Провадження 1-кп/168/52/15
Справа № 168/549/15-к

В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
23.10.2015 року Старовижівський районний суд Волинської області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

з участю: секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілої ОСОБА_4 ,

представника потерпілої ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

під час розгляду у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт.Стара Вижівка кримінального провадження про обвинувачення

ОСОБА_6 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця смт. Стара Вижівка Старовижівського району, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , з професійною-технічною освітою, неодруженого, працюючого пожежником рятувальником 16 державної пожежно-рятувальної частини УДСНС України у Волинській області, військовозобов`язаного, не судимого,

у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України,

в с т а н о в и в:
23.03.2015 р. близько 05.30 год. ОСОБА_6 , керуючи автомобілем «Peugeot-Expert» д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись зі сторони смт. Стара Вижівка в напрямку с.Галина Воля Старовижівського району, керуючи технічно несправним автомобілем, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, діючи з необережності у формі злочинної самовпевненості, на заокругленні повороту праворуч, всупереч вимогам п.2.3 б) Правил дорожнього руху України (далі - ПДР) був неуважним, не стежив за дорожньою обстановкою, щоб відповідно зреагувати на її зміну; всупереч п.2.9а ПДР керував транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння; всупереч вимогам п.12.1 ПДР, під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху не врахував дорожню обстановку, стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним;всупереч вимогам п.34 ПДР, дорожня розмітка, перетнув вузьку суцільну лінію 1.1, яка поділяє транспортні потоки протилежних напрямків, виїхав за межі проїзної частини вліво по ходу свого руху кювет, де допустив наїзд на бетонну опору, від чого транспортний засіб перекинувся на ліву сторону. Внаслідок цих дій ОСОБА_6 пасажир автомобіля «Peugeot-Expert» ОСОБА_8 отримав тілесні ушкодження, які в даному конкретному випадку спричинили смерть ОСОБА_8 .
Таким чином, ОСОБА_6 вчинив злочин, передбачений ч.2 ст.286 КК України.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 вину у вчиненні злочину не визнав. Суду пояснив, що в вечері з 22.03.2015р. на 23.03.2015р. він зустрів ОСОБА_8 , з яким вони поїхали автомобілем на заправку в смт. Стара Вижівка. ОСОБА_8 перебував за кермом, а він знаходився на передньому пасажирському сидінні автомобіля належного ОСОБА_8 «Peugeot-Expert». Приїхавши на АЗС, обоє вийшли з автомобіля, придбали сигарети, після чого ОСОБА_8 знову сів за кермом автомобіля, а ОСОБА_6 на переднє пасажирське сидіння. Далі те, що відбувалось після виїзду із заправки і до моменту зіткнення з бетонною опорою, не пам`ятає, оскільки він перебував у стані алкогольного сп`яніння, їхали швидко, було темно, світили фари, в салоні грала музика. Момент зіткнення він пам`ятає, це була бетонна опора, яка побілена і добре відбиває світло. Точно пам`ятає, що в момент удару сидів збоку, а не за кермом. Після зіткнення перебував в автомобілі, періодично втрачав свідомість і періодично приходив до свідомості. В автомобілі ОСОБА_8 після зіткнення лежав лівою стороною впертий в стійку обличчям і головою, а він зверху на ОСОБА_8 . Оскільки автомобіль був перевернутий на лівий бік, і він не мав сили через праві двері, які в той момент були зверху, вибратись з автомобіля, то намагався вибратись з автомобіля через ліві двері біля водія. Для цього він перемістився на сидіння водія і спробував через ОСОБА_8 відчинити ліві двері, які відчинились лише на сантиметрів 30, оскільки були заблоковані. Ці обставини пам`ятає відрізками. Рятувальників не пам`ятає, пригадує події лише з того моменту, коли вже знаходився біля автомобіля. Не втрачав свідомість вже після того, як його витягли і поставили на ноги, а ОСОБА_8 медики надавали медичну допомогу.

Не визнає вини в вчиненні ДТП, оскільки не перебував за кермом, тому і цивільного позову також не визнає. Шкодує, що його близький друг ОСОБА_8 загинув, усвідомлєю, що міг якимось чином запобігти такій ситуації. Після того, як його виписали з лікарні, пішов до потерпілої попросити вибачення, бо частково є і його вина, якби не зустрів в той вечір ОСОБА_8 , то можливо і того б не сталось.

