Апеляційний суд Рівненської області
_______________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України
20 січня 2016 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі:
Головуючого судді - ОСОБА_1 ,
суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3
з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою заступника прокурора матеріали кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000252, щодо
- ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с.Орестів Здолбунівського району Рівненської області, жительки АДРЕСА_1 , громадянки України, із загальною середньою освітою, пенсіонерки, неодруженої, раніше не судимої,
обвинуваченої за ч.1 ст.121 КК України,
на вирок Здолбунівського районного суду Рівненської області від 9 листопада 2015 року, з участю:
прокурора - ОСОБА_6
обвинуваченої - ОСОБА_5
її захисника - адвоката - ОСОБА_7
ВСТАНОВИЛА:
Вироком Здолбунівського районного суду Рівненської області від 9 листопада 2015 року ОСОБА_5 визнано винною у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України та призначено їй покарання у виді позбавлення волі строком на 5 /п`ять/ років. На підставі ст.75 КК України ОСОБА_5 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши останній іспитовий строк тривалістю 2 /два/ роки. На підставі ст.76 КК України на ОСОБА_5 покладено обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально виконавчої інспекції; повідомляти органи кримінально виконавчої інспекції про зміну свого місця проживання та роботи; періодично з`являтися для реєстрації в органи кримінально виконавчої інспекції.
Судом задоволено цивільний позов прокурора в інтересах держави та стягнуто з ОСОБА_5 на користь відповідного бюджету, з якого фінансується Здолбунівська центральна районна лікарня Рівненської області витрати на стаціонарне лікування потерпілого від кримінального правопорушення у розмірі 1233 /одна тисяча двісті тридцять три/ грн. 47 /сорок сім/ коп.
Також судом вирішено питання речових доказів у кримінальному провадженні.
Згідно вироку суду, ОСОБА_5 20.04.2015 року, близько 18 год. 30 хв., перебуваючи у будинку по АДРЕСА_1 , будучи в стані алкогольного сп`яніння, під час суперечки, яка виникла на ґрунті особистих неприязних відносин, умисно нанесла неповнолітньому ОСОБА_8 один удар кухонним ножем в область верхньої частини правої лопатки, чим заподіяла останньому тяжкі тілесні ушкодження, які є небезпечними для життя в момент їх заподіяння, у вигляді проникаючої колото різаної рани грудної клітки справа, правобічного пневмогемотораксу.

Суд визнав ОСОБА_5 винною за ч.1 ст.121 КК України, в умисному спричиненні потерпілому тяжких тілесних ушкоджень, які є небезпечними для життя в момент заподіяння.
Не погодившись з вироком суду заступник прокурора області ОСОБА_9 оскаржив його в апеляційному порядку.

У поданій ним апеляційній скарзі, він, не оспорюючи відповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та кваліфікацію дій обвинуваченої ОСОБА_5 , а також доведеність вини останньої, вважає вирок суду незаконним у зв`язку з призначенням ОСОБА_5 покарання, що не відповідає ступеню тяжкості скоєного нею злочину та особі останньої внаслідок м`якості. Просить оскаржуваний вирок в частині призначеного покарання скасувати, ухваливши стосовно ОСОБА_5 новий вирок, яким засудити її за ч.1 ст.121 КК України до покарання у виді 5 /п`яти/ років позбавлення волі.

Свою позицію мотивує тим, що суд, застосовуючи до обвинуваченої ОСОБА_5 положення ст.75 КК України та звільняючи обвинувачену від призначеного їй покарання із встановленням іспитового строку, не достатньо врахував підстави, з якими закон пов`язує можливість застосування положень ст.75 КК України. Вказує, що злочин в якому обвинувачується ОСОБА_5 відноситься до категорії тяжких злочинів, її злочинне посягання було спрямоване проти життя і здоров`я людини із застосуванням колюче-ріжучого предмета, а кримінальне правопорушення було вчинене обвинуваченою у стані алкогольного сп`яніння, тобто на ґрунті пияцтва. Крім того стверджує, що шкода заподіяна здоров`ю потерпілого відшкодована обвинуваченою лише частково.

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора ОСОБА_6 на підтримку поданої прокурором ОСОБА_9 апеляційної скарги, його думку щодо скасування вироку суду в частині призначеного покарання та ухвалення нового вироку стосовно обвинуваченої без застосування положень ст.75 КК України щодо неї, заперечення захисника обвинуваченої адвоката ОСОБА_7 проти вимог апеляційної скарги прокурора, її та обвинуваченої прохання щодо залишення вироку суду без змін, дослідивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи поданої апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Згідно з вимогами ч.1 ст.404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.
Висновки суду про доведення вини обвинуваченої у вчиненні інкримінованого їй злочину встановлені сукупністю зібраних у справі доказів, яким судом дана повна та всебічна оцінка, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження і не оспорюються.

