Дата документу Справа № 311/1852/2013
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/778/53/15
Єдиний унікальний № 311/1852/2013 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія ст. 342 ч. 2 КК України Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 листопада 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі суддів:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

представника потерпілої ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_10 ,

обвинуваченого ОСОБА_11 ,

захисників ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку, матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000042, за апеляційними скаргами прокурора, який брав участь у провадженні, та потерпілої ОСОБА_8 , на вирок Василівського районного суду Запорізької області від 22 листопада 2013 року, яким

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. П`ятихатки Василівського району Запорізької області, громадянина України, з вищою освітою, розлученого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

виправдано за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 342 КК України, у зв`язку з недоведеністю складу зазначеного правопорушення в його діях.

Запобіжний захід у виді підписки про невиїзд, обраний в порядку КПК України (в ред. 1960 р.) скасовано.

Цивільні позови ОСОБА_8 та ОСОБА_9 залишено без розгляду.

В С Т А Н О В И Л А:
Як зазначено у вироку, органами досудового розслідування ОСОБА_11 обвинувачувався у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 342 КК України за наступних обставин.

Так, 27.03.2012 року Михайлівським районним судом Запорізької області винесено рішення про визнання договору позики грошових коштів від 17.05.2011 року, укладеного між ОСОБА_15 і ОСОБА_11 дійсним та стягнення з ОСОБА_11 на користь ОСОБА_15 суми боргу в розмірі 166 220, 80 гривень.

26.04.2012 року старший державний виконавець відділу державної виконавчої служби Михайлівського РУЮ Запорізької області ОСОБА_8 відкрила виконавче провадження № 32340703 по виконанню виконавчого листа № 2-172/2012, виданого Михайлівським районним судом 27.03.2012 року про стягнення з ОСОБА_11 на користь ОСОБА_15 суми боргу в розмірі 166 220, 80 гривень.

У передбачені ст. ст. 25, 35 Закону України «Про виконавче провадження» строки, ОСОБА_11 самостійно рішення суду не виконав, в зв`язку з чим, старший державний виконавець ОСОБА_8 розпочала примусове виконання рішення суду.

З цією метою 31.05.2012 року приблизно о 10 годині 30 хвилин ОСОБА_8 спільно з державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Михайлівського РУЮ Запорізької області ОСОБА_9 , прибули безпосередньо до приміщення маслоцеху, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , де виявили лінію з виробництва соняшникової олії, що підлягає опису.

Тоді ж, ОСОБА_11 , знаходячись в приміщенні маслоцеху, діючи з умислом, направленим на вчинення опору законним діям державних виконавців ВДВС Михайлівського РУЮ при виконанні ними службових обов`язків, штовхнув двома руками старшого державного виконавця ВДВС Михайлівського РУЮ ОСОБА_8 . Відразу ж після цього, продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_11 взяв однією рукою за формену сорочку в області коміра державного виконавця ВДВС Михайлівського РУЮ ОСОБА_9 , а іншою рукою за комір сорочки понятого ОСОБА_16 і, застосовуючи фізичну силу, виштовхнув ОСОБА_9 і ОСОБА_16 з приміщення маслоцеху в кімнату для видачі олії і, залишивши приміщення маслоцеху, закрив за собою двері, обладнанні автоматичним запираючим пристроєм, тим самим, залишив ОСОБА_8 одну в приміщенні маслоцеху, звідки вона не могла вийти без сторонньої допомоги протягом 30 хвилин. Після цього ОСОБА_11 , продовжуючи свої злочинні дії, використовуючи фізичну силу виштовхав державного виконавця ОСОБА_9 , а також понятих ОСОБА_16 і ОСОБА_17 , який від початку виконавчих дій перебував у кімнаті по видачі олії, з приміщення для видачі олії на вулицю, та, перекривши отвір вхідних дверей власним тулубом, протягом 30 хвилин не дозволяв ОСОБА_9 увійти в приміщення маслоцеху. Таким чином, ОСОБА_11 шляхом активної фізичної протидії перешкодив державним виконавцям ВДВС Михайлівського РУЮ ОСОБА_18 та ОСОБА_9 виконанню своїх службових обов`язків.

Органом досудового розслідування дії ОСОБА_11 були кваліфіковані, як вчинення опору державному виконавцю під час виконання ним службових обов`язків, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 342 КК України.

Дослідивши в судовому засіданні докази у кримінальному провадженні, суд першої інстанції дійшов висновку про недоведеність обвинувачення ОСОБА_11 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, внаслідок чого виправдав його, а цивільні позови потерпілих ОСОБА_8 та ОСОБА_9 залишив без розгляду.

При цьому суд першої інстанції мотивував свої висновки тим, що в основу обвинувачення покладені суперечливі, непослідовні та такі, що викликають сумніви у своїй правдивості, показання потерпілих ОСОБА_8 і ОСОБА_9 , свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_19 , ОСОБА_17 , ОСОБА_15 та ОСОБА_20 ; відсутністю допустимих доказів штовхання державного виконавця ОСОБА_8 , окрім її та потерпілого ОСОБА_9 показань; відсутністю переконливих доказів неможливості виходу ОСОБА_8 з кімнати видачі олії без сторонньої допомоги, визнавши показання свідків ОСОБА_20 та ОСОБА_16 суперечливими, а показання останнього також неправдивими, показання свідка ОСОБА_19 - недопустимими, показання свідка ОСОБА_17 - сумнівними з огляду на показання свідків ОСОБА_21 та ОСОБА_22 ; сумнівністю законності проведення виконавчих дій державними виконавцями ОСОБА_8 і ОСОБА_9 та порушення ними нормативно-правових актів, якими регулюються виконання судових рішень.

