Справа № 126/1285/15-к
Провадження №11-кп/772/679/2015
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 серпня 2015 рокум. Вінниця

Апеляційний суд Вінницької області в складі:
головуючого-судді: ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря: ОСОБА_5

обвинуваченого: ОСОБА_6

адвоката: ОСОБА_7

розглянула 28 серпня 2015 року у відкритому судовому засіданні у м. Вінниці кримінальне провадження, що внесене до ЄРДР за №0000100 за апеляційною скаргою прокурора на ухвалу Бершадського районного суду Вінницької області від 11 червня 2015 року, відносно

ОСОБА_6 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Дяківка Бершадського р-ну Вінницької області, жителя АДРЕСА_1 , раніше не судимого

обвинуваченого за ч.1 ст.402 КК України, згідно якої ОСОБА_6 був звільнений від кримінальної відповідальності з передачею його на поруки трудовому колективу ТОВ «Світанок-Агросвіт» с. Шляхова Бершадського р-ну Вінницької обл., якщо він протягом 1 року з дня передачі на поруки виправдає довіру колективу, не ухилятиметься від заходів виховного характеру та не порушуватиме громадського порядку.

Кримінальне провадження відносно нього закрито.

За участю прокурора: ОСОБА_8

В С Т А Н О В И В:

До Бершадського районного суду надійшов обвинувальний акт згідно якого ОСОБА_6 звинувачував ся в тому, що будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації, військової частини - польова пошта НОМЕР_1 в порушення вимог ст. ст. 17, 65 Конституції України, ст. ст. 1,2 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», положень Військової присяги, ст. ст. 11, 16, 30, 37, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, 05 вересня 2014 року близько 9 год. 00 хв. в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_2 , який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , діючи з прямим умислом, відкрито відмовився виконати наказ військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_3 №351 від 04 вересня 2014 року «Про повернення військовослужбовців військової частини польова пошта НОМЕР_1 до місця виконання завдання» та припис щодо вибуття останнього до постійного місця дислокації військової частини польова пошта НОМЕР_1 , яка дислокується в зоні проведення Антитерористичної операції, які були видані уповноваженою особою, в межах своїх повноважень, із дотриманням належної форми і порядку їх віддання, а також ґрунтувались на законі, за змістом не суперечать чинному законодавству, та згідно яких ОСОБА_6 був зобов`язаний 10 вересня 2014 року прибути до місця постійної дислокації військової частини польова пошта НОМЕР_1 , яка дислокується в зоні проведення Антитерористичної операції, тому своїми діями підірвав боєготовність та боєздатність вказаної військової частини.

Під час судового розгляду надійшло клопотання трудового колективу, підтримане обвинуваченим який просив передати ОСОБА_6 їм на поруки, де він працює електриком.

Враховуючи зазначене клопотання та те, що ОСОБА_6 вперше притягується до кримінальної відповідальності за вчинення злочину середньої тяжкості, щиро покаявся, по місцю проживання і роботи характеризується позитивно, працює, колектив поручився за нього, а він пообіцяв спокутати провину перед колективом, тому суд і прийняв рішення про закриття кримінального провадження звільнивши його в порядку ст.47 КК України від кримінальної відповідальності із передачею його на поруки.

Прокурор не згодившись із таким рішенням просив в своїй апеляції скасувати ухвалу суду та направити обвинувальний акт на новий судовий розгляд зі стадії підготовчого судового засідання, посилаючись на неналежне дослідження всіх доводів, необґрунтоване і невмотивоване рішення, що не відповідає суспільній небезпеці винного в умовах сьогодення, а призначене йому покарання таким, що не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення, особі обвинуваченого та суспільній небезпеці вчиненого ним.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду; пояснення прокурора, підтримавшого доводи апеляційної скарги; обвинуваченого ОСОБА_6 і його адвоката ОСОБА_7 , які заперечили проти них; виступи їх всіх в судових дебатах, в підтримання висловлених позицій; дослідивши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали кримінального провадження та додатково надані його учасниками; апеляційний суд дійшов висновку про залишення без змін прийнятого судового рішення із наступних підстав.

Суд розглянув клопотання про звільнення ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності на підставі ст.47 КК України у відповідності із нормами ч.4 ст.286 України.

Оскільки таке клопотання надійшло в процесі судового розгляду воно безпосередньо було подано суду, що не вимагає обов`язкової його реєстрації через канцелярію суду.

По формі і змісту як клопотання посвідчене підписом і печаткою так і протокол колективу про передачу ОСОБА_6 на поруки не викликає сумнівів в законності і достовірності.

