ВИЩИЙ СПЕЦІАЛІЗОВАНИЙ СУД УКРАЇНИ
З РОЗГЛЯДУ ЦИВІЛЬНИХ І КРИМІНАЛЬНИХ СПРАВ
Ухвала
іменем україни
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних
і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю прокурора ОСОБА_4 ,
засудженого ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,

розглянула у судовому засіданні у м. Києві 17 грудня 2015 року кримінальну справу за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_5 на вирок Пустомитівського районного суду Львівської області від 29 грудня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 29 квітня 2015 року щодо нього.

За вищевказаним вироком, з урахуванням внесених судом апеляційної інстанції змін, засуджено:
ОСОБА_5 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
громадянина України,
раніше не судимого,
- за ч. 2 ст. 358 КК України:
- за епізодами, вчиненими до 18.07.2009 в редакції, що була чинною до 18.07.2009 до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки, від відбування якого звільнено у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності;
- за епізодами, вчиненими з 18.07.2009 до 05.01.2011 в редакції, що була чинною з 18.07.2009 до 05.01.2011 до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки;
- за епізодами, вчиненими з 05.01.2011 до 01.07.2011 в редакції, що була чинною з 05.01.2011 до 01.07.2011 до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік і 6 місяців;
-за ч. 3 ст. 358 КК України:
- за епізодами, вчиненими до 18.07.2009 в редакції, що була чинною до 18.07.2009 до покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік, від відбування якого звільнено у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності;
- за епізодами, вчиненими з 18.07.2009 до 05.01.2011, в редакції, що була чинною з 18.07.2009 року до 05.01.2011 до покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік, від відбування якого звільнено у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності;
- за епізодами, вчиненими з 05.01.2011 до 01.07.2011 у редакції, що була чинною з 05.01.2011 до 01.07.2011 до покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік, від відбування якого звільнено у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності;
- за епізодами, вчиненими починаючи з 01.07.2011 в редакції, що набрала чинності 01.07.2011 до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік і 6 місяців;
- за ч. 4 ст. 358 КК України:
- за епізодами, вчиненими починаючи з 01.07.2011 до покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік, від відбування якого звільнено у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.
У вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України ОСОБА_5 виправдано за відсутністю у його діях складу цього злочину.
На підставі ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_5 визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки.
Відповідно до ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання з випробуванням із призначенням іспитового строку тривалістю 3 роки та покладенням на нього обов`язків, передбачених пунктами 2-4 ч. 1 ст. 76 КК України.
Вирішено питання про стягнення судових витрат.

