Справа № 274/5152/15-к
Провадження №1-в/0274/637/15
Ухвала
іменем України

01.12.2015 року Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області в складі:

головуючого - судді. . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . ОСОБА_1 ,

за участю секретаря. . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . ОСОБА_2 ,

помічника. . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . ОСОБА_3 ,

прокурора . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . ОСОБА_4 ,

представника адміністрації РВК №73 . . . . . . . . . . . . . . . . ОСОБА_5 ,

засудженого. . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області в режимі відео-конференції з приміщенням Райківської виправної колонії в Житомирській області №73 справу за заявою про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Щотове, м. Антрацит Луганської області, українця, громадянина України, з неповною середньою освітою, не одруженого, мешканця АДРЕСА_1 , раніше судимого: 1) 24.04.1999 року за ст.ст.17, 81 ч.3, 42, 17, 81 ч.4, 82 ч.3, 140 ч.2, 140 ч.3 КК України до 5 років 6 місяців позбавлення волі, звільнений 17.11.2000р. умовно-достроково на 2 роки 8 місяців 23 дні; 2) 07.06.2001 року за ст.ст.144 ч.2, 206 ч.2, 42, 43 КК України до 6 років позбавлення волі, звільнений 14.12.2005р. умовно-достроково на 1 рік 4 місяці 23 дні; 3) 21.03.2012 року ст.ст.186 ч.3, 75 КК України до 5 років позбавлення волі з іспитовим строком на 2 роки,

в с т а н о в и в:
На розгляд до суду надійшла заява ОСОБА_6 із клопотанням про його умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

В ході судового розгляду встановлено, що ОСОБА_6 засуджений 24.07.2012 року Антрацитівським міськрайонним судом Луганської області за ст.ст.186 ч.2, 71 ч.1 КК України до 5 років 3 місяців позбавлення волі. Початок строку відбуття покарання - 16.05.2012 року, кінець строку - 16.08.2017 року.

Засуджений ОСОБА_6 в місцях позбавлення волі знаходиться з 16.05.2012р. Відбував покарання у Чорнухінській виправній колонії Луганської області (№23), після чого з 08.02.2015р. був переведений до Артемівського слідчого ізолятора УДПтСУ в Донецькій області без особової справи.

Під час тримання в СІЗО м. Артемівськ характеризувався посередньо, встановлений порядок відбування покарання не порушував, до дисциплінарної відповідальності не притягувався. Стягнень та заохочень не мав.

З 23.03.2015 року відбував міру кримінального покарання в Оріхівській виправній колонії Запорізької області (№88). За час відбування покарання характеризувався посередньо, встановлений порядок відбування покарання не порушував, до дисциплінарної відповідальності не притягувався. Стягнень та заохочень не мав.

Згідно витягу з протоколу засідання комісії Оріхівської виправної колонії УДПтСУ Запорізької області (№88) №32 від 10.07.2015р. (а.с.27), за результатами вирішення питання заміни не відбутої частини покарання більш м`яким засудженому ОСОБА_6 у поданні матеріалів до суду було відмовлено, так як він не став на шлях виправлення.

В Райківській виправній колонії Житомирської області (№73) засуджений знаходиться з 12.11.2015 року, куди прибув для проходження лікування. На виробництві колонії не працевлаштований з незалежних від нього причин. За час відбування покарання характеризується посередньо, встановленого порядку відбування покарання не порушує, до дисциплінарної відповідальності не притягувався. Стягнень та заохочень не має. У взаємовідносинах з іншими засудженими не конфліктний. У відношенні до представників адміністрації колонії тактовний. Намагається утримувати у чистоті та порядку спальне місце та при-ліжкову тумбочку, має охайний зовнішній вигляд.

Не приділяє уваги необхідності дбайливого ставлення до майна установи і предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи, здійснення за ними належного догляду, використання їх тільки за призначенням. До виконання передбачених законом вимог персоналу установи ставиться не завжди сумлінно через особисту неорганізованість. Намагається самостійно виконувати роботи із самообслуговування, достатніх навичок для самостійного їх виконання не має. Безвідповідально ставиться до виконання робіт із благоустрою та поліпшенню житлово-побутових умов. Не вбачає суспільної необхідності у їх виконанні. Участі у програмах диференційованого виховного впливу не приймає. До підвищення загальноосвітнього рівня та вдосконалення професійно технічних навичок не прагне. Участі в роботі самодіяльних організацій не приймає, відноситься до цього байдуже. Вину в скоєному злочині за вироком суду заперечував. На профілактичному обліку не перебуває.