В матеріалах кримінального провадження також міститься доручення на ОСОБА_9 представляти інтереси колективу в суді (а.с.69).

За наявності клопотання колективу, підтриманого обвинуваченим, першої судимості, середнього ступеню тяжкості скоєного правопорушення та щирого каяття у суду були всі підстави до звільнення ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності на підставі ст.47 КК України, що суд і зробив та у відповідності із нормами ч.2 ст.284 КПК України закрив кримінальне провадження.

Підстави до скасування судового рішення із призначенням нового розгляду чітко регламентовані ст.ст.412, 415 КПК України.

Неналежне дослідження доказів, необґрунтованість клопотання колективу, тим більше без зазначення в чому воно полягає не передбачені зазначеними нормами як підстави до його скасування.

Більш того, апеляція не містить доводів порушення закону на стадії підготовчого провадження, оскільки прокурор просить повернути кримінальне провадження саме на цю стадію та не зазначено яким законом апеляційна інстанція при цьому має керуватись.

Щодо законності самого клопотання, згідно наказу керівника ТОВ «Світанок-Агросвіт» ОСОБА_6 був прийнятий на роботу електриком.

На той час по наказу командира в/ч2248 від 04.11.2014 року він був виведений поза штат особового складу. Хоча Закон України «Про військовий обов`язок та військову службу» такого поняття не містить.

Згідно іншого наказу з 10.09.2014 року йому були припинені виплати грошового забезпечення.

За Указом Президента України від 06.05.2015 року за №254,2015 всі військовослужбовці, які були призвані на військову службу під час мобілізації від 06.05.2014 року підлягали звільненню в запас у травні-липні 2015 року.

На підставі чого, ОСОБА_6 використав своє конституційне право на працю, за наявності утриманців малолітньої дитини і непрацюючої дружини працевлаштувався. Немає ніяких претензій щодо законності прийняття його на роботу.

Закон не вимагає також тривалості перебування на займаній посаді, яке би давало підстави колективу просити передати обвинуваченого на поруки.

Стосовно щирості каяття, на думку суддів воно є таким.

Як вбачається із пояснень обвинуваченого в апеляційному суді, він добровольцем записався до лав ЗСУ, був направлений в зону АТО, перебував там більше 3-х місяців, з 14.05.2014 року по 29.08.2014 року, був там поранений, лікувався, знов повернувся на місце дислокації в зону АТО, звідки разом із 70 солдатами був переданий в підпорядкування Облвійськомату.

Причину своєї відмови та інших 70 солдат виконати наказ знову повернутися в зону АТО пояснив незабезпеченням їх зброєю і обмундируванням, що ставило під загрозу їхнє життя.

За наявності виконання їхніх умов вони би продовжували служити в зоні АТО.

Проте, свою провину визнавав, каявся, що так трапилось, оскільки захищав країну не під примусом, а добровільно, за віддану службу 02.10.2014 року нагороджувався медаллю, (а.с.64) «За оборону рідної держави», але відмова виконати наказ перекреслила бойові досягнення.

Відмова ОСОБА_6 від дачі пояснень на підставі ст.63 Конституції України на стадії досудового слідства не впливає на законність ухвали і не є підставою до її скасування.

Не вірити у щирість каяття у суду немає ніяких підстав.

ОСОБА_6 самовільно не залишав службу, не ухилявся від її продовження, про що засвідчує відсутність кримінального провадження за ст.408 КК України.

Відсутність наказу про його персональну демобілізацію чого він добивається до теперішнього часу за наявності Указу Президента України не вина ОСОБА_6 , не впливає на законність його працевлаштування та клопотання колективу про передачу його на поруки.

Посилання у скарзі на надто м`яке покарання ОСОБА_6 , то воно взагалі йому не обиралось. Він звільнений від нього і від кримінальної відповідальності.

Оскільки апеляційна скарга прокурора не містить доводів, які би давали підстави до скасування, прийнятого рішення місцевим судом, апеляційний суд дійшов висновку про залишення її без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 405, 407, 412, 415, 419 КПК України, апеляційний суд -

У Х В А Л И В :
Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення.

Ухвалу Бершадського районного суду Вінницької області від 11 червня 2015 року щодо звільнення ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності на підставі ст.47 КК України із передачею його на поруки трудовому колективу ТОВ «Світанок-Агросвіт» залишити без змін.

Дана ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 3 місяців з дня вручення копії судового рішення засудженому.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4

З оригіналом вірно: