АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Провадження №11-кп/791/1013/15 Головуючий у 1-й інст.:
ОСОБА_1
Категорія: ст.296 ч.4 КК України Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
іменем України
29 грудня 2015 року м.Херсон

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Херсонської області в складі :

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

з участю прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

розглянула у відкритому судовому засіданні у залі суду в м.Херсоні апеляційну скаргу прокурора прокуратури Суворовського району м.Херсона ОСОБА_8 зі змінами заступника прокурора Херсонської області ОСОБА_9 та апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Суворовського районного суду м.Херсона від 2.10.2015р. по кримінальному провадженню №0003232 щодо:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Розтоки Путильського району Чернівецької області, громадянина України, проживаючого по АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

в с т а н о в и л а :

Цим вироком :

ОСОБА_7
засуджений за ст.296 ч.4 КК України на 3 роки позбавлення волі. На підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком 1 рік. Відповідно до ст.76 КК України обов`язаний повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання.

За вироком суду з ОСОБА_7 стягнено на користь ОСОБА_10 в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди 5000 грн. В іншій частині позову відмовлено.

За вироком суду вирішено питання щодо речових доказів та судових витрат по справі.

ОСОБА_7 визнаний винним та засуджений за те, що він 29.06.2014р. близько 21 год. 10 хв., перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись в громадському місці - салоні маршрутного таксі маршруту №6, що в той час стояло на зупинці громадського транспорту, яка розташована навпроти будинку №156 по вул.Сенявіна в м.Херсоні, в присутності інших громадян, умисно, грубо порушуючи громадський порядок, використовуючи малозначний привід, який переріс в мотив явної неповаги до суспільства, вчинив хуліганські дії, що супроводжувалися особливою зухвалістю і виразилися в тому, що він націлив пістолет системи «ПМР», який є короткоствольною гладкоствольною вогнепальною зброєю, на водія маршрутного таксі ОСОБА_10 та погрожував останньому вистрілити, якщо маршрутне таксі рушить з місця, тим самим застосувавши вогнепальну зброю, не реагуючи при цьому на зауваження з боку громадян, внаслідок чого у ОСОБА_10 виникли реальні підстави побоюватися за своє життя та здоров`я. Своїми хуліганськими діями ОСОБА_7 протягом тривалого періоду часу, не менше 20 хвилин, утримував маршрутне таксі, тобто порушив нормальну діяльність громадського транспорту на маршруті №6 в м.Херсоні.

В апеляційній скарзі зі змінами прокурор вказує на незаконність вироку суду у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неповнотою судового розгляду. Так, відповідно до акту амбулаторної судово-психологічної експертизи №38-2015 від 18.05.2015р. сума матеріального еквіваленту моральної шкоди для ОСОБА_10 може дорівнювати при прямому умислі дій ОСОБА_7 - 14616 грн. Визнаючи ОСОБА_7 винним у вчиненні умисного злочину, всупереч ст.129 ч.1 КПК України суд задовольнив цивільний позов потерпілого частково, стягнувши з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_10 в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди лише 5000 грн., необґрунтовано відмовивши у задоволенні позову в іншій частині. Всупереч вимогам ст.374 КПК України, постанови Пленуму Верховного Суду України №10 від 22.12.2006р. «Про судову практику у справах про хуліганство», суд першої інстанції не встановив мотив вчинення протиправних дій обвинуваченим, зокрема не з`ясував питання чи вказані дії вчинені безпричинно, чи в результаті конфлікту з потерпілим через те, що останній порушив право ОСОБА_7 на безоплатний проїзд. При цьому суд не усунув суперечності в показаннях обвинуваченого та потерпілого з зазначеного питання. Просить вирок скасувати, призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 вказує на незаконність вироку суду через невідповідність висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам кримінального провадження, істотне порушення кримінального процесуального закону. Вважає, що в його діях відсутній склад злочину. Відповідно до ст.3 Закону України «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні» від 17.04.1991р. №962-ХІІ, він має статус реабілітованого, а згідно зі ст.6 вказаного закону має право на всі пільги, які введені на Україні, у тому числі і на безкоштовний проїзд всіма видами міського пасажирського транспорту (крім таксі) та на автомобільному транспорті загального користування (за винятком таксі). Саме цією пільгою хотів скористуватися 29.06.2014р. на кінцевій зупинці автобусного маршруту №6 на вул.Сенявіна, проте водій автобусу ОСОБА_10 відмовив йому у безкоштовному проїзді. Під час досудового розслідування слідчий жодного разу не допитав його з приводу обставин події. Пістолет дістав, коли вони з водієм залишилися в автобусі самі, а тому жодної суспільно-небезпечної ситуації не створював. Водій був ворожо налаштований, коли останній почав перебирати під сидінням монтировки, він попередив, що буде захищатися. 23.06.2015р. було змінено обвинувачення на ст.129 ч.1 КК України, тобто прокурор визнав, що в його діях відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ст.296 ч.4 КК України. Вирок ґрунтується на неправдивих свідченнях потерпілого та свідків, які є зацікавленими особами, проте їх покази спростовуються інформацією на оптичному диску CD-R. Судово-психологічна експертиза проводилася через 10 місяців після події злочину, а тому висновок про моральні страждання потерпілого є необ`єктивним. Просить вирок скасувати, виправдати його за ст.296 ч.4 КК України.