В апеляційних скаргах:

- прокурор, який брав участь у провадженні, посилається на незаконність вироку через невідповідність викладених у ньому висновків, фактичним обставинам кримінального провадження. При цьому зазначає, що винуватість ОСОБА_11 у вчиненні кримінального правопорушення підтверджується показами потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_23 , ОСОБА_17 і ОСОБА_20 , які є достовірними, не мають суперечностей і достовірно доводять подію кримінального правопорушення, та до яких суд безпідставно критично поставився, навівши несуттєві протиріччя у зазначених показах. Хоча ці та інші протиріччя наведені у вироку щодо дрібних деталей у показах потерпілих та свідків говорять про їх об`єктивність, оскільки кожна особа сприймає подію по своєму та відтворює її на свій лад, враховуючи при цьому, що з часу вчинення кримінального правопорушення пройшов тривалий час.

Крім того, вказує, що судом допущено включення у вирок формулювань, які ставлять під сумнів невинуватість виправданого. Так, судом зазначено, що з пояснень свідків як сторони обвинувачення, так і сторони захисту встановлено, що потерпіла ОСОБА_8 перебувала як в приміщенні масло цеху, так і в кімнаті по видачі олії. З пояснень потерпілих ОСОБА_8 та ОСОБА_9 встановлено факт штовхання ОСОБА_8 до приміщення маслоцеху обвинуваченим ОСОБА_11 , тобто суд погодився з формулюванням обвинувачення, що від дій ОСОБА_11 , ОСОБА_8 опинилась у приміщенні маслоцеху. Хоча у своїх показах обвинувачений ОСОБА_11 зазначав, що взагалі не торкався потерпілих, факту поштовху не було, тобто у цій частині висновки суду мають суперечності. При цьому суд не зазначив, чому покази потерпілої ОСОБА_8 залишив поза увагою, а покази обвинуваченого ОСОБА_11 вважав достовірними.

Також вказує, що судом із посиланням на покази свідків ОСОБА_24 , ОСОБА_25 та ОСОБА_26 , які вказували, що свідок ОСОБА_17 , прибув на територію олійниці після вказаних події, зазначено, що свідок ОСОБА_17 під час очної ставки з підозрюваним ОСОБА_11 надав покази, які суперечать показам наданим ним у суді, оскільки у першому випадку свідок вказав, що не бачив як ОСОБА_11 хапав державного виконавця ОСОБА_9 за формений одяг, а в другому, що був свідком цього. Проте, проявляючи вибірковість у показах свідків, суд прийняв до уваги покази свідків ОСОБА_24 , ОСОБА_25 та ОСОБА_26 , які є зацікавленими особами, оскільки ОСОБА_24 є колишньою дружиною обвинуваченого, ОСОБА_25 - сином обвинуваченого, а ОСОБА_27 - працівником ОСОБА_11 . Крім того, прокурор вважає, що покази свідків ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_28 , ОСОБА_26 , не можуть бути прийняття до уваги взагалі тому, що вказані особи прибули на територію олійниці вже після того як ОСОБА_8 вже вийшла з приміщення маслоцеху.

Окрім того, вказує, що посилаючись у вироку на протиріччя у показах потерпілих і свідків щодо перебування потерпілої ОСОБА_8 у форменому одязі, суд не надав уваги тому, що цю обставину у суді вказав лише свідок ОСОБА_15 , а враховуючи, що потерпіла ОСОБА_8 два дні проводила виконавчі дії 30.05.2013 р. та 31.05.2013 р., свідок з об`єктивних причин міг помилитись про точну дату коли ОСОБА_8 була у форменому одязі. Між тим, наявність чи відсутність форменого одягу державного виконавця об`єктивно не впливає на злочин вчинений ОСОБА_11 , враховуючи, при цьому, що обвинуваченому ОСОБА_11 було достовірно відомо, що державний виконавець ОСОБА_8 є представником влади і здійснює примусове виконання судових рішень та з квітня 2013 проводить виконавчі дії у виконавчому провадженні, де він є боржником.

Також вважає, що суд у вироку вдався до оцінки законності дій державних виконавців ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , що є порушенням меж судового розгляду, оскільки не вивчаючі усі матеріали виконавчого провадження, дослідивши окремі документи провадження, суд у цілому надав оцінку діям державних виконавців. При цьому проігнорував положення ст. 13 Закону України «Про державну виконавчу службу» щодо скарження дій або бездіяльності державних виконавців, яким обвинувачений не скористався.

Крім того, вказує, що твердження суду щодо можливості державним виконавцем ОСОБА_8 залишити приміщення маслоцеху через інші двері є помилковим та таким, що суперечить вимогам ст. 14 цього Закону.

Тому просить вирок суду першої інстанції скасувати та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_11 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 342 КК України та призначити покарання у виді штрафу в розмірі 3 400 гривень;

- потерпіла ОСОБА_8 посилається на незаконність вироку через порушення судом норм процесуального права і неправильного застосування норм матеріального права, а саме у зв`язку з неповнотою, необ`єктивністю судового розгляду, неправильною оцінкою дій ОСОБА_11 , невідповідністю висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам події.