Незважаючи на невизнання обвинуваченим ОСОБА_6 вини у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, вона підтверджується зібраними в кримінальному провадженні доказами.

Свідок ОСОБА_9 , в судовому засіданні показав, що як водій швидкої допомоги прибув на місце ДТП, автомобіль «Peugeot-Expert» перебув поза межами проїжджої частини, нахилений на ліву сторону, двері біля водія були заблоковані, в автомобілі перебувало двоє людей, які розміщувались поряд, обоє лежали на лівій стороні на дверях водія, як саме були розміщені відносно керма не пам`ятає. Для того, щоб дістати людей з автомобіля викликали працівників МНС.

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні показав, що як фельдшер швидкої допомоги прибув на місце ДТП, автомобіль «Peugeot-Expert» був нахилений на ліву сторону, двері біля водія були заблоковані, лобове скло побите, в автомобілі перебувало двоє людей, які розміщувались поряд, один із чоловіків з автомобіля просив про допомогу, але не зміг розповісти хто з них і де в автомобілі знаходиться, тому були викликані працівники МНС, які і вийняли через праві двері з автомобіля спочатку ОСОБА_8 , а в подальшому ОСОБА_6 .

Свідок ОСОБА_11 показав, що прибувши на виклик як працівник МНС, побачив в автомобілі, який був перевернутий на ліву сторону, оскільки в`їхав в плиту, двоє людей, один з яких був його співробітник ОСОБА_6 . Переднє лобове скло було побите. Через вікно побачив, що ОСОБА_6 був на сидінні водія, трохи опершись на стійку. ОСОБА_8 лежав на ОСОБА_6 між кермом і ОСОБА_6 , при цьому знаходився в такому положенні, що обличчям вперся в скло лівих дверей. ОСОБА_8 лежав між кермом і ОСОБА_6 , і таким чином ОСОБА_6 був «привалений» ОСОБА_8 .

Свідок ОСОБА_12 показав, що прибув на місце ДТП в складі чергової групи МНС. У перехиленому на ліву сторону автомобілі побачив двоє чоловіків, в одному він впізнав співробітника ОСОБА_6 , лобове скло автомобіля було розбите, ліві двері заблоковані, праві двері зі сторони пасажира вони відкрили. Він, через задні двері вантажного відділення автомобіля, проник в середину автомобіля, з вантажного відділення через сидіння, взявши за пояс невідомого чоловіка, припідняв його та, не змінюючи його положення, передав колегам, що знаходились на автомобілі і які витягли останнього з автомобіля через праві двері. ОСОБА_6 , який був при свідомості, і міг самостійно рухатись, він допоміг вийти з автомобіля. Зазначив, що ОСОБА_6 сидів на краю водійського сидіння, ближче до дверей. Інший чоловік був «перехилений» чи «накладений» через ОСОБА_6 , і нібито лежав на ОСОБА_6 , при цьому головою до краю лівого скла. Яким чином були розміщені ноги обох чоловіків не пам`ятає. Пояснив, що не можливо було звільнити ОСОБА_6 , попередньо не звільнивши ОСОБА_8 .

Свідок ОСОБА_13 показав, що прибувши на місце ДТП в складі групи працівників МНС, він побачив, що в автомобілі знаходились ОСОБА_6 та ОСОБА_8 . Лобове скло було повністю розбите. Він з ОСОБА_11 знаходились зверху автомобіля (права сторона автомобіля), а ОСОБА_12 через багажне відділення проник в середину автомобіля. ОСОБА_12 припідняв спочатку ОСОБА_8 , після чого він з ОСОБА_11 , взявши ОСОБА_8 , витягнули з автомобіля через праві двері. ОСОБА_6 і ОСОБА_8 обоє перебували в лежачому положенні. Автомобіль був нахилений на ліву сторону. ОСОБА_6 лежав в куті між дверми водія і сидінням, до кута спиною. ОСОБА_8 був у такому положенні: голова опущена вниз до бокового скла дверей.

