АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 607/683/15-кГоловуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/789/277/15 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ч.2 ст.185 КК України
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 серпня 2015 р. Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючої - ОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6

обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8

захисника ОСОБА_9

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі кримінальне провадження за апеляційними скаргами обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 на вирок Тернопільського міськрайонного суду від 05 травня 2015 року.

Даним вироком,

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м.Івано-Франківськ, українець, громадянин України, одружений, з середньою освітою, не працюючий, на утриманні якого перебуває двоє неповнолітніх дітей, проживаючий АДРЕСА_1 , раніше судимий: 04 листопада 2013 року Тернопільським міськрайонним судом за ч.4 ст.358 КК України до штрафу в розмірі 850 грн. (штраф сплачено 04.11.2013 року), -

засуджений за ч.2 ст.185 КК України на три місяці арешту.

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець м.Тернополя, українець, громадянин України, неодружений, з середньою освітою, не працюючий, проживаючий АДРЕСА_2 , раніше судимий:

05 серпня 2004 року Тернопільським міським судом за ч.2 ст.309 КК України на 2 роки 6 місяців позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнений від покарання з іспитовим строком на 1 рік 6 місяців;

27 січня 2005 року Тернопільським міськрайонним судом за ч.2 ст. 309 КК України на 3 роки 6 місяців позбавлення волі;

06 грудня 2010 року Тернопільським міськрайонним судом за ч. 2 ст. 190, ч. 2 ст. 309, ч. 1 ст. 343, ч. 2 ст. 245 КК України на 3 роки позбавлення волі,-

засуджений за ч.2 ст.185 КК України на шість місяців арешту.

Згідно вироку суду, ОСОБА_10 визнаний винним та засуджений за те, що 02 листопада 2014 року в період часу з 21 год. 30 хв. до 22 год. 15 хв., підійшовши до залізничного рухомого складу, який перебував на десятій колії залізничної станції Великий Глибочок ДТГО Львівська залізниця, він за попередньою змовою з ОСОБА_8 , переконавшись що за ними ніхто не спостерігає, таємно викрали з вагона-платформи належні ВП Львівський центр механізації колійних робіт металеві деталі верхньої будови колії, а саме: накладки Р-65 чотирьохотворні старопридатні в кількості 23 штуки вагою 0,547 тонни, загальною вартістю 1484 грн. 27 коп.; накладки шестиотворні старопридатні в кількості 8 штук вагою 0,236 тонни, загальною вартістю 65 грн. 36 коп.. Після чого, ОСОБА_10 та ОСОБА_8 з місця вчинення злочину зникли, та розпорядилися викраденим на власний розсуд, перенісши викрадене у господарський двір залізничної станції Великий Глибочок, яке не охороняється. В подальшому, 03 листопада 2014 року близько 00 год. 15 хв., на вказаній вище території, під час завантаження викраденого в автомобіль «ВАЗ-2108» р.н. НОМЕР_1 , вони були виявлені працівниками міліції.

ОСОБА_8 визнаний винним та засуджений за те, що 02 листопада 2014 року в період часу з 21 год. 30 хв. до 22 год. 15 хв., підійшовши до залізничного рухомого складу, який перебував на десятій колії залізничної станції Великий Глибочок ДТГО Львівська залізниця, він за попередньою змовою з ОСОБА_7 , переконавшись що за ними ніхто не спостерігає, таємно викрали з вагона-платформи належні ВП Львівський центр механізації колійних робіт металеві деталі верхньої будови колії, а саме: накладки Р-65 чотирьохотворні старопридатні в кількості 23 штуки вагою 0,547 тонни, загальною вартістю 1484 грн. 27 коп.; накладки шестиотворні старопридатні в кількості 8 штук вагою 0,236 тонни, загальною вартістю 65 грн. 36 коп.. Після чого, ОСОБА_10 та ОСОБА_8 з місця вчинення злочину зникли, та розпорядилися викраденим на власний розсуд, перенісши викрадене у господарський двір залізничної станції Великий Глибочок, яке не охороняється. В подальшому, 03 листопада 2014 року близько 00 год. 15 хв., на вказаній вище території, під час завантаження викраденого в автомобіль «ВАЗ-2108» р.н. НОМЕР_1 , вони були виявлені працівниками міліції.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_10 просить вирок суду в частині призначеного покарання змінити та призначити йому покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді штрафу, посилаючись на те, що суд в достатній мірі не взяв до уваги, що вчинений ним злочин відноситься до категорії середньої тяжкості, ним відшкодована шкода та потерпілий не має претензій, крім того, в нього на утриманні малолітні діти та мати інвалід третьої групи.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 просить не позбавляти його волі, оскільки в нього поганий стан здоров`я та має батька-пенсіонера, який потребує догляду. Також, просить продовжити строк апеляційного оскарження.