Зазначає, що суд не надав належної оцінки її достовірним та правдивим показам та потерпілого ОСОБА_9 , які узгоджуються між собою, при цьому не навів у вироку переконливих доказів та мотивів, якими були б спростовані їх покази, недоречно вказавши на наявність протиріч у показах свідків та сумнівах у їх правдивості, зокрема свідка ОСОБА_15 , розбіжності в показах яких є дрібними, та не можуть слугувати підставою для ухвалення виправдувального вироку. Між тим, не звернув уваги на те, що покази потерпілих в частині того, що ОСОБА_11 штовхнув її потерпілу, не спростовані жодним з свідків. Не надав належної уваги показам свідка ОСОБА_20 , які також доводять винуватість ОСОБА_11 у вчиненні кримінального правопорушення, та зокрема і показанням самого обвинуваченого, який в судовому засіданні не заперечував факт того, що чинив опір та виштовхував потерпілого ОСОБА_9 та понятих, не надаючи змогу увійти до приміщення маслоцеху, утримуючи при цьому її потерпілому у приміщенні вказаного цеху.

Тому просить вирок суду першої інстанції скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Заслухавши в засіданні апеляційної інстанції доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарг; доводи сторін; в судових дебатах: прокурора, який у повному обсязі підтримав апеляційну скаргу прокурора, який брав участь у провадженні, а апеляційну скаргу потерпілої частково; потерпілих; обвинуваченого, зокрема і в останньому слові та його захисників, які просили вирок залишити без змін; повторно дослідивши обставини та докази у кримінальному проваджені; перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи скарг, колегія суддів, вважає, що апеляційна скарга прокурора, який брав участь у провадженні, підлягає задоволенню, а апеляційна скарга потерпілої ОСОБА_8 частковому задоволенню, з огляду на наступне.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим.

Зазначені вимоги судом першої інстанції дотримано не було.

Дослідивши та оцінивши докази у кримінальному провадженні у їх сукупності, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про недоведеність в діях ОСОБА_11 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 342 КК України, не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження. Такі висновки не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду кримінального провадження, частина з яких судом взагалі не взята до уваги, але які б могли істотно вплинути на його висновки за умови належного дослідження та оцінки, а в основу вироку покладено вибіркові докази, які до того ж є суперечливими, виправдувальний вирок суду, як постановлений з порушенням вимого кримінального процесуального закону, підлягає скасуванню з постановлення нового вироку на підставі ст. ст. 404, 405, 407, ч. 1 п. 3 ст. 409 КПК України.

За результатами проведеного апеляційного розгляду, колегія суддів об`єктивно встановила наступні обставини вчинення кримінального правопорушення.

27.03.2012 року Михайлівським районним судом Запорізької області винесено рішення про визнання договору позики грошових коштів від 17.05.2011 року, укладеного між ОСОБА_15 і ОСОБА_11 дійсним та стягнення з ОСОБА_11 на користь ОСОБА_15 суми боргу в розмірі 166 220, 80 гривень.

26.04.2012 року старший державний виконавець відділу державної виконавчої служби Михайлівського РУЮ Запорізької області ОСОБА_8 відкрила виконавче провадження № 32340703 по виконанню виконавчого листа № 2-172/2012 виданого Михайлівським районним судом 27.03.2012 року про стягнення з ОСОБА_11 на користь ОСОБА_15 суми боргу в розмірі 166 220, 80 гривень.

У передбачені ст.ст. 25, 35 Закону України «Про виконавче провадження» строки, ОСОБА_11 самостійно рішення суду не виконав, в зв`язку з чим старший державний виконавець ОСОБА_8 розпочала примусове виконання рішення суду.

З цією метою 31.05.2012 року приблизно о 10 годині 30 хвилин ОСОБА_8 спільно з державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Михайлівського РУЮ Запорізької області ОСОБА_9 прибули безпосередньо до приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , де виявили лінію з виробництва соняшникової олії, що підлягає опису. Тоді ж ОСОБА_11 , знаходячись біля приміщення маслоцеху, діючи з умислом, направленим на вчинення опору законним діям державних виконавців ВДВС Михайлівського РУЮ при виконанні ними службових обов`язків, штовхнув двома руками старшого державного виконавця ОСОБА_8 . Відразу ж після цього, продовжуючи свої злочинні дії ОСОБА_11 взяв однією рукою за формену сорочку в області коміра державного виконавця ОСОБА_9 а іншою рукою за комір сорочки понятого ОСОБА_16 , застосовуючи фізичну силу, виштовхав ОСОБА_9 і ОСОБА_16 з приміщення масло цеху і залишивши приміщення маслоцеху, закрив за собою двері, залишивши тим самим ОСОБА_8 одну в приміщенні маслоцеху, звідки вона не могла вийти без сторонньої допомоги протягом близько 30 хвилин. Після цього ОСОБА_11 , продовжуючи свої злочинні дії, використовуючи фізичну силу виштовхав державного виконавця ОСОБА_9 , а також понятих ОСОБА_16 та ОСОБА_17 , з приміщення для видачі олії на вулицю та перекривши отвір вхідних дверей власним тулубом, протягом приблизно 30 хвилин, не дозволяв ОСОБА_9 увійти до приміщення маслоцеху.