Свідок ОСОБА_14 показав, що прибув на місце ДТП в складі чергової групи МНС. У перехиленому на ліву сторону автомобілі побачив двоє чоловіків, в одному він впізнав співробітника ОСОБА_6 , лобове скло автомобіля було розбите, ліві двері заблоковані, праві двері зі сторони пасажира вони відкрили. Через задні двері вантажного відділення автомобіля, ОСОБА_12 проник в середину автомобіля, взявши за пояс невідомого чоловіка, припідняв його та, та передав колегам, що знаходились на автомобілі і які витягли останнього з автомобіля через праві двері. Зазначив, що ОСОБА_6 сидів напівоберті, спиною до кута між вікном біля водія і спинкою крісла водія, а ОСОБА_8 був у більш сидячому положенні, нахилений головою донизу більше до вікна. Оскільки ОСОБА_8 не подавав ознак життя, то його першого почали виймати з автомобіля.

Свідок ОСОБА_15 підтвердив факт перебування ОСОБА_6 , і ОСОБА_8 на АЗС, разом з тим, не бачив, хто перебував за кермом автомобіля.

Свідок ОСОБА_16 у судовому засіданні показав, що як слідчий проводив розслідування в даному кримінальному провадженні, ОСОБА_6 заперечував факт керування транспортним засобом, однак після того, як йому надані усі докази, що зібрані слідством, повідомив, що не пам`ятає чи перебував за кермом.

З протоколу огляду місця події від 23.03.2015р. (зі схемою до нього та фототаблицею), встановлено, що місцем ДТП є ділянка автомобільної дороги О - 031696 Стара Вижівка Галина Воля, км.55+800м. У протоколі зафіксовано розташування дорожніх знаків, особливості проїжджої частини, місце розташування транспортного засобу «Peugeot-Expert» з прив`язкою до дорожньої розмітки та місцевості, описано пошкодження автомобіля, який нахилений на ліву сторону /а.с.76-88/.

Згідно з висновком експерта від 22.04.2015р. №106 несправності ходової частини у вигляді розгерметизації заднього лівого колеса та системи рульового керування у вигляді роз`єднання рульового механізму з рульовими тягами автомобіля «Peugeot-Expert» відбулись під час ДТП в момент ударного навантаження /а.с. 95-101/.

Згідно з повідомленням Волинського обласного наркологічного диспансеру від 03.06.2015р. №1227/1-7 вміст алкоголю в крові ОСОБА_6 становить 1,4 ‰ /а.с. 150/.

Відповідно до висновку експерта від 09.04.2015р. № 63, проведеною експертизою трупа ОСОБА_8 встановлено, що на тілі ОСОБА_8 при судово-медичній експертизі виявлені тілесні ушкодження у вигляді - поєднаної тупої травми тіла: закритої черепно-мозкової травми з забоєм головного мозку, хребетно-спінальної травми з поперечним переломом 7 шийного хребця з здавленням спинного мозку, закритої тупої травми грудної клітки зліва з переломами 1-4 ребер зліва по передньопідраховій лінії, рани верхньої повіки лівого ока, множинних саден лоба і носа з розвитком травматичного шоку, що утворились від дії тупих твердих предметів, можливо від виступаючих частин салону автомобіля, в час, вказаний у постанові і за ступенем тяжкості, стосовно живої особи, відносяться що категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя. В крові з трупа ОСОБА_8 виявлений етиловий спирт в кількості 0,4 проміле, що відповідає сп`яніння практично відсутнє (тверезий). Смерть ОСОБА_8 настала від поєднаної тупої травми тіла: закритої черепно-мозкової травми з забоєм головного мозку, хребетно-спінальної травми з поперечним переломом 7 шийного хребця з здавленням спинного мозку, закритої тупої травми грудної клітки зліва з переломами ребер 1-4 зліва та з розвитком травматичного шоку, що підтверджується виявленими патоморфологічними даними. Враховуючи тілесні ушкодження виявлені на тілі трупа ОСОБА_8 найбільш ймовірно, що останній знаходився в салоні автомобіля на місці водія. Кров з трупа ОСОБА_8 відноситься до групи -0(1) /а.с.90-94/.

Висновком експерта №465 від 28.04.2015 р. на підставі судово-медичної експертизи ОСОБА_6 , приймаючи до уваги відомі обставини події та питання постанови, встановлено, що ОСОБА_6 перебував на стаціонарному лікуванні з 23.03.15р. по 14.04.15р. з діагнозом: ЗЧМТ. Струс головного мозку. Забій грудної клітки зліва. Скальповано-рвана рана чола зліва. Забій правого гомілково-стопного суглобу. Забій лівого колінного суглобу. Ушкодження у вигляді скальповано-рваної рани чола зліва, яка загоїлась первинним натягом і шви було знято на 9-й день, виникла від травмуючої дії тупого твердого предмета, цілком можливо від удару об облаштування салону автомобіля при ДТП в час вказаний в постанові, за ступенем тяжкості відноситься до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я /а.с.102/.

