АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 лютого 2016 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участю: прокурора ОСОБА_6

потерпілої ОСОБА_7
розглянувши у відкритому судовому засіданні Апеляційного суду Дніпропетровської області апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 10 грудня 2016 року у кримінальному провадженні № 0004657 за обвинуваченням:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, українця, громадянина України, з вищою освітою, офіційно не працюючого, не одруженого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , судимого:
- 17.04.2015 р. Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська за ч. 1 ст. 167 КК України до 100 годин громадських робіт, які відбув 30.09.2015 року.
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 164 ч.2 КК України, -

В С Т А Н О В И Л А:
Вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 10 грудня 2016 року ОСОБА_8 було визнано винним у вчиненні злочину передбаченого ч. 2 ст. 164 КК України та призначено йому покарання у виді обмеження волі строком на два роки.

Цим вироком ОСОБА_8 засуджений за те, що будучи раніше, вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 17.04.2015 року, засудженим за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України, на шлях виправлення не став, належних висновків для себе не зробив та знову злісно ухилився від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дитини (аліментів).

Так, рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 15.11.2013 року (виконавчий лист від 15.11.2013 № справи 201/12758/13-ц) було постановлено стягувати з ОСОБА_8 , 1987 року народження щомісячно аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у твердій грошовій сумі в розмірі 800.00 гривень, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, стягуючи аліменти на користь матері - ОСОБА_7 , прочинаючи стягнення з дня пред`явлення позову, а саме з 18 жовтня 2013 року та до досягнення дитиною повноліття. Разом з тим, ОСОБА_8 , будучи ознайомлений з рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська про стягнення з нього аліментів, при цьому попереджений про кримінальну відповідальність за ст. 164 КК України, достовірно знаючи про відкрите виконавче провадження № 46688128 від 26.02.2015 року у ДВС Жовтневого району м. Дніпропетровська, злісно ухиляючись від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дитини (аліментів), починаючи з травня 2015 року, аліменти на утримання свого неповнолітнього сина не виплачував, матеріальної та іншої допомоги не надавав. На виклики та попередження державного виконавця Жовтневого відділу Державної виконавчої служби 14.05.2015 року, 09.06.2015 року, 27.08.2015 року, 15.10.2015 року про необхідність погашення заборгованості по сплаті аліментів не реагував. На облік в Жовтневому районному центрі зайнятості у м. Дніпропетровську не став, свідомо знаючи про можливість отримання дотацій від держави і можливість за їх рахунок виплачувати аліменти, чим злісно ухилився від сплати встановлених рішенням суду коштів (аліментів). Заборгованість ОСОБА_8 по сплаті аліментів складає: починаючи з 18 травня 2015 року - 361 гривень 29 копійок, за червень 2015 року - 800 гривень 00 копійок, за липень 2015 року -800 гривень 00 копійок, за серпень 2015 року - 800 гривень 00 копійок, за вересень 2015 року - 800 гривень 00 копійок, за жовтень 2015 року - 800 гривень 00 копійок, станом на 25 листопада 2015 року - 666 гривень 66 копійок. В результаті чого станом на 25.11.2015 року у ОСОБА_8 виникла заборгованість зі сплати аліментів у розмірі, що сукупно складає суму понад 6 місяців відповідних платежів, а саме 5 027 (п`ять тисяч двадцять сім) гривень 95 копійок.

Не погодившись з цим вироком, обвинувачений ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу в якій просить вирок Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 10 грудня 2015 року змінити, за яким він, визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 164 КК України; пом`якшивши йому призначене покарання із застосуванням ст. ст. 75, 76 КК України, звільнивши його від відбування покарання з випробуванням. Обґрунтовує свою апеляцію він тим, що зараз вже працевлаштований постійно, що підтвердив довідкою з місця роботи. На підтвердження цього приніс до суду першої інстанції довідку № 355 від 28.09.2015 року, а також довідку про доходи з цього підприємства за період з травня 2015 року по вересень 2015 року включно. Із вказаної довідки про доходи видно, що в травні 2015 року до виплати йому належало - 524,21 грн.; в червні 2015 року - 975,28 грн; в липні 2015 року - 1121,57 грн.; в серпні 2015 року - 975,28 грн.; у вересні 2015 року - 1067,30 грн. Із вказаних документів було видно, що він за об`єктивних причин не міг щомісяця сплачувати аліменти в сумі 800,00 грн.. Але, не беручи до уваги довідку з місця його роботи та довідку про доходи, суд першої інстанції взяв до уваги довідку Жовтневого районного центру зайнятості м. Дніпропетровська від 25.11.2015 p., відповідно до якої він на обліку у вказаній установі не перебуває, незважаючи на те, що працює, що за висновком суду «підтверджує той факт, що обвинувачений умисно не став на облік, маючи на меті не працевлаштуватись офіційно». З 01 листопада 2014 року до теперішнього часу він постійно працює, та з потерпілою домовився про часткове погашення заборгованості по сплаті аліментів на утримання дитини.

