Номер провадження: 11-кп/785/559/15
Номер справи місцевого суду: 521/3123/15-к
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13.05.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з кримінальних справ апеляційного суду Одеської області у складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

судів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

та представника ВК ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_8 на ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 10.03.2015 р. про відмову у застосуванні умовно-дострокового звільнення на підставі ст. 81 КК України відносно

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Талін, Вірменія, вірменина, громадянина Вірменії, раніше судимого:

03.12.2009 р. Тарутинським районним судом Одеської області за ст. 187 ч. 3 КК України до 7 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна,

В С Т А Н О В И Л А:

До Малиновського районного суду м. Одеси надійшло клопотання Начальника ПВК-51 ДПтСУ в Одеській області ОСОБА_10 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_8 , в якому зазначається, що він на підставі ст. 81 КК України може бути представлений до умовно-дострокового звільнення по відбуттю ? строку покарання (після 27.12.2014 р.), оскільки має 4 заохочення, стягнення погашені та зняті достроково, не працевлаштований, провину в скоєному злочині визнає та розкаюється, довів своє виправлення.

10.03.2015 р. ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси відмовлено у задоволенні зазначеного клопотання на тій підставі, що у клопотанні не наведено конкретних даних про виправлення засудженого ОСОБА_8 . Крім того, суд зазначає, що він скоїв навмисне особливо тяжке кримінальне правопорушення, будучи раніше засудженим за навмисний злочин, умовно-дострокове звільнення його від відбування покарання не буде відповідати засадам призначення покарання, визначеним в ст.ст. 50, 65 КК України, а саме такій цілі як кара.

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_8 просить скасувати зазначену ухвалу суду, постановити нову ухвалу, якою задовольнити його клопотання та застосувати до нього умовно-дострокове звільнення на підставі ст. 81 КК України, посилаючись на те, що ухвала суду є необґрунтованою, винесена із порушенням матеріального та процесуального права без повного та всебічного дослідження доказів, які мають суттєве значення для вірного вирішення справи по суті, оскільки суд дослідив лише окремі факти та поставився до засудженого упереджено, неповно дослідив матеріали справи та не надав оцінку суттєвим обставинам, а саме тому, що під час відбування покарання у ПВК-51 він проявив сумлінну поведінку та довів своє виправлення, за що до нього, згідно характеристики фахівців адміністрації ПВК-51, може бути застосовано умовно-дострокове звільнення. Апелянт вказує і на те, що суд в обґрунтування прийнятого рішення безпідставно послався на тяжкість вчиненого ним злочину та ціль покарання якою є і кара за вчинений злочин.

Також в апеляційній скарзі засуджений просить розглянути апеляційну скаргу у його відсутність.

Заслухавши доповідача, представника ПВК-51, який підтримав апеляцію, прокурора, який заперечував проти апеляції, дослідивши матеріали особової справи засудженого, розглянувши матеріали судового провадження та обговоривши доводи апеляції, колегія суддів приходить до висновку про необхідність часткового задоволення апеляції та зміни ухвали суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Як зазначено в ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Таким чином в судовому засіданні при розгляді зазначеного клопотання суд мав дійти висновку виправився засуджений чи ні.

Відповідно до ухвали суду першої інстанції відмовлено в задоволенні клопотання начальника ПВК-51 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_8 на тій підставі, що суду не надано конкретних переконливих даних про те, що процес виправлення ОСОБА_8 досяг тієї стадії, на якій його може бути звільнено умовно-достроково від відбування покарання.

Як видно з матеріалів судового провадження до клопотання начальника ПВК-51, поданого в суд, було долучено тільки відповідний висновок комісії, характеристику та заяву засудженого про розгляд клопотання без його участі. Суду не надавались матеріали особової справи засудженого та в судовому засіданні не досліджувались, про що свідчить зміст журналу судового засідання.

Для перевірки доводів апеляції про те, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, апеляційним судом ретельно досліджено матеріали особової справи засудженого та дані, які містяться в них, підтвердили правильність рішення суду першої інстанції.

Так, відповідно до даних про особу засудженого ОСОБА_8 , він, будучи громадянином Вірменії, не маючи дозволу на постійне проживання на території України, фактично проживав: 13.07.2005 р. був засуджений Київським райсудом м. Одеси за ст. 186 ч.1 КК України до штрафу судимість погашена; в подальшому 09.04.2009 р. зареєстрував шлюб з ОСОБА_11 , який був розірваний рішенням Тарутинського райсуду Одеськлої області від 22.01.2011 р. Відповідно до вказаного рішення суду та вироку суду, ОСОБА_8 вчинив розбійний напад із спричиненням значних тілесних ушкоджень на матір своєї дружини.

Під час тримання під вартою в Ізмаільському СІ допускав порушення режиму тримання зробив спробу налагодити міжкамерний зв`язок, а під час знешкодження останнього - висловлювався нецензурною лайкою на адресу інспектора та погрожував розправою, за що йому була 28.08.2010 р. оголошена догана.

