В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
11 лютого 2016 року м. Черкаси

Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого: судді ОСОБА_1

при секретарях ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участі прокурорів ОСОБА_4 і ОСОБА_5 , потерпілого ОСОБА_6 , представника потерпілого ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_8 , захисника ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Черкаси кримінальне провадження № 0000023 за звинуваченням

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Нікольське Білозірського району Херсонської області, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, одруженого, не працюючого, не судимого, мешканця АДРЕСА_1 ,

в скоєнні злочину, відповідальність за який передбачено ч.2 ст. 125 КК України, суд

встановив:

Підсудний (обвинувачений) ОСОБА_8 близько 10 години 10 хвилин 12 грудня 2013 року знаходився поблизу в`їзду до садового товариства «Машинобудівник», розташованого по вул. Чайковського, 82 в м. Черкаси, де зустрів потерпілого ОСОБА_6 , який перебував за кермом легкового автомобіля ВАЗ-2104 при виїзді з території садового товариства на проїжджу частину вулиці Чайковського. У зв`язку із тим, що між ними склались особисті неприязні стосунки, обвинувачений через відчинене вікно автомобіля зі сторони водія умисне наніс потерпілому біля трьох ударів кулаками в обличчя, заподіявши йому легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, у вигляді перелому кісток носа, крововиливу, саден м`яких тканин носа.

Таким чином своїми умисними діями ОСОБА_8 скоїв кримінальне правопорушення (злочин), передбачений ч.2 ст. 125 КК України умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Підсудний ОСОБА_8 винним себе не визнав і пояснив, що між ним та потерпілим ОСОБА_6 склались неприязні стосунки із-за того, що він, як електрик, відключив садовий будинок потерпілого від електропостачання. Приблизно о 10 год. 12.12.2013 р. на території садового товариства біля нього зупинився автомобіль, з якого вийшов потерпілий ОСОБА_6 і наніс йому декілька ударів руками. Він не відповідав, а тільки прикривався від ударів потерпілого, який припинив свої дії після того, як хтось із очевидців крикнув до нього.

Вина підсудного у скоєнні зазначеного злочину доведена наступними доказами.

Потерпілий ОСОБА_6 пояснив суду, що у нього дійсно склались неприязні стосунки з підсудним ОСОБА_8 , який безпідставно відключив садовий будинок, в якому він проживає із сім`єю, від електропостачання. Біля 09 год. 30 хв. 12.12.2013 р. він проїжджав по території садового товариства і попросив підсудного підключити електроенергію, але той пригрозив йому і він поїхав на зустріч з працівником міліції Мохоньком. Біля 10 год. 10 хв. того ж дня він разом із ОСОБА_10 знову проїжджав по території садового товариства і підсудний зупинив його, махнувши рукою, а потім підійшов до автомобіля. Він опустив скло передніх дверей, але підсудний наніс йому три удари кулаками в обличчя, після чого потерпілий повідомив працівника міліції про скоєний підсудним злочин.

Свідок ОСОБА_11 підтвердила суду, що за вказаних обставин вона перебувала в салоні автомобіля, яким керував потерпілий ОСОБА_6 , і бачила, як обвинувачений ОСОБА_8 наніс потерпілому біля трьох ударів руками в обличчя, від чого у того з носа пішла кров.

Свідок ОСОБА_12 пояснила в судовому засідання, що біля 10 год. 12.12.2013 р. була очевидцем того, що обвинувачений ОСОБА_8 через відчинене вікно автомобіля наніс декілька ударів руками потерпілому ОСОБА_6 , який сидів за кермом автомобіля.

Свідок ОСОБА_13 дав показання про те, що вранці 12.12.2013 р. він, як працівник міліції, спілкувався із потерпілим ОСОБА_6 , у якого на обличчі не було ніяких тілесних ушкоджень, та з його дружиною. Після цього ОСОБА_6 знову приїхав до нього через 15-20 хвилин і повідомив, що його тільки що побив підсудний ОСОБА_8 . При цьому на куртці потерпілого були сліди снігу, на обличчі кров, пошкоджений ніс, тому він направив його на судово-медичний огляд.

За висновками судово-медичної експертизи № 312 потерпілому ОСОБА_6 внаслідок дії тупих предметів причинено перелом кісток носа, крововилив, садна м`яких тканин носа, що відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я (а.с.168).

