АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 листопада 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 ОСОБА_3 ,
секретаря ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві кримінальне провадження № 0002115 за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_5 та заступника прокурора м. Києва ОСОБА_6 , на вирок Святошинського районного суду м. Києва від 03 серпня 2015 року щодо
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ірпінь Київської області, громадянина України, який має середню спеціальну освіту, не одружений, зареєстрований як фізична особа підприємець, зареєстрований та проживає : АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, за участю:

прокурора ОСОБА_8 ,

потерпілої ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_5

ВСТАНОВИЛА:
Вироком Святошинського районного суду м. Києва від 03 серпня 2015 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та призначено йому покарання у вигляді штрафу в розмірі 200 (двохсот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3400 (три тисячі чотириста) грн., без позбавлення права керування транспортними засобами.

Справа № 11-кп/796/1757/2015
Категорія: ч. 1 ст. 286 КК України
Головуючий у суді першої інстанції ОСОБА_10
Доповідач ОСОБА_1

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_9 задоволено частково. Стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_7 на користь потерпілої ОСОБА_9 5624 грн. 85коп. на відшкодування матеріальної шкоди та 30000 (тридцять тисяч) грн. на відшкодування моральної шкоди. В задоволені іншої частини позову відмовлено.
Вирішено питання щодо речових доказів по справі та відшкодування витрат на проведення автотехнічної експертизи .
Згідно з вироком суду, ОСОБА_7 , 05.03.2015 року, приблизно о 13 год. 18 хв., керуючи па підставі посвідчення водія серії НОМЕР_1 та свідоцтва про реєстрацію ТЗ серії НОМЕР_2 , технічно-справним автомобілем «Skoda Superb» д.н.з. НОМЕР_3 , та рухаючись по вул. Ак. Булаховського зупинився на забороняючий червоний сигнал світлофора в крайній правій смузі руху, перед перехрестям з пр. Ак. Палладіна в м. Києві.
При цьому, приблизно о 13 год. 20 хв. проїзну частину пр. Ак. Палладіна зі сторони вул. Булаховського в напрямку будинку № 46 в м. Києві по регульованому пішохідному переходу, справа наліво, по ходу руху водія ОСОБА_7 , на дозволяючий зелений сигнал пішохідного світлофору стала переходити проїзну частину по пішохідному переходу ОСОБА_11 , у темпі звичайної ходи.
В цей же час, водій ОСОБА_7 , керуючи автомобілем «Skoda Superb» на дозволяючий зелений сигнал світлофора для водія, розпочав виконувати маневр-поворот праворуч, виїжджаючи на пр. Ак. Палладіна в м. Києві, при цьому проявив неуважність, відповідно не відреагував на зміну дорожньої обстановки, не надав дорогу пішоходу, який переходив проїзну частину, на яку він повертає, внаслідок чого передньою частиною керованого ним автомобіля здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_12 , чим порушив правила безпеки дорожнього руху, а саме не виконав вимоги Правил дорожнього руху України, які діють з 15.04.2013 року:

п. 1.5., згідно якого дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю чи здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків;
п. 2.3 (б), який зобов`язує водія транспортного засобу, для забезпечення безпеки дорожнього руху бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розташування та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керуванням цим засобом у дорозі;
п. 16.2., який зобов`язує водія на регульованих і нерегульованих перехрестях, повергаючи праворуч або ліворуч, дати дорогу пішоходам, які переходять проїзну частину, на яку вінповертає, а також велосипедистам, які рухаються прямо в попутному напрямку.
Згідно висновку автотехнічної експертизи № 164ат від 14.04.2015 року, в діях водія ОСОБА_7 , з технічної точки зору, вбачаються невідповідності вимогам пункту 16.2. ПДР України, які знаходяться в прямому причинному зв`язку з виникненням даної ДТП.
В результаті дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_13 , згідно висновку судово-медичної експертизи № 508/Е від 09.04.2015 року, були заподіяні наступні тілесні ушкодження: садна лівої кисті; закрита травма правої ступні ; перелом середньої фаланги 2 пальця; закрита травма таза: перелом нижньої гілки лівої лонної кістки, забій (набряк) верхньої гілки тонкої кістки зліва, які у сукупності відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості.

