Справа № 201/30/15-к
Провадження № 1кп/201/45/2015
ВИРОК
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

1 вересня 2015 року м. Дніпропетровськ

Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська у складі: судді ОСОБА_1 за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська матеріали кримінального провадження № 0003685 відносно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Івано-Франківської області, українця, громадянина України, зі спеціально-технічною освітою, не одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , судимого:

- 09.11.2009 Бабушкінським районим судом м. Дніпропетровська за ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 187, ч. 1 ст. 152, 70 КК України до 7 років позбавлення волі, 07.04.2014 звільнився умовно - достроково з місць позбавлення волі на 1 рік 10 місяців;

- 09.12.2014 р. Кіровським районним судом м. Дніпропетровська по ч. 2 ст. 186 КК України до 4 р. 1 місяця позбавлення волі,

обвинуваченого у вчиненні злочинів передбачених ч. 2 ст. 186 КК України,

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Дніпропетровськ, українця, громадянина України, з середньою освітою, студена 3-го курсу Дніпропетровського центру професійно-технічної освіти, не одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою АДРЕСА_2 , не судимого,

обвинуваченого у вчиненні злочинів передбачених ч. 2 ст. 186 КК України,

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м. Дніпропетровська, українця, громадянина України, з середньою освітою, студента 1-го курсу Дніпропетровського національного університету залізничного транспорту ім.. Лазаряна, зареєстрованого та проживаючого за адресою АДРЕСА_3 , не судимого,

обвинуваченого у вчиненні злочину передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України.

В судовому засіданні приймали участь:

прокурор ОСОБА_6

потерпілі ОСОБА_7

ОСОБА_8

ОСОБА_9

ОСОБА_10

обвинувачені ОСОБА_3

ОСОБА_4

ОСОБА_5

захисники ОСОБА_11

ОСОБА_12

законний представник

неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_13

представника органу опіки ОСОБА_14

представника кримінальної міліції ОСОБА_15

ВСТАНОВИВ:
13 жовтня 2014 року близько 22-40 години ОСОБА_3 , знаходячись на пр. Гагаріна в м. Дніпропетровську, зустрівся зі своїм знайомим неповнолітнім ОСОБА_4 , 1996 року народження. В ході розмови ОСОБА_3 запропонував ОСОБА_4 відкрито викрасти чуже майно, на що останній погодився і, таким чином, вступив з ним в попередню злочинну змову. Після чого ОСОБА_3 разом з ОСОБА_4 з метою реалізації свого наміру обрали як об`єкт посягання раніше невідомого їм ОСОБА_8 , який в той час проходив повз них, переходячи проїжджу частину пр. Гагаріна м. Дніпропетровська у напрямку, протилежному Нагорному ринку, побачивши, при цьому, що в руках у останнього знаходиться поліетиленовий пакет з продуктами харчування.

Реалізовуючи свій злочинний намір, співучасники запланованого кримінального правопорушення, в цей же день, тобто 13.10.2014 приблизно о 23-15 годин стали прямувати за ОСОБА_8 у напрямку вулиці Севастопольській. Прямуючи за останнім, ОСОБА_3 та неповнолітній ОСОБА_4 розробили злочинний план скоєння даного кримінального правопорушення, розподіливши ролі таким чином, що ОСОБА_3 став імітувати розмову по мобільному телефону, що знаходився при ньому, скорочуючи при цьому відстань до ОСОБА_8 , щоб останній не запідозрив нічого дивного в його поведінці, а неповнолітній ОСОБА_4 , коли ОСОБА_3 порівнявся із ОСОБА_8 біля будинку № 26-А по вул. Севастопольській у м. Дніпропетровську, залишився на відстані декількох метрів та став спостерігати за навколишньою обстановкою з метою попередити співучасника кримінального правопорушення ОСОБА_3 про можливу небезпеку. Знаходячись у вказаному місці ОСОБА_3 , скоюючи кримінальне правопорушення повторно, діючи за попередньою змовою у групі осіб, усвідомлюючи, що їх дії очевидні для оточуючих, діючи умисно, з корисливої зацікавленості, застосовуючи насильство, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого ОСОБА_8 на момент спричинення, згідно відведеної йому ролі підбіг до потерпілого ОСОБА_8 та з метою пригнічення волі останнього наніс йому один удар ліктем правої руки в область правої скроні, в результаті чого той впав на землю. Після чого, ОСОБА_3 , продовжуючи пригнічувати волю потерпілого до опору, наніс ще чотири удари правою ногою в ліву частину обличчя потерпілого ОСОБА_8 , внаслідок чого спричинив потерпілому ОСОБА_8 тілесні ушкодження у вигляді: чотирьох синців, розташованих на повіках обох очей, лівої вушної раковини, червоній каймі нижньої губи, лобно-скроневої області ліворуч, чотирьох саден, розташованих в виличній, щічній та скроневій області ліворуч, червоній каймі нижньої губи праворуч, які згідно висновку експерта № 4042е від 17.10.2014 відносяться до легких тілесних ушкоджень, що мають незначні скороминущі наслідки.

Після чого, співучасники злочину відкрито викрали чуже майно, а саме ОСОБА_3 спочатку відкрито викрав із правої зовнішньої кишені куртки ОСОБА_8 мобільний телефон марки «LG Nexus 4», що належав ОСОБА_16 , вартістю 3 847,50 гривень, всередині якого знаходилась сім-карта з абонентським номером НОМЕР_1 , вартістю 25 гривень, на рахунку якої знаходились грошові кошти в розмірі 10 гривень, карта - пам`яті на 8 Гб, вартістю 89 гривень, чохол силіконовий вартістю 10 гривень. Потім із кишені джинсів ОСОБА_8 обвинувачений ОСОБА_3 витяг пластикову картку Приват Банку «Студент», на рахунку якої грошові кошти не знаходились, що не має матеріальної цінності, яка належала ОСОБА_8 , грошові кошти у сумі 46 грн., що були спільною рівночастковою власністю потерпілих ОСОБА_8 та ОСОБА_16 , а також поліетиленовий пакет вартістю 49 коп., в якому знаходились також їх спільні продукти харчування, а саме: банан вартістю 23,25 гривні, яблуко Джонагоред вартістю 2,89 гривні, сиркова маса «Любимчик» вартістю 9,89 гривень, каша вівсяна «Акса», вартістю 20,79 гривень, сир Преміалє вартістю 17,78 гривень, печиво рошен «Ажур» вартістю 8,60 гривень, жувальна гумка ріглі екліпс лісові ягоди, вартістю 4,75 гривні, молоко «Простоквашино» вартістю 10,65 гривень, сендвіч з шинкою та сиром вартістю 7,42 гривень, мастер фуд батончик Марс вартістю 19,45 гривень, запальничка Арома вартістю 9,15 гривень, сигарети «Кент сільвер » вартістю 17,99 гривень, на загальну суму 152,61 гривні. Після чого ОСОБА_3 разом із неповнолітнім ОСОБА_4 зникли з місця скоєння злочину, розпорядившись викраденим майном на свій розсуд, заподіявши потерпілому ОСОБА_8 майнову шкоду на загальну суму 99,5 гривень та потерпілому ОСОБА_16 - на загальну суму 4081,05 гривень.

