Справа № 515/2820/14-к
Провадження № 1-кп/515/1139/15
Татарбунарський районний суд Одеської області
У Х В А Л А

27 серпня 2015 року Татарбунарський районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника - адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000346 від 28.07.2014 року за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.289 КК України,

В С Т А Н О В И В:

13.05.2015 року з апеляційного суду Одеської області до Татарбунарського районного суду Одеської області надійшов вищевказаний обвинувальний акт з матеріалами справи після апеляційного перегляду та скасування вироку Татарбунарського районного суду Одеської області від 15.12.2014 року, для розгляду справи в іншому складі суду зі стадії підготовчого судового розгляду.

Тому, ухвалою суду від 18.05.2015 року було призначено підготовче судове засідання.

Прокурор у підготовчому судовому засіданні просив про призначення судового розгляду по справі на підставі обвинувального акту у відкритому судовому засіданні, оскільки кримінальне провадження підсудне Татарбунарському районному суду Одеської області, з урахуванням ухвали апеляційного суду Одеської області від 15.12.2014 року щодо призначення нового судового розгляду в суді першої інстанції, в іншому складі суду зі стадії підготовчого судового засідання, підстави для закриття кримінального провадження відсутні.

В ході підготовчого судового засідання, вирішуючи питання передбачені ч.3 ст.314 КПК України, щодо можливості призначення судового розгляду на підставі обвинувального акту, адвокатом ОСОБА_5 та обвинуваченим ОСОБА_4 були заявлені клопотання про повернення обвинувального акту прокурору прокуратури Татарбунарського району Одеської області, мотивовані тим, що зазначений обвинувальний акт не відповідає вимогам ст.291 КПК України, поданий до суду з порушенням норм діючого кримінально-процесуального законодавства, оскільки в ньому відсутнє формулювання обвинувачення, про що чітко зазначено в ухвалі апеляційного суду Одеської області від 08.04.2015 року, висновки і мотиви якої є обов`язковими для суду першої інстанції при новому розгляді відповідно до ч.3 ст.415 КПК України.

Прокурор не заперечував проти заявленого адвокатом клопотання, враховуючи висновки вищезазначеної ухвали апеляційного суду.

Суд, вислухавши думку учасників кримінального провадження, ознайомившись з обвинувальним актом, доданими до нього матеріалами, враховуючи висновки ухвали апеляційного суду Одеської області від 08 квітня 2015 року, вважає, що обвинувальний акт підлягає поверненню прокурору, керуючись слідуючими вимогами закону та правовими позиціями Європейського Суду з прав людини.

Згідно п.3 ч.3 ст.314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам КПК України.

Відповідно до вимог ст.374 КПК України та згідно з роз`ясненнями, що містяться у п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 червня 1990 року №5 "Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку", п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 8 "Про застосування законодавства, яке забезпечує право на захист у кримінальному судочинстві", складаючи вирок, суд зобов`язаний додержувати вимог ст. 374 КПК України. Засуджений має право знати, у вчиненні якого злочину його визнано винним. У мотивувальній частині обвинувального вироку, зокрема, має бути чітко сформульовано обвинувачення, яке визнається судом доведеним, з обов`язковим зазначенням місця, часу, способу вчинення злочину та його наслідків, форми вини і мотивів злочину тощо, а також доказів, якими суд обґрунтовує свої висновки, обставин, що визначають ступінь тяжкості вчиненого злочину, пом`якшують або обтяжують покарання.

Процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування, відповідно до положень ч.4 ст.110 КПК України, є обвинувальний акт, який повинен відповідати вимогам, передбаченим у ст.291 КПК України.

Відповідно до положень п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт повинен містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Європейський суд з прав людини (далі - Суд) у справі "Абрамян проти Росії" від 09 жовтня 2008 року зазначив, що у тексті пп. "а" п.3 ст.6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню "обвинувачення" особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (див. рішення від 19 грудня 1989 р. у справі "Камасінскі проти Австрії", №9783/82, п.79). Крім того, cуд нагадує, що положення підпункту "а" п. 3 ст.6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п.1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (див.: рішення від 25 березня 1999 р. у справі "Пелісьє та Сассі проти Франції" (ВП), №25444/94, п. 52; рішення від 25 липня 2000 р. у справі "Матточіа проти Італії", №23969/94, п. 58).

