АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/2061/15 Справа № 209/3644/15-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 листопада 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів Судової палати з кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

24 листопада 2015 року розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську кримінальне провадження №0000769 за апеляційною скаргою старшого прокурора прокуратури Дніпровського району м. Дніпродзержинська на вирок Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 02 вересня 2015 року, відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м.Дніпродзержинську Дніпропетровської області, українця, громадянина України, неодруженого, який має професійно-технічну освіту, не працює, мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України

за участю прокурора ОСОБА_7 , представника потерпілого ОСОБА_8 .

В апеляції прокурор просить вирок суду скасувати через неправильне застосування закону України про кримінальне відповідальність. Ухвалити свій вирок, яким визнати ОСОБА_6 винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.3 ст.185 КК України та призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на 3 роки. На підставі ст.75 КК України ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання звільнити з випробуванням та призначити іспитовий строк 1 рік. Відповідно до п.п. 2, 3, 4 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_6 обов`язки в період іспитового строку не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання або роботи, періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції. Свої апеляційні вимоги прокурор обґрунтовує тим, що суд правильно встановив фактичні обставини скоєного кримінального правопорушення, але дав неналежну юридичну оцінку діям обвинуваченого ОСОБА_6 та застосував до нього закон, який не підлягає застосуванню: кваліфікував дії ОСОБА_6 та засудив його за ч. 3 ст. 185 КК України, хоча встановив обставини, з яких вбачається, що ОСОБА_9 скоїв замах на крадіжку чужого майна, поєднану з проникненням до сховища, що відповідає пред`явленому обвинуваченню.

Стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 судом першої інстанції ухвалено обвинувальний вирок, яким останнього визнано винним та йому призначено покарання за ч. 3 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком 3 роки, звільнено ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання на підставі ст. 75 КК України з випробовуванням, призначивши іспитовий строк 1 рік. На підставі ст. 76 КК України, ОСОБА_6 зобов`язано не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання або роботи, періодично з`являтись для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції.

Як вбачається з вироку суду, ОСОБА_6 визнаний винним за те, що він 5 квітня 2015 року близько о 18.00 годин перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння з метою викрадення ліфтового обладнання піднявся на технічний поверх у 3-му під`їзді будинку АДРЕСА_1 з корисливих мотивів скориставшись, що за ним ніхто не спостерігає, таємно шляхом пошкодження навісного замка, проник до технічного приміщення ліфту та намагався викрасти трансформатор ліфту ТМ 0,63 вартістю 1316,66 гривень який належить ТОВ «Крона», але з причин які не залежали від його волі, а саме почувши на 9-му поверсі шум та злякавшись, що його можуть застати з викраденим майном на місці скоєння злочину ОСОБА_6 залишив трансформатор ліфту у ліфтовому приміщенні та з місця злочину втік до себе додому, згодом був затриманий працівниками міліції.

В суді апеляційної інстанції прокурор та представник потерпілого підтримали апеляційну скаргу прокурора, який приймав участь при розгляді кримінального провадження в суді першої інстанції та просили її задовольнити частково, змінити вирок суду з підстав зазначених в апеляційній скарзі.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, міркування прокурора, пояснення представника потерпілого, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляції, колегія суддів вважає, що апеляція прокурора підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Обґрунтованими, на думку колегії суддів, є доводи апеляції прокурора щодо неправильного застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність.

Так, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_6 повідомлено про підозру та в подальшому направлено обвинувальний акт до суду для розгляду з правовою кваліфікацією дій ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України, тобто замах та таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднане з проникненням у приміщення (а.п. 46 т. 1, а.п. 2-3 т. 2). Під час судового розгляду прокурором обвинувачення не змінювалось. При цьому кримінальне провадження розглянуто в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України.

Разом з тим, як вбачається з вироку суду, суд встановив фактичні обставини скоєного ОСОБА_6 кримінального правопорушення, з яких вбачається, що ОСОБА_6 скоїв замах на крадіжку чужого майна, поєднану з проникненням до сховища, що відповідає пред`явленому обвинуваченню. Між тим, даючи правову оцінку діям обвинуваченого, суд першої інстанції, не обґрунтовуючи свого рішення в цій частині, прийшов до висновку, що дії ОСОБА_6 слід кваліфікувати за ч. 3 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднану з проникненням до сховища, тобто кваліфікував дії останнього, як закінчений злочин. Така правова кваліфікація не відповідає обставинам за яких було скоєно кримінальне правопорушення, обставини якого встановлені в судовому засіданні, та є таким що погіршило становище обвинуваченого, оскільки виходячи з вимог ч. 3 ст. 68 КК України, за вчинення замаху на злочин строк або розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК.

Проте, виходячи з вимог ст. 337 КПК України, судовий розгляд судом першої інстанції проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта. Суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Виходячи з вищенаведеного, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при кваліфікації дій обвинуваченого не застосовано кримінальний закон, який підлягає застосуванню та порушено кримінально-процесуальний закон. У зв`язку з чим вирок суду в частині кваліфікації дій обвинуваченого підлягає зміні.

Що стосується призначеного обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, то незважаючи на те, що колегія суддів приходить до висновку про перекваліфікацію дій обвинуваченого на меш тяжкий злочин, вважає, що розмір призначеного покарання зменшенню не підлягає, оскільки призначаючи обвинуваченому мінімальне покарання, передбачене Особливою частиною КК за злочин, в якому обвинувачується ОСОБА_6 , без реального його відбуття, суд першої інстанції у відповідності до ст. 65 КК України, в повній мірі врахував, що обвинувачений скоїв умисний злочин, який відноситься до категорії тяжких злочинів, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, позитивно характеризується за місцем проживання, повністю визнав свою провину, щиро розкаявся у скоєному.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 404,405,407, 408,409 КПК України, судова колегія,

у х в а л и л а:

Вирок Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 02 вересня 2015 року відносно ОСОБА_6 , змінити.

Вважати ОСОБА_6 засудженим за ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання з випробовуванням, призначивши іспитовий строк 1 рік. На підставі ст. 76 КК України, ОСОБА_6 зобов`язати засудженого не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання або роботи, періодично з`являтись для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції.

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ впродовж трьох місяців з дня її проголошення, а особою, яка тримається під вартою, - в той же строк з дня вручення їй копії ухвали, шляхом подачі касаційних скарг безпосередньо до суду касаційної інстанції.

судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4