Вказаними діями обвинувачений ОСОБА_3 вчинив злочин передбачений ч. 2 ст. 186 КК України, а саме, відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб, а обвинувачений неповнолітній ОСОБА_4 вчинив злочин передбачений ч. 2 ст. 186 КК України, а саме, відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинене за попередньою змовою групою осіб.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 визнав себе винним частково та пояснив, що у нього з ОСОБА_4 склались дружні стосунки. 13.10.2014 р. він зустрівся з ОСОБА_4 біля комп`ютерного клубу, розташованого на «Нагорному ринку». Вони розмовляли і ОСОБА_3 побачив потерпілого та запропонував ОСОБА_4 прогулятись, на що той погодився. Вони пішли за потерпілим і ОСОБА_3 дістав мобільний телефон та почав імітувати розмову, зменшуючи відстань між ним та потерпілим. Коли він порівнявся з потерпілим, то наніс йому один удар ліктем в голову від чого потерпілий впав, а ОСОБА_3 наніс йому ще декілька ударів ногами в район голови та обличчя. ОСОБА_4 в цей час знаходився на відстані близько 5 метрів від подій. Після того як потерпілий впав ОСОБА_4 підійшов ближче, а ОСОБА_3 , обшукавши потерпілого, витяг з кишені куртки, яка була одягнена потерпілому телефон «LG Nexus 4», а з кишені штанів гаманець і банківську картку. Після цього вони разом з ОСОБА_4 з місця скоєння злочину втекли та поїхали в район автовокзалу, де на пл. Островського в м. Дніпропетровську разом з ОСОБА_4 продали телефон «LG Nexus 4» за 1300 гривень раніше знайомому скупнику телефонів ОСОБА_17 , розподіливши отримані кошти між собою. Попереднього зговору на вчинення злочину з ОСОБА_4 у ОСОБА_3 не було, так як все відбулось спонтанно.

Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні не визнав себе винним та пояснив, що він дійсно 13.10.2014 р. о 22-00 годин зустрівся з ОСОБА_3 біля комп`ютерного клубу, розташованого на пр. Гагаріна в м. Дніпропетровську напроти «Нагорного ринку». ОСОБА_3 запропонував прогулятись і пішов вверх по пр. Гагаріна, а ОСОБА_4 пішов з ним. Вони дійшли до перехрестя де звернули наліво і ОСОБА_3 зненацька побіг вперед і напав на хлопця. ОСОБА_4 чітко не бачив, що там відбувалось, так як було темно, але бачив як ОСОБА_3 вдарив хлопця, потім поговорив про щось з ним, а потім підбіг до ОСОБА_4 , запропонував пробігтись і побіг, а ОСОБА_4 побіг за ним. Потім вони поїхали на автовокзал де зайшли в комп`ютерний клуб і пробули там до ранку. Вранці ОСОБА_3 дав ОСОБА_4 грошові кошти, але яку суму обвинувачений не пам`ятає. Також обвинувачений пояснив, що у зговір з ОСОБА_3 він не вступав та телефон з ним не продавав.

Незважаючи на часткове визнання своєї вини обвинуваченим ОСОБА_3 та невизнання своєї вини обвинуваченим ОСОБА_4 , їх винність в інкримінованому їм злочині знайшла своє підтвердження у наданих сторонами кримінального провадження і дослідженим в судовому засіданні доказах, а саме.

З показань потерпілого ОСОБА_8 , допитаного в судовому засіданні вбачається, що 13.10.2014 р. приблизно о 23-00 годин він повертався з магазину «Варус» до гуртожитку в якому він проживає. В нього в руках був пакет з продуктами харчування, а в кишенях був мобільний телефон «LG Nexus 4», належний ОСОБА_9 , банківська карта та невелика сума грошей. Потерпілий зайшов в провулок і звернув увагу на двох хлопців, одягнені в темний одяг з капюшонами на головах, як пізніше з`ясувалось це були ОСОБА_3 і ОСОБА_4 . ОСОБА_3 вдавав, що він розмовляє по мобільному телефону, обійшов потерпілого і ударом ліктя в обличчя останнього, збив його з ніг, внаслідок чого потерпілий випустив з рук пакет з продуктами харчування, які описані в обвинувальному акті. Після цього ОСОБА_3 наніс декілька ударів по обличчю потерпілого і він втратив орієнтування. ОСОБА_3 витяг з кишені куртки потерпілого телефон та хтось з нападників витяг з кишень джинсів гроші і банківську карту. Під час нападу ОСОБА_4 весь час знаходився на відстані витягнутої руки від ОСОБА_3 , однак які дії вчиняв ОСОБА_4 потерпілий сказати не може, так як після ударів ОСОБА_3 він втратив орієнтування. Коли потерпілий прийшов до тями він пішов до гуртожитку де зустрів дівчину ОСОБА_9 , яка повідомила, що ОСОБА_9 його шукає. Наступного дня потерпілий звернувся до правоохоронних органів і до лікарні.

Під час проведення слідчих дій - пред`явлення осіб для впізнання 17.10.2014 р. (т. 3 а.с. 41, 51) потерпілий ОСОБА_8 беззастережно, серед чотирьох осіб, впізнав ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , як осіб, які вчинили відносно нього злочин, що підтверджує та доповнює показання потерпілого, надані в судовому засіданні.

Факт же отримання потерпілим ОСОБА_18 тілесних ушкоджень підтверджено висновком експерта № 4042е від 17.10.2014 р. (т. 3 а.с. 17) згідно якого у останнього виявлені тілесні ушкодження у вигляді: чотирьох синців, розташованих на повіках обох очей, лівої вушної раковини, червоній каймі нижньої губи, лобно-скроневої області ліворуч, чотирьох саден, розташованих в виличній, щічній та скроневій області ліворуч, червоній каймі нижньої губи праворуч, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, що мають незначні скороминущі наслідки.