Висновком експертизи № 37 від 23.07.2015р. встановлено, що на момент ДТП, що відбулась 23.03.2015р. о 05:30год. ОСОБА_8 не перебував за кермом автомобіля /а.с.103-115/, висновком експертизи №36 від 23.07.2015 р. встановлено, що на момент ДТП, що відбулась 23.03.2015р. о 05:30год. найбільш вірогідно, що за кермом автомобіля перебував ОСОБА_6 /а.с.116-128/.

Суд бере до уваги дані саме висновків №37 і №36 від 23.07.2015р., оскільки ці висновки надані комісійною судово-медичною експертизою, на момент проведення яких в розпорядженні експертів були, окрім висновку від 09.04.2015р. № 63 (тілесні ушкодження на тілі ОСОБА_8 ), висновок експерта №465 (тілесні ушкодження ОСОБА_6 ), також результати висновку судово-імунологічної експертизи крові ОСОБА_8 і ОСОБА_6 , і матеріали кримінально провадження.

Як пояснила у судовому засіданні експерт ОСОБА_17 у судово-медичній експертизі питання про те, хто знаходився в салоні автомобіля зазвичай вирішується комісійною експертизою, для цього співставляються характерні тілесні ушкодження усіх осіб, які були в автомобілі на момент ДТП.

У судово-медичній експертизі є поняття специфічні і характерні тілесні ушкодження для осіб, що перебували в салоні, і осіб, що перебували за кермом автомобіля.

Співставивши тілесні ушкодження ОСОБА_6 і ОСОБА_8 , комісія прийшла до висновку, що характерні тілесні ушкодження для особи, що перебувала за кермом, є саме в ОСОБА_6 .

У ОСОБА_8 є тілесні ушкодження, що характерні для особи, яка просто перебувала в салоні автомобіля.

Злами ребер характерні для особи, що перебувала за кермом, але по інших лініях, аніж були у ОСОБА_8 , зокрема в ОСОБА_8 були зламані ребра по передньопахвинній лінії і 1 4 ребро. Для керма характерні ушкодження з 2 ребра і вниз більше і по середньо ключичній лінії тобто вони не є характерні для особи, що перебувала за кермом.

Крім того, в ОСОБА_6 була рана характерна на лівій частині голови зліва та на ногах, які також характерні для особи, що перебувала за кермом. Правий гомілково-ступний суглоб це частина ноги, яка керує педалями, лівий колінний суглоб частина ноги, яка також при зіткненні з перешкодою травмується внаслідок контакту з панеллю приладів. Співставляючи характер тілесних ушкоджень ОСОБА_6 надано висновок, що найбільш імовірно він перебував за кермом.

У ОСОБА_8 ушкодження категорично не характерні для особи, як водія.

У ОСОБА_8 були рани, а оскільки машина перевернута, тому тіло в машині переміщалось, і кров могла бути будь-де. Було вилучено крім крові, також волосся, що належало ОСОБА_6 . Для комісійної експертизи надано, крім крові, якої було достатньо, і волосся, висновки імунолічних експертиз. У ОСОБА_8 не було таких значних ран, які б дали значну крововтрату, садно поверхневе ушкодження, яке не дає значної кровотечі, внаслідок зазвичай дії з тупими предметами в т.ч. при переміщенні в салоні авто, а в ОСОБА_6 були рани в ділянці чола, що дають значну кровотечу.

Крім того, експерт пояснила, що зазвичай первинні експертизи мають мінімум даних для досліджень, часто без додаткових досліджень, проте коли виконується комісійна експертиза, експертами витребовуються усі матеріали кримінального провадження в слідчого, що і було зроблено, а саме: витребувано результати імунологічних експертиз. Тому комісійна експертиза має більше даних, які може оцінити, і саме тому часто висновок комісійної експертизи може змінити попередній висновок первинної експертизи. Це відбувається внаслідок того, що в первинної експертизи є малий обсяг даних, а не внаслідок помилки експерта.