Вислухавши суддю-доповідача; думку прокурора, який підтримав подану прокурором прокуратури Суворовського району м.Херсона ОСОБА_8 апеляційну скаргу зі змінами заступника прокурора Херсонської області ОСОБА_9 , просив вирок скасувати, призначити новий розгляд у суді першої інстанції, апеляційну скаргу обвинуваченого задовольнити частково: лише в частині скасування вироку, але з підстав, зазначених у апеляційній скарзі зі змінами прокурора; доводи обвинуваченого ОСОБА_7 про підтримання своєї апеляційної скарги, про скасування вироку та виправдання його за ст.296 ч.4 КК України, апеляційну скаргу прокурора зі змінами просив залишити без задоволення; розглянувши матеріали провадження, перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що вони підлягають частковому задоволенню.

Суд допустив істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, неповноту судового розгляду.

Так, відповідно до ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Зокрема, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оцінені судом відповідно до вимог ст.94 КПК України.

Цих вимог судом не дотримано.

Так, відповідно до ст.374 КПК України, у разі визнання особи винуватою, в мотивувальній частині вироку належить зазначити: формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.

Згідно зі ст.337 ч.1 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, крім випадків, передбачених цією статтею.

Згідно зі ст.291 ч.2 п.5 КПК України, обвинувальний акт, серед інших відомостей, має містити формулювання обвинувачення.

В порушення зазначених вимог закону, в обвинувальному акті щодо ОСОБА_7 (т.2 а.п.2-4) вказано у чому підозрюється, а не обвинувачується останній. Не зважаючи на це, суд у підготовчому судовому засіданні не перевірив відповідність обвинувального акту вимогам ст.291 ч.2 п.5 КПК України, як то передбачено ст.314 КПК України.

Окрім того, згідно з чинним кримінальним процесуальним законом, обвинувачений має право знати у чому він обвинувачується, а тому обвинувальний акт має бути конкретним за своїм змістом. Неконкретність обвинувального акту, коли в ньому не викладено обвинувачення, а замість цього в ньому міститься формулювання підозри порушує право особи на захист.

Відповідно до вимог ст.374 ч.3 п.2 КПК України, у мотивувальній частині обвинувального вироку, серед іншого, зазначається мотив кримінального правопорушення.

Згідно з п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України №10 від 22.12.2006р. «Про судову практику у справах про хуліганство», суди мають відрізняти хуліганство від інших злочинів залежно від спрямованості умислу, мотивів, цілей винного та обставин учинення ним кримінально караних дій. Дії, що супроводжувалися погрозами вбивством, завданням побоїв, заподіянням тілесних ушкоджень, вчинені винним і викликані особистими неприязними стосунками, неправильними діями потерпілих тощо, слід кваліфікувати за статтями КК, що передбачають відповідальність за злочини проти особи. Як хуліганство зазначені дії кваліфікують лише в тих випадках, коли вони були поєднані з очевидним для винного грубим порушенням громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства та супроводжувались особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом.

Всупереч зазначеним вимогам, суд належним чином не з`ясував питання щодо мотиву злочину, зокрема: чи дії обвинуваченого вчинені безпричинно, чи в результаті конфлікту з потерпілим через те, що останній порушив право ОСОБА_7 на безоплатний проїзд. Так, суд не перевірив показання обвинуваченого, про те, що причиною конфлікту стала відмова потерпілого здійснити безкоштовне його перевезення маршрутним таксі, на що, за його твердженням, він мав законне право. З`ясування цього питання має істотне значення для правильного вирішення справи, оскільки в разі, якщо неправомірність дій обвинуваченого випливає з порушення його законних прав з боку потерпілого, то в діях обвинуваченого буде відсутня така обов`язкова ознака хуліганства, як безпричинність. Суд у вироку не навів жодного доказу, крім показань потерпілого, які б спростовували б зазначені показання обвинуваченого. Приведені у вироку показання свідків не усувають суперечність в показаннях обвинуваченого і потерпілого щодо причини дій ОСОБА_7 , оскільки свідки розповіли про події, що мали місце вже після початку конфлікту. Отже, суд всупереч вимогам ст.374 ч.3 п.2 КПК України не зазначив у мотивувальній частині вироку, чому він бере до уваги одні докази та з яких мотивів не враховує інші.

Вказані порушення закону перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, що тягне за собою безумовне скасування вироку.

Враховуючи наявність недоліків обвинувального акту, що перешкоджають розгляду справи по суті, а також враховуючи, що сторони не заявляли клопотання про дослідження в апеляційному суді певних обставин та доказів, які згідно зі ст.404 ч.3 КПК України мають бути досліджені, тому суд апеляційної інстанції не вправі ухвалити новий вирок. Оскільки чинний Кримінальний процесуальний кодекс України, крім випадків, передбачених ст.ст.412 ч.2 п.2-7, 415 ч.1 КПК України, не регулює питання подальшого спрямування кримінального провадження, коли апеляційний суд повинен скасувати вирок суду першої інстанції через його незаконність, при цьому ухвалити новий вирок не має права, тому керуючись загальними засадами кримінального провадження на підставі ст.ст.9 ч.6, 7 ч.1 п.1, п.2, п.13, п.15 КПК України, мають бути застосовані правила ст.ст.412 ч.1, ч.2 п.2-7, 415 ч.1 п.1 КПК України, тобто вирок має бути скасований та призначений новий розгляд у суді першої інстанції.

В ході нового судового розгляду повинні бути усунуті вищезазначені порушення вимог закону, всебічно, повно і неупереджено досліджені всі обставини кримінального провадження, перевірені доводи обвинуваченого щодо відсутності в його діях ознак хуліганства, перевірені доводи прокурора щодо часткового відшкодування моральної шкоди та ухвалено законне, обґрунтоване і вмотивоване судове рішення.

Керуючись ст.ст.404, 407, 409, 412 ч.1, ч.2 п.2-7, 415 ч.1 п.1, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :
Апеляційну скаргу прокурора прокуратури Суворовського району м.Херсона ОСОБА_8 зі змінами заступника прокурора Херсонської області ОСОБА_9 та апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Суворовського районного суду м.Херсона від 2.10.2015р. щодо ОСОБА_7 скасувати.

Призначити по кримінальному провадженню №0003232 за обвинуваченням ОСОБА_7 за ст.296 ч.4 КК України новий розгляд у тому ж суді першої інстанції в іншому складі суддів зі стадії підготовчого засідання.

Ухвала набирає законної сили одразу після її проголошення та оскарженню не підлягає.

Учасники судового розгляду мають право отримати в суді копію ухвали суду.

Надіслати не пізніше наступного дня після постановлення ухвали її копію учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Судді :