Показання потерпілого ОСОБА_8 підтверджуються і показаннями потерпілого ОСОБА_16 , допитаного в судовому засіданні, який пояснив, що він проживає в одному гуртожитку з ОСОБА_8 13.10.2014 р. ОСОБА_8 вирішив сходити за продуктами і ОСОБА_16 попросив купити продукти і для нього, давши ОСОБА_8 свій мобільний телефон «LG Nexus 4» сірого кольору для зв`язку. Тривалий час ОСОБА_8 не повертався і потерпілий зателефонував на свій телефон, який був у ОСОБА_8 , однак слухавку підняла невідома особа, яка грубо вилаялась. Після цього потерпілий пішов на вулицю, де зустрів ОСОБА_8 , який розповів, що на нього напали двоє та забрали мобільний телефон ОСОБА_16 , картку, грошові кошти та продукти харчування, які він придбав у магазині «Варус».

Як вбачається з висновку судово-товарознавчої експертизи № 3590-14 від 23.10.2014 р. (т. 3 а.с. 30) вартість мобільного телефону «LG Nexus 4» складає 3 847,50 гривень, а як вбачається з довідка ТОВ «Алло» (т. 4 а.с. 48) вартість стартового пакету, карти пам`яті і чохла, викрадених у ОСОБА_8 складає 124 гривні.

Факт наявності у потерпілого ОСОБА_8 на момент вчинення злочину продуктів харчування, зазначених в обвинувальному акті та їх вартість і, відповідно, факт викрадення цих речей обвинуваченими, підтверджується виписками з чеків каси РТЦ ТОВ Варус 9, де потерпілий, з його слів, здійснював покупки (т. 4 а.с. 39, 40, 42, 43)

Факт скоєння вищезазначеного злочину обвинуваченими ОСОБА_3 і ОСОБА_4 опосередковано підтверджується і показаннями свідка ОСОБА_19 , допитаного в судовому засіданні, який пояснив, що він являється приватним підприємцем, який займається купівлею та продажом мобільних телефонів на пл. Островського в м. Дніпропетровську. Одного дня до нього підійшов раніше йому знайомий ОСОБА_3 разом з раніше не знайомим ОСОБА_4 . ОСОБА_3 запропонував придбати мобільний телефон «LG», який він при свідкові взяв з рук ОСОБА_4 і передав свідкові. Свідок погодився і заплатив за телефон 2 чи 3 тисячі гривень. Після чого обвинувачені пішли.

Всі вищеперелічені докази належні, оскільки вони підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню, допустимі, оскільки вони отримані в порядку встановленому КПК України, достовірні, оскільки фактичні дані отримані з цих доказів, не спростовані жодним іншим доказом, наданим сторонами кримінального провадження. Всі ці докази в своїй сукупності та взаємозв`язку не містять суперечностей, доповнюють один одного і дають можливість суду прийти до однозначного висновку про те, що 13.10.2014 року, приблизно о 23-15 годин біля будинку АДРЕСА_4 ОСОБА_3 і ОСОБА_4 за попередньою змовою вчинили грабіж потерпілого ОСОБА_8 із застосуванням насильства яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого і їх дії вірно кваліфіковані органом досудового слідства за ч. 2 ст. 186 КК України, а саме:

-дії ОСОБА_3 , як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб;

-дії ОСОБА_4 , як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинене за попередньою змовою групою осіб.

Невизнання обвинуваченим ОСОБА_3 своєї вини у попередній змові на вчинення злочину, суд не приймає до уваги, так як воно ґрунтуються на вільному трактуванні обвинуваченим норм КК України. Так, злочин визнається вчиненим за попередньою змовою групою осіб, якщо його спільно вчинили декілька осіб, які заздалегідь, тобто до початку злочину, домовилися про спільне його вчинення. Як вбачається з показань потерпілого ОСОБА_8 , обвинувачені діяли узгоджено та їх поведінка не вказувала на те, що хтось з них не мав наміру вчинити злочин щодо нього, аз показань свідка ОСОБА_19 вбачається що обвинувачені спільно реалізовували викрадений у ОСОБА_8 телефон, що в своїй сукупності говорить про наявність попередньої змови між обвинуваченими на вчинення інкримінованого їм злочину.
Невизнання обвинуваченим ОСОБА_4 своєї вини, суд сприймає як намагання ухилитись від відповідальності за вчинений ним злочин, так як це заперечення ОСОБА_4 спростовуються вищеназваними доказами у справі та показаннями ОСОБА_3

14 жовтня 2014 року близько 22.40 годині, ОСОБА_3 , знаходячись на пр. Гагаріна в м. Дніпропетровську, зустрівся зі своїм знайомим ОСОБА_5 і в ході розмови у них виникла злочинна змова, спрямована на скоєння відкритого викрадення чужого майна. Після чого, ОСОБА_3 разом з ОСОБА_5 , з метою реалізації свого наміру, розробили план скоєння грабежу, розподіливши ролі між собою, і обрали об`єкт посягання, а саме раніше невідомого їм ОСОБА_7 , який в той час проходив повз них, у якого на плечі знаходилась сумка.

Реалізовуючи свій злочинний намір, ОСОБА_3 разом зі співучасником злочину ОСОБА_5 , в цей же день, 14.10.2014, приблизно о 23.00 годині, направились за ОСОБА_7 до вулиці Ласточкіна в м. Дніпропетровську, де діючи за попередньою змовою групою осіб, усвідомлюючи, що дії співучасників очевидні для оточуючих, діючи умисно, з корисливої зацікавленості, а ОСОБА_3 повторно, застосовуючи насильство, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого ОСОБА_7 , тобто пригнічуючи опір останнього, ОСОБА_3 згідно відведеної йому ролі, підбіг до потерпілого ОСОБА_7 та наніс йому один удар правим ліктем в область правої скроні, від чого останній впав на землю. Після чого, ОСОБА_3 наніс ще один удар правою ногою в ліву частину обличчя потерпілого ОСОБА_7 і в цей момент до них підбіг другий учасник злочину ОСОБА_5 , який згідно відведеної йому ролі у вчиненому злочині, наніс один удар правою ногою в область живота потерпілому ОСОБА_7 . Внаслідок вказаних дій обвинувачених потерпілому ОСОБА_7 були спричинені тілесні ушкодження у вигляді: внутрішньо-шкіряного крововиливу та садна на його тлі в скроневій області праворуч з переходом на волосисту частину голови, внутрішньо-шкіряного крововиливу в лобній області ліворуч на межі з ростом волосся та ділянки осадження в проекції лівого кульшового суглобу, які згідно висновку експерта № 4057е від 17.10.2014 року відносяться до легких тілесних ушкоджень, що мають незначні скороминущі наслідки. Після чого ОСОБА_3 разом з ОСОБА_5 відкрито заволоділи чужим майном, яке належало ОСОБА_7 , а саме: мобільним телефоном марки «НТС Desire S510e », вартістю 580 гривень, всередині якого знаходилась сім-карта з абонентським номером НОМЕР_2 , яка не становить матеріальної цінності, на рахунку якої знаходились грошові кошти в розмірі 50 гривень, карта - пам`яті на 16 Гб, вартістю 175 гривень, грошовими коштами в розмірі 50 гривень, пластиковою карткою банка «Студент» на рахунку якої знаходились грошові кошти в розмірі 4 гривні, а всього на загальну суму 859 гривень. Після чого ОСОБА_3 разом і ОСОБА_5 зникли з місця скоєння злочину, розпорядившись викраденим майном на свій розсуд, заподіявши потерпілому ОСОБА_7 майнову шкоду на загальну суму 859 гривень.

