АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/1790/15 Справа № 199/4706/15-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 грудня 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого, судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6

потерпілої ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 30 липня 2015 року, у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001050, яким:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м. Дніпропетровську, громадянин України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше неодноразово судимий, останній раз 12.05.2015 року Кіровським районним судом м. Дніпропетровська за ч.2 ст.309, ст.75, ст.76 КК України до 3 років позбавлення волі з іспитовим строком 2 роки.
був визнаний винним та засуджений:

-за ч. 2 ст. 185 КК України, до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 2 роки;

-за ч. 2 ст. 186 КК України, до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 4 роки 6 місяців.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_9 призначено покарання у вигляді позбавлення волі строком на 4 роки 6 місяців.

На підставі ст. 71 КК України, за сукупністю вироків до призначеного покарання частково приєднано покарання, не відбуте обвинуваченим за вироком Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 12.05.2015р. та остаточно призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі.

Стягнуто з ОСОБА_9 на користь держави витрати на залучення експерта 368,28 грн.

Питання щодо речових доказів вирішено судом відповідно до вимог закону.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_9 вважає вирок суду незаконним, необґрунтованим, таким, що не відповідає ступеню тяжкості скоєного злочину та особі обвинуваченого. Вважає, що його дії невірно кваліфіковані за ч. 2 ст. 186 КК України, так як він не скоював грабіж, а лише крадіжку чужого майна.

Просить вирок суду скасувати, ухвалити новий вирок, перекваліфікувати його дії з ч. 2 ст. 186 КК України на ч. 2 ст. 185 КК України, та призначити йому більш м`яке покарання, визнати наявність тяжкого захворювання ВІЧ IV клінічна стадія, наявність у нього неповнолітньої доньки, обставинами що пом`якшують покарання.

Згідно вироку суду, ОСОБА_9 , 29.05.2015р. приблизно о 09:30 годині, перебуваючи на зупинці громадського транспорту побачив раніше йому незнайому ОСОБА_10 , яка в цей час також перебувала на вищевказаній зупинці громадського транспорту та розмовляла по мобільному телефону, який їй належить. Після телефонної розмови потерпіла ОСОБА_10 поклала вищевказаний телефон в сумку. В цей час у ОСОБА_9 раптово виник злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), що належить ОСОБА_10 , вчиненого повторно.

Реалізовуючи свій злочинний умисел, цього ж дня, приблизно о 09:40 годині, ОСОБА_9 , зайшовши за ОСОБА_10 , діючи умисно з корисливих мотивів, скоюючи кримінальне правопорушення повторно, переконавшись, що за його злочинними діями ніхто не спостерігає, а отже усвідомлюючи таємний характер своїх злочинних посягань, взяв з кишені сумки, що належить ОСОБА_10 мобільний телефон марки «LG» «P713» вартістю1562,50 грн.

05.06.2015р. приблизно о 07:45 годині ОСОБА_9 знаходився у тролейбусі маршруту № 3, де побачив раніше йому невідому ОСОБА_7 , яка в цей час стояла у вищевказаному тролейбусі та тримала у правій руці свою сумку. В цей момент у ОСОБА_9 раптово виник злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, а саме: гаманцю, який знаходився в сумці, яке належить ОСОБА_7 , вчиненого повторно. Реалізуючі свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна з корисливих мотивів, ОСОБА_9 , вчиняючи повторно кримінальне правопорушення, відкрив замочну молнію сумки та побачив в ній гаманець, вартістю185,83 гривень, також в даному гаманцю знаходились грошові кошти в сумі 900 гривень, а також банківська картка банку «Приватбанк», які потерпіла тримала в сумці, та діючи навмисно з корисливих мотивів, достав з сумки гаманець. В цей час протиправні дії ОСОБА_9 , направлені на таємне викрадення чужого майна вчиненого повторно, були помічені потерпілою ОСОБА_7 , яка здійняла галас з приводу вчиненого ним злочину. Усвідомлюючи, що його дії перестали бути таємними, не маючи змоги розпорядитися викраденим майном, ОСОБА_9 , не бажаючи припиняти свої протиправні дії, керуючись раптово виниклим злочинним умислом, направленим на відкрите викрадення чужого майна, вчиняючи злочин повторно, шляхом ривку вихватив з сумки гаманець з грошовими коштами потерпілої ОСОБА_7 та вибіг з тролейбусу та маючи змогу розпорядитись викраденим майном попрямував в сторону будинку № 9 по пр. Воронцова в місті Дніпропетровську. Тікаючи від потерпілої ОСОБА_7 , яка гналася за ним та прохала повернути їй викрадене майно, ОСОБА_9 , неподалік від зупинки громадського транспорту «вул. Красноармійська», був затриманий раніше невідомим йому чоловіком.

Умисними діями ОСОБА_9 потерпілій ОСОБА_7 було заподіяний майновий збиток на суму 1085,83 гривень.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, вислухавши обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника адвоката ОСОБА_8 які підтримали апеляцію, думку прокурора яка заперечувала проти задоволення апеляції і просила вирок суду залишити без змін, потерпілу ОСОБА_7 яка вважала вирок суду законним і обґрунтованим, перевіривши матеріали кримінального провадження в межах поданої апеляційної скарги, обговоривши її доводи і зіставивши із наявними матеріалами кримінального провадження, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, за обставин, викладених у вироку суду в апеляційній скарзі не оскаржуються, а тому, відповідно до ст. 404 КПК України, апеляційним судом не переглядаються.

Як було обґрунтовано встановлено судом першої інстанції ОСОБА_9 05.06.2015 року перебуваючи у тролейбусі таємно заволодів майном потерпілої ОСОБА_7 .. Після чого ОСОБА_7 виявила крадіжку майна та почала переслідувати обвинуваченого, який розуміючи, що його викрито намагався втекти з місця пригоди. Однак був затриманий свідком ОСОБА_11 ..

При цьому потерпіла ОСОБА_7 як в суді першої інстанції так і в апеляційному суді підтверджувала, що дійсно обвинувачений ОСОБА_9 заволодів таємно її майном, а потім вона його переслідувала та вимагала повернути майно, однак обвинувачений його не повертав, а намагався втекти.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що ОСОБА_9 скоївши крадіжку чужого майна, фактично заволодів ним однак був постійно в полі зору потерпілої яка його переслідувала і вимагала повернути викрадене, а тому не мав реальної можливості розпорядитися ним, а був затриманий з викраденим, а тому дії обвинуваченого ОСОБА_9 переросли в грабіж, тобто відкрите заволодіння чужим майном скоєне повторно. При цьому в суді першої та апеляційної інстанції обвинувачений ОСОБА_9 підтверджував показання потерпілої, що саме вона його переслідувала та вимагала повернути викрадене майно.

За таких обставин колегія суддів вважає, що дії ОСОБА_9 за вказаним епізодом правильно кваліфіковані судом за ч.2 ст.186 КК України як відкрите викрадення чужого майна (грабіж) вчинений повторно.

Порушень кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, які могли б істотно вплинути на висновок суду про винуватість ОСОБА_9 перевіркою матеріалів кримінального провадження не виявлено.

Вирішуючи питання про правильність застосування закону України про кримінальну відповідальність та відповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення і особі обвинуваченого, колегії суддів виходить із того, що у відповідності до вимог ст. 50 КК України, покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи, яка вчинила злочин, та попередження вчиненню нею нових злочинів.

Також, слід зазначити, що при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного обвинуваченого, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо дотримуватись вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання.

З вироку вбачається, що суд першої інстанції, при визначенні виду та розміру покарання виходив із ступеня тяжкості вчинених обвинуваченим ОСОБА_9 злочинів та особи обвинуваченого, який раніше судимий, скоїв злочини в період іспитового строку за попереднім вироком, характеризується позитивно, має на утриманні неповнолітню дитину ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , має тяжке захворювання ВІЛ ІУ кл. ст. в зв`язку з чим перебуває на обліку в лікарні. Обґрунтовано встановлено відсутність обставин які пом`якшують та обтяжують покарання. А також думку потерпілих, яким відшкодовано завдану шкоду.

Підстав для застосування щодо ОСОБА_9 ст. 69 чи ст.75 КК України колегія суддів не вбачає, а тому вирок суду є законним і обґрунтованим.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 407, 414 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_9 залишити без задоволення, а вирок Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 30 липня 2015 року щодо ОСОБА_9 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ впродовж трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4