Справедливість під час провадження у справі необхідно оцінювати, беручи до уваги розгляд справи в цілому (див. рішення від 1 березня 2001 р. у справі "Даллос проти Угорщини", № 29082/95, п. 47). Крім того, право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом "b" п. 3 ст. 6 Конвенції (див. зазначені рішення у справі "Пелісьє та Сассі проти Франції", п. 54, а також "Даллос проти Угорщини", п. 47).

З урахуванням того, що в обвинувальному акті викладені лише обставини незаконного заволодіння ОСОБА_4 транспортним засобом, поєднаним з проникненням у сховище, які встановлені слідчим за результатами досудового розслідування та зазначено, що ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.289 КК України, без фактичного формулювання обвинувачення в розумінні п.13 ч.1 ст.3 КПК України, суд приходить до висновку про наявність обставин, що перешкоджають призначенню судового розгляду по справі щодо ОСОБА_6 , оскільки обвинувачення останньому фактично висунуте не було у встановленому законом порядку, так як воно, всупереч вимогам п.5 ч.2 ст.291 КПК України, не міститься в самому обвинувальному акті (а.с.3-4).

Крім того, як вбачається із обвинувального акту, слідчий, зазначаючи правову кваліфікацію інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення, заздалегідь, без вироку суду стверджує, що обвинувачений вчинив інкриміноване йому кримінальне правопорушення, що є безпідставним на недопустимим. При складанні обвинувального акту, з урахуванням принципу визначеному ст.17 КПК України, можливо вказувати тільки на те, що особа обвинувачується у вчиненні певного кримінального правопорушення.

Вказівка в обвинувальному акті про те, що обвинувачений вчинив кримінальне правопорушення - є порушенням принципу презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини як засади кримінального провадження, передбаченої ст.17 КПК України, яка випливає зі ст.ст. 62, 129 п.3 Конституції України, п.2 ст.11 Загальної декларації прав людини Генеральної Асамблеї ООН від 10.12.1948 року, п.2 ст.14 Міжнародного пакту про громадські та політичні права Генеральної Асамблеї ООН від 18.12.1966 року, ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, за змістом яких кожна особа вважається невинуватою у вчиненні злочину (кримінального правопорушення) і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку шляхом прилюдного судового розгляду і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.

Вказані порушення, шляхом позбавлення гарантованих КПК України прав учасників кримінального провадження, на думку суду, перешкоджають призначенню справи до судового розгляду.

Повернення перевіреного судом обвинувального акту разом з додатками та матеріалами кримінального провадження прокурору, буде відповідати вимогам ст.2 КПК України, за якою завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необгрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Таким чином, виявлені недоліки свідчать про істотні порушення вимог кримінального процесуального закону при складанні й затвердженні обвинувального акта, а надання суду разом з обвинувальним актом інших документів до початку судового розгляду, унеможливлює призначення судового розгляду по причині категоричної заборони цього у ч.4 ст. 291 КПК України.

За встановлених обставин, при наявності вищевказаних недоліків, з урахуванням висновків ухвали апеляційного суду Одеської області від 08.04.2015 року(а.с.240-243, том 1 ), обвинувальний акт з матеріалами кримінального провадження, має бути повернутий прокурору, як такий, що не відповідає вимогам ст.291 КПК України.

Керуючись вимогами статей 2, 3, 9, 20, 22, 42, 109, 291, 293, п.3 ч.3 ст. 314, ч.3 ст.415 КПК України, суд -

У Х В А Л И В:

Обвинувальний акт у кримінальному провадженні по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.289 КК України - повернути прокурору прокуратури Татарбунарського району Одеської області ОСОБА_3 , для усунення протягом розумного строку вказаних в ухвалі суду недоліків.

Відповідно до п.12 ч.1 ст.537 КПК України тимчасово залишити засудженого 21.05.2009 року апеляційним судом Хмельницької області за ст.115 ч.2, п.п.1,6,12, ч.4 ст.187 КК України ОСОБА_4 у СІ-21 м.Одеси, у зв`язку з розглядом вказаної справи в суді.

Ухвала судді щодо повернення обвинувального акту може бути оскаржена до апеляційного суду Одеської області протягом 7 днів з дня її проголошення.

Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Суддя Семенюк