Таким чином, доводи захисту про те, що висновки експертиз проведені на основі неточних даних і проведені однобічно спростовуються.

З протоколу огляду місця події від 02.06.2015р. встановлено, що в автомобілі «Peugeot-Expert» наявні технічні пошкодження, а також в салоні автомобіля є сліди речовини бурого кольору схожої на кров, яка разом з волоссям, що знаходилось на склі передніх правих дверей, вилучені для проведення експертиз /а.с.129-131/, та відповідно до висновку від 10.07.2015р. №326/326 належить ОСОБА_8 і ОСОБА_6 /а.с.134-145/.

У судовому засіданні потерпіла ОСОБА_4 показала, що обвинувачений приходив до неї зі своєю матір`ю, попросив вибачення за те, що загинув син, при цьому не казав, що він сидів за кермом. Шкоду їй не відшкодовано.

Свідок ОСОБА_18 в судовому засіданні показав, що в автомобілі його брата «Peugeot-Expert» була несправна гальмівна система (гальмувало переднє ліве колесо), під час руху для надійності використовували стоянкове гальмо («ручник»).

Оцінюючи кожний, безпосередньо досліджений судом, доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності та аналізуючи їх сукупність з точки зору достатності та взаємозв`язку, сумнівів щодо яких не виникає, суд прийшов до висновку про винуватість обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої настала смерть ОСОБА_8 , а доводи обвинуваченого про його невинуватість жодним доказом не підтвердились. Досліджені судом докази повністю між собою узгоджуються, заперечення своєї вини обвинуваченим суд розцінює як обраний ним спосіб захисту від пред`явленого обвинувачення.

Суд не оцінює наданий стороною обвинувачення як доказ рапорт спеціаліста поліграфу /а.с.147-148/, оскільки він (як зазначено в рапорті) не може використовуватись в якості доказу.

Не заслуговують на увагу твердження обвинуваченого, що він опинився на сидінні водія разом з ОСОБА_8 тому, що хотів вийти з салону автомобіля через ліві двері, а через праві (що в даному випадку були зверху від нього) не зміг би вибратись, оскільки для цього йому треба було піднятись і вилізти вгору, а сили для цього він не мав.

Крім того, як встановлено з показань свідків, в автомобіль можна було проникнути через вантажне відділення, що і зробив свідок ОСОБА_12 , що не виключало можливість ОСОБА_6 таким же чином вийти з автомобіля, не намагаючись (з його слів) перемістити тіло ОСОБА_8 і відчинити двері, які були до того ж заблоковані.

Доводи захисника про те, що досудове розслідування проведено однобічно, вина ОСОБА_6 не доведена жодним доказом, не з`ясовано ряд обставин, які мають значення для справи, не заслуговують на увагу та спростовуються наведеними та дослідженими вище доказами. Під час підготовчого судового засідання та в ході судового розгляду скарг на дії слідства не надходило. Обвинувачений не оскаржував дії слідчого під час проведення розслідування, що сам підтвердив у судовому засіданні. Висновки експертів роз`яснено в судовому засіданні шляхом допиту експертів.

Підстав для виправдання обвинуваченого немає.

Виходячи з вищенаведеного, суд вважає доведеним факт вчинення ОСОБА_6 порушення правил безпеки дорожнього руху, що спричинили смерть ОСОБА_8 , тобто злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України.

Відповідно до вимог ст. 65 КК і роз`яснень, наведених у постанові Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23.12.2005 року "Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті", призначаючи покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. При призначенні покарання за ст. 286 КК суди мають ураховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.

При призначенні покарання суд враховує, що ОСОБА_6 вчинив необережний злочин, який у відповідності до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів.

Суд враховує також, що обвинувачений раніше не судимий, має постійне місце проживання та праці, за якими позитивно характеризується, його молодий вік, працює, на обліках в психіатра та в нарколога не перебуває, не відшкодував потерпілій шкоду, хоча висловив жаль з приводу смерті близького йому друга, за що і попросив вибачення в потерпілої.

Також суд враховує характер допущених обвинуваченим порушень Правил дорожнього руху і те, що внаслідок таких порушень наступили невідворотні наслідки, а саме: у результаті дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_8 помер.

Обставин, що пом`якшують відповідальність обвинуваченого, немає.

Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого, є вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.

