АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2015 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:
головуючого - судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретаря ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві кримінальне провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6 на вирок Оболонського районного суду м. Києва від 18 серпня 2015 року щодо ОСОБА_5 ,
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_7 ,
представника потерпілої ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 , -

в с т а н о в и л а :

Вироком Оболонського районного суду м. Києва від 18 серпня 2015 року

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Рівне, громадянин України, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимий:
- 09 вересня 2004 року Рівненським міським судом за ч. 2 ст. 118, ч. 2 ст. 141, ст. 42 КК України (1960 року) до 3 років 6 місяців позбавлення волі;

- 10 березня 2011 року Рівненським міським судом за ч. 1 ст. 185 КК України до штрафу в розмірі 850 грн.;

- 10 серпня 2011 року Дубровицьким міським судом Рівненської області за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням іспитовим строком 1 рік 6 місяців;
- 03 жовтня 2012 року Рівненським міським судом за ч. 2 ст. 185 КК України до 3 років 1 місяця позбавлення волі. 16 червня 2014 року постановою Рівненського районного суду Рівненської області від 06 червня 2014 року звільнений на підставі ст. 2 Закону України «Про амністію у 2014 році»,
визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 187 КК України, та йому призначено покарання - 5 років позбавлення волі. Цивільний позов ОСОБА_9 задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_9 у якості компенсації заподіяної моральної шкоди 20 тисяч гривень, в решті позовних вимог відмовлено.
Згідно з вироком суду ОСОБА_5 засуджений за вчинення злочину за таких обставин.
15 березня 2015 року приблизно о 21 год. 30 хв. ОСОБА_5 перебував за адресою: м. Київ, вул. Північна, 2-І, де побачив раніше незнайому йому ОСОБА_9 , яка сиділа на лавочці біля вищевказаного будинку. В цей час у ОСОБА_5 виник злочинний умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна, поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого.
Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_5 підійшов зі спини до ОСОБА_9 та наніс їй один удар кулаком правої руки в область потилиці, після чого схопив та став виривати належну останній чорну шкіряну сумку вартістю 500 грн., в якій знаходився гаманець вартістю 200 грн. з грошовими коштами у розмірі 224 грн. (купюрами по 100, 10 та 2 гривні). ОСОБА_9 , тримаючи в руках вищевказану сумку, чинила йому опір. В цей час у ОСОБА_5 виник злочинний умисел, направлений на здійснення нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, що є небезпечним для життя і здоров`я особи, яка зазнала нападу.

Після чого, ОСОБА_10 ,в., реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на здійснення нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаного із насильством, що є небезпечним для життя і здоров`я особи, яка зазнала нападу, наніс ОСОБА_9 близько трьох ударів кулаком правої руки в область лівого ока, перенісся та голови, після чого наніс близько двох ударів правою ногою в область лівої сідниці та лівого стегна, спричинивши при цьому ОСОБА_9 наступні тілесні ушкодження.

а) синці на повіках лівого ока, в верхнє-внутрішньому квадраті лівої сідниці, внутрішній поверхні лівого стегна із нижній третині та лівого колінного суглобу;

б) забійна рана в лобній ділянці зліва над хвостом брови, які за ступенем тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я на строк понад 6, але менше ніж на 21 добу (за критерієм тривалості розладу здоров`я).

Продовжуючи реалізувати свій злочинний умисел, направлений на здійснення нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, що є небезпечним для життя і здоров`я особи, яка зазнала нападу, ОСОБА_5 почувши, що ОСОБА_9 почала кричати, вирвав з її правої руки мобільний телефон марки «Айфон 5» у корпусі чорного кольору І Мі І 0133-3300-4991-444 вартістю 12 тис. грн., який знаходився в чохлі червоного кольору, після чого, ОСОБА_5 з викраденим вищевказаним мобільним телефоном почав втікати, при цьому так і не заволодівши вищевказаною сумкою з гаманцем, але в подальшому був затриманий перехожими громадянами.

Внаслідок учинення кримінального правопорушення ОСОБА_5 спричинив ОСОБА_9 майнову шкоду на суму 12 тис. грн.

