Дата документу 03.02.2016
Справа № 501/2024/15-к
Іллічівський міський суд Одеської області
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
03 лютого 2016 року Іллічівський міський суд Одеської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
секретарів судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
прокурорів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
захисника адвоката ОСОБА_7 ,
потерпілого ОСОБА_8 ,
обвинуваченого ОСОБА_9 ,
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт.Овідіополь Одеської області, громадянина України, який не працює, має вищу освіту, не одружений, проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.190, ч.4 ст.27, ч.2 ст.15, ч.3 ст.369 КК України,
20 жовтня 2014 року наказом Головного Управління МВС України в Одеській області №745-о/с лейтенант міліції ОСОБА_9 призначений на посаду оперуповноваженого сектору карного розшуку Іллічівського МВ ГУ МВС України в Одеській області.
В ході досудового розслідування вказаного кримінального провадження встановлено, що 17 жовтня 2014 року в м.Іллічівську Одеської області невстановлені особи скоїли підпал автомобіля Мерседес-Бенц-320, р/н НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_8 .
ОСОБА_9 стало відомо про обставини вчинення даного кримінального правопорушення та у нього виник злочинний умисел, направлений на заволодіння грошовими коштами ОСОБА_8 шляхом обману та підбурювання останнього до замаху на надання неправомірної вигоди службовій особі, яка займає відповідальне становище.
Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_9 в листопаді 2014 року в ході розмови з потерпілим ОСОБА_8 повідомив, що для активізації слідчих дій, проведення всебічного, повного та неупередженого досудового розслідування, встановлення та притягнення винних до кримінальної відповідальності, а також для вжиття заходів щодо відшкодування завданої матеріальної шкоди, останній повинен передати йому для подальшої передачі слідчому, який проводить досудове розслідування, неправомірну вигоду у розмірі 2000 доларів США.
При цьому ОСОБА_9 оперативне супроводження по даному кримінальному провадженню не здійснював, окремі доручення слідчих СВ Іллічівського МВ ГУМВС Украйни в Одеській області щодо проведення окремих слідчих дій не виконував, а грошові кошти, які очікував одержати від ОСОБА_8 , передавати будь-кому в якості неправомірної вигоди не збирався, оскільки мав намір особисто заволодіти ними шляхом обману.
20 лютого 2015 року, приблизно о 12-00 годин, ОСОБА_9 , перебуваючи в салоні автомобіля ГАЗ-3110 р/н НОМЕР_2 , на вул.Першого Травня, в м.Іллічівську Одеської області, заволодів шляхом обману грошовими коштами ОСОБА_8 у сумі 2000 гривень, які той, будучи введеним в оману, передав ОСОБА_9 в якості частини раніше обумовленої суми неправомірної вигоди для подальшої передачі слідчому за активізацію слідчих дій, проведення всебічного, повного та неупередженого досудового розслідування, притягнення винних до кримінальної відповідальності та вжиття заходів по відшкодуванню завданої матеріальної шкоди.
Дослідивши докази у справі, суд доходить таких висновків.
Винуватість обвинуваченого у вчиненні інкримінованих йому злочинів, крім його показів, підтверджується дослідженими судом доказами.
Потерпілий ОСОБА_8 показав також суду, що передавав гроші ОСОБА_9 , за домовленістю з ним, для передачі слідчим, які розслідували справу, та що саме ОСОБА_10 підбурював його до цього.
Свідок ОСОБА_11 показав суду, що працював слідчим Іллічівського МВ ГУМВС України в Одеській області та що в його провадженні було кримінальне провадження по факту підпалу автомобіля потерпілого. Потерпілий неодноразово пропонував його «віддячити» матеріально за затримання винної особи, в зв`язку із чим на його прохання він був усунутий керівництвом від розслідування даної справи. Під час розслідування ним даної справи до нього звертався ОСОБА_9 з пропозицією щодо оперативного супроводжування справи. Він погодився. Після цього до нього звернувся потерпілий ОСОБА_8 та попросив усунути ОСОБА_9 від оперативного супроводжування, не пояснюючи при цьому причин.
Свідок ОСОБА_12 показала суду, що працювала слідчим Іллічівського МВ ГУМВС України в Одеській області та що в її провадженні було кримінальне провадження по факту підпалу автомобіля потерпілого, однак їй нічого невідомо про участь ОСОБА_9 у розслідуванні по цій справі.
Свідок ОСОБА_13 показав суду, що працював оперуповноваженим Іллічівського МВ ГУМВС України в Одеській області та що йому нічого не відомо про те, що потерпілий пропонував кому-небудь матеріальну винагороду.