З урахуванням наведеного та конкретних обставин вчинення злочину, думки потерпілої, якій шкода не відшкодована, і яка просить призначити покарання відповідно до закону, а також беручи до уваги те, що згідно з положеннями ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, суд вважає, що обвинуваченому доцільно призначити покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 2 ст. 286 КК України.

Суд вважає за необхідне застосувати до обвинуваченого додаткове покарання, передбачене санкцією ч.2 ст.286 КК України. Призначаючи додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, суд враховує, що він вчинив злочин проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, тяжкі наслідки вчиненого злочину безпосередньо пов`язані з наявністю у нього такого права, до того ж в стані алкогольного сп`яніння, а також те, що керування транспортним засобом не є для нього виключним джерелом доходу та засобом для існування, оскільки протилежного обвинуваченим не доведено.

Саме таке покарання, на думку суду, є необхідним, доцільним і буде цілком достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню нових злочинів як ним, так і іншими особами.

Враховуючи тяжкість вчиненого злочину, особу винного, його поведінку після скоєння злочину, наявність претензій і невідшкодованої шкоди потерпілій, відсутність пом`якшуючих покарання обставин, наявність обтяжуючої покарання обставини, те, що вчинено злочин в стані алкогольного сп`яніння, суд приходить до висновку, що підстав для застосування ст. ст. 75, 76 КК України не встановлено, а виправлення та перевиховання обвинуваченого можливе в умовах ізоляції від суспільства.

Потерпіла ОСОБА_4 пред`явила цивільний позов до ОСОБА_6 про відшкодування моральної шкоди.

Позов мотивує тим, що смертю сина їй заподіяно моральну шкоду, яку оцінює в розмірі 100000 грн., втратила частину звичного для себе способу життя і зазнала фізичних, душевних, психічних переживань, втрату рідного сина, характер страждань описати словами і оцінити в грошовому виразі неможливо, крім того в сина залишилась неповнолітня дитина. ОСОБА_6 відмовився добровільно відшкодовувати збитки, така байдужа поведінка її вражає, а тому була змушена звернутись за правовою допомогою.

У судовому засіданні потерпіла ОСОБА_4 підтримала позов, пояснила, що обвинувачений до похорону не приходив, після похорону прийшов з мамою, в дверях просив у неї вибачення, хоча і не казав, що винен в ДТП, моральну шкоду, що спричинена їм смертю сина не відшкодував. Син, незважаючи на те, що був розлучений, будував будинок, робив ремонт, приходив до неї додому обідати, вечеряти, іноді залишався ночувати, тому їй завдано моральної шкоди, стосунки зі сином були добрі. Протягом одного року в неї помер і чоловік і син.

У судовому засіданні обвинувачений цивільного позову не визнав, пояснив, що співчуває потерпілій з приводу смерті сина, однак, оскільки невинуватий у вчиненні злочину, відшкодовувати будь які збитки не повинен.

Суд, заслухавши учасників провадження, дослідивши матеріали позову приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_4 слід задовольнити частково.

Відповідно до положень ст.ст. 23, 1167 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди завданої внаслідок порушення її прав, особою яка її завдала, і така шкода може полягати у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.

Як повідомив ОСОБА_6 в момент ДТП не мав посвідчення водія і усіх необхідних документів, його цивільна відповідальність як водія була за страхована, як особа відповідальність якої застрахована, в страхову компанію з відповідною заявою-повідомленням про ДТП він не звертався, тому суд приходить до висновку, що саме він є належним відповідачем і повинен відшкодувати завдану ним шкоду.

Згідно зі ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у фізичному болі та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Суд розглядає цивільний позов у межах заявлених позовних вимог (ч. 5 ст. 128 КПК, ст.10-11, 60 ЦПК України).

З показань потерпілої вбачається, що стосунки зі сином в неї були добрі, незадовго до смерті сина вона поховала чоловіка, що не могло не позначитись на її емоційному стані.

Вирішуючи питання щодо розміру моральної шкоди, що підлягає стягненню, суд виходить з того, що очевидним є те, що ОСОБА_4 неправомірними діями завдано моральної шкоди. У зв`язку зі смертю сина кардинально змінилось її життя. Приймає суд до уваги й те, що потерпіла перенесла стрес, оскільки втрата близької, рідної людини (сина) спричинила їй глибокі душевні страждання і призвела до вимушених незворотних змін у її житті. При цьому, суд враховує також ступінь вини обвинуваченого, у тому числі і те, що злочин вчинено необережними діями останнього, та його матеріальний стан, наявність постійного місця праці, відсутність утриманців.

