Ухвала

іменем україни

1 жовтня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_3,

суддів ОСОБА_4, ОСОБА_5,

при секретарі ОСОБА_6,

розглянувши у судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 00000403 за обвинуваченням

ОСОБА_1

ІНФОРМАЦІЯ_1,

уродженця Львівської області,

проживаючого за адресою: АДРЕСА_1

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7,

за касаційною скаргою прокурора на вирок Жовківського районного суду Львівської області від 31 січня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 15 травня 2015 року,

в с т а н о в и л а :

Як убачається зі змісту касаційної скарги, прокурор судові рішення вважає незаконними через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що призвело до м'якості призначеного покарання. Вважає, що суд незаконно звільнив ОСОБА_1 від відбування покарання з випробуванням. Зазначає, що не в повній мірі враховано ступінь тяжкості вчиненого з ознаками корупції злочину, з метою власного збагачення винний використав надані йому службове становище і владу. Вказує, що щире каяття ОСОБА_1 мало місце лише в ході судового розгляду справи. Наголошує, що позитивні характеристики та відсутність судимостей не зменшують ступінь суспільної небезпеки вчиненого. Повідомляє, що ухвала апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 419 КПК України, оскільки апеляційний суд не спростував доводів прокурора про безпідставність застосування ст. 75 КК України.

Вироком Жовківського районного суду Львівської області від 31 січня 2015 року ОСОБА_1 засуджено за ч. 3 ст. 368 КК України на 5 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати керівні посади в органах державної влади та органах місцевого самоврядування строком на 3 роки без конфіскації майна та без спеціальної конфіскації.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_1 звільнено від відбування призначеного основного покарання з випробуванням, встановлено іспитовий строк 3 роки та покладено обов'язки, передбачені ст. 76 КК України.

Вирішені питання про речові докази та судові витрати у провадженні.

Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 15 травня 2015 року цей вирок залишено без зміни.

За вироком суду ОСОБА_1 визнаний винним у тому, що він, працюючи на посаді голови Липницької сільської ради Жовківського району Львівської області, будучи керівником та посадовою особою органу місцевого самоврядування, тобто службовою особою, яка займає відповідальне становище, наділеною адміністративно-господарськими та організаційно-розпорядчими функціями, виконуючи свої повноваження 23.07.2014 року, знаходячись на проїжджій частині дороги, що неподалік його місця проживання в АДРЕСА_2, вчинив одержання неправомірної вигоди для себе в розмірі 3500 доларів США, що згідно курсу НБУ становило 40740 грн., за виготовлення і надання ОСОБА_2 картографічних матеріалів (викопіювань з проекту роздержавлення та формування території), розташування земельних ділянок загальною площею 15 га та подальше погодження меж вказаних ділянок на території Липницької сільської ради неподалік с. Старе Село Жовківського району Львівської області, поєднане з вимаганням неправомірної вигоди.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора ОСОБА_7, яка підтримала касаційну скаргу, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що вона підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Висновки суду щодо фактичних обставин вчинення ОСОБА_1 кримінального правопорушення, за яке його засуджено, та кваліфікація його дій за ч. 3 ст. 368 КК України в касаційній скарзі не оспорюються.

Доводи прокурора про те, що призначене ОСОБА_1 покарання із застосуванням ст. 75 КК України є необґрунтованим колегія суддів вважає такими, що заслуговують на увагу.

Визнавши ОСОБА_1 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, яке ст. 12 КК України віднесене до категорії тяжких, суд призначив йому покарання у виді позбавлення волі зі звільненням від відбування покарання з випробуванням.

Застосовуючи до ОСОБА_1 ст. 75 КК України, суд послався на те, що він раніше не судимий, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, хворіє на гіпертонічну хворобу серця. Крім того, судом було враховано щире каяття засудженого та його позитивну характеристику як обставини, що пом'якшують покарання засудженому. Також судом враховано відсутність обставин, що обтяжують покарання. Наведені обставини, за переконанням суду, свідчили про можливість виправлення засудженого без реального відбування покарання.

З таким висновком суду, касаційний суд не може погодитись, оскільки він не ґрунтується на загальних засадах призначення покарання, визначених у ст. 65 КК України, згідно з якими при призначенні покарання суд ураховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що обтяжують та пом'якшують покарання.

Судом не було враховано з достатньою повнотою ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_1 кримінального правопорушення та те, що кримінальне правопорушення вчинене засудженим з метою власного збагачення, використовуючи надане йому службове становище і владу та зумовлену цим залежність ОСОБА_2 від його дій і рішень.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 75 КК України при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п'яти років суд вправі прийняти рішення про звільнення особи від відбування покарання з випробуванням, якщо з урахуванням тяжкості злочину, особи винного та інших обставин справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

Касаційний суд вважає, що суд вказаних вимог закону не дотримався та належним чином не мотивував своє рішення про застосування до ОСОБА_1 вимог ст. 75 КК України, зокрема, у вироку не зазначено, які обставини справи і дані про особу дають підстави стверджувати про можливість його виправлення без відбування покарання з відповідним контролем за ним.

На зазначений вирок районного суду щодо ОСОБА_1 прокурором була подана апеляційна скарга, де порушувалось питання про скасування вироку суду у зв'язку з м'якістю призначеного засудженому покарання та постановлення свого вироку.

Апеляційний суд залишив апеляційну скаргу прокурора без задоволення. Мотивів на спростування доводів апеляційної скарги прокурора, про необґрунтоване застосування ст. 75 КК України в ухвалі не наведено. Тому, на думку колегії суддів, ухвала апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 419 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 412 КПК України істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Вказане, відповідно до ст. 438 КПК України є підставою для скасування ухвали суду апеляційної інстанції у зв'язку з істотним порушенням кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, м'якістю призначеного судом покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

Таким чином, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи касаційної скарги про невідповідність призначеного ОСОБА_1 покарання тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та його особі внаслідок безпідставного застосування ст. 75 КК України, а тому ухвала апеляційної інстанцій підлягає скасуванню та призначенню нового розгляду кримінального провадження в суді апеляційної інстанції, під час якого необхідно дослідити доводи скарги прокурора, дати їм належну оцінку та за умови підтвердження такого ж обсягу обвинувачення ОСОБА_1, рішення про його звільнення від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України слід вважати безпідставним, а покарання - явно несправедливим унаслідок м'якості.

Керуючись ст. ст. 434, 436, 438 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу прокурора задовольнити частково.

Ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 15 травня 2015 року щодо ОСОБА_1 скасувати та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

____________________ ________________ ___________________

ОСОБА_3 ОСОБА_4 ОСОБА_5