В судове засідання суду апеляційної ОСОБА_8 не з`явився та про причини своєї неявки суд не повідомив, хоча був належним чином сповіщений про день та час судового засідання з розгляду його апеляційної скарги.

Заслухавши: доповідь судді-доповідача; потерпілу та прокурора, які проти задоволення апеляції обвинуваченого заперечували, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_8 повинна бути залишена без задоволення, а вирок Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 10 грудня 2015 року щодо нього повинен бути залишений без змін з наступних підстав.

В силу ст. 409 ч.2 КПК України підставою для скасування або зміни вироку суду першої інстанції може бути невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, а відповідно до ст.414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Колегією суддів при перевірці доводів апеляції обвинуваченого встановлено, що при призначенні ОСОБА_8 покарання суд першої інстанції відповідно до вимог ст.65 КК України врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відноситься до категорї невеликої тяжкості, дані про особу обвинуваченого, який судимий за аналогічний злочин, а також обставину, яка пом`якшує покарання його щире каяття. Обставин, що обтяжують його покарання, суд першої інстанції не встановив, а тому призначив йому покарання у виді обмеження волі на мінімальний строк, передбачений санкцією статті 164 ч.2 КК України.
Крім того,за думкою колегії суддів, судом першої інстанції у вироку правильно враховано, що призначення покарання обвинуваченому у виді громадських робіт вважається недоцільним у зв`язку з тим, що таке покарання йому вже призначалось попереднім вироком за вчинення аналогічного злочину, однак його відбуття не призвело до виправлення обвинуваченого, а призначення покарання у виді виправних робіт неможливо у зв`язку з тим, що обвинувачений не працює. На момент судового розгляду ОСОБА_8 довідки про те, що він працює, суду першої інстанції не надав.
Доводи обвинуваченого про те, що він не встиг до судового засідання надати довідку про його роботу та отриману заробітну плату, судовою колегією не приймаються до уваги, оскільки за вказаний у довідці період роботи, незважаючи на розмір отриманої обвинуваченим заробітної плати, він ніякої допомоги дитині з цієї заробітної плати за період, який йому ставиться до вини, не надав.
На думку колегії суддів суд першої інстанції правильно призначив ОСОБА_8 покарання у розмірі, передбаченому санкцією ст. 164 ч.2 КК України, так як за таких, вказаних вище, обставин призначене судом покарання за своїм видом та розміром є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню ним нових злочинів. Підстав для пом`якшення призначеного покарання ОСОБА_8 за мотивами, зазначеними в апеляції, колегія суддів не вбачає, оскільки судове засідання суду першої інстанції було проведено з застосуванням правила ст. 349 ч.3 КПК України, коли він вину свою визнав повністю, а дослідження доказів, які ним не оспорювались, не було проведене, та йому було роз`яснено і він був письмово попереджений, що у цьому випадку він буде позбавлений права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, про що свідчить його пиьмова заява від 10.12.2015 року (а.п.15).
Керуючись ст.ст. 404-407 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8

залишити без задоволення.
Вирок Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 10 грудня 2016 року щодо ОСОБА_8 залишити без змін.

Відповідно до ст. 532 КПК України вирок суду першої інстанції набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Згідно зі ст. 426 КПК України на рішення судів першої та апеляційної інстанції може бути подана сторонами касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення рішення.

Судді:

--------------- ------------------ --------------

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4