В судовому засідання засуджений подану заяву підтримав. Своє клопотання мотивує відсутністю стягнень та наявністю цивільної дружини та трьох малолітніх дітей, які потребують його допомоги. Стверджує, що мав заохочення за місцем відбуття покарання у Луганській області, однак будь-яким чином цього підтвердити не може. Також не може підтвердити факт наявності у нього сім`ї та дітей.

Представник адміністрації виправної колонії щодо задоволення заяви засудженого заперечив, оскільки останній заохочень не має, не працевлаштований, участі у суспільно-корисній праці не приймає, свою вину за вироком суду не визнав.

На думку прокурора, підстав для умовно-дострокового звільнення від відбуття покарання засудженого ОСОБА_6 немає, оскільки він раніше неодноразово звільнявся з місць позбавлення волі умовно-достроково, однак надану довіру не виправдовував та знову скоював злочини, він не працевлаштований та свою вину у скоєнні злочину не визнав.

Заслухавши засудженого, представника адміністрації виправної колонії, думку прокурора, ознайомившись з матеріалами особової справи засудженого, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення поданої заяви та умовно-дострокового звільнення засудженого від подальшого відбуття покарання.

Так, згідно положень ст.81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Статтею 130 Кримінально-виконавчого кодексу України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання визначено як один з видів заохочення для осіб, засуджених до позбавлення волі. Правом застосування заходів заохочення до засуджених, згідно ст.135 ч.1 КВК України, користуються начальник колонії, а також його прямі начальники.

Порядок дострокового звільнення від відбування покарання встановлено ст.154 КВК України. Відповідно до даного порядку, стосовно засудженого, щодо якого відповідно до статей 81, 82 Кримінального кодексу України може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання або заміна не відбутої частини покарання більш м`яким, орган або установа виконання покарань надсилає подання до суду у порядку, встановленому кримінальним процесуальним законодавством.

Наведені норми закону вказують на те, що саме адміністрація установи виконання покарань повинна дійти висновку про те, що особа, яка відбуває покарання, довела своє виправлення.

Зі змісту досліджених у судовому засіданні матеріалів вбачається, що такого висновку адміністрація установи не дійшла. Навпаки, згідно рішення комісії при Оріхівській виправній колонії УДПтСУ Запорізької області (№88) №32 від 10.07.2015р., засуджений навіть не став на шлях виправлення.

Відповідно до роз`яснень постанови Пленуму Верховного суду України від 26.04.02 №2 Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким (п.17), судам слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях, його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці.

При прийнятті рішення по суті справи суд враховує також те, що ОСОБА_6 неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за скоєння тяжких корисливих злочинів та звільнявся з місць позбавлення волі умовно-достроково, але належних висновків для себе не робив, довіру суду не виправдовував та знову скоював кримінально карані діяння. За період відбуття покарання характеризується як такий, що стягнень і заохочень не має, не працевлаштований, участі у самодіяльних організаціях та у суспільно-корисній праці не приймає.

Будь-яких даних про наявність у засудженого сім`ї та дітей у матеріалах особової справи немає. Відповідно до змісту останнього вироку, він відбуває покарання за скоєння злочину відносно своєї колишньої співмешканки, свою вину у скоєному заперечував. Ставлення до злочину на даний час неоднозначне. Строк покарання, який залишився до відбуття засудженому, є значним.

Викладене свідчить про те, що засуджений за час відбуття покарання своє виправлення не довів, у зв`язку із чим звільнений від подальшого відбуття покарання умовно-достроково бути на даний час не може.

На підставі викладеного та керуючись ст. 81 КК України, ст.ст.537, 539 КПК України,суд,-

п о с т а н о в и в:
У задоволенні заяви засудженого ОСОБА_6 про застосування щодо нього положень ст.81 КК України та його умовно-дострокове звільнення від відбуття покарання відмовити за безпідставністю.

На ухвалу може бути подана апеляція до апеляційного суду Житомирської області через Бердичівський міськрайонний суд протягом 7 днів з дня її оголошення, засудженим з моменту вручення йому копії.

Суддя: ОСОБА_1