Вказаними діями обвинувачений ОСОБА_3 вчинив злочин передбачений ч. 2 ст. 186 КК України, а саме, відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб, а обвинувачений ОСОБА_5 вчинив злочин передбачений ч. 2 ст. 186 КК України, а саме, відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинене за попередньою змовою групою осіб.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 визнав себе винним частково та пояснив, що з ОСОБА_5 він познайомився через ОСОБА_4 і йому відомо, що ОСОБА_5 неодноразово просив ОСОБА_4 взяти його з ОСОБА_3 погуляти, так як хотів прийняти участь в пограбуванні. 14.10.2014 р. обвинувачений зустрівся з ОСОБА_5 і вони вирішили когось пограбувати. На зупинці громадського транспорту ОСОБА_5 побачив потерпілого ОСОБА_7 і запропонував пограбувати його, сказавши, що він нанесе перший удар, на що ОСОБА_3 погодився і вони пішли за потерпілим. Коли вони вже були готові розпочати грабіж ОСОБА_5 сказав, що не хоче першим починати і ОСОБА_3 підбіг до потерпілого ззаду, наніс один удар ліктем у вухо потерпілого від чого той впав, а ОСОБА_3 наніс удар ногою в обличчя потерпілого. В цей час до них підійшов ОСОБА_5 , який наніс один удар ногою в живіт потерпілого. Після цього ОСОБА_5 почав обшукувати сумку потерпілого з якої витягнув парфуми та банківську карту, а ОСОБА_3 забрав з рук потерпілого мобільний телефон «НТС», перевірив кишені, забравши з них гроші, і вони з ОСОБА_5 з місця скоєння злочину втекли. При цьому телефон і гроші собі забрав ОСОБА_3 , повідомивши ОСОБА_5 , що поверне йому його частину пізніше, а банківську карту ходив перевіряти в банкомат ОСОБА_5 . Викрадений телефон ОСОБА_3 самостійно продав на пл. Островського в м, Дніпропетровську Кривошея Валерію за 450 гривень. В останньому судовому засіданні ОСОБА_3 пояснив, що ОСОБА_5 участі в пограбуванні не приймав. Він всього лише був поряд з ОСОБА_3 , який зненацька напав на потерпілого не домовляючись про це з ОСОБА_5 , а той жодних дій відносно потерпілого не вчиняв, його майно не заволодівав, та в розподілі прибутку від продажу майна участі не приймав.

Обвинувачений ОСОБА_5 в судовому засіданні не визнав себе винним та пояснив, що 14.10.2014 р. він був біля Нагорного ринку, де зустрів знайомого на ім`я ОСОБА_20 та ОСОБА_3 . Після цього вони пішли у ТЦ «Материк» звідки ОСОБА_20 пішов у своїх справах, а ОСОБА_3 і ОСОБА_5 пішли в бік Нагорного ринку. Коли вони з ОСОБА_3 йшли, той зненацька побіг в бік від дороги і ОСОБА_5 не встиг зрозуміти, що сталось, як ОСОБА_3 вдарив потерпілого від чого той впав. ОСОБА_5 хотів допомогти потерпілому, однак боявся ОСОБА_3 , а тому підбіг і хотів вдарити ногою ОСОБА_3 ,, який нахилився над потерпілим, але той ухилився і удар прийшовся в сумку потерпілого, яка була на животі останнього. Після цього ОСОБА_5 , побоюючись за себе, відійшов в бік і бачив, що потерпілий втратив свідомість, а ОСОБА_3 однією рукою повернув голову потерпілого до землі, а сам діставав гаманець з сумки і діставав карточку з гаманця. Після цього ОСОБА_3 побіг і ОСОБА_5 також побіг так як злякався. Жодних коштів чи цінностей він не брав і ОСОБА_3 йому нічого не давав.

Незважаючи на часткове визнання своєї вини обвинуваченим ОСОБА_3 та невизнання своєї вини обвинуваченим ОСОБА_5 , їх винність в інкримінованому їм злочині знайшла своє підтвердження у наданих сторонами кримінального провадження і дослідженим в судовому засіданні доказах, а саме.

З показань потерпілого ОСОБА_7 , допитаного в судовому засіданні вбачається, що 14.10.2014 р. приблизно з 22-30 годин до 23-30 годин він повертався додому, ідучи по вул. Ласточкіна в м. Дніпропетровська. На плечі у нього висіла сумка. Ззаду нього йшли два хлопця, як стало відомо пізніше ОСОБА_3 і ОСОБА_5 . ОСОБА_3 догнав потерпілого і вдарив його ліктем в обличчя, внаслідок чого потерпілий впав на асфальт. Після чого ОСОБА_3 наніс ще удар ногою в обличчя потерпілого, а ОСОБА_5 в цей час вдарив його ногою в живіт. ОСОБА_3 забрав з лівої руки потерпілого телефон і почав обшукувати кишені куртки і штанів. Також нападники, хто точно потерпілий не бачив, обшукували сумку останнього з якої забрали духи, гаманець та банківську картку. Після цього вони запитали пін-код карти, який потерпілий повідомив і нападники пішли в бік пр. Гагаріна, а потерпілий встав і пішов додому. Наступного дня потерпілий звернувся в лікарню, а 17.10.2014 р. в першій половині дня він звернувся до Жовтневого РВ.

Під час пред`явлення особи для впізнання 17.10.2014 р. (т. 3 а.с. 115) потерпілий ОСОБА_7 беззастережно, серед чотирьох осіб, впізнав ОСОБА_5 , як особу, яка вчинила відносно нього злочин. В судовому ж засіданні потерпілий підтвердив, що така слідча дія проводилась і він дійсно опізнав ОСОБА_5 .

Також, в той же день, під час пред`явлення особи для впізнання (т. 3 а.с. 122) потерпілий ОСОБА_7 беззастережно, серед чотирьох осіб, впізнав ОСОБА_3 , як особу, яка вчинила відносно нього злочин, що в сукупності з вищевказаним протоколом пред`явлення особи для впізнання підтверджує показання потерпілого, допитаного в судовому засіданні.