Обвинувачений ОСОБА_5 в апеляційній скарзі просить вирок суду першої інстанції змінити: перекваліфікувати його дії з ч. 1 ст. 187 КК України на ч. 2 ст. 186 КК України та призначити за ч. 2 ст. 186 КК України покарання із застосуванням ст. ст. 69, 75 КК України.
Апелянт вказує на те, що докази по справі сфабриковані працівниками міліції та прокурором м. Києва, який є близьким родичем потерпілої. Працівники міліції підкинули йому в кишеню куртки телефон, який належав потерпілій, та завдали тілесних ушкоджень. На незаконні дії працівників міліції та прокурора, застосування до нього працівниками міліції фізичного насильства ОСОБА_5 звертався з заявою до Генеральної прокуратури України, звідки отримав відповідь про те, що недостатньо доказів для порушення кримінальної справи проти працівників міліції.
Окрім того, апелянт вказує на неправомірні дії понятого ОСОБА_11 , який є хлопцем потерпілої і також наносив обвинуваченому тілесні ушкодження, а в залі судового засідання давав неправдиві показання, відмовляючись від того, що наносив обвинуваченому тілесні ушкодження.
В апеляції зазначено, що всі свідки, які проходять у справі є знайомими та сусідами ОСОБА_11 , з якими він спілкується, а тому, на думку апелянта, може впливати на свідків.
Апелянт, посилаючись на пояснення в судовому засіданні судово-медичного експерта про те, що дії обвинуваченого по відношенню до потерпілої ОСОБА_9 не становили загрози життю та здоров`ю, вказує, що в його діях немає ознак злочину, передбаченого ч. 1 ст. 187 КК України. Апелянт вважає, що його дії підпадають під ч. 2 ст. 186 КК України і щиро розкаюється у своєму вчинку.
Також ОСОБА_5 не погоджується з вироком суду в частині вирішення цивільного позову, вважаючи стягнення з нього 20000 гривень необґрунтованим, оскільки потерпіла не надала доказів про те, що проходила лікування.
Захисник ОСОБА_6 в апеляційній скарзі в інтересах обвинуваченого ОСОБА_5 також просить змінити вирок Оболонського районного суду м. Києва від 18 серпня 2015 року в частині правової кваліфікації дій ОСОБА_5 та перекваліфікувати дії обвинуваченого з ч. 1 ст. 187 КК України на ч. 2 ст. 186 КК України.
Свою позицію захисник пояснює тим, що встановлені у потерпілої тілесні ушкодження не є небезпечними для життя і здоров`я, що підтвердив в судовому засіданні судово-медичний експерт. Оскільки в судовому засіданні було встановлено, що під час відкритого заволодіння чужим майном потерпілій заподіяно тілесні ушкодження, що не є небезпечними для життя і здоров`я, і які відносяться до легких тілесних ушкоджень, що охоплюється диспозицією саме ч. 2 ст. 186 КК України. Таким чином, обвинувачення за ч. 1 ст. 187 КК України, на думку захисника, є необґрунтованим і свого підтвердження в ході судового розгляду не знайшло.
Окрім того, захисник вважає, що в судовому засіданні не підтвердився факт викрадення телефону. Про це, окрім показань обвинуваченого про те, що телефон йому підкинули, свідчать показання свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 про обставини вилучення телефону.
В апеляції вказується на те, що під час судового дослідження доказів не виявилося можливим встановити, ким саме проводився обшук і вилучення телефону потерпілої у обвинуваченого ОСОБА_5 . Оскільки всі сумніви тлумачаться на користь обвинуваченого, захисник вважає факт вилучення і викрадення телефону ОСОБА_5 не встановленим.
Заслухавши доповідача, обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляції, прокурора та представника потерпілої, які заперечували проти апеляцій, виступи сторін у судових дебатах і останнє слово обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги до задоволення не підлягають, виходячи з таких підстав.
Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_5 вчиненні зазначеного у вироку злочину при обставинах, встановлених судом, відповідає фактичним обставинам справи і підтверджений розглянутими в судовому засіданні та детально викладеними у вироку доказами: показаннями самого обвинуваченого, потерпілої ОСОБА_9 , свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_12 , ОСОБА_14 , ОСОБА_13 , ОСОБА_11 , ОСОБА_18 , даними протоколів огляду місця події, огляду предметів, пред`явлення речей для впізнання, речовими доказами, даними висновку судово-медичної експертизи щодо тілесних ушкоджень, виявлених і ОСОБА_9 .
В судовому засіданні перевірялись пояснення ОСОБА_5 про те, що він не викрадав у потерпілої телефон, він хотів лише вирвати з її рук сумку, а мобільний телефон йому підкинули працівники міліції під час затримання.