Висновок колегії суддів про винуватість ОСОБА_11 у вчиненні опору державним виконавцям ВДВС Михайлівського РУЮ ОСОБА_18 та ОСОБА_9 при виконанні ними своїх службових обов`язків шляхом активної фізичної протидії, за викладених обставин вчиненого кримінального правопорушення, підтверджується сукупністю зібраних доказів, досліджених та перевірених у судовому засіданні.

Так, допитаний в суді апеляційної інстанції обвинувачений ОСОБА_11 свою вину у скоєнні кримінального правопорушення не визнав та пояснив, що 31 травня 2012 року заважав державним виконавцям ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , зробити опис майна по виконавчому листу, виданому Михайлівським районним судом Запорізької області про стягнення з нього на користь ОСОБА_15 відповідної суми коштів, вважаючи їхні дії незаконними, не пускав їх до приміщення маслоцеху, при цьому ні до кого фізичної сили не застосовував.
Частково показання обвинуваченого, щодо обставин вчинення кримінального правопорушення, підтверджується показаннями потерпілих ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , так і свідків допитаних під час провадження в суді апеляційної інстанції.

Так, допитана потерпіла ОСОБА_8 послідовно та докладно пояснювала, що вона працює на посаді старшого державного виконавця ВДВС Михайлівського РУЮ Запорізької області. В неї в провадженні знаходилося виконавче провадження про стягнення з ОСОБА_11 на користь ОСОБА_15 боргу на підставі виконавчого листа, виданого Михайлівським районним судом за адресою, зазначеною у виконавчому документі - АДРЕСА_2 . Після закінчення строку на добровільне виконання рішення суду у травні 2012 року було встановлено, що житловий будинок за вказаною адресою відсутній, про що було складено відповідний акт. В межах виконавчого провадження було встановлено, що боржник ОСОБА_11 мешкає за адресою: АДРЕСА_1 .

30.05.2012 разом зі стягувачем, понятими, вона прибула за адресою АДРЕСА_1 . Боржнику були роз`яснені права, у тому числі і право на оскарження її дій. ОСОБА_11 пояснив, що його майна тут немає, оскільки розміщене на вказаній території майно належить його дружині - ОСОБА_24 . Вона пояснила ОСОБА_11 , що її необхідно впустити у приміщення за адресами: АДРЕСА_3 та АДРЕСА_3 розташованими на одній земельній ділянці. ОСОБА_11 спочатку відмовився впустити її проте пізніше впустив її на територію по АДРЕСА_3 . Перевіривши наявність майна за вказаною адресою, вона склала акт про відсутність майна за адресою. Нею було складено акт опису та арешту майна, яке вона виявила на території олійниці, на суму приблизно 40 000 грн.

31 травня 2012 року вона разом з державним виконавцем ОСОБА_9 , за заявою стягувача ОСОБА_15 у його присутності, за участю понятих ОСОБА_23 , ОСОБА_17 , та ОСОБА_16 , яким були роз`яснені їх права, зайшли на територію маслоцеху. Назустріч їм вийшов ОСОБА_11 , якому вони пояснили, що їм необхідно оглянути це приміщення за адресою АДРЕСА_3 та перевірити наявність там рухомого майна. ОСОБА_11 заперечував, оскільки пояснив, що нерухоме майно належить його дружині - ОСОБА_24 , однак ніяких документів не представив. Йому було роз`яснено, що їх цікавить рухоме майно, а саме - лінії з виробництва олії (як зазначав ОСОБА_15 в заяві на адресу начальника ВДВС). Вона, ОСОБА_9 та ОСОБА_16 , зайшли до приміщення, де була виявлена лінія з виробництва олії, а поняті ОСОБА_17 , ОСОБА_23 , і стягувач ОСОБА_15 , залишилися на порозі. Вона повідомила ОСОБА_11 , що буде проводитись опис вказаного майна. ОСОБА_11 почав заперечувати, і наказав вийти з приміщення. Після цього ОСОБА_11 штовхнув її руками в область плечей. ОСОБА_9 почав робити ОСОБА_11 зауваження, після чого ОСОБА_11 взяв руками ОСОБА_9 за формений одяг та понятого ОСОБА_16 за одяг та виштовхав їх, після чого закрив металеві двері в маслоцех, залишивши її одну в цьому маслоцеху. Самостійно вона вийти звідти не намагалася, оскільки було темно і вона нічого не бачила. Перебуваючи в цьому приміщені вона зателефонувала ОСОБА_20 та повідомила про те, що сталося. В приміщенні вона перебувала приблизно 20-30 хвилин. Після приїзду ОСОБА_20 , ОСОБА_11 відчинив двері і вона вийшла на вулицю, побачивши там працівників міліції. Після цього вона склала акт про вчинення опору державному виконавцю та вчинення насильства боржником.

Цивільний позов про відшкодування завданої моральної шкоди на суму 30 000 гривень підтримала в повному обсязі.

Допитаний в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_9 пояснив, що він працює на посаді державного виконавця ВДВС Михайлівського РУЮ Запорізької області. 31 травня 2012 року він разом з державним виконавцем ОСОБА_8 , ОСОБА_16 , та іншими понятими зайшли на територію маслоцеху за адресою: смт. Михайлівка. вул. Пушкіна, 185 та по вул. Пушкіна, 185-а для проведення виконавчих дій, при цьому ОСОБА_11 , доступ для огляду приміщення за адресою: АДРЕСА_3 надав добровільно. Згодом в іншому приміщені ОСОБА_8 виявила лінію з виробництва олії та сказала, що буде описувати її, а також сказала звати понятих. Після цього, ОСОБА_11 почав кричати, що вони нічого описувати не будуть та двома руками штовхнув ОСОБА_8 в область плечей. ОСОБА_11 повідомив, що нерухоме майно, та рухоме майно йому не належить, а належить іншій особі, при цьому ніяких документів ним надано не було. Потім ОСОБА_11 лівою рукою взяв його за комір форменого одягу (сорочки), а ОСОБА_16 правою рукою за комір його сорочки, та почав виштовхувати їх з приміщення. При цьому залізні двері в маслоцех де знаходилась ОСОБА_8 зачинилися. Хто закрив двері, він не пам`ятає, Після цього вони перемістилися в кімнату по видачі олії. ОСОБА_11 намагався зачинити двері в кімнату по видачі олії, однак вони не дали йому цього зробити. ОСОБА_11 став в проймі дверей і нікого не впускав. ОСОБА_8 була в приміщенні десь приблизно 30 хвилин. Пізніше приїхали співробітники міліції, дружина ОСОБА_11 , її син та ОСОБА_20 .

В повному обсязі підтримав і цивільний позов про відшкодування завданої моральної шкоди на суму 30 000 гривень.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_20 пояснила, що вона працює на посаді заступника начальник ВДВС Михайлівського РУЮ. 31.05.2012 року приблизно з 11.00 до 11.30 год., їй на мобільний телефон зателефонувала державний виконавець ОСОБА_8 і повідомила, що вона перевіряла майновий стан боржника ОСОБА_11 за адресою: АДРЕСА_1 та АДРЕСА_3 , під час проведення виконавчих дій ОСОБА_11 зачинив її в приміщенні маслоцеху. Начальник ВДВС дала їй вказівку з`явитися на місце проведення виконавчих дій. Вона викликала співробітників міліції. Коли вона прибула на місце, там знаходилися ОСОБА_9 , ОСОБА_17 , ОСОБА_16 , ОСОБА_15 , ОСОБА_23 і ОСОБА_11 . Останній при цьому стояв в дверях приміщення, розставивши руки, обпершись в лутку дверей при вході в маслоцех. На її запитання ОСОБА_11 повідомив, що він ОСОБА_8 не закривав, і на її пропозицію впустити її до приміщення ОСОБА_11 відповів відмовою. Через деякий час вона ввійшла до приміщення - там знаходилася ОСОБА_8 , яка пояснила, що ОСОБА_11 закрив її. Вона відкрила двері в приміщення маслоцеху та запросила ОСОБА_8 вийти. Після того, як вона з ОСОБА_8 вийшли, через деякий час приїхала дружина ОСОБА_11 - ОСОБА_24 та повідомила, що нерухоме майно за адресами: АДРЕСА_1 та АДРЕСА_3 належить їй. Після виходу з приміщення, ОСОБА_8 склала акт про вчинення опору державному виконавцю.

Для виконання виконавчого провадження про стягнення боргу з ОСОБА_11 приблизно в травні 2012 року була створена група державних виконавців, куди, крім неї, увійшли ОСОБА_9 та ОСОБА_8 . До 31 травня 2012 року інформації про те кому належить майно за адресою: АДРЕСА_1 у виконавчому провадженні не було.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_16 пояснив, що 31.05.2012 року він йшов до лікарні в смт. Михайлівка. Приблизно о 10.00 годині його запросила державний виконавець ОСОБА_8 в якості понятого для проведення виконавчих дій за адресою: АДРЕСА_1 де йому та іншим понятим ОСОБА_17 та ОСОБА_23 , були роз`яснені права понятих. Після цього вони за державним виконавцем ОСОБА_8 пройшли до маслоцеху. Першою пройшла ОСОБА_8 за нею ОСОБА_11 , потім він, за ним ОСОБА_9 і ОСОБА_17 , а стягувач ОСОБА_15 вже знаходився на території. До початку проведення виконавчих дій ОСОБА_11 повідомив ОСОБА_8 що він не є власником нерухомого майна по АДРЕСА_3 . Після того, як ОСОБА_8 пройшла до приміщення вона повідомила, що буде здійснювати опис лінії з виробництва олії, а ОСОБА_11 сказав, що вони нічого описувати не будуть та штовхнув ОСОБА_8 в верхню частину тулубу, після чого, схопивши його правою рукою, а ОСОБА_9 лівою рукою за комір форменої сорочки, виштовхав їх з приміщення по видачі олії. ОСОБА_8 була в приміщенні маслоцеху приблизно 20-25 хвилин. Хвилин через 20 приїхала ОСОБА_20 , яка розмовляла з ОСОБА_11 , а також дружина ОСОБА_11 та інші невідомі йому особи. Вийшовши з приміщення масло цеху ОСОБА_8 склала акт.

Свідок ОСОБА_23 пояснив, що 31.05.2012 року приблизно о 10 годині, він був запрошений державним виконавцем у якості понятого при проведенні виконавчих дій на території олійниці розташованій по вул. Пушкіна в смт. Михайлівка. Коли ОСОБА_8 пройшла до приміщення маслоцеху, за нею пішов ОСОБА_11 та інші. ОСОБА_8 почала кликати їх для участі у проведенні виконавчих дій. Після цього, побачив як ОСОБА_11 виштовхував понятого ОСОБА_16 та держвиконавця ОСОБА_9 з приміщення по видачі масла, яке знаходиться перед входом в маслоцех. ОСОБА_8 залишалася в приміщенні маслоцеху протягом 30 хвилин. Весь цей час ОСОБА_11 стояв у дверному отворі і не давав йому, ОСОБА_16 та ОСОБА_9 зайти в приміщення маслоцеху, а ОСОБА_8 вийти з нього. Потім приїхала заступник начальника ВДВС Михайлівського РУЮ ОСОБА_20 , яка стала з`ясовувати у ОСОБА_11 що відбувається. ОСОБА_11 відкрив двері в приміщення маслоцеху і в присутності ОСОБА_29 сказав ОСОБА_8 виходити з маслоцеху. Після цього, ОСОБА_8 вийшла з приміщення маслоцеху у схвильованому, стресовому стані.