Факт вчинення злочину підтверджується і показаннями свідка ОСОБА_19 , допитаного в судовому засіданні, який пояснив, що через декілька днів після того, як ОСОБА_3 разом з ОСОБА_4 продали йому мобільний телефон «LG» ОСОБА_3 знову прийшов і запропонував приддбати у нього телефон HTC, на що свідок погодився та придбав його. В подальшому цей телефон у нього було вилучено працівниками міліції.

Згідно висновку судово-товарознавчої експертизи № 3596-14 від 28.10.2014 р. вартість мобільного телефону «НТС Desire S510e» (т. 3 а.с. 96) складає 580 гривень, а як вбачається з довідка ТОВ «Алло» (т. 4 а.с. 48) вартість стартового пакету і карти пам`яті, викрадених у ОСОБА_7 складає 190 гривні.

Факт же застосування насилля до ОСОБА_7 під час грабежу, крім показань самого потерпілого, підтверджується висновком експерта № 4057е від 20.10.2014 р. (т. 3 а.с. 89) згідно якого у останнього виявлені тілесні ушкодження у вигляді: внутрішньо-шкіряного крововиливу та садна на його тлі в скроневій області праворуч з переходом на волосисту частину голови, внутрішньо-шкіряного крововиливу в лобній області ліворуч на межі з ростом волосся та ділянки осадження в проекції лівого кульшового суглобу, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, що мають незначні скороминущі наслідки.

Всі вищеперелічені докази належні, оскільки вони підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню, допустимі, оскільки вони отримані в порядку встановленому КПК України, достовірні, оскільки фактичні дані отримані з цих доказів, не спростовані жодним іншим доказом, наданим сторонами кримінального провадження. Всі ці докази в своїй сукупності та взаємозв`язку не містять суперечностей, доповнюють один одного і дають можливість суду прийти до однозначного висновку про те, що 14.10.2014 року, приблизно о 23.00 годині на вулиці Ласточкіна в м. Дніпропетровську ОСОБА_3 і ОСОБА_5 за попередньою змовою вчинили грабіж потерпілого ОСОБА_7 із застосуванням насильства яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого і їх дії вірно кваліфіковані органом досудового слідства за ч. 2 ст. 186 КК України, а саме:

-дії ОСОБА_3 , як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб;

-дії ОСОБА_5 , як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинене за попередньою змовою групою осіб.

Невизнання обвинуваченим ОСОБА_3 своєї вини у попередній змові на вчинення злочину, суд не приймає до уваги, так як під час всього досудового та судового слідства обвинувачений визнавав свою вину і лише в кінці судового слідства, змінив свої показання, вказавши, що злочин він вчиняв самостійно, в той час як з показань потерпілого ОСОБА_7 вбачається, що обвинувачені діяли узгоджено та їх поведінка не вказувала на те, що хтось з них не мав наміру вчинити злочин щодо потерпілого, що говорить про наявність попередньої змови між обвинуваченими на вчинення інкримінованого їм злочину.
Невизнання обвинуваченим ОСОБА_5 своєї вини, суд сприймає як намагання ухилитись від відповідальності за вчинений ним злочин, так як його заперечення спростовуються вищеназваними доказами у справі і, крім того, невизнання своєї вини обвинуваченим спростовується його кримінальною поведінкою під час вчинення злочину та посткримінальною поведінкою, яка полягала у сприянні ОСОБА_3 у вчиненні злочину та неповідомленні правоохоронні органи про вчинений злочин.

В судовому засіданні ОСОБА_5 вказував на те, що під час пред`явлення його для впізнання потерпілий декілька разів бачив його в коридорі, а отже даний доказ є недопустимим. Суд ці доводи не приймає до уваги, так як з протоколу не вбачається викладення будь-яких зауважень обвинуваченим до проведення цієї слідчої дії і, більш того, ОСОБА_5 в судовому засіданні не заперечує проти того, що він знаходився на місці вчинення злочину разом з ОСОБА_3 .

В той же час суд вважає за необхідне визнати недопустимими та не посилатись у вироку на наступні докази: протокол огляду від 16.10.2014 р. в ході якого було виявлено та вилучено пластикову банківську карту № НОМЕР_3 (т. 3 а.с. 100); протокол огляду мобільного телефону «НТС Desire S510e» добровільно виданого ОСОБА_19 17.10.2014 р. в період з 11-10 до 11-30 годин (т. 3 а.с. 104) з наступних підстав.

Як вбачається з витягу з реєстру кримінального провадження № 0003704 (т. 3 а.с. 76) до нього внесені відомості про злочин 17.10.2014 р. о 13:15 годин, а досудове розслідування розпочато о 13:36 годин. (т. 1 а.с. 138)

З протоколу прийняття зави про вчинене кримінальне правопорушення вбачається, що потерпілий ОСОБА_7 повідомив про злочин відносно нього 17.10.2014 р. о 12-10 годин (т. 3 а.с. 77) і в цей же день о 13-45 годин рапортом о/у СНГ Жовтневого РВ ОСОБА_21 повідомлено про встановлення осіб, можливо причетних до вчинення вказаного злочину. (т. 3 а.с. 78).

В той же час, протоколи огляду пластикової карти та мобільного телефону «НТС Desire S510e» проведено як до внесення відомостей до ЄРДР, так і, взагалі, до повідомлення потерпілим про вчинення злочину відносно нього.

Стаття 86 КПК України визначає, що доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку встановленому КПК України.

Частиною 3 ст. 224 КПК України передбачено, що здійснення досудового розслідування до внесення відомостей до реєстру не допускається, крім огляду місця події після його внесення відомостей до реєстру має бути здійснено негайно.

Незважаючи на вищевказані норми закону органом досудового слідства було грубо порушено їх вимоги та після проведення огляду місця події не було внесено відомостей до ЄРДР. Більш того, з матеріалів кримінального провадження взагалі не вбачається з яких підстав, без повідомлення про злочин, було проведено вищевказані огляди.

Оскільки ці докази добуті поза межами досудового розслідування, то вони вважаються такими, що отримані не в порядку встановленому КПК України та підлягають визнанню недопустимими.

Оскільки вищевказані протоколи огляду, якими було вилучено банківську карту і мобільний телефон «НТС Desire S510e» визнано недопустимими доказами, то й докази, які отримані внаслідок складення цих документів, також підлягають визнанню недопустимими на підставі ст. 86 КПК України, а саме: протоколи пред`явлення потерпілому ОСОБА_22 для впізнання банківської карти і мобільного телефону «НТС Desire S510e» (т. 3 а.с. 146, 151)

Необхідно звернути увагу, що в момент прийняття заяви про злочин від ОСОБА_22 , останній допитувався слідчим (т. 3 а.с. 81), що ставить під сумнів час допиту потерпілого чи повідомлення ним про вчинення злочину, однак оскільки протокол допиту потерпілого для суду не несе доказового навантаження, то даний протокол і не оцінюється з точки зору його допустимості, як доказу.