Порушення водієм ОСОБА_7 правил дорожнього руху та заподіяння ОСОБА_13 тілесних ушкоджень середньої тяжкості, перебувають між собою у прямому причинному зв`язку.
Не погодившись з рішенням суду, захисник ОСОБА_5 подала апеляційну скаргу в якій з урахуванням змін до неї поданих в суді апеляційної інстанції просить вирок Святошинського районного суду м. Києва від 03 серпня 2015 року змінити в частині вирішення цивільного позову та зменшити розмір стягнення з ОСОБА_14 на користь потерпілої ОСОБА_9 майнової шкоди до 1400 (однієї тисячі чотириста) гривень та моральної шкоди до 10 000 (десяти тисяч ) гривень. В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що вирок в частині призначеного ОСОБА_7 покарання є законним, обґрунтованим та вмотивованим, але в частині вирішення цивільного позову є незаконним та необґрунтованим. Так, потерпіла ОСОБА_9 при зверненні до суду з цивільним позовом про відшкодування шкоди матеріальні збитки визначила у розмірі 14 694 грн. 85 коп., а моральну шкоду у розмірі 70 000 грн. В той же час на підтвердження розміру матеріальних збитків потерпіла надала фіскальні чеки та квитанції на загальну суму 2184 грн. 85 коп. за лікування від отриманих тілесних ушкоджень, інші докази на підтвердження позовних вимог відсутні. Суд не звернув уваги на те, що ОСОБА_7 на відшкодування завданих збитків сплатив потерпілій кошти в сумі 8 600 грн., що підтверджується розписками, які містяться в матеріалах справи, та позов про відшкодування моральної шкоди визнав частково, в сумі 10 000 грн., та не врахував, що злочин, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_7 віднесений до злочинів невеликої тяжкості та вчинений з необережності, а внаслідок ДТП потерпіла ОСОБА_9 отримала легкі тілесні ушкодження.
Заступник прокурора м. Києва ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу в якій просить вирок Святошинського районного суду м. Києва від 03 серпня 2015 року відносно ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 286 КК України скасувати в частині призначеного покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 1 ст. 286 КК України у виді штрафу в розмірі 200 (двохсот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 (два) роки, у решті вирок залишити без змін. При цьому прокурор посилається на обставини кримінального провадження, згідно яких обвинувачений грубо порушив правила дорожнього руху та здійснив наїзд на пішохода, який переходив проїжджу частину на зелений сигнал світлофора, в результаті чого потерпілий отримав тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості, недотримання судом рекомендацій Постанов Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року та № 14 від 23 грудня 2005 року щодо необхідності обговорення у кожному випадку призначення покарання за ст. 286 КК України про доцільність застосування до винного додаткового покарання. Натомість суд першої інстанції не навів жодного обґрунтування у зв`язку з незастосуванням до обвинуваченого ОСОБА_7 додаткового покарання, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, а серед матеріалів провадження відсутні будь-які відомості, що керування транспортним засобом є єдиним чи основним джерелом задоволення соціально-побутових потреб обвинуваченого чи засобом для утримання пов`язаних з ним осіб.
Заслухавши доповідь судді, доводи обвинуваченого та захисника, котрі підтримали апеляційну скаргу захисника і просили її задовольнити та заперечували проти апеляційної скарги прокурора, доводи прокурора та потерпілої, котрі заперечували проти задоволення апеляційної скарги захисника та просив задовольнити апеляційну скаргу заступника прокурора м. Києва, провівши судові дебати та надавши обвинувачуваному останнє слово, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи, викладені в апеляційних скаргах, колегія суддів приходить до наступного.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Як встановлено колегією суддів, при вирішенні питання про визначення обсягу доказів, що підлягають дослідженню, та порядку їх дослідження, суд першої інстанції повністю дотримався вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, визнавши недоцільним, за пропозицією прокурора, дослідження доказів щодо тих фактичних обставин, які ніким не оспорюються, крім допиту обвинуваченого та дослідження матеріалів, які характеризують його особу, а також дослідження матеріалів, які стосуються цивільного позову, і в силу положень ч. 3 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції обмежений оцінкою цих же доказів.

При цьому судом першої інстанції з`ясовано, чи правильно розуміють обвинувачений та інші учасники судового провадження зміст ч. 3 ст. 404 КПК України, чи немає сумнівів у добровільності та істинності їх позиції, а також роз`яснив їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини справи в апеляційному порядку.

Кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху, що спричинило потерпілій середньої тяжкості тілесні ушкодження, є вірною і ніким не ставиться під сумнів.
Відповідно до ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Призначене покарання за своїм видом та розміром повинно бути відповідним характеру вчинених дій, ступеню їх тяжкості та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують та обтяжують.
Основне покарання обвинуваченому за ч. 1 ст. 286 КК України призначено відповідно до вимог ст. 65 КК України, при цьому судом першої інстанції враховано ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_7 кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії невеликої тяжкості, та обставини його вчинення, відомості про особу обвинуваченого, котрий повністю визнав вину у вчиненому, частково відшкодував потерпілій шкоду, до кримінальної відповідальності притягується вперше, не перебуває на обліку у лікарів психіатра і нарколога, зареєстрований як ФОП, зі слів працює. Обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_7 , судом визнано щире каяття, надання медичної допомоги потерпілій безпосередньо після вчинення злочину. Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого судом не встановлено.
Правильно врахувавши зазначені обставини в їх сукупності, суд першої інстанції прийшов до вірних висновків, що для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів необхідно призначити йому за ч. 1 ст. 286 КК України основне покарання у виді штрафу, визначивши його мінімальний розмір відповідно до санкції вищезазначеної норми кримінального закону, з чим колегія суддів погоджується.
Разом з тим слушними є доводи прокурора про безпідставність не призначення обвинуваченому ОСОБА_7 додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.
Так, відповідно п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», при призначенні покарання за відповідною частиною ст. 286 КК суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.
Як вбачається з вироку суду, при призначенні ОСОБА_7 покарання судом було враховано, в сукупності, наведені вище дані про особу обвинуваченого та обставини, які пом`якшують покарання, на підставі чого було зроблено висновок про призначення обвинуваченому мінімального покарання, в межах санкції відповідної статті КК України, у виді штрафу, без застосування додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами.
Проте висновок суду в частині незастосування до обвинуваченого додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами належним чином не вмотивований, що суд мав би зробити з огляду на те, що в суді першої інстанції прокурор просив призначити ОСОБА_7 додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на два роки, і з такою позицією прокурора погоджувалась потерпіла.
Таким чином, суд першої інстанції, не вмотивувавши в цій частині прийняте рішення, та не в повній мірі врахувавши характер та мотиви допущених обвинуваченим порушень правил безпеки дорожнього руху, на думку колегії суддів, необґрунтовано не призначив обвинуваченому додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

За наведених обставин, вирок суду щодо ОСОБА_7 підлягає скасуванню в частині призначеного покарання, внаслідок невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, а апеляційна скарга заступника прокурора м. Києва задоволенню частково

При постановленні нового вироку, колегія суддів, у відповідності до вимог ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_7 кримінального правопорушення, вищенаведені дані про його особу, встановлені судом першої інстанції обставини, зокрема й ті, які пом`якшують покарання обвинуваченого, і вважає за необхідне призначити йому основне покарання у такому самому виді та розмірі, як це зробив суд першої інстанції та додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами строком на 1 рік.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги захисника в частині неправильного вирішення судом першої інстанції цивільного позову потерпілої, колегія суддів виходить з того, що під час судового розгляду у суді першої інстанції обвинувачений повністю визнав цивільний позов в частині відшкодування потерпілій матеріальної шкоди в розмірі 5624 грн. 85 коп., ця сума підтверджується дослідженими в суді першої інстанції доказами, дані яких сторонами не оспорювались, з урахуванням чого, та на підставі положень ч.3 ст. 349 КПК України, обвинувачений та захисник позбавлені права оскаржувати ці обставини в апеляційному порядку.

Щодо доводів апеляційної скарги захисника в частині необхідності зменшення розміру моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню, з 30 000 грн. до 10 000 грн., то колегія суддів не вбачає підстав для їх задоволення, так як суд першої інстанції, частково задовольняючи позовні вимоги потерпілої в цій частині, вмотивував прийняте рішення характером протиправних дій відповідача, глибиною фізичних і моральних страждань потерпілої, тяжкістю вимушених змін у її житті. Ці висновки суду ґрунтуються на досліджених у судовому засіданні доказах і колегія суддів погоджується з ними.

Таким чином, апеляційна скарга захисника ОСОБА_5 задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 420 КПК України, колегія суддів,
УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу заступника прокурора м. Києва ОСОБА_6 задовольнити частково, апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 залишити без задоволення.
Вирок Святошинського районного суду м. Києва від 03 серпня 2015 рокущодо ОСОБА_7 скасувати в частині призначеного йому покарання та ухвалити в цій частині новий вирок.

Призначити ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 286 КК України покарання у виді у виді штрафу в розмірі 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3 400,00 грн., з позбавленням права керувати транспортними засобами на 1 рік.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Вирок колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва набирає законної сили з часу проголошення та може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня його оголошення.

Судді:

______________ ______________ _______________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3