АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 545/1481/15-к Номер провадження 11-кп/786/613/15Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
Категорія ч.2 ст.187 КК України Т.З.
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 серпня 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Полтавської області у складі:
Головуючого ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5
за участю прокурора ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Полтаві кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Полтавського районного суду Полтавської області від 22 червня 2015 року,-
В С Т А Н О В И Л А :
Цим вироком

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, непрацюючого, розлученого, маючого на утриманні малолітню дитину, раніше не судимого,-
засуджено: - за ч.1 ст.187 КК України на 3 роки позбавлення волі;

- за ч.2 ст.187 КК України на 7 років позбавлення волі із конфіскацією майна, що належить йому на праві власності.

На підставі ст.70 КК України остаточно призначено ОСОБА_8 покарання шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим у вигляді 7 років позбавлення волі із конфіскацією майна, що належить йому на праві власності.

Стягнуто з засудженого ОСОБА_8 на користь держави судові витрати, пов`язані з залученням експертів під час здійснення досудового розслідування в сумі 589 грн. 68 коп.

Відповідно до ст. 100 КПК вирішено долю речових доказів.

За змістом вироку суду ОСОБА_8 , визнаний винуватим у тому, що він, 06 квітня 2015 року приблизно о 20 годині 50 хвилин правомірно перебуваючи в приміщенні магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 » по АДРЕСА_2 , тримаючи в руці під одягом кухонного ножа та погрожуючи його застосуванням, напав на продавця цього магазину ОСОБА_9 та заволодів грошовими коштами в сумі 500 грн., що належали ФОП ОСОБА_10 , чим спричинив матеріальну шкоду на вказану суму, після чого з місця вчинення злочину зник та розпорядився викраденим на власний розсуд.

Того ж вечора приблизно о 21 години 20 хвилин, ОСОБА_8 прибув до магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 » у с.Залізничне Полтавського району, де аналогічним способом, з погрозою застосування насильства небезпечного для життя і здоров`я, повторно вчинив напад на продавця магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 » ОСОБА_11 та заволодів грошовими коштами в сумі 1328 грн., що належали ФОП ОСОБА_12 , чим спричинив матеріального шкоду на вказану суму.

За змістом апеляційної скарги захисника він вважає вид призначеного обвинуваченому ОСОБА_8 основного покарання надмірно суворим та просить пом`якшити його шляхом застосування ст. 69 КК України. На обґрунтування своїх вимог посилається на визнання обвинуваченим вини і каяття, активне сприяння розкриттю злочину, відсутність претензій з боку потерпілих.

Інші учасники провадження вирок суду не оскаржували.

Заслухавши доповідача, виступ захисника ОСОБА_7 на обгрунтування поданої апеляції, думку прокурора ОСОБА_6 про законність судового рішення та безпідставність поданої апеляції, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги захисника, колегія суддів не вбачає підстав до її задоволення.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винності ОСОБА_8 у вчиненні двох розбійних нападів, тобто злочинів, передбачених ч.1, ст.187 та ч.2 ст. 187 КК України за обставин, викладених у вироку суду та правильність правової кваліфікації його дій в апеляційній скарзі не оскаржується, а тому, відповідно до ст. 404 КПК України, апеляційним судом не переглядаються.

Твердження апелянта про те, що районний суд призначив йому надмірно суворе за своїм видом покарання, не заслуговують на увагу.

Відповідно до ст.50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави і має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів.

Згідно з вимогами ст.65 КК України при призначенні покарання суд повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Як встановлено вивченням справи, суд в цілому належно виконав зазначені вимоги закону.

Із мотивувальної частини вироку видно, що суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчинених ОСОБА_8 умисних, тяжких, насильницьких злочинів, конкретні обставини справи, розмір та характер заподіяної шкоди, а також відсутність претензій від потерпілих, дані про особу винного, наявність на утриманні малолітньої дитини, а також щире каяття у вчиненому, у зв`язку з чим обрав ОСОБА_13 мінімальне покарання, передбачене санкціями статей кримінального закону.

З огляду на обставини вчинення двох розбійних нападів у 2-ох різних населених пунктах через короткий проміжок часу, що свідчать про їх спланованість та підвищену суспільну небезпечність, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про неможливість застосування до обвинуваченого положень ст. 69 КК України та призначення більш м`якого основного покарання, ніж передбаченого у санкції кримінального закону.

Доказів про активне сприяння розкриттю злочину ОСОБА_8 матеріали провадження не містять.

Отже, з урахуванням викладеного, доводи апеляційної скарги захисника про надмірну суворість покарання, наявність додаткових обставин та підстав для пом`якшення основного покарання та зміни його виду, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки ті обставини, на які посилається апелянт, належно були враховані судом першої інстанції, який обрав ОСОБА_8 за вчинене справедливе основне покарання.

У той же час вбачається, що при призначенні додаткового покарання суд першої інстанції допустив помилку, яка залишилось поза увагою сторін кримінального провадження.

За змістом ч.1ст.59КК України конфіскація майна може бути повною або частковою. Тому суд повинен зазначати у вироку, конфіскується все або тільки частина майна засудженого чи окремі предмети.

Цих вимог місцевим судом дотримано не було, який призначаючи засудженому ОСОБА_13 за ч.2ст.187КК України та за сукупністю злочинів у порядку ст.70КК України додаткове покарання у виді конфіскації майна не зазначив, яка саме частка майна конфіскується, що указує на неправильне застосування матеріального закону.

Тому вирок суду слід привести у відповідність до закону у ревізійному порядку та шляхом застосування ст.69КК України, враховуючи ряд обставин, що пом`якшують покарання вчинення злочину вперше, визнання вини і каяття, наявності на утриманні засудженого малолітньої дитини та відсутність претензій з боку потерпілих, виключити із вироку вказівку про призначення ОСОБА_13 додаткового покарання у виді конфіскації майна.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 залишити без задоволення.

В порядку ч.2ст.404 КПК України вирок Полтавського районного суду Полтавської області від 22 червня 2015 року відносно ОСОБА_8 змінити, та на підставі ст.69КК України виключити із вироку вказівку про застосування до нього за ч.2ст.187КК України на за сукупністю злочинів додаткового покарання у виді конфіскації майна.

В іншій частині вирок місцевого суду залишити без зміни.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення, а засудженим, який тримається під вартою,- в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

СУДДІ:
(підпис) (підпис) (підпис) ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4 .
Згідно з оригіналом Суддя: ОСОБА_2