Однак, визнання цих доказів недопустимими, не впливає на висновок суду про винність ОСОБА_3 і ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого їм злочину.

Під час судового розгляду захисник та обвинувачений ОСОБА_5 заявляли про незаконне затримання останнього та тримання в Жовтневому РВ.

Як встановлено в судовому засіданні по даному факту внесено відомості до ЄРДР і ведеться досудове слідство. (т. 1 а.с. 144). Встановлення чи спростування обставин незаконного затримання ОСОБА_5 не впливає на висновки суду, викладені вище, так як у своєму вироку суд посилався лише на докази, досліджені в судовому засіданні та здобуті з дотриманням процедури встановленої КПК України.

15.10.2014 року ОСОБА_3 у невстановлений час та місці вступив у попередню злочинну змову з неповнолітнім ОСОБА_4 , направлену на відкрите викрадення чужого майна, поєднаного з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, і з цією метою вони в цей же день приблизно 23-45 годин прибули на вул. Тополину м. Дніпропетровська. Реалізуючи свій злочинний намір ОСОБА_3 та неповнолітній ОСОБА_4 у вказаний час та місці, побачили раніше не знайомого їм потерпілого ОСОБА_23 , який йшов по вулиці Тополиній біля будинку №22 в м. Дніпропетровську. Після чого, розробивши план здійснення вказаного злочину та розподіливши ролі таким чином, що неповнолітній ОСОБА_4 йде позаду ОСОБА_3 з метою уникнення привернення до себе уваги зі сторони потерпілого ОСОБА_23 , а ОСОБА_3 в свою чергу, який визначив себе головним та відвів собі роль безпосереднього виконавця вказаного злочину, наблизився зі спини до потерпілого ОСОБА_23 та реалізуючи їх з ОСОБА_4 єдиний злочинний умисел, спрямований на відкрите викрадення чужого майна поєднаного з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, за попередньою змовою групою осіб, діючи відкрито, тобто з умовах очевидності, ігноруючи волю потерпілого, діючи умисно та з корисливих мотивів і особистої зацікавленості, із застосуванням металевого ланцюга, який ОСОБА_3 мав при собі, наніс не менше двох ударів в область обличчя потерпілого ОСОБА_23 , на що потерпілий намагаючись чинити опір, почав захищатися та вирвав з рук ОСОБА_3 металевий ланцюг, після чого спробував втекти.
У цей час неповнолітній ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , продовжуючи реалізовувати єдиний злочинний намір, спрямований на відкрите викрадання чужого майна, поєднаного з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, за попередньою змовою осіб, наздогнали потерпілого ОСОБА_10 , та стали наносити удари потерпілому в область голови та обличчя, від чого останній впав на асфальтне покриття. Далі, продовжуючи реалізовувати єдиний злочинний намір неповнолітній ОСОБА_4 та ОСОБА_3 нанесли множинні удари ногами в область обличчя потерпілого, таким чином своїми протиправними діями вони пригнітили волю потерпілого до вчинення опору, після чого ОСОБА_4 виконуючи відведену йому роль у вчиненні вказаного злочину почав обшукувати кишені куртки одягнутої на потерпілому ОСОБА_24 та заволодів чужим майном, яке належить потерпілому ОСОБА_24 , а саме: мобільним телефоном марки «Samsung GT-E1200M», ІМЕІ НОМЕР_4 , вартістю 151 гривня, сигаретами «Parliament Slims», у кількості однієї пачки, вартістю 22 грн., чим спричинив гр. ОСОБА_24 матеріальну шкоду на загальну суму 173 гривні після чого з місця скоєння злочину зникли, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд.
Вказаними діями обвинувачений ОСОБА_3 та обвинувачений неповнолітній ОСОБА_4 вчинили злочин передбачений ч. 2 ст. 186 КК України, а саме, відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 визнав себе винним частково та пояснив, що 15.10.2014 р. він разом з ОСОБА_4 приїхали на ж/м Сокіл звідки пішки пішли до вул. Тополиної в м. Дніпропетровську, де вони побачили як на зупинці громадського транспорту з маршрутного таксі вийшов раніше не знайомий потерпілий ОСОБА_10 в руках якого був мобільний телефон. ОСОБА_3 запропонував ОСОБА_4 піти з ним і направився за потерпілим. Обвинувачений догнав потерпілого, витягнув з кишені металевий ланцюг, яким наніс удар по голові потерпілого, на що потерпілий підняв руку, на яку при наступному ударі намотався ланцюг, і потерпілий вирвав його з рук обвинуваченого та викинув. Після цього потерпілий і обвинувачений ОСОБА_3 почали битись, потерпілий почав тікати, однак обвинувачений догнав його, збив з ніг і почав наносити удари ногами в область обличчя потерпілого в ході чого з рук останнього випав мобільний телефон. ОСОБА_3 підняв телефон, забрав з внутрішньої кишені пачку цигарок і вони з ОСОБА_4 втекли. При всьому цьому ОСОБА_4 ніяких дій відносно потерпілого не вчиняв і попередньої змови на вчинення цього злочину у них не було.

Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні не визнав себе винним та пояснив, що 15.10.2014 р він разом з ОСОБА_3 поїхали на ж/м Сокіл звідки пішки пішли на вул. Топлинну в м. Дніпропетровську. ОСОБА_4 відійшов для справлення природних потреб і в цей час почув якісь крики. Він побачив як ОСОБА_3 тікає і побіг з ним. Коли вони зупинились, то ОСОБА_3 ніяк не пояснив своєї поведінки і ОСОБА_4 про вчинення злочину стало відомо тільки в міліції.

Незважаючи на часткове визнання своєї вини обвинуваченим ОСОБА_3 та невизнання своєї вини обвинуваченим ОСОБА_4 , їх винність в інкримінованому їм злочині знайшла своє підтвердження у наданих сторонами кримінального провадження і дослідженим в судовому засіданні доказах, а саме.