Виходячи з принципів розумності та справедливості, характеру злочину, глибини фізичних та душевних страждань потерпілої, вини особи, діями якої завдано моральну шкоду та інших обставин, що мають істотне значення, таких як ставлення обвинуваченого до вчиненого злочину, його матеріальний стан, що передбачено ст.23 ЦК України та п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", з огляду на наведені обставини, суд вважає, що розумним та справедливим відшкодуванням моральної шкоди є стягнення з ОСОБА_6 90 000 грн.

Відповідно до ст.100 КПК України речові докази автомобіль марки «Peugeot-Expert» р.н.з. НОМЕР_1 , що зберігається на арештмайданчику Старовижівського РВ УМВС України /а.с.89/, а також свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу повернути потерпілій ОСОБА_4 .

На підставі ч. 1 ст. 124 КПК України з обвинуваченого підлягають також стягненню понесені потерпілою ОСОБА_4 витрати, пов`язані з оплатою допомоги представника потерпілої у кримінальному провадженні, у сумі 900 грн. розмір яких підтверджено розрахунком витрат на правову допомогу та квитанцією до прибуткового касового ордера № 90 від 18.08.2015р. /а.с. 19-20/.

Відповідно до ст.124 КПК України слід стягнути з обвинуваченого витрати на залучення експерта: 982,08грн. за проведення авто-технічної експертизи /а.с.95-101/.

Посвідчення водія на ім`я ОСОБА_6 серії НОМЕР_2 , видане РЕГ Ковельського МРВ ДАІ УМВС України у Волинській області 20.11.2009р., що знаходиться у матеріалах кримінального провадження, необхідно направити у ВДАІ з обслуговування Камінь-Каширського, Ратнівського та Старовижівського районів.

Прокурор у судових дебатах попросив обрати обвинуваченому запобіжний захід -тримання під ватрою. Разом з тим, прокурор не навів будь-яких підстав вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, а лише тяжкість злочину сама по собі не може бути достатньою підставою для обрання виняткового запобіжного заходу - тримання під вартою. Крім того, запобіжний захід особисте зобов`язання, обраний обвинуваченому під час досудового розслідування 30.07.2015 р., закінчився під час судового розгляду, в ході судового розгляду клопотання про його зміну чи продовження не заявлялось. Таким чином, відсутні будь-які підстави для обрання обвинуваченому запобіжного заходу.

Керуючись ст.ст. 368, 371, 374 КПК України, суд

у х в а л и в:
ОСОБА_6 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, і призначити йому покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк три роки.

Посвідчення водія на ім`я ОСОБА_6 серії НОМЕР_2 , видане РЕГ Ковельського МРВ ДАІ УМВС України у Волинській області 20.11.2009р., що знаходиться у матеріалах кримінального провадження, необхідно у ВДАІ з обслуговування Камінь-Каширського, Ратнівського та Старовижівського районів.
Цивільний позов ОСОБА_4 задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_6 в користь ОСОБА_4 90 000 (дев`яносто тисяч) грн. на відшкодування моральної шкоди, завданої їй злочином.
Стягнути з ОСОБА_6 в користь ОСОБА_4 витрати, пов`язані з оплатою правової допомоги у розмірі 900 гривень.
У решті позову відмовити.
Стягнути з ОСОБА_6 в дохід держави процесуальні витрати за проведення судової авто-технічної експертизи в розмірі 982 (дев`ятсот вісімдесят дві) грн. 08 коп. /а.с.95-101/.

Речові докази: автомобіль марки «Peugeot-Expert» р.н.з. НОМЕР_1 , що зберігається на арештмайданчику Старовижівського РВ УМВС України /а.с.89/, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу від 31.10.2015 р. серії НОМЕР_3 , протокол перевірки технічного стану транспортного засобу від 10.11.2014 р. НОМЕР_4 /а.с.159/ повернути потерпілій ОСОБА_4 .
Строк відбуття покарання обчислювати з часу приведення вироку до виконання.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не буде подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на вирок може бути подана до апеляційного суду Волинської області через Старовижівський районний суд Волинської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Копію вироку вручити негайно після його проголошення обвинуваченому та прокурору, учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя ОСОБА_1