Винуватість обвинуваченого підтверджується також дослідженими судом матеріалами справи:
- заявою до міліції потерпілого ОСОБА_8 (т.1, а.с.95), в якій він вказав, що працівник міліції вимагає в нього гроші за належне розслідування кримінального правопорушення, та зазначив, що разом із заявою видає диск із записом,
- копією заяви до міліції потерпілого ОСОБА_8 (т.1, а.с.99), в якій він вказав, що відомою йому особою був пошкоджений його автомобіль шляхом підпалу,
- наказом Головного Управління МВС України в Одеській області від 20 жовтня 2014 року №745-о/с, яким лейтенант міліції ОСОБА_9 призначений на посаду оперуповноваженого сектору карного розшуку Іллічівського МВ ГУ МВС України в Одеській області (т.1, а.с.138),
- функціональними обов`язками оперуповноваженого СКР Іллічівського МВ ГУМВС України в Одеській області ОСОБА_9 (т.1, а.с.139),
- висновком експерта, згідно якого банкноти, вилучені у обвинуваченого, відповідають за своїми характеристиками аналогічним банкнотам, випущеним в обіг Національним Банком України (т.1, а.с.142),
- протоколом огляду, ідентифікації та вручення грошових коштів (т.1, а.с.168), згідно якого потерпілому ОСОБА_8 для участі у проведенні заходів з метою отримання фактичних даних про вимагання від нього неправомірної вигоди з боку працівників Іллічівського МВ ГУМВС України в Одеській області були вручені належні йому грошові купюри на загальну суму 2000 грн., які були ідентифіковані,
- висновком експерта, згідно якого на грошових купюрах Національного Банку України, вилучених у обвинуваченого, на ватних тампонах зі змивами з рук обвинуваченого, виявлена спеціальна хімічна речовина люмінофор, яка має спільну родову належність між собою та із наданим зразком спеціальної хімічної речовини (т.1, а.с.199),
- протоколом проведення негласної слідчої (розшукової) дії аудіо-відео контролю за особою (т.1, а.с.214) та протоколом про результати контролю за вчиненням злочину (т.1, а.с.237), згідно яких у ході процесуальної дії встановлено, що:
18 лютого 2015 року відбулася зустріч ОСОБА_8 із ОСОБА_9 в автомобілі ГАЗ-3110 р/н НОМЕР_2 , біля будинку АДРЕСА_2 , де під час розмови ОСОБА_9 схиляв ОСОБА_8 до передачі грошей слідчому, який розслідує кримінальне правопорушення по факту підпалу його автомобіля;
20 лютого 2015 року відбулася зустріч ОСОБА_8 із ОСОБА_9 в автомобілі ГАЗ-3110 р/н НОМЕР_2 , біля будинку АДРЕСА_2 , де під час розмови ОСОБА_9 отримав від ОСОБА_8 2000 грн., які, зі слів ОСОБА_9 , передбачалися для передачі слідчим, а також ОСОБА_9 схиляв ОСОБА_8 до подальшої передачі грошей слідчому, який розслідує кримінальне правопорушення по факту підпалу його автомобіля;
25 лютого 2015 року відбулася зустріч ОСОБА_8 із ОСОБА_9 в автомобілі ГАЗ-3110 р/н НОМЕР_2 , біля будинку №26, по вул.Леніна, в м.Іллічівську Одеської області, де під час розмови ОСОБА_9 обговорював з ОСОБА_8 необхідність передачі грошей слідчому, який розслідує кримінальне правопорушення по факту підпалу його автомобіля;
- протоколами про результати зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж із стенограмами (т.1, а.с.239-250, т.2, а.с.1-8), згідно яких між двома особами велися розмови по телефону, під час яких в завуальованому виді обговорювалися питання щодо передачі грошей слідчому для вирішення питання, пов`язаного з службовою діяльністю слідчого.
Таким чином, ОСОБА_9 своїми умисними діями, які виразилися у заволодінні чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.190 КК України.
Крім того, ОСОБА_9 своїми умисними діями, які виразилися у підбурюванні до замаху на надання неправомірної вигоди службовій особі, яка займає відповідальне становище за вчинення службовою особою в інтересах того, хто пропонує, обіцяє чи надає таку вигоду будь-якої дії з використанням наданої їй влади та службового становища, вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.15 ч.4 ст.27 ч.3 ст.369 КК України.
В судовому засіданні захисник ОСОБА_7 заявив клопотання про визнання недопустимими доказами: компакт-диску (т.1, а.с101), виданого потерпілим ОСОБА_8 (т.1, а.с.95), на якому, як пояснив потерпілий, знаходиться зроблений ним за його ініціативою запис його розмови із обвинуваченим, та стенограми-роздруківки цього запису (т.1, а.с.102-111).
Захисник мотивував своє клопотання тим, що ці доказі були отримані с порушенням права громадянина на таємницю спілкування, а тому на підставі ст.ст.87, 89 КПК України є недопустимими.
При цьому захисник послався на ст.ст.14, 258, 260 КПК України, які декларують гарантії невтручання у приватне спілкування та регламентують порядок такого втручання з боку правоохоронних органів, а також на рішення Конституційного Суду України №12-рп/2011 у справі за конституційним поданням Служби безпеки України щодо офіційного тлумачення положення частини третьої статті 62 Конституції України (справа №1-31/2011), згідно якого обвинувачення у вчиненні злочину не може ґрунтуватися на фактичних даних, одержаних шляхом вчинення цілеспрямованих дій щодо збирання і фіксації із застосуванням заходів, передбачених Законом України «Про оперативно-розшукову діяльність», особою не уповноваженою на здійснення такої діяльності.
Суд вважає, що клопотання захисника не підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Згідно ст.87 КПК України недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.
Згідно ст.258 КПК України та решти нормативних актів, на які послався захисник, втручанням у приватне спілкування є втручання інших осіб у спілкування між його учасниками.
Враховуючи, що потерпілий був учасником спілкування, а не сторонньою особою, та самостійно, за своєї ініціативи зробив запис розмови, то він, на думку суду, не є особою, про яку йдеться в роз`ясненнях Конституційного Суду України.
За таких обстави суд вважає зазначені докази допустимими.
Однак суд вважає зазначені докази: компакт-диск (т.1, а.с101) та стенограму запису розмови (т.1, а.с.102-111) неналежними доказами з огляду на наступне.
Згідно ст.85 КПК України належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.
В судовому засіданні обвинувачений не підтвердив того, що саме його голос записаний на компакт-диску. Доказів, які б спростовували заяву обвинуваченого, суду не надано.
Стенограма розмови належним чином не оформлена, ніким не підписана, з її тексту неможливо встановити особу, яка її склала.
Тому суд вважає, що зазначеними доказами винуватість обвинуваченого не підтверджується.
Дослідивши дані про особу обвинуваченого, суд встановив, що він раніше не судимий, характеризується посередньо (т.1, а.с.137), не одружений, не працює.
Обставин, що обтяжують або пом`якшують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.
При призначенні обвинуваченому покарання, необхідного та достатнього для його виправлення та попередження нових злочинів, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують його покарання, та вважає, що йому має бути призначене покарання у вигляді позбавлення волі з конфіскацією в дохід держави всього майна, що є його особистою власністю, та із спеціальною конфіскацією, оскільки менш суворий вид покарання буде недостатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.
За тих самих підстав суд вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливі лише в ізоляції від суспільства, тому не знаходить підстав для застосування до нього ст.75 КК України.
Керуючись ст.ст.368, 370 КПК України,
Визнати ОСОБА_9 винним у пред`явленому йому обвинуваченні у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.190, ч.2 ст.15 ч.4 ст.27 ч.3 ст.369 КК України, і призначити йому покарання:
за ч.1 ст.190 КК України - 2 роки обмеження волі,
за ч.2 ст.15 ч.4 ст.27 ч.3 ст. 369 КК України - 4 роки позбавлення волі з конфіскацією у дохід держави всього майна, що є його особистою власністю, та із спеціальною конфіскацією.
Відповідно до ч.1 ст.70 КК України визначити обвинуваченому покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим 4 роки позбавлення волі з конфіскацією у дохід держави всього майна, що є його особистою власністю, та із спеціальною конфіскацією.
Відповідно до ч.5 ст.72 КПК України зарахувати обвинуваченому строк його попереднього ув`язнення з 04 по 11 березня 2015 року (т.1, а.с.125, 130, 134), що становить 8 днів, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, що становить 16 днів позбавлення волі.
Залишити незмінним обраний обвинуваченому запобіжний захід у вигляді застави до набрання вироком законної сили.
Процесуальні витрати у розмірі 613,80 грн. та 1841,40 грн., пов`язані із залученням експертів (т.1, а.с.141, 198), стягнути з обвинуваченого на користь держави.
Вирок може бути оскаржено до апеляційного суду Одеської області через Іллічівський міський суд Одеської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя