. Крім цього, обвинувачена ОСОБА_5 зазначила про неможливість прибути в Україну у зв'язку із незадовільним станом здоров'я та у зв'язку із відсутністю коштів, з матеріалами справи знайомитись доручила своєму захиснику адвокату ОСОБА_1

На вищевказану постанову адвокат ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_5 теж подав апеляцію, в якій просить постанову Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області скасувати, як незаконну. Матеріали справи направити на новий судовий розгляд в Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області в іншому складі суду. Свої вимоги він мотивує тим, що ОСОБА_5 вчинила протиправні діяння в період листопада 1999 року - червня 2000 року, про які потерпілий ОСОБА_2 повідомив правоохоронні органи в 2007 році, а кримінальну справу відносно ОСОБА_5, порушено лише 23 червня 2008 року, тобто через 8 років. Як встановлено, ОСОБА_5, з 09 жовтня 2004 року перебувала в Італійській Республіці, наміру ухилитись від кримінальної відповідальності не мала.

Дрогобицьким міськрайонним судом Львівської області в постанові від 06 березня 2012 року невірно трактовано поняття ухилення обвинуваченої від слідства та суду, зупинення перебігу строку даності, а також факт обізнаності обвинуваченої ОСОБА_5 про існування кримінального переслідування стосовно неї в Україні, оскільки лише з часу затримання правоохоронними органами Італійської Республіки ОСОБА_5 стало відомо про порушення кримінальної справи стосовно неї на території України, однак у видачі останньої правоохоронним органам України було відмовлено, а також через відсутність документів, які були вилучені представниками правоохоронних органів Італійської Республіки, про що в матеріалах кримінальної справи наявні відповідні документи, ОСОБА_5 не змогла прибути в Україну.

З часу вчинення протиправних дій ОСОБА_5 пройшло більше десяти років, обвинувачена не ухилялась від слідства, не вчинила нового злочину, клопоче про направлення кримінальної справи в суд для вирішення питання про звільнення її від кримінальної відповідальності у зв'язку із закінченням строків давності.

Так, 23.12.2011р. на адресу слідчого відділу слідчого управління прокуратури Львівської області надійшло зареєстроване в реєстрі консульського відділу посольства України в Італійській республіці за №570/4/2329-4865 від 16.12.2011р. клопотання обвинуваченої ОСОБА_5 про скерування кримінальної справи до суду для закриття у зв'язку із закінченням строків давності притягнення її до кримінальної відповідальності. Окрім цього, обвинувачена ОСОБА_5 зазначила про неможливість прибути в Україну у зв'язку із незадовільним станом здоров'я та у зв'язку з відсутністю коштів, з матеріалами справи знайомитись доручила адвокату.

Крім цього, в оскарженій постанові зазначено посилання про порушення права потерпілого ОСОБА_2 на ознайомлення перед направленням до суду з матеріалами кримінальної справи, як на одну із підстав відмови в задоволенні постанови слідчого про звільнення обвинуваченої ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності у зв'язку із закінченням строків давності притягнення її до відповідальності, що суперечить вимогам чинного кримінально-процесуального законодавства України. Так, відповідно до вимог ч.ч.1,2 ст.217 КПК України, слідчий, визнавши досудове , слідство в справі, яка підлягає направленню для віддання обвинуваченого до суду, закінченим, повідомляє про це потерпілого і роз'яснює право ознайомитися з матеріалами справи, про що складає відповідний протокол або додає до справи копію письмового повідомлення. В разі письмового або усного клопотання потерпілого про його ознайомлення з матеріалами кримінальної справи, слідчий повинен надати потерпілому можливість ознайомитись з ними. 27 грудня 2011 року, у відповідності до зазначених вище вимог, письмово повідомлено потерпілого ОСОБА_2 про завершення досудового слідства у справі, та про можливість його ознайомлення з матеріалами кримінальної справи. У зв'язку із неявкою потерпілого ОСОБА_2 в слідчий відділ слідчого управління прокуратури Львівської області, а також у зв'язку з відсутністю його письмових чи усних заяв про надання можливості ознайомлення з матеріалами справи. Крім цього, в період з 18 червня 2011 року до 13 липня 2011 року потерпілий ОСОБА_2 ознайомився з усіма матеріалами кримінальної справи №151-0127, однак категорично відмовився підписувати протокол.

