Ухвала іменем україни
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_4 ,

за участю прокурора ОСОБА_5 ,
засудженої ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,

розглянула в судовому засіданні в м. Києві 10 грудня 2015 року матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0010141 за касаційною скаргою захисника ОСОБА_7 на вирок Апеляційного суду м. Києва від 19 січня 2015 року щодо ОСОБА_6 .

Вироком Деснянського районного суду м. Києва від 31 березня 2014 року

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянку України, уродженку м. Чернігова, проживаючу за адресою: АДРЕСА_1 , неодноразово судиму: вироком Деснянського районного суду м. Києва від 09 червня 2010 року за ч. 1 ст. 309 КК України на 1 рік позбавлення волі, звільнену від відбування покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку 1 рік; вироком Деснянського районного суду м. Києва від 25 січня 2011 року за ч. 2 ст. 309, ст. 71 КК України на 2 роки 1 місяць позбавлення волі; вироком Деснянського районного суду м. Києва від 16 липня 2013 року за ч. 2 ст. 309 КК України на 2 роки позбавлення волі, на підставі ст. 79 КК України звільнену від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком терміном 1 рік 6 місяців,

засуджено за ч. 2 ст. 309 КК України на 2 роки 6 місяців позбавлення волі. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначено ОСОБА_6 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки 6 місяців.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки, з покладенням обов`язків, передбачених пунктами 2, 3, 4 ч. 1 ст. 76 КК України.

Вироком вирішено питання про процесуальні витрати та речові докази.

За обставин, встановлених судом та детально описаних у вироку ОСОБА_6 визнано винуватою та засуджено за незаконне придбання та зберігання наркотичного засобу без мети збуту, вчинене повторно.

ОСОБА_6 12 липня 2013 року у м. Києві на вул. Бальзака, 57, незаконно повторно придбала у невстановленої досудовим розслідуванням особи опій ацетильований, вагою в перерахунку на суху речовину 0, 047 г, без мети збуту, який зберігала при собі та з яким того ж дня була затримана працівниками міліції.

Вироком Апеляційного суду м. Києва від 19 січня 2015 року вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання скасовано. Призначено ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 309 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки 6 місяців. Відповідно до ст. 72 КК України зараховано ОСОБА_6 в строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 6 по 13 березня 2014 року. Грошові кошти в сумі 8 526 грн. внесені в рахунок грошової застави повернуто ОСОБА_6 . В решті вирок суду залишено без змін. Ухвалено вирок Деснянського районного суду м. Києва від 16 липня 2013 року щодо ОСОБА_6 виконувати самостійно.

У касаційній скарзі захисник ставить питання про скасування вироку апеляційного суду і призначення нового розгляду в цьому суді з підстав істотного порушення вимог кримінального процесуального закону. Стверджує про порушення права засудженої на захист, оскільки ОСОБА_6 не було роз`яснено визначені ст. 20 КПК України права. Вказує, що з огляду на те, що ОСОБА_6 вживає опій ацетильований, слідчий мав би призначити судово-психіатричну експертизу та з`ясувати чи є у неї психічні розлади. Також не погоджується з призначеним засудженій покаранням та посилаючись на ряд обставин, які на думку захисника пом`якшують покарання та позитивно характеризують особу ОСОБА_6 , вважає що у суду є достатньо підстав для пом`якшення призначеного їй покарання.

У судовому засіданні захисник ОСОБА_7 змінив касаційні вимоги та просив з урахуванням всіх даних про особу засудженої змінити вирок апеляційного суду, пом`якшивши призначене їй покарання до 2 років позбавлення волі.

Заслухавши доповідь судді, думку засудженої та захисника, які просили змінити вирок апеляційного суду в частині призначеного покарання, пояснення прокурора, який вважав, що судове рішення слід залишити без зміни, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга захисника не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Винуватість ОСОБА_6 в інкримінованому їй кримінальному правопорушенні, доведеність цього обвинувачення та кваліфікація діяння за ч. 2 ст. 309 КК України в касаційній скарзі не оспорюються.
Доводи захисника щодо порушення права ОСОБА_6 на захист є безпідставними.
Статтею 52 КПК України визначено вичерпний перелік випадків обов`язкової участі захисника. З огляду на відсутність у справі будь-яких даних, які б підтверджували наявність визначених вищевказаною статтею підстав для обов`язкової участі захисника, його залучено не було. Відповідних клопотань про надання захисника ОСОБА_6 теж не заявляла.
Посилання у касаційній скарзі на те, що в зв`язку з неодноразовим притягненням ОСОБА_6 до кримінальної відповідальності за вживання наркотичних та психотропних речовин необхідно було провести судово-психіатричну експертизу та з`ясувати наявність чи відсутність психічних розладів у останньої також не заслуговують на увагу оскільки відповідно до ст. 509 КПК України, яка визначає обставини, за наявності яких призначення такої експертизи є обов`язковим, таких обставин матеріали справи не містять.
Доводи захисника про недотримання вимог ст. 20 КПК України спростовуються матеріалами справи (а.с. 42), відповідно до яких ОСОБА_6 оголошено та роз`яснено її процесуальні права, що стверджується її підписом.
Покарання, призначене ОСОБА_6 судом апеляційної інстанції з урахуванням вимог ч. 2 ст. 439 КПК України, відповідає загальним засадам призначення покарання, визначеним ст. 65 КК України та є справедливим, необхідним й достатнім для виправлення засудженої і попередження вчинення нею нових злочинів.

При обранні його виду та мінімального розміру, передбаченого санкцією ч. 2 ст. 309 КК України було враховано тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу ОСОБА_6 , яка в минулому неодноразово засуджувалась за вчинення злочинів, пов`язаних з незаконним обігом наркотичних засобів, звільнялась від відбування покарання з випробуванням проте під час іспитового строку належних висновків для себе не зробила та вчинила аналогічний злочин, не працювала, позбавлена у передбаченому законом порядку батьківських прав щодо двох малолітніх дітей, позитивно характеризувалась, а також визнано обставиною, яка пом`якшує покарання щире каяття у скоєному. Переконливих доводів про необхідність призначення ОСОБА_6 менш суворого покарання у касаційній скарзі захисника не наведено, в зв`язку з чим вважати його таким, що не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженої підстав не вбачається.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність у справі колегією суддів не встановлено, а тому підстав, передбачених ст. 438 КПК України для зміни оскаржуваного судового рішення та задоволення касаційних вимог захисника немає.

Керуючись статтями 433, 434, 436 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:
Касаційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Апеляційного суду м. Києва від 19 січня 2015 року щодо ОСОБА_6 без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3