Суд вважає, що вказані докази в своїй сукупності доводять винуватість ОСОБА_8 в тому, що саме він біля 10 години 10 хвилин 12 грудня 2013 року умисне заподіяв потерпілому ОСОБА_6 зазначені тілесні ушкодження.

Так, свідок ОСОБА_14 пояснив, що потерпілий ОСОБА_15 після бесіди з ним через незначний проміжок часу, який обчислюється декількома десятками хвилин, звернувся до нього як до працівника міліції з повідомленням про злочин. При цьому на його обличчі були тілесні пошкодження, а на одязі сніг.

Потерпілий і свідок ОСОБА_10 пояснили наявність снігу на одязі потерпілого тим, що підсудний ОСОБА_16 під час побиття кинув на потерпілого снігом.

З наведеного висновку експертизи встановлено, що працівник міліції ОСОБА_14 в той же день, тобто 12.12.2013 р., видав потерпілому ОСОБА_15 направлення до відділу судово-медичної експертизи.

Показання свідка Домаш перевірені слідчим експериментом, під час якого встановлено, що свідок могла бачити обставини події, а саме побиття обвинуваченим потерпілого (а.с.171).

Висновок судово-медичної експертизи про те, що тілесні ушкодження могли бути заподіяні потерпілому ОСОБА_15 за обставин, вказаних ним під час слідчого експерименту (а.с.164-166, 168), об`єктивно підтверджує показання потерпілого, незважаючи на те, що слідчий експеримент не було проведено в умовах, максимально наближених до обставин події, адже під час слідчого експерименту вияснялось взаємне розташування потерпілого і обвинуваченого та механізм нанесення потерпілому ударів, а умови проведення слідчої дії не вплинули на вияснення цих обставин.

Таким чином, показання потерпілого і вказаних свідків узгоджуються між собою та з висновком експертизи, і у суду немає підстав сумніватись в достовірності цих доказів.

На підставі викладеного суд прийшов до висновку, що ОСОБА_8 винен в умисному легкому тілесному ушкодженні, що спричинило короткочасний розлад здоров`я потерпілого ОСОБА_6 , тобто в скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, і його вина в цьому доведена.

Цей злочин вчинено на ґрунті особистих неприязних стосунків, існування яких не заперечували обвинувачений і потерпілий, а також підтвердили свідки ОСОБА_10 , ОСОБА_14 і ОСОБА_17 .

Суду надано докази, які, на думку сторони захисту, виправдовують обвинуваченого.

Свідок ОСОБА_18 пояснив, що після 10.12.2013 р. на території садового товариства бачив підсудного ОСОБА_19 та потерпілого ОСОБА_15 і хтось із них бив іншого.

Свідок ОСОБА_20 пояснив суду, що випадково узнав про інцидент між ОСОБА_15 і ОСОБА_19 , з якими незнайомий, і пригадав, що півроку до цього взимку бачив частину конфлікту між двома мужчинами, під час якого один ( ОСОБА_15 ) біля автомобіля наносив удари руками іншому ( ОСОБА_19 ).

Також судом допитана свідок ОСОБА_21 , яка дала показання про те, що біля 10 год. 12.12.2013 р. на території садового товариства потерпілий ОСОБА_15 наносив удари обвинуваченому ОСОБА_19 , після чого сів до автомобіля і поїхав з місця події.

Проаналізувавши показання цих свідків і оцінивши їх в сукупності з іншими доказами, суд вважає, що ці докази не спростовують винуватості підсудного в умисному заподіянні потерпілому тілесних ушкоджень, виходячи з наступного.

Свідок ОСОБА_22 не пам`ятає дати події і не бачив автомобіля біля тих мужчин, які начебто конфліктували в його присутності, хоча свідки ОСОБА_17 і ОСОБА_23 зазначають, що конфлікт між ОСОБА_19 і ОСОБА_15 відбувся біля автомобіля потерпілого.

При перевірці показань свідка ОСОБА_23 під час слідчого експерименту встановлено, що з того місця, де той начебто перебував, видимість місця ймовірного конфлікту обмежена із-за перешкод (а.с.170).