Відповідно до ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів.
Призначене покарання за своїм видом та розміром повинно бути відповідним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про осіб винних. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують та обтяжують.
При призначенні покарання ОСОБА_5 суд першої інстанції в повній мірі врахував обставини вчинення злочину, особу винної, яка розкаялася у вчиненому, активно сприяла розкриттю злочину, позитивно характеризується за місцем проживання, раніше не судима, а також те, що злочин, скоєний нею за ч.1 ст.121 КК відноситься до категорії тяжких злочинів й учинений при перебуванні у стані алкогольного сп`яніння.
Покликання ж прокурора ОСОБА_9 щодо призначення обвинуваченій несправедливого, й на думку прокурора, занадто м`якого покарання через недостатнє врахування особи обвинуваченої та обставин що обтяжують їй покарання за скоєне колегія суддів розцінює критично виходячи з наступного.

В роз`ясненнях, які містяться у постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року з послідуючими змінами «Про практику призначення судами кримінального покарання» зазначено, що суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст.65 КК стосовно загальних засад призначення
покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу
винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів. Водночас суди мають враховувати й вимоги Кримінально-процесуального кодексу України стосовно призначення покарання.
Колегією суддів у ході апеляційного розгляду матеріалів провадження встановлено, що наведені в апеляційній скарзі прокурором ОСОБА_9 твердження, щодо не достатнього врахування судом при обранні міри покарання ОСОБА_5 характеризуючих особу обвинуваченої обставин є голослівними, оскільки безпосередньо у ході судового засідання 09.11.2015 року їм давалася оцінка судом першої інстанції, останні були належно враховані при ухваленні оскаржуваного прокурором обвинуваченого вироку та призначення міри покарання обвинуваченій за скоєне.

Так, судом дано оцінку як особі обвинуваченої ОСОБА_5 так і обставинам, які пом`якшують та обтяжують покарання останньої за скоєний злочин та призначено покарання у межах санкції інкримінованої обвинуваченій статті кримінального закону.

Щодо покликань апеляційної скарги прокурора стосовно ненадання судом оцінки факту спрямування злочинного посягання ОСОБА_5 проти життя і здоров`я людини із застосуванням колюче-ріжучого предмета, то таке твердження позбавлене свого юридичного підґрунтя, оскільки чинними нормами кримінального- процесуального законодавства України передбачений вичерпний перелік обставин, які обтяжують покарання. До наведеного нормою ч.1 ст.67 КПК України виключного переліку обставин що обтяжують покарання (факторів, які характеризують підвищений ступінь суспільної небезпеки винної особи та вчиненого нею злочину) «спрямування злочинного посягання проти життя і здоров`я людини» та «вчинення злочину з застосуванням колюче - ріжучого предмету» не входять.Виходячи з контексту ч.3 ст.67 КПК України, обставини не зазначені у вичерпному переліку п.1 вказаної статті обставини, суд не може визнати такими, що обтяжують покарання за скоєне.

Критично оцінює колегія суддів й покликання апеляційної скарги про вчинення обвинуваченою злочину на ґрунті пияцтва. На думку колегії суддів таке твердження є некоректним, оскільки жодних доказів, котрі б свідчили про те, що гр. ОСОБА_5 є особою яка пиячить судовим слідством не добуто. Вчинення гр. ОСОБА_5 злочину в стані алкогольного сп`яніння колегія суддів розцінює як збіг обставин, оскільки обвинувачена згідно довідки Здолбунівської ЦРЛ від 21.04.2015 року (т.1 а.с.93) на обліку у лікаря нарколога не перебуває.

Стосовно наведених в апеляційній скарзі прокурора покликань про відшкодування обвинуваченою шкоди заподіяною здоров`ю потерпілого лише частково, то вказані твердження не заслуговують на увагу та матеріалами провадження не стверджується. Так, колегією суддів встановлено, що потерпілим ОСОБА_8 та його законним представником цивільні позови заявлено не було.

За таких обставин, колегія суддів не знаходить достатньо аргументованих підстав для задоволення вимог апеляційної скарги прокурора ОСОБА_9 з мотивів призначення ОСОБА_5 покарання, що не відповідає ступеню тяжкості вчиненого нею злочину та її особі внаслідок м`якості, висновки суду першої інстанції в даному контексті розцінюються як об`єктивні, відповідаючі фактичним обставинам вчинення інкримінованого ОСОБА_5 злочину, останні ґрунтуються на доказах, яким судом дана вірна юридична оцінка та в повній мірі стверджуються дослідженими матеріалами кримінального провадження.

За вимогами ст.409 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції, зокрема, є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування Закону України про кримінальну відповідальність. Які порушення закону визначаються істотними зазначено в ст.412 КПК України. Як вбачається із змісту апеляційної скарги прокурора ОСОБА_9 та досліджених у ході апеляційного провадження матеріалів, на думку колегії суддів, переконливих доводів щодо порушень кримінального та кримінального процесуального законів, як вважає скаржник, допущених судом що стали б підставою для зміни вироку, не наведено.

Беручи до уваги вищенаведені доводи, колегія суддів підстав для зміни вироку Здолбунівського районного суду Рівненської області від 09 листопада 2015 року, по обвинуваченню ОСОБА_5 за ч.1 ст.121 КК України, не вбачає.

Керуючись ст.ст.376, 404, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:
Вирок Здолбунівського районного суду Рівненської області від 09 листопада 2015 року, ухвалений щодо ОСОБА_5 залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_9 без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення.

Ухвала суду може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженою - в той же строк з дня вручення їй копії ухвали.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3