Свідок ОСОБА_17 , пояснив, що 31.05.2012 року приблизно о 10 годині, він знаходився на території маслоцеху, що знаходиться по АДРЕСА_1 . На території маслоцеху його запросили державні виконавці в якості понятого при проведенні виконавчих дій. У приміщенні маслоцеху відбувалася розмова на підвищених тонах, хто саме кричав він не знає, але зрозумів, що почався конфлікт. Через деякий час побачив, що ОСОБА_11 застосовуючи силу виштовхує понятого ОСОБА_16 та держвиконавця ОСОБА_9 в приміщення за видачу масла. ОСОБА_11 виштовхав усіх з приміщення у двір, а старший держвиконавець ОСОБА_8 залишилася в приміщенні маслоцеху. Краснюку намагались перешкодити закрити двері в приміщення з видачі масла, ОСОБА_16 тримав двері, а ОСОБА_9 вставив ногу в дверний проріз. Побачивши, що відбувається на допомогу прибіг ОСОБА_15 , який став їм допомагати. ОСОБА_8 залишалася в приміщенні маслоцеху протягом приблизно 30 хвилин. Через деякий час приїхала заступник начальника ВДВС Михайлівського РУЮ ОСОБА_20 , яка стала з`ясовувати у ОСОБА_11 що відбувається. ОСОБА_11 відкрив двері в приміщення маслоцеху і в присутності ОСОБА_29 сказав ОСОБА_8 виходити з маслоцеху.

Свідок ОСОБА_15 пояснив, що 31.05.2012 року приблизно о 10 годині, він приїхав на територію маслоцеху, оскільки за день до цього старший держвиконавець ВДВС Михайлівського РУЮ ОСОБА_8 проводила опис майна на території маслоцеху за його участю і повідомила, що 31.05.2012 буде перевіряти збереження цього майна. Коли заходив на територію маслоцеху став свідком таких подій. Через вхідні двері у приміщенні щодо видачі масла побачив, що ОСОБА_11 із застосуванням сили виштовхував з даного приміщення держвиконавця ВДВС Михайлівського РУЮ ОСОБА_9 і понятого ОСОБА_16 . Коли підбіг ближче і знаходився на відстані приблизно 3-4 метрів від входу в кімнату з видачі масла, то чув, як ОСОБА_8 , яка знаходилася в приміщенні маслоцеху кликала на допомогу і кричала, щоб її випустили. В цей час ОСОБА_11 виштовхав ОСОБА_9 і ОСОБА_16 з приміщення маслоцеху. Побачивши, що відбувається, він подзвонив в міліцію і повідомив про дані події. Через деякий час приїхала заступник начальника ВДВС Михайлівського РУЮ ОСОБА_20 , після чого ОСОБА_11 відкрив двері приміщення маслоцеху і випустив ОСОБА_8 .

Крім того, в судовому засідання були дослідженні інші докази, зокрема:

протокол огляду місця події з додатками від 28.08.2012 року, яким оглянуто приміщення маслоцеху, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 (т.1 а.п. 176-185);

витяг з наказу по Головному управлінню юстиції у Запорізькій області від 21.01.2008 року № 337/07-07 про призначення ОСОБА_8 з 26.08.2008 року на посаду державного виконавця ВДВС Михайлівського РУЮ Запорізької області (т. 2 а.п. 25);

витяг з наказу по Головному управлінню юстиції у Запорізькій області від 11.07.2011 року № 381/07-09 про призначення ОСОБА_8 з 14.07.2011 року на посаду старшого державного виконавця ВДВС Михайлівського РУЮ Запорізької області ( т.2 а.п. 26);

витяг з наказу по Головному управлінню юстиції у Запорізькій області від 26.07.2011 року № 407/07-09 про призначення ОСОБА_9 з 26.07.2011 року на посаду державного виконавця ВДВС Михайлівського РУЮ Запорізької області (т.2 а.п. 27);

матеріали виконавчого провадження, які містять ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 10.04.2012 року, заяву ОСОБА_15 від 20.04.2012 року про прийняття до виконання виконавчого листа № 2-172/2012, виданого Михайлівським районним судом Запорізької області, про стягнення з ОСОБА_11 на його користь заборгованості в розмірі 166 220, 80 грн., вимогу державного виконавця ОСОБА_11 від 25.05.2012 року про добровільну сплату боргу, суму виконавчого збору та суму витрат на проведення виконавчих дій, розпорядження начальника ДВС Михайлівського РУЮ Запорізької області від 30.05.2012 року про створення виконавчої групи для здійснення виконавчих дій по виконавчому листу № 2-172/2012, постанову начальника ДВС Михайлівського РУЮ Запорізької області (без дати та номеру) про створення виконавчої групи для здійснення виконавчих дій по виконавчому листу № 2-172/2012 та інші документи (т.2 а.п. 30-67).

Оцінюючи показання потерпілих ОСОБА_8 і ОСОБА_9 , свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_20 , ОСОБА_17 , у частини застосування фізичного опору працівникам виконавчої служби при виконанні ними своїх службових обов`язків, колегія суддів не знаходить підстав для сумніву у їх правдивості, а тому як належні та допустимі кладе їх в основу обвинувального вироку.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що обвинувачення засноване на припущеннях, а покази потерпілих та вищевказаних свідків обвинувачення є суперечливими, непослідовними та такими, що викликають сумніви в їх правдивості, виходячи з наступного.

Пояснення які надали під час судового розгляду у суді апеляційної інстанції потерпілі ОСОБА_8 і ОСОБА_9 , свідки ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_20 , майже аналогічні показам даними ними в суді першої інстанції.

Разом з тим, суд першої інстанції такі покази визнав сумнівними, з точки зору їх правдивості, мотивуючи це суперечливостями та непослідовностями, однак на думку колегії суддів, цей суд не встановив даних, які б свідчили про неправдивість показань потерпілих та свідків, які до того ж були попереджені про юридичну відповідальність за неправдиві свідчення, а зазначені судом у вироку суперечливості є дрібними, які до того ж не міняють картину самої подій, щодо остаточного висновку про активний фізичний опір обвинуваченим ОСОБА_11 , законним діям державних виконавців.

Колегія суддів згодна і з доводами прокурора про те, що суд не приймаючи до уваги деталей у показах потерпілих та свідків щодо самої події, що свідчить про об`єктивність їх показів, навів несуттєві протиріччя у зазначених показах.

Зокрема, суд вказав, що покази свідка ОСОБА_23 , не достовірні щодо часу перебування свідків - ОСОБА_17 та ОСОБА_15 , на місці злочину та неправдивість показів свідка ОСОБА_15 у тому, що він приїхав на велосипеді чи на власному автомобіля, про що повідомила свідок ОСОБА_20 , чи перебування ОСОБА_8 у форменому одязі, тощо.

Ці деталі, на які посилався суд, і які стали підставою для визнання їх неправдивими, в цілому не мають ніякого відношення до самої події вчинення опору обвинуваченим ОСОБА_11 державним виконавцям.

Колегія суддів вважає покази потерпілих та свідків достовірними, такими що не мають між собою істотних суперечностей, оскільки доказують саму подію кримінального правопорушення. Їх покази щодо часу, місця, та інші обставини вчинення кримінального правопорушення логічні, послідовні і такі, що у цілому доказують винуватість ОСОБА_11 у вчиненні кримінального правопорушення. Протиріч у обставинах кримінального правопорушення, а саме конфлікту між державними виконавцями і ОСОБА_11 , поведінки останнього по відношенню до потерпілих у показах свідків та потерпілих не має.

Погоджується колегія суддів і з тим, що судом допущено включення у вирок формулювань, які ставлять під сумнів невинуватість ОСОБА_11 .

Так, у вироку суд вказав, що з пояснень свідків як сторони обвинувачення, так і сторони захисту встановлено, що потерпіла ОСОБА_8 , перебувала як в приміщенні масло цеху, так і в кімнаті по видачі олії. З пояснень ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , встановлений факт штовхання ОСОБА_8 до приміщення маслоцеху ОСОБА_11 .

Тобто, суд погодився з формулюванням обвинувачення, що від активних дій ОСОБА_11 . ОСОБА_8 опинилась у приміщенні масло цеху, хоча у своїх показах ОСОБА_11 зазначав, що потерпілих не торкався і не штовхав, а отже у цій частині висновки суду є суперечливими.

Поміж іншого, суд крім того не зазначив, чому покази потерпілих та свідків у частині штовхання обвинуваченим потерпілих вважає недостовірними, а покази ОСОБА_11 достовірними.

Погоджується колегія суддів і з доводами прокурора про те, що покази свідків ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_28 , ОСОБА_27 , на яких суд побудував свій висновок про недоведеність вини ОСОБА_11 , не можуть бути прийняття до уваги взагалі, тому що вказані особи прибули на територію олійниці вже після того, як ОСОБА_8 вийшла з приміщення маслоцеху.

Не мають значення і твердження районного суду про наявність чи відсутність форменого одягу державного виконавця, оскільки обвинуваченому достеменно було відомо про правовий статус ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , мета з якою останні прибули на місце події, а також можливість вийти з приміщення олійниці через інші двері, оскільки вони об`єктивно не вливають на вчинення злочину ОСОБА_11 .

Крім того, суд також побудував свій висновок про недоведеність вини обвинуваченого ОСОБА_11 начебто незаконними діями державних виконавців, незаконність залучення до виконавчих дій понятих і таке інше, однак по-перше, державні виконавці виконуючи свої службові обов`язки - опис майна, процес виконання не розпочали саме через незаконні дії обвинуваченого і тому питання з приводу залучення понятих як зацікавлених осіб не розглядалось, по-друге, законність чи незаконність дій цих осіб не були предметом розгляду судом першої інстанції, що явно виходило за межі пред`явленого обвинувачення, а по - третє, визнання дій державних виконавців незаконними визначається у інший законодавчий спосіб. В свою чергу, обвинувачений, як сторона провадження, правом оскарження рішення, дій або бездіяльності державних виконавців з питань виконавчого провадження у порядку, встановленому діючим законодавством, не скористався.

Таким чином, аналізуючи показання обвинуваченого, потерпілих, свідків, дані, які містяться в письмових доказах, долучених до матеріалів кримінального провадження і безпосередньо досліджених під час судового провадження з перегляду судового рішення, апеляційний суд вважає встановленим що обвинувачений ОСОБА_11 вчинив опір державним виконавцям ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , під час виконання ними своїх службових обов`язків.

Відповідно до ст. 420 КПК України, суд апеляційної інстанції скасовує вирок першої інстанції і увалює свій вирок у разі скасування необґрунтованого виправдувального вироку суду першої інстанції.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів вважає, що виправдувальний вирок Василівського районного суду Запорізької області від 22 листопада 2013 року відносно обвинуваченого ОСОБА_11 необхідно скасувати та ухвалити новий вирок.

Оцінюючи всі зібрані докази в результаті їх розгляду в судовому засіданні під час апеляційного розгляду у даному кримінальному провадженні в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_11 і кваліфікує його дії за ч. 2 ст. 342 КК України за ознаками опору державному виконавцю під час виконання ним службових обов`язків.

При призначенні ОСОБА_11 покарання, колегія суддів, у відповідності до вимог ст. ст. 50, 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який згідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії невеликої тяжкості, обставини злочину, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, позитивно характеризується за місцем проживання, має постійне місце проживання.

Обставин, які пом`якшують або обтяжують покарання у відповідності до ст. ст. 66, 67 КК України колегією суддів не встановлено.

Отже, враховуючи наведене колегія суддів вважає за можливе призначити покарання обвинуваченому ОСОБА_11 у межах санкції ч. 2 ст. 342 КК України у вигляді штрафу.

Враховуючи, що з дня скоєння ОСОБА_11 інкримінованого йому за ч. 2 ст. 342 КК України кримінального правопорушення (31.05.2012 р.), яке відноситься до злочинів невеликої тяжкості, пройшло більше трьох років, його слід звільнити від покарання за цей злочин, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 та ч. 5 ст.74 КК України.

Щодо вирішення заявленими потерпілими цивільних позовів у кримінальному провадженні, суд прийшов до наступних висновків.

Потерпілими ОСОБА_8 та ОСОБА_9 заявлені цивільні позови про відшкодування їм моральної шкоди у розмірі 30 000 гривень, кожному. Спричинення їм моральної шкоди у такому розмірі потерпілі мотивували однаковими обставинами, а саме: психічним переживанням, хвилюванням, пережитим нервовим стресом, через виклики на допити та очні ставки, а також до суду, не відчували себе спокійно, що їх гнітило та травмувало як особистості, дії обвинуваченого для них як посадових осіб були принизливі і заподіяли глибоку травму, від якої вони не можуть оговтатися, їх переслідують відчуття страху, незахищеності, тривоги від чого стали дратівливою, погіршився сон, не можуть нормально працювати.

Відповідно до ч. 5 ст. 128 КПК України, цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

У відповідності до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана неправомірними діями або бездіяльністю фізичної особи, відшкодовується особою, яка її завдала.

За правилами ч. 3 ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Колегією суддів встановлено, що у зв`язку з виконанням своїх службових обов`язків, потерпілі зазнали моральних страждань, у такий спосіб їм була заподіяна моральна шкода, яка полягає у перенесенні душевних страждань, психологічному стресі, а в подальшому зміні способу життя, зміну роботи у тому числі і через вищезазначені події, психічним переживанням, хвилюванням, пережитим нервовим стресом, відсутність спокою, та гнітючістю через пережите, приниження їх як посадових осіб діями обвинуваченого ОСОБА_11 на очах у інших громадян, що нівелює повагу до інститутів державності.
З огляду на вищезазначене, враховуючи принцип розумності та справедливості, суд частково погоджується з доводами потерпілих ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , про заподіяння ним моральної шкоди. При визначенні розміру моральної шкоди, суд враховує не тільки обставини заподіяння такої шкоди індивідуально кожному потерпілому, а і матеріальне становище обвинуваченого, виходить із засад розумності, виваженості та справедливості, а тому вважає достатньою компенсацією відшкодування моральної шкоди потерпілій ОСОБА_8 у розмірі 8 000 гривень, а потерпілому ОСОБА_9 в розмірі 6 000 гривень.

Керуючись ст. ст. 404, 407, 420 КПК України колегія суддів

З А С У Д И Л А:
апеляційну скаргу прокурора, який брав участь у провадженні - задовольнити.

Апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_8 - задовольнити частково.

Вирок Василівського районного суду Запорізької області від 22 листопада 2013 року відносно обвинуваченого ОСОБА_11 - скасувати.

Визнати ОСОБА_11 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 342 КК України та призначити покарання у виді штрафу в розмірі двохсот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 3 400 гривень.

На підставі ч. 5 ст. 74 КК України ОСОБА_11 звільнити від покарання призначеного за ч. 2 ст. 342 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, передбачених ч. 1 п. 2 ст. 49 КК України.

Цивільні позови ОСОБА_8 та ОСОБА_9 про відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_11 на користь ОСОБА_8 8 000 гривень, на користь ОСОБА_9 6 000 гривень, на відшкодування завданої їм моральної шкоди.

На вказаний вирок Апеляційного суду Запорізької області учасниками судового провадження може бути подана касаційна скарга протягом трьох місяців з дня його проголошення, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4