За вироком суду ОСОБА_5 визнано винуватим та засуджено за вчинення злочинів за таких обставин.
У 2009 році ОСОБА_5 з метою заняття незаконною адвокатською діяльністю, перебуваючи в закладі швидкого харчування «Макдональдс» в м. Дніпропетровську, поблизу ЖД вокзалу «Дніпропетровськ-Головний», надав свої анкетні дані невстановленій слідством особі, який за попередньою змовою групою осіб разом із ОСОБА_5 , використовуючи оргтехніку, у невстановленому досудовим слідством місці, підробили офіційний документ, який надає право останньому займатись адвокатською діяльністю, а саме «Свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю» №1441 від 10.07.2008 на його ім`я, до якого внесли відомості про видання цього документу кваліфікаційно-дисциплінарною комісією адвокатури Дніпропетровської області.
Не маючи права займатись адвокатською діяльністю, ОСОБА_5 виготовив договори про надання адвокатських послуг, в які умисно, повторно, вніс завідомо неправдиві відомості про те, що він діє як адвокат на підставі вищевказаного свідоцтва та бере на себе обов`язки адвоката. На вказані договори ОСОБА_5 за допомогою комп`ютерної чи іншої копіювальної оргтехніки наніс зображення печатки з завідомо неправдивими даними: « ОСОБА_5 , свідоцтво №1441 Україна, Адвокатура, Дніпропетровська область», скріпив своїм підписом та уклав їх із: ОСОБА_8 29.04.2009, ОСОБА_9 14.05.2009, ОСОБА_10 30.06.2009, ОСОБА_11 10.10.2009, ОСОБА_12 16.03.2010, ОСОБА_13 16.03.2010, ОСОБА_14 13.04.2010, ОСОБА_15 23.06.2010, ОСОБА_16 23.06.2010, ОСОБА_17 28.06.2010, ОСОБА_18 30.08.2010, ОСОБА_19 06.10.2010, ОСОБА_20 22.10.2010, ОСОБА_21 04.11.2010.
Окрім цього, ОСОБА_5 , діючи умисно, повторно, вніс завідомо неправдиві відомості про те, що він діє як адвокат на підставі зазначеного свідоцтва та бере на себе обов`язки адвоката, після чого скріпив своїм підписом та відбитком мастичної печатки «ПП України, м. Львів, юридична фірма Писаренко і Партнери № 36026382», видаючи себе за адвоката, уклав їх із ОСОБА_19 01.10.2010, ОСОБА_22 07.01.2011.
Також, ОСОБА_5 діючи умисно, повторно, вніс завідомо неправдиві відомості про те, що він діє як адвокат на підставі указаного вище свідоцтва та бере на себе обов`язки адвоката, після чого, видаючи себе за адвоката, уклав їх із: ОСОБА_23 04.10.2010 року, ОСОБА_24 13.10.2010 року, ОСОБА_25 10.03.2011 року, ОСОБА_26 21.07.2011 року, ОСОБА_27 17.08.2011 року, ОСОБА_28 19.08.2011 року, ОСОБА_29 03.10.2011 року, ОСОБА_30 11.10.2011 року, ОСОБА_31 05.12.2011 року, ОСОБА_32 23.12.2011 року, ОСОБА_33 03.02.2012 року, ОСОБА_34 10.02.2012 року, ОСОБА_35 13.02.2012, ОСОБА_36 18.03.2011 року, ОСОБА_37 20.03.2011 року.
Крім цього, ОСОБА_5 , діючи умисно, повторно, вніс завідомо неправдиві відомості про те, що він діє як адвокат та бере на себе відповідні обов`язки адвоката. На вказані договори ОСОБА_5 за допомогою комп`ютерної чи іншої копіювальної оргтехніки наніс відображення печатки з завідомо неправдивими даними: «Адвокат ОСОБА_5 , ДРФО № 9, свідоцтво № 1441 від 10.07.2008, Україна, Дніпропетровська область», після чого скріпив їх своїм підписом та, видаючи себе за адвоката, уклав їх із: ОСОБА_25 04.03.2011, ОСОБА_38 07.04.2011, ОСОБА_39 06.05.2011, ОСОБА_40 14.06.2011, ОСОБА_41 16.06.2011, ОСОБА_42 17.06.2011, ОСОБА_43 06.07.2011, ОСОБА_44 11.10.2011, ОСОБА_45 04.11.2011.
Окрім цього, у період із 2009 по 2012 рік ОСОБА_5 , діючи умисно використовував завідомо підроблені документи, а саме на підставі підробленого «Свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю» № 1441 від 10.07.2008 та укладених підроблених договорів про надання адвокатських послуг, ОСОБА_5 був допущений до участі у справах різних юрисдикцій та представляв інтереси у судових засіданнях, кримінальних справах в якості адвоката за вказаними вище договорами.
У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_5 зазначає вимогу про скасування судових рішень щодо нього у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінально-процесуального закону, неправильним застосуванням кримінального закону. Вважає, що справа щодо нього підлягає закриттю за відсутністю у його діях складів злочинів, а вирок суду не відповідає вимогам статей 323, 324, 334 КПК України 1960 року. Посилається на порушення правил територіальної підсудності.
Зазначає, що апеляційний суд не визначив кваліфікації його дій за епізодом підробки в 2009 році «Свідоцтва про права на зайняття адвокатською діяльністю, двома епізодами підробки договорів у 2011 році без проставленої у них дати, укладених із ОСОБА_19 та ОСОБА_25 , а також за епізодом використання підробленого документу - договору від 06.10.2010 року, укладеного із ОСОБА_19 , у Залізничному районному суді м. Львова,
Вважає, що судом безпідставно не застосовано положення статей 4, 5 КК України щодо зворотної дії у часі кримінального закону, оскільки в редакції Закону України № 1508-VI від 11 червня 2009 року (яка діяла з 01.01.2011 по 04.01.2011) він не виступав спеціальним суб`єктом злочину за ст. 358 КК України, у зв`язку з чим підлягав виправданню за епізодами, вчиненими до цієї дати.

