н/п 1-кп/490/672/2015
Центральний районний суд м. Миколаєва
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 листопада 2015 року м. Миколаїв
Центральний районний суд м. Миколаєва у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
за участю прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м.Миколаєві, є громадянином України, має повну загальну середню освіту, не одружений, проходить військову службу за мобілізацією у військовій частині - польова пошта НОМЕР_1 на посаді вогнеметника вогнеметного взводу роти радіаційного, хімічного, біологічного захисту, в силу ст.89 КК України не судимий, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.407 КК України,
Обвинувачений ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем, в умовах особливого періоду самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 та не з`явився вчасно без поважних причин на службу за наступних обставин.
06 лютого 2015 року ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 був призваний для проходження військової служби за мобілізацією.
Наказом командира військової частини - польова пошта НОМЕР_1 , яка дислокується в АДРЕСА_2 , від 20 березня 2015 року №81 солдат ОСОБА_4 зарахований до списків особового складу частини та поставлений на всі види забезпечення.
Згідно наказу командира військової частини - польова пошта НОМЕР_1 від 25 березня 2015 року №86 солдат ОСОБА_4 призначений на посаду вогнеметника вогнеметного взводу роти радіаційного, хімічного, біологічного захисту вказаної частини.
Відповідно до ст.1 Закону України "Про оборону України", особливий період - це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
З моменту видання Виконувачем обов`язків Президента України Указу "Про часткову мобілізацію" №303/2014 від 17 березня 2014 року на території України почав діяти особливий період, який триває до теперішнього часу.
Так, 01 травня 2015 року ТВО командира роти радіаційного, хімічного, біологічного захисту, лейтенант ОСОБА_5 надав солдату ОСОБА_4 звільнення з розташування частини строком до 08:00 год. 04 травня 2015 року.
04 травня 2015 року о 08:00 год. солдат ОСОБА_4 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння і передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи умисно, з метою тимчасового ухилення від виконання обов`язків з військової служби, не з`явився вчасно на службу до військової частини - польова пошта НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) та ухилявся від військової служби до 08:00 год. 13 травня 2015 року, тобто тривалістю дев`ять діб, перебуваючи за місцем свого проживання: АДРЕСА_1 , проводячи час на власний розсуд, не пов`язуючи з виконанням обов`язків військової служби.
13 травня 2015 року о 08:00 год. ОСОБА_4 самостійно прибув до військової частини - польова пошта НОМЕР_1 та приступив до виконання службових обов`язків.
Крім того, 01 липня 2015 року о 08:00 год. солдат ОСОБА_4 , не маючи будь-яких поважних причин для звільнення від обов`язків військової служби, діючи умисно, повторно протягом року, з метою тимчасово ухилитися від військової служби, самовільно залишив військову частину - польова пошта НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) та ухилявся від військової служби до 12:00 год. 09 липня 2015 року, тобто тривалістю дев`ять діб, перебуваючи за місцем свого проживання: АДРЕСА_1 , проводячи час на власний розсуд, не пов`язуючи з виконанням обов`язків військової служби.
09 липня 2015 року о 12:00 год. ОСОБА_4 самостійно прибув до військової частини - польова пошта НОМЕР_1 та приступив до виконання службових обов`язків.
Крім того, 10 липня 2015 року о 09:30 год. ОСОБА_4 , не маючи будь-яких поважних причин для звільнення від обов`язків військової служби, діючи умисно, з метою тимчасово ухилитися від військової служби, самовільно залишив військову частину - польова пошта НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) та ухилявся від військової служби до 09:00 год. 09 вересня 2015 року, тобто тривалістю понад один місяць, перебуваючи за місцем свого проживання: АДРЕСА_1 , проводячи час на власний розсуд, не пов`язуючи з виконанням обов`язків військової служби.
09 вересня 2015 року о 09:00 год. ОСОБА_4 самостійно з`явився до військової прокуратури Миколаївського гарнізону Південного регіону України (м.Миколаїв, вул.Нікольська, 18 А) та цього ж дня, прибув до військової частини - польова пошта НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ), приступивши до виконання службових обов`язків.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 в самовільному залишенні військової частини та у нез`явленні вчасно без поважних причин на службу, вчиненні в умовах особливого періоду, за вище викладених обставин, визнав себе винним повністю і дав показання про те, що у зазначені в обвинуваченні періоди він дійсно був відсутній у військовій частині та перебував за місцем свого проживання в м.Миколаєві. Після повернення на місце служби, він усвідомлюючи протиправність своїх дій добровільно звернувся до військової прокуратури. У вчиненому щиро кається.
Оскільки учасники судового провадження вважали недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, як ніким не оспорюються, і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, немає сумнівів у добровільності їх позиції, судовий розгляд кримінального провадження було проведено у відповідності до вимог ч.3 ст.349 КПК України. При цьому судом їм було роз`яснено, що в цьому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Показання обвинуваченого ОСОБА_4 відповідають фактичним обставинам справи, що викладені у наведеному вище формулюванні обвинувачення, і жоден з учасників процесу ці обставини не оспорює, з огляду на що суд вважає їх встановленими та кваліфікує його дії за ч.4 ст.407 КК України, як самовільне залишення військовослужбовцем військової частини та нез`явлення вчасно на службу без поважних причин, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд, відповідно до ст.65 КК України враховує, що він вчинив тяжкий злочин, його особу, а саме те, що він в силу ст.89 КК України є раніше не судимий, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, як обставини, що пом`якшують покарання - щире каяття, повне визнання вини, з`явлення із зізнанням. Обставиною, що обтяжує покарання ОСОБА_4 є його повторне залишення військової частини.
Суд не приймає до уваги та оцінює критично службову характеристику надану командиром роти РХБ захисту від 13 жовтня 2015 року оскільки, вважає її необ`єктивною. Так, в характеристиці зазначено, що обвинувачений має стягнення з приводу самовільного залишення частини та вживання алкогольних напоїв, в той же час обставини, що свідчили б про його таку негативну поведінку не зазначені, належними та допустимими доказами не підтверджені.
Встановивши в судовому засіданні такі обставини, як щире каяття обвинуваченого у вчиненому, усвідомлення протиправності своїх дій та з`явлення із зізнанням, суд на підставі ч.1, 2 ст.66 КК України, визнає ці обставини пом`якшуючими і такими, що істотно знижують ступінь тяжкості скоєних злочинів. Встановлені обставини свідчать про те, що мета кари - виправлення і запобігання вчиненню нових злочинів, що уособлює основний принцип кримінального права - не тяжкість покарання, а його невідворотність, буде досягнута у разі призначення обвинуваченому покарання не пов`язаного з позбавленням волі із застосуванням ст.ст. 75, 76 КК України, що буде відповідати принципу розумності та справедливості і буде необхідним і достатнім видом покарання для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.
Вирішуючи питання з приводу взяття під варту обвинуваченого ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили, суд дійшов наступного.
П.п. 49-51 Рішення Європейського Суду з Прав Людини у справі «Швидка проти України» (остаточне з 30 січня 2015 року), в якому Суд констатував порушення права особи на апеляційне оскарження.
За статтею 2 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, кого суд визнав винним у вчиненні кримінального правопорушення, має право на перегляд судом вищої інстанції факту визнання його винним або винесеного йому вироку. Здійснення цього права, включаючи підстави, на яких воно може бути здійснене, регулюється законом. Із цього права можуть поширюватися винятки для передбачених законом незначних правопорушень або коли відповідну особу судив у першій інстанції найвищий суд, або коли її було визнано винною і засуджено після оскарження виправдувального вироку.
Так, Суд зазначив, що перегляд вищестоящими судами вироку або призначеного покарання може стосуватися як питань факту, так і права або обмежуватися тільки питаннями права. Більше того, він вважав прийнятним, що у деяких країнах обвинувачений, який бажає оскаржити рішення суду, повинен отримати на це дозвіл. Однак будь-які обмеження права на перегляд, що містяться у національному законодавстві, мають за аналогією з правом доступу до суду, закріпленим пунктом 1 статті 6 Конвенції, переслідувати законну мету та не порушувати саму суть цього права (п. 49 Рішення).
Суд зазначає, що це положення спрямовано на забезпечення можливості виправити будь-які недоліки, допущені на стадіях судового розгляду або винесення вироку, якщо такі призвели до визнання особи винною (п. 51 Рішення).
Враховуючи викладене, застосовуючи практику Європейського Суду з Прав Людини та враховуючи, що суд прийшов до висновку про можливість призначення покарання обвинуваченому в межах санкції ч.4 ст.407 КК України без ізоляції від суспільства то, підстави для обирання запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до набрання вироку законної сили відсутні.
Цивільний позов по справі не заявлено, судові витрати та речові докази відсутні.
Запобіжний захід не обирався.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 373, 374 КПК України, суд, -
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.407 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на чотири роки.
На підставі ст.75 КК України, звільнити засудженого ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом двох років з дня проголошення вироку не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього судом обов`язки.
На підставі ст.76 КК України покласти на ОСОБА_4 обов`язки:
- не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції;
- повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи, навчання;
Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувались.
На вирок може бути подано апеляцію до апеляційного суду Миколаївської області через Центральний районний суд м. Миколаєва протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку після його проголошення негайно вручити засудженому та прокурору, інші учасники судового провадження копію вироку мають право отримати в суді.
Головуючий ОСОБА_1