Заслухавши доповідь судді, апелянтів, які просять апеляції задовольнити, думку потерпілого та його представника про те, що апеляція задоволенню не підлягає, обговоривши наведені в апеляції доводи та, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляції слід відхилити, виходячи з наступного.

Висновок суду першої інстанції про те, що підстав для звільнення ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності на підставі положень ст.49 КК України нема, на думку колегії суддів є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи й підтверджується матеріалами справи.

Як вбачається з оскаржуваної постанови, суд першої інстанції, дослідивши надані йому матеріали справи встановив, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України, який відповідно до вимог ст.12 КК України є тяжким злочином, і який вона вчинила в період з грудня 1999 року по червень 2000 року /т.3, а.с.22/.

23 червня 2008 року постановою старшого слідчого прокуратури м. Трускавця оголошено розшук обвинуваченої ОСОБА_5 у зв'язку з відсутністю останньої за місцем реєстрації та проживання (т.3, а.с.24-25).

В матеріалах справи міститься повідомлення /витяг/ Державної прикордонної служби України окремого відділу обробки даних центральної підсистеми інтегрованої інформаційно-телекомунікаційної системи "Гарт", згідно з яким ОСОБА_5 09 жовтня 2004 року виїхала за межі України, перетнувши державний кордон України /т.3, а.с.315/.

30 грудня 2009 року з Генеральної прокуратури України надійшло повідомлення в прокуратуру Львівської області, що згідно з інформацією Укрбюро Інтерполу, 28 грудня 2009року співробітниками італійських правоохоронних органів затримано ОСОБА_5 (т.3, а.с.4-5).

Разом з тим, факт обізнаності ОСОБА_5І про порушення відносно кримінальної справи в Україні ще до її затримання співробітниками італійських правоохоронних органів ствердив в судовому засіданні і її захисник, який зазначив, що ОСОБА_5, знаючи про існування кримінального переслідування щодо неї в Україну не поверталась за станом свого здоров "я та через відсутність коштів, однак жодних доказів щодо цього ні слідчому, ні суду не представив.

Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що ОСОБА_5, будучи обізнаною про існування кримінального переслідування та затриманою італійськими правоохоронними органами з приводу цього кримінального переслідування, не прибула в Україну, тобто ухилилась слідства та суду, а тому перебіг строків давності притягнення її до кримінальної відповідальності зупинився. А тому суд вірно прийшов до переконання, що висновок досудового слідства про те, що, як і на момент направлення справи до суду 29 грудня 2011 року, так і на момент розгляду справи судом 06 березня 2012 року сплили строки давності притягнення її до кримінальної відповідальності є необґрунтованим. Адже ОСОБА_5 про порушення кримінальної справи відносно неї стало відомо до закінчення граничного строку давності і після цього з її боку не було вжито будь-яких заходів для прибуття в Україну, що судом вірно оцінено, як ухилення від слідства та суду.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що апеляції прокурора та захисника не підлягають задоволенню, а постанова суду від 06 березня 2012 року має бути залишена без змін.

Керуючись ст.ст.365,366,367,382 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Постанову Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 06 березня 2012 року про скерування кримінальної справи про обвинувачення ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.364 КК України, прокурору Львівської області для продовження досудового слідства залишити без змін, а апеляції прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції ОСОБА_4 та захисника обвинуваченої ОСОБА_1 без задоволення.

Головуючий:

Судді:

Оригінал ухвали.