З показань потерпілого ОСОБА_10 , допитаного в судовому засіданні вбачається, що 15.10.2014 р. приблизно о 23-30 годин він повертався додому з центральної частини міста і вийшов з маршрутного таксі на вул. Тополинній біля ларьків, де відразу помітив двох молодих людей. Він направився додому по вул. Тополинній, а ці хлопці йшли перед ним і один з них розмовляв по телефону. В якийсь момент хлопці призупинились і потерпілий обігнав їх. Він пройшов в районі будинку АДРЕСА_5 і почув, що за ним біжать. Він обернувся та побачив молодика в спортивному костюмі, в капюшоні, як пізніше він дізнався його прізвище ОСОБА_3 , який біг з металевим ланцюгом розміром 40-50 см. товщиною 5 см., яким почав бити потерпілого по голові і в обличчя. Після другого удару потерпілий втратив окуляри і був дезорієнтований, однак йому вдалось вирвати металевий ланцюг і відкинути його. Після цього він запитав у ОСОБА_3 , що він хоче, на що останній відповів, що нічого. Потерпілий почав тікати, однак його наздогнали збили з ніг і почали бити ногами по обличчю та голові. Хто саме і скільки ударів нанесли потерпілий сказати не може, однак точно ОСОБА_3 бив з особливою жорстокістю. Коли його припинили бити ОСОБА_4 нахилився над ним і витяг з кишені його куртки належний потерпілому мобільний телефон і цигарки. В цей час з вікон повисовувались люди, які почали кричати і обвинувачені злякані втекли.

Показання потерпілого частково підтверджуються показаннями свідка ОСОБА_25 , допитаної в судовому засіданні, яка пояснила, що вона являється дружиною потерпілого і в той день потерпілий зателефонував їй і повідомив, що він вже на зупинці та буде через 10 хв., однак прийшов додому приблизно через 20 хв. з тілесними пошкодженнями та повідомив, що на нього напали двоє осіб, які били його цепком, а потім ногами і забрали мобільний телефон. Після цього потерпілий поїхав у лікарню та повідомив про злочин правоохоронні органи.

16.10.2014 р. о 02-30 годин було проведено огляд місця події (т. 5 а.с. 8) а саме, ділянки місцевості біля будинку АДРЕСА_6 на якій виявлено сліди речовини бурого кольору та окуляри потерпілого в чорній оправі, що підтверджує показання потерпілого в частині місця скоєння злочину відносно нього та його обставин.

В подальшому, 16.10.2014 р. було оглянуто мобільний телефон «Samsung GT-E1200M», ІМЕІ НОМЕР_4 (т. 5 а.с. 21), який було добровільно надано ОСОБА_3 , вартість якого згідно висновку експерта № 70/34-87 від 30.10.2014 р. (т. 5 а.с. 29) складає 151 гривню та який потерпілий впізнав під час пред`явлення йому для впізнання 03.11.2014 р. (т. 5 а.с. 33), що додатково підтверджує винність ОСОБА_3 у викрадені майна потерпілого.
Під час проведення слідчих дій - пред`явлення осіб для впізнання 12.11.2014 р. та 19.11.2014 р. (т. 5 а.с. 56, 109) потерпілий ОСОБА_10 беззастережно, серед чотирьох осіб, впізнав ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , як осіб, які вчинили відносно нього злочин, що підтверджує та доповнює показання потерпілого, надані в судовому засіданні.

Факт же застосування насилля до ОСОБА_10 під час грабежу, крім показань самого потерпілого, підтверджується висновком експерта № 4271е від 03.11.2014 р. (т. 5 а.с. 51) згідно якого у останнього виявлені тілесні ушкодження у вигляді: 15-ти внутрішньошкіряних крововиливів в лобній області по центру, праворуч та ліворуч, на спинці носу по середині у верхній третині, на верхній та нижній повіці правого ока, в скроневій області волосистої частини голови праворуч; внутрішньо-шкіряного крововиливу та крапкових ділянок осаднення на його тлі в тім`яно-потиличній області голови праворуч; субкон`юктивального крововиливу в проекції внутрішнього кута правого ока; двох поверхневих забійних ран в лобній області по центру та дещо праворуч; 10-ти саден на лівому крилі носу, на спинці носу ліворуч, на лівій шоці, на шкірі над червоною каймою верхньої губи ліворуч з переходом на червону кайму, по долонній поверхні правої кисті у її основи, по тильній поверхні правої кисті в проекції основної фаланги 5-го пальця та міжфалангового суглобу 4 пальця; синця на верхній та нижній повіці лівого ока з переходом на проекцію виличної дуги, які за свої характером відносяться до легких тілесних ушкоджень, що мають незначні скороминущі наслідки.

Також винність обвинувачених додатково підтверджується протоколами проведення слідчих експериментів від 19.11.2014 р. (т. 5 а.с. 78, 91) в ході яких обвинувачений ОСОБА_3 та потерпілий ОСОБА_10 вказали механізм та спосіб вчинення злочину обвинуваченими відносно потерпілого, а достовірність даних, отриманих під час слідчих експериментів, підтверджена висновками судово-медичних експертиз № 4707е та 4708е від 04.12.2014 р. про те, що локалізація та характер тілесних ушкоджень, виявлених у потерпілого ОСОБА_10 не суперечить механізму їх утворення на який вказують ОСОБА_3 і ОСОБА_10 під час слідчого експерименту.

Також органами досудового слідства було відшукано ланцюг, яким наносились тілесні ушкодження ОСОБА_10 (т. 5 а.с. 16), який ОСОБА_3 опізнав як ланцюг, яким він наносив удари потерпілому (т. 5 а.с. 104).

Всі вищеперелічені докази належні, оскільки вони підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню, допустимі, оскільки вони отримані в порядку встановленому КПК України, достовірні, оскільки фактичні дані отримані з цих доказів, не спростовані жодним іншим доказом, наданим сторонами кримінального провадження. Всі ці докази в своїй сукупності та взаємозв`язку не містять суперечностей, доповнюють один одного і дають можливість суду прийти до однозначного висновку про те, що 15.10.2014 року приблизно о 23-45 годин на вулиці Тополиній біля будинку №22 в м. Дніпропетровську ОСОБА_3 і ОСОБА_4 за попередньою змовою вчинили грабіж відносно потерпілого ОСОБА_10 із застосуванням насильства яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого і їх дії вірно кваліфіковані органом досудового слідства за ч. 2 ст. 186 КК України, а саме, відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб.

Невизнання обвинуваченим ОСОБА_3 своєї вини у попередній змові на вчинення злочину, суд не приймає до уваги, так як воно ґрунтуються на вільному трактуванні обвинуваченим норм КК України. Так, злочин визнається вчиненим за попередньою змовою групою осіб, якщо його спільно вчинили декілька осіб, які заздалегідь, тобто до початку злочину, домовилися про спільне його вчинення. Як вбачається з показань потерпілого ОСОБА_10 , обвинувачені діяли узгоджено та їх поведінка не вказувала на те, що хтось з них не мав наміру вчинити злочин щодо нього, що говорить про наявність попередньої змови між обвинуваченими на вчинення інкримінованого їм злочину.
Невизнання обвинуваченим ОСОБА_4 своєї вини, суд сприймає як намагання ухилитись від відповідальності за вчинений ним злочин, так як це заперечення ОСОБА_4 спростовуються вищеназваними доказами у справі.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_3 покарання, суд згідно з вимогами ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчинених злочинів, які являються тяжкими, дані про особу обвинуваченого, який вчинив злочин під час умовно-дострокового звільнення від відбування покарання призначеного за злочин проти власності, засуджений вироком іншого суду за аналогійний злочин, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, по місцю відбування покарання характеризується посередньо. (т. 4 а.с. 188-212).
Обставин, що пом`якшують чи обтяжують покарання ОСОБА_3 відповідно до ст. 66, 67 КК України, в судовому засіданні не встановлено.
З врахуванням викладеного, суд вважає, що з метою виправлення та попередження нових злочинів, обвинуваченому слід призначити покарання виключно у виді позбавлення волі, оскільки саме таке покарання буде повністю відповідати ступеню тяжкості вчиненого злочину, конкретним його обставинам, даним про особу обвинуваченого.
Підстав для застосування до ОСОБА_3 положень ст. 69 КК України, а саме призначення покарання нижче нижчої межі встановленої санкцією статті суд не вбачає.
Враховуючи, що ОСОБА_3 був засуджений вироком Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 09.12.2014 року (т. 1 а.с. 216), то суд вважає за необхідне після призначення покарання за вчинення кримінальних правопорушень передбачених ч. 2 ст. 186 КК України призначити покарання за ч. 4 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_4 покарання, суд згідно з вимогами ст. 65, 103 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який являється тяжким, дані про особу обвинуваченого, який не судимий, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, по місцю проживання характеризується позитивно, навчається в коледжі Дніпропетровського центру професійно-технічної освіти, де також позитивно характеризується, з одногрупниками у нормальних відносинах та в своєму колі не має осіб з кримінальним минулим. Обвинувачений виховується однією мамою та проживає з мамою і молодшою сестрою з якими у них доброзичливі сімейні відносини. Батько обвинуваченого помер в 1998 році, а тому весь тягар виховання дитини несла матір. Обвинувачений, незважаючи на невизнання своєї вини, шкодує про те, що не допоміг потерпілим та не відмовив ОСОБА_3 вчиняти злочини. (т. 4 а.с. 177-187).

До обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 відповідно до ст. 66 КК України, суд відносить вчинення злочину у неповнолітньому віці.

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_4 відповідно до ст. 67 КК України в судовому засіданні не встановлено.
З врахуванням викладеного, суд вважає, що з метою виправлення та попередження нових злочинів, обвинуваченому слід призначити покарання виключно у виді позбавлення волі, однак не в максимальному його розмірі, оскільки саме таке покарання буде повністю відповідати ступеню тяжкості вчиненого злочину, конкретним його обставинам, даним про особу обвинуваченого. Крім того, таке покарання повністю буде відповідати встановленим під час розгляду кримінального провадження обставинам, що пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченого, а також, на думку суду, посприяє подальшому виправленню останнього та попередження вчинення ним нових злочинів.
Підстав для застосування до ОСОБА_4 , положень ст. 69 КК України, а саме призначення покарання нижче нижчої межі встановленої санкцією статті суд не вбачає.
Враховуючи тяжкість злочину, особу обвинуваченого та обставини злочину, що описано вище, суд приходить до висновку, що обвинувачений може стати на шлях виправлення без відбування покарання, а тому вважає за можливе звільнити обвинуваченого від відбування основного покарання з випробовуванням.
При призначенні обвинуваченому ОСОБА_5 покарання, суд згідно з вимогами ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який являється тяжким, дані про особу обвинуваченого, який не судимий, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, по місцю навчання характеризується негативно, а по місцю проживання посередньо (т. 4 а.с. 213-223).

Обставин, що пом`якшують чи обтяжують покарання ОСОБА_5 відповідно до ст. 66, 67 КК України, в судовому засіданні не встановлено
З врахуванням викладеного, суд вважає, що з метою виправлення та попередження нових злочинів, обвинуваченому слід призначити покарання виключно у виді позбавлення волі, однак не в максимальному його розмірі, оскільки саме таке покарання буде повністю відповідати ступеню тяжкості вчиненого злочину, конкретним його обставинам, даним про особу обвинуваченого. Крім того, таке покарання повністю буде відповідати встановленим під час розгляду кримінального провадження обставинам, що пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченого, а також, на думку суду, посприяє подальшому виправленню останнього та попередження вчинення ним нових злочинів.
Підстав для застосування до ОСОБА_5 , положень ст. 69 КК України, а саме призначення покарання нижче нижчої межі встановленої санкцією статті суд не вбачає.
Враховуючи тяжкість злочину, особу обвинуваченого та обставини злочину, що описано вище, суд приходить до висновку, що обвинувачений може стати на шлях виправлення без відбування покарання, а тому вважає за можливе звільнити обвинуваченого від відбування основного покарання з випробовуванням.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 374-376 КПК України, -

ЗАСУДИВ:
ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на п`ять років.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України призначити ОСОБА_3 остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання призначеного вироком Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 09.12.2014 року більш суворим покаранням призначеним цим вироком у вигляді п`яти років позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_3 відраховувати з 18 жовтня 2014 року.

До набрання вироком законної сили ОСОБА_3 тримати в умовах Дніпропетровського СІЗО УДПтС України в Дніпропетровській області

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на чотири роки, звільнивши його від відбування призначеного покарання на підставі ст. 75, 104 КК України з випробовуванням, призначивши іспитовий строк два роки.

На підставі п. 2, 3 ст. 76 КК України зобов`язати засудженого ОСОБА_4 не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання.

ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на чотири роки, звільнивши його від відбування призначеного покарання на підставі ст. 75 КК України з випробовуванням, призначивши іспитовий строк два роки.

На підставі п. 2, 3 ст. 76 КК України зобов`язати засудженого ОСОБА_5 не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання.

Речові докази мобільний телефон «НТС Desire S510e», карту ПАТ КБ «ПриватБанк» повернути потерпілому ОСОБА_22 .

Речові докази окуляри, мобільний телефон «Samsung GT-E1200M», ІМЕІ НОМЕР_4 повернути ОСОБА_10

Речовий доказ РБК на 1 марлевому тампоні та металевий ланцюг, що зберігається в камері схову речових доказів Бабушкінського РВ ДМ УМВС України у Дніпропетровській області знищити.

Речовий доказ товарні чеки РЦТ ТОВ Варус 9 зберігати в матеріалах кримінального провадження.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана сторонами кримінального провадження до апеляційного суду Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська протягом тридцяти діб з дня проголошення вироку суду.
Вирок підлягає негайному врученню обвинуваченомим та прокурору.
Головуючий - суддя: ОСОБА_1