В запереченнях на апеляційні скарги обвинувачених прокурор вказує, що призначене ОСОБА_8 та ОСОБА_7 покарання є необхідним і достатнім для їх виправлення, призначено судом відповідно до ст. 65 КК України, тому просить вирок суду залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, в судових дебатах та останньому слові обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , в судових дебатах їх захисника ОСОБА_9 , які підтримали подані апеляційні скарги, просять їх задовольнити, в судових дебатах прокурора, який вважає вирок суду законним та обґрунтованим, просить його залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги обвинувачених слід залишити без задоволення з таких підстав.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, за які їх засуджено та кваліфікація їх дій відповідають фактичним обставинам справи, підтверджуються сукупністю зібраних доказів, є обґрунтованими, досліджувалися судом першої інстанції в порядку, передбаченому ч.3 ст. 349 КПК України та в апеляціях не оспорюються.

Призначаючи покарання ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , суд, відповідно до вимог ст. 65 КК України врахував, що воно має бути необхідним і достатнім для їх виправлення та попередження вчинення ними нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності, індивідуалізації.

Для вибору такого покарання суд враховує ступінь тяжкості злочину, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про винну особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення цієї особи до своїх дій, інші обставини справи, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру й тяжкості вчиненого злочину.

Як вбачається з мотивувальної частини вироку, суд першої інстанції взяв до уваги ступінь тяжкості вчинених діянь, особу винних, їх відношення до скоєного (визнання винуватості), наявність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Так, ОСОБА_10 та ОСОБА_8 упродовж судового провадження давали визнавальні показання щодо обставин вчинення правопорушень і не оспорювали фактичних обставин їх вчинення. Цим, обвинувачені сприяли здійсненню правосуддя, а отже, і розкриттю правопорушень.

Також, суд врахував, що обвинувачені вчинили злочин середньої тяжкості, позитивно характеризуються за місцем проживання, те, що ОСОБА_10 має на утриманні двох малолітніх дітей та викрадене майно працівниками міліції повернуто потерпілим.

Водночас, суд взяв до уваги, що обвинувачені ОСОБА_10 та ОСОБА_8 раніше притягувалися до кримінальної відповідальності, мають незняту та непогашену судимість, що свідчить про їх схильність до протиправної поведінки та небажання стати на шлях виправлення і перевиховання прийшов до правильного висновку про необхідність призначення їм покарання у виді арешту, що є мінімальною мірою покарання, передбаченого санкцією ч.2 ст. 185 КК України.

Таке покарання, з врахуванням всіх пом`якшуючих обставин, в тому числі і тих, на які посилаються апелянти, колегія суддів вважає є необхідним для їх виправлення та попередження нових злочинів, як це передбачено ст. 65 КК України та підстав для застосування ст. 69 КК України і призначення більш м`якого покарання їм, не вбачає.

Разом з тим, враховуючи, що вирок суду було оголошено 05 травня 2015 року, а відомості про одержання обвинуваченим ОСОБА_8 копії вироку в матеріалах провадження відсутні, тому колегія суддів вважає, що ОСОБА_8 слід поновити строк на оскарження вироку.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-

Ухвалила:
Клопотання ОСОБА_8 задовольнити. Поновити обвинуваченому ОСОБА_8 строк на оскарження вироку Тернопільського міськрайонного суду від 05 травня 2015 року.

Апеляційні скарги обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Тернопільського міськрайонного суду від 05 травня 2015 року щодо них без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців.

Судді - три підписи
З оригіналом згідно:
Суддя апеляційного суду Тернопільської області ОСОБА_2