Покарання в ПВК-51 ОСОБА_8 відбуває з вересня 2010 р. 23.12.2010 р. за порушення форми одягу від начальника відділення отримав попередження. За незаконне зберігання мобільного телефону, який був виявлений 20.02.2011 р. в нижній білизні засудженого, ОСОБА_8 було поміщено на 15 діб в ДІЗО (постанова від 24.02.2014 р.). 23.04.2011 р., відповідно до наявного в матеріалах особової справи рапорта молодшого інспектора Бочковського (а.с.55) знову порушив форму одягу, проте дані про міри реагування відсутні. 30.01.2012 р. в матраці засудженого знову був виявлений мобільний телефон, за що йому оголошено сувору догану, а 01.07.2013 р. у ОСОБА_8 в третій раз було вилучено мобільний телефон, по якому він розмовляв на робочому місці, за що відповідно до постанови начальника установи його знову помістили на 15 діб в ДІЗО. Не зважаючи на такі суворі заходи, як поміщення в ДІЗО та сувора догана, аналогічне порушення ОСОБА_8 допустив і 30.03.2014 р., за що йому була оголошена сувора догана 11.04.2014 р. Відповідно до характеристики начальника відділення СПС, в якому відбував покарання ОСОБА_8 не став на шлях виправлення. В характеристиці зазначено, що він працевлаштований та до виконання своїх обов`язків ставиться добре. На цей час він мав два заохочення - від 03.01.2013 р. та 28.01.2014 р. за зразкову поведінку та ставлення до праці, хоч зі змісту відповідних рапортів та постанов про заохочення не зрозуміло в чому проявилась зразкова поведінка та в чому виразилось сумлінне ставлення до праці і до якої праці.

Зважаючи на поведінку засудженого в цілому рішенням комісії установи ПВК-51 від 10.06.2014 р. було відмовлено в направленні до суду матеріалів на заміну невідбутої частини покарання на більш м`яке (протокол № 15 від 10.06.2014 р.). Це рішення комісії засудженим оскаржено не було.

В подальшому засудженому двічі - 23.09.2014 р. та 29.12.2014 р., оголошувалась подяка за зразкову поведінку й ставлення до праці. Проте як і в попередніх випадках ні в рапортах начальника відділення №10 СПС, ні в постановах начальника установи не зазначено в чому проявилась сумлінна поведінка засудженого та за які саме досягнення у праці його заохотили. Це при тому, що в матеріалах особової справи засудженого відсутні дані про його працевлаштування, а в характеристиці від 13.01.2015 р., долученій до клопотання начальника ПВК-51 про умовно дострокове звільнення, вказується, що ОСОБА_8 до праці не залучався.

Зважаючи на те, що на протязі строку відбування покарання ОСОБА_8 постійно допускав порушення режиму відбування покарання, в тому числі грубі аналогічні порушення, не реагуючи на міри виховного характеру, які до нього застосовувались, колегія суддів приходить до висновку, що на момент розгляду клопотання в суді не має підстав вважати, що засуджений ОСОБА_8 виправився, а тому підстав для його умовно-дострокового звільнення не має, про що суд першої інстанції зробив правильний висновок.

Разом з тим суд першої інстанції безпідставно в мотивувальній частині ухвали послався на тяжкість вчиненого ОСОБА_8 злочину та необхідність виконання цілі покарання, а саме кари, так як ці обставини приймає смут до уваги при призначенні покарання. А при вирішенні питання про умовно-дострокове звільнення від подальшого відбування покарання, у разі, якщо закон допускає таке звільнення, суд має з`ясувати тільки одне питання чи виправився засуджений, чи готовий він у разі такого звільнення вести самокеровану, правослухняну поведінку в суспільстві - не допускати правопорушень.

З огляду на викладене, з мотивувальної частини ухвали слід виключити посилання суду на те, що ОСОБА_8 скоїв навмисне особливо тяжке кримінальне правопорушення, будучи раніше засудженим за навмисний злочин, та посилання суду на те, що звільнення ОСОБА_8 від покарання умовно-достроково не буде гарантувати цілі покарання як кара, тобто не буде відповідати засадам призначення покарання, визначеним ст.ст. 50, 65 КК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419, 539 КПК України, ст. 81 КК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_8 задовольнити частково, ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 10.03.2015 р. про відмову у застосуванні умовно-дострокового звільнення на підставі ст. 81 КК України відносно ОСОБА_8 - змінити, виключити з мотивувальної частини ухвали посилання суду на те, що ОСОБА_8 скоїв навмисне особливо тяжке кримінальне правопорушення, будучи раніше засудженим за навмисний злочин, та посилання суду на те, що звільнення ОСОБА_8 від покарання умовно-достроково не буде гарантувати цілі покарання як кара, тобто не буде відповідати засадам призначення покарання, визначеним ст.ст. 50,65 КК України.

В іншій частині ухвалу залишити без змін.

Судді апеляційного суду Одеської області: ОСОБА_2

ОСОБА_4

ОСОБА_3