Свідок ОСОБА_24 пояснив суду, що в той час, коли потерпілий ОСОБА_15 повідомив йому телефоном про те, що його тільки що побили і він звертається для судово-медичного огляду, він їхав в одному автобусі зі свідком ОСОБА_21 на значній відстані від території садового товариства «Машинобудівник». Таким чином, свідок ОСОБА_17 не могла бути очевидцем події, про яку вона розповіла в судовому засіданні. Свідок ОСОБА_17 перебуває в неприязних стосунках з потерпілим ОСОБА_15 і суд вважає, що у неї є підстави для того, щоб обмовити потерпілого.

Виходячи з наведеного, суд приходить до висновку про те, що свідки ОСОБА_22 , ОСОБА_23 і ОСОБА_17 дали суду неправдиві показання щодо події 12.12.2013 р. або умисно, або добросовісно помиляючись у сприйнятті та відтворенні обставин іншої події, очевидцями якої вони дійсно були, в даті цієї події та в її учасниках. Їх показання спростовуються іншими наведеними у вироку доказами, які не викликають у суду сумнівів в своїй достовірності.

Суд не бере до уваги показання свідка ОСОБА_25 про те, що вранці 12.12.2013 р. він перебував разом із свідком ОСОБА_21 на території садового товариства і нібито бачив, як обвинувачений ОСОБА_16 захищався від ударів потерпілого ОСОБА_15 . Судом встановлено, що свідок ОСОБА_17 не могла під час конфлікту між обвинуваченим та потерпілим перебувати на території садового товариства.

Крім того, стороною захисту цей доказ (показання свідка ОСОБА_26 ) отримано без дотримання порядку, передбаченого КПК України, зокрема, ст. 93 вказаного Кодексу, тому що про існування цього доказу стороні обвинувачення і потерпілому не повідомлялось ні під час досудового розслідування, яке тривало з січня по грудень 2014 року, ні при відкритті кримінального провадження.

З огляду на викладене суд на підставі ст. 89 КПК України визнає показання свідка ОСОБА_25 недопустимим доказом.

Призначаючи покарання у межах, встановлених у санкції статті, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, суд враховує обставини скоєного злочину, ступінь його тяжкості, особу винного й обставини, що пом`якшують його покарання.

Обвинувачений не судимий і не притягувався до кримінальної відповідальності, за місцем проживання характеризується позитивно, що пом`якшує його покарання. Вчинений ним злочин є злочином невеликої тяжкості згідно з класифікацією тяжкості злочинів, яка міститься в ст. 12 КК України. Наявність пом`якшуючих та відсутність обтяжуючої покарання обставин приводить суд до висновку про те, що для виправлення підсудного і попередження нових злочинів йому слід обрати покарання у вигляді штрафу.

Підстав для зміни або скасування запобіжного заходу не встановлено. Речові докази та процесуальні витрати відсутні.

Потерпілим ОСОБА_6 заявлено цивільний позов про стягнення з підсудного ОСОБА_8 на відшкодування моральної шкоди 10 000 грн. Суд вважає доведеним, що підсудний заподіяв потерпілому моральну шкоду тим, що умисне причинив йому тілесні ушкодження, у зв`язку з чим потерпілий відчував фізичний біль і певний час не міг виконувати свою роботу, що підтвердив свідок ОСОБА_27 . Разом із тим, враховуючи те, що непоправних наслідків для потерпілого не наступило, враховуючи характер і ступінь тяжкості заподіяних йому тілесних ушкоджень, характер і обсяг моральних страждань, користуючись принципами розумності і справедливості, суд вважає, що для компенсації завданої моральної шкоди буде достатнім стягнення з засудженого 1000 грн. В задоволенні решти цивільного позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 373, 374 КПК України, суд

у х в а л и в :

ОСОБА_8 визнати винним у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, і призначити покарання у вигляді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.

До набрання вироком законної сили запобіжний захід підсудному ОСОБА_8 залишити особисте зобов`язання.

Стягнути з засудженого ОСОБА_8 на користь потерпілого ОСОБА_6 на відшкодування моральної шкоди 1000 грн., в задоволенні решти цивільного позову відмовити.

Копію вироку вручити прокурору і підсудному негайно після проголошення. На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Черкаської області через Придніпровський районний суд м. Черкаси в установленому законодавством порядку на протязі 30 днів з дня проголошення вироку.
Головуючий: ОСОБА_1