На його думку, при кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 358 КК України в редакції 05 квітня 2001 року є зайвою кваліфікація за ч. 3 ст. 358 КК України, а при кваліфікації за ч. 3 ст. 358 КК України кваліфікація за ч. 4 ст. 358 КК України, оскільки ці дії охоплювались диспозицією ч. 2 та ч. 3 ст. 358 КК України відповідно. Вважає, що внесення неправдивих відомостей до договорів про надання юридичної допомоги не становить складу злочину, передбаченого ст. 358 КК України, оскільки ці договори не є офіційними документами.
Також зазначає про відсутність у нього умислу на вчинення злочинів, неправильну кваліфікацію епізоду щодо підробки свідоцтва за ознакою його вчинення за попередньою змовою групою осіб, в обґрунтування чого фактично посилається на неповноту й однобічність досудового та судового слідства, невідповідність висновків суду обставинам справи, не погоджується з оцінкою доказів по справі. Посилається на відсутність у матеріалах справи оригіналу свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю на його ім`я.
Вважає, що апеляційний суд на ці порушення уваги не звернув.

Заслухавши доповідь судді, позицію засудженого ОСОБА_5 та захисника ОСОБА_6 , які підтримали касаційну скаргу, думку прокурора, який зазначив про необґрунтованість вимог касаційної скарги, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів дійшла такого висновку.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 398 КПК України 1960 року підставою для скасування вироку, ухвали чи постанови, є істотне порушення вимог кримінально-процесуального закону.
При перевірці матеріалів справи касаційним судом установлено, що судом апеляційної інстанції справа розглянута з істотним порушенням вимог кримінально-процесуального закону, а ухвала апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 377 КПК України 1960 року.
Так, ст. 377 КПК України 1960 року передбачено, що зміст ухвали апеляційного суду повинен містити виклад суті апеляції, короткий зміст пояснень осіб, які брали участь у судовому засіданні, і докладні мотиви прийнятого судом рішення. В ухвалі повинні бути проаналізовані і співставлені з наявними у справі доказами всі доводи апеляції і на них має бути дана вичерпна відповідь, а у разі залишення апеляції без задоволення в ухвалі мають бути зазначені підстави, через які апеляцію визнано необґрунтованою.
Недотримання цих вимог є істотним порушенням кримінально-процесуального закону, що тягне за собою скасування рішення суду апеляційної інстанції.
Як убачається із матеріалів справи, не погоджуючись із постановленим щодо ОСОБА_5 вироком, на нього було подано апеляцію захисником засудженого ОСОБА_6 , у якій він порушував питання про закриття кримінальної справи у зв`язку з відсутністю у діях засудженого складу злочину. Обґрунтовуючи вимоги апеляції, захисник посилався на неправильне застосування кримінального закону, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та істотне порушення вимог кримінально-процесуального закону, в обґрунтування чого наводив конкретні доводи та відповідні аргументи на їх підтвердження.
Суд апеляційної інстанції, задовольнивши апеляцію захисника ОСОБА_6 частково вимог ст. 377 КПК України 1960 року у повній мірі не дотримався, неповно виклав суть поданої апеляції та свої висновки належним чином не мотивував, у повному обсязі не обґрунтував прийняття такого рішення, не проаналізував і не співставив з наявними у справі доказами доводи, наведені в апеляції, не дав на кожен з них вичерпну відповідь, не виклав докладні мотиви й підстави для визнання окремих доводів апеляції безпідставними, у тому числі щодо тверджень захисту про неправильне застосування вимог кримінального закону щодо визнання укладених ОСОБА_5 договорів предметом підробки офіційних документів, а також невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, що є предметом перевірки суду апеляційної інстанції.
Крім цього, із оскаржуваної ухвали суду апеляційної інстанції убачається, що суд допустив неправильне застосування кримінального закону при кваліфікації дій засудженого ОСОБА_5 .
Відповідно до ч. 5 ст. 94 Конституції України закон набирає чинності через десять днів з дня його офіційного оприлюднення, якщо інше не передбачено самим законом, але не раніше дня його опублікування.

При цьому, перехідними положеннями Закону України від 11 червня 2009 року №1508-VI«Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо відповідальності за корупційні правопорушення», передбачено що цей Закон набирає чинності з дня його опублікування і вводиться в дію одночасно з введенням в дію законів України «Про засади запобігання та протидії корупції», ст. 28 (із відповідними змінами) якого було визначено, що він набирає чинності з дня його опублікування і вводиться в дію з 1 січня 2011 року.

За таких обставин, з урахуванням подальшої втрати чинності зазначеним законодавчим актом із 05 січня 2011 року відповідно до Закону України «Про визнання такими, що втратили чинність деяких законів України щодо запобігання і протидії корупції» № 2808-VI від 21 грудня 2010 року, вбачається, що редакція ст. 358 КК України відповідно до Закону України №1508-VI діяла з 01 по 04 січня 2011 року включно, що не було враховано судом апеляційної інстанції.
Крім цього, на думку колегії суддів, слушними є доводи касаційної скарги засудженого ОСОБА_5 про те, що апеляційним судом не указано, за яким законом кваліфіковано окремі епізоди дій, за які його засуджено судом першої інстанції.
Так, за вироком суду ОСОБА_5 було засуджено у тому числі за те, що він у 2009 році за попередньою змовою групою осіб підробив офіційний документ - «Свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю», а у 2011 році, не маючи права займатись адвокатською діяльністю виготовив договори про надання адвокатських послуг, до яких вніс завідомо неправдиві відомості про те, що він діє як адвокат та бере на себе обов`язки адвоката, які уклав із ОСОБА_19 та ОСОБА_25 , а також за використання підробленого документу - договору від 06.10.2010 року, укладеного із ОСОБА_19 , у Залізничному районному суді м. Львова.
Однак суд апеляційної інстанції, постановляючи оскаржувану ухвалу, у мотивувальній частині судового рішення даним епізодам дій ОСОБА_5 правової оцінки не надав, не обґрунтувавши за яким законом підлягають кваліфікації ці дії.
З огляду на вищевикладене, касаційна скарга засудженого ОСОБА_5 підлягає частковому задоволенню, ухвала суду апеляційної інстанції щодо нього - скасуванню з направленням справи на новий апеляційний розгляд.
При новому розгляді кримінальної справи в апеляційному порядку суд повинен виконати вимоги ст. 358 КПК України 1960 року, перевірити зібрані у справі докази, дати їм та висновкам суду першої інстанції належну оцінку, ретельно перевірити доводи апеляції захисника, з урахуванням доводів касаційної скарги засудженого, у тому числі щодо необхідності врахування вимог ст. 5 КК України, та з урахуванням усіх обставин справи, прийняти законне та обґрунтоване рішення, виклавши його у відповідному процесуальному документі згідно з вимогами закону.
Керуючись статтями 394-396 КПК України1960 року та пунктами 11, 15 Розділу XI «Перехідні положення» Кримінального процесуального кодексу України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_5 задовольнити частково.
Ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 29 квітня 2015 року щодо ОСОБА_5 скасувати, а справу направити на новий апеляційний розгляд.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3