Ухвала

іменем україни

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_1.,
суддів:ОСОБА_2., ОСОБА_3.,
розглянула в судовому засіданні 19 серпня 2015 року у м. Києві касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 05 лютого 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Закарпатської області від 21 травня 2015 року.

Зазначеним вироком

ОСОБА_5,

ІНФОРМАЦІЯ_1,

громадянина України,

такого, що судимості не мав,

засуджено за ч. 2 ст. 296 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік.

На підставі статей 75, 104 КК ОСОБА_5 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 1 рік.

Цим вироком засуджено також ОСОБА_6 та ОСОБА_7, судові рішення щодо яких не оскаржуються.

За вироком суду, ОСОБА_5 27 липня 2014 року разом із ОСОБА_6 та ОСОБА_7, перебуваючи у стані алкогольного сп'яніння, під час слідування приміського електропоїзда №6528 сполученням Мукачево-Ужгород-Сянки з відправленням від ст. Ужгород о 20.29 год., у салоні шостого вагону спільно з групою з числа уболівальників ФК «Львівські Карпати» перешкоджали нормальному слідуванню потяга та роботі провідників, грубо порушували громадський порядок, що виражалося у нецензурних висловлюваннях, підстрибуванні та розхитуванні вагона, на зауваження провідників і працівників міліції не реагували та показували у їх бік жести образливого характеру.

При цьому, ОСОБА_5 разом із ОСОБА_6 та ОСОБА_7, продовжуючи свої злочинні дії, 27 липня 2014 року приблизно о 21.18 год., діючи умисно з мотивів явної неповаги до суспільства, після відправлення приміського потяга від ст. Дубриничі Львівської залізниці ударами рук та ніг руйнували внутрішнє вагонне обладнання, внаслідок чого були пошкоджені салонні вікна, плафони, двері, дивани, розмальовані вікна та стеля вагона, а також порушено нормальне виконання графіка руху приміського електропоїзда.

Ухвалою Апеляційного суду Закарпатської області від 21 травня 2015 року вирок Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 05 лютого 2015 року щодо ОСОБА_5 змінено шляхом виключення із нього посилання суду на вчинення ОСОБА_5 кримінального правопорушення у стані алкогольного сп'яніння та обставини, що обтяжує покарання, - вчинення кримінального правопрушення у стані алкогольного сп'яніння. В решті вирок суду першої інстанції залишено без зміни.

У касаційній скарзі захисник ставить вимогу про зміну вказаних судових рішень шляхом застосування до ОСОБА_5 положень ст. 69 КК та призначення йому покарання у виді штрафу у розмірі 30 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 510 грн. В обґрунтування зазначених вимог посилається на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок суворості.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи касаційної скарги та додані до неї копії судових рішень, колегія суддів не вбачає підстав для її задоволення.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні зазначеного у вироку кримінального правопорушення та правильність кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 296 КК у касаційній скарзі не оспорюються.

Доводи захисника про безпідставне незастосування до ОСОБА_5 судами першої та апеляційної інстанцій положень ст. 69 КК, що потягнуло призначення йому покарання, яке не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок суворості, є необґрунтованими.

При призначенні засудженому ОСОБА_5 покарання суд першої інстанції згідно з вимогами ст. 65 КК, в достатній мірі врахував характер та ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу ОСОБА_5, обставини, що пом'якшують покарання, до яких відніс щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування завданої шкоди та вчинення кримінального правопорушення неповнолітнім.

На підставі цих даних у їх сукупності районний суд призначив ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі, однак дійшов обґрунтованого висновку про можливість виправлення останнього без реального його відбування та застосував до нього положення статей 75, 104 КК.

При цьому, суд першої інстанції зважив на можливість призначення засудженому ОСОБА_5 покарання з урахуванням ст. 69 КК, однак, вказавши на відсутність пом'якшуючих покарання обставин, які б істотно знижували ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, обґрунтовано не знайшов підстав для її застосування.

До того ж, слід зазначити, що застосування положень ст. 69 КК, як убачається з її змісту, є правом, а не обов'язком суду, тому доводи захисника у цій частині не заслуговують на увагу.

Крім того, як видно із тексту оскаржуваної ухвали, апеляційний суд, стверджуючи про правильність застосування судом першої інстанції до ОСОБА_5 положень статей 75, 104 КК, надав обґрунтовані відповіді на доводи апеляційної скарги захисника, які за своїм змістом аналогічні доводам її касаційної скарги.

Таким чином, ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК і з наведеними в ній висновками щодо законності та обґрунтованості вироку суду першої інстанції в частині призначеного засудженому покарання погоджується і колегія суддів.

З огляду на наведене, підстав вважати призначене ОСОБА_5 покарання несправедливим унаслідок суворості, як на цьому наполягає захисник, а також підстав для застосування до нього положень ст. 69 КК колегія суддів не вбачає.

Отже, обґрунтування касаційної скарги не містить доводів, які викликають необхідність перевірки їх матеріалами кримінального провадження, а із касаційної скарги та наданих до неї копій судових рішень вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Враховуючи викладене та керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Відмовити захиснику ОСОБА_4 у відкритті касаційного провадження за її касаційною скаргою на вирок Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 05 лютого 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Закарпатської області від 21 травня 2015 року щодо засудженого ОСОБА_5.

Ухвала касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3