Перевіреними в судовому засіданні доказами такі пояснення спростовуються. Зокрема, потерпіла ОСОБА_9 пояснила, що після спроби заволодіти її сумкою, а потім після завдання їй ударів кулаком по обличчю, сідниці та лівому стегну обвинувачений ОСОБА_5 вирвав з її рук мобільний телефон та з викраденим телефоном почав тікати, але був затриманий перехожими громадянами.
Свідок ОСОБА_16 підтвердив, що бачив, як обвинувачений біг по вулиці та чув, як потерпіла кричала, що в неї вкрали мобільний телефон та побили. Невідомі свідку особи затримали обвинуваченого, після чого були викликані швидка допомога та міліція, яка під час затримання ОСОБА_5 виявила у нього в кишені мобільний телефон потерпілої.
Свідок ОСОБА_19 давав аналогічні показання, а також пояснив, що він бачив, як обвинувачений наносив потерпілій удари, намагався вирвати сумку та телефон.
Про те, що під час затримання ОСОБА_5 з кишені його куртки був вилучений мобільний телефон потерпілої вказували у своїх показаннях свідки ОСОБА_12 , ОСОБА_14 , ОСОБА_13 , ОСОБА_11 , ОСОБА_18 .
Також ця обставина підтверджується даними протоколу огляду місця події (а.п. 45-47).
Таким чином, доводи апеляцій обвинуваченого та захисника про те, що ОСОБА_5 не викрадав у потерпілої мобільний телефон, а цей телефон було йому підкинуто, є безпідставними.
Також безпідставними колегія суддів вважає доводи апеляції обвинуваченого про те, що свідки давали неправдиві показання під впливом свідка ОСОБА_11 , оскільки сторона захисту не надала суду будь-яких доказів на підтвердження зацікавленості чи залежності свідків. Показання всіх свідків, допитаних у справі, узгоджуються між собою та з показаннями потерпілої, а також підтверджуються наведеними у вироку доказами.
Колегія суддів вважає голослівними посилання в апеляції обвинуваченого на застосування до нього незаконних методів слідства, заподіяння тілесних ушкоджень тощо, оскільки вказані обставини не підтверджуються наявними у справі доказами. Окрім того, в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 не заявляв про застосування до нього незаконних методів слідства, завдання йому тілесних ушкоджень працівниками міліції, а вказував на те, що йому були завдані тілесні ушкодження невідомими особами при затриманні, але з цього приводу він не звертався до правоохоронних органів з відповідною заявою.
Згідно з висновком судово-медичної експертизи (т. 1, а.п. 67-68) у потерпілої ОСОБА_9 були виявлені тілесні ушкодження, які за ступенем тяжкості кваліфіковані як легкі тілесні ушкодження та легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я на строк понад 6, але менш, ніж на 21 добу (за критерієм тривалості розладу здоров`я).
Заподіяння потерпілій легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, правильно було розцінено судом першої інстанції як насильство, небезпечне для життя чи здоров`я.
Заперечуючи такий висновок суду, апелянти наполягали на тому, що заподіяні тілесні ушкодження не становили небезпеки для життя, проте, диспозицією ч. 1 ст. 187 КК України передбачено насильство, небезпечне не тільки для життя, а для здоров`я потерпілого, а заподіяння легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я на строк понад 6, але менш, ніж на 21 добу за критерієм тривалості розладу здоров`я є насильством, небезпечним для здоров`я потерпілого.
Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає, що дії обвинуваченого ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 187 КК України були кваліфіковані правильно і підстав для перекваліфікації його дій на ч. 2 ст. 186 КК України, як про це прохають апелянти, немає.
Оскільки у провадженні немає підстав для перекваліфікації дій обвинуваченого не менш суворий закон, то, відповідно, й немає підстав для пом`якшення покарання у зв`язку з такою перекваліфікацією.
Суд першої інстанції не вбачав підстав для застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_5 вимог ст. ст. 69, 75 КК України, про що зазначено у вироку. Не вбачає таких підстав і колегія суддів апеляційної інстанції, оскільки обвинувачений, прохаючи про застосування щодо нього згаданих законів, не навів в апеляції переконливих доводів щодо можливості призначення йому більш м`якого покарання, ніж передбачено законом та звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Доводи, наведені в апеляції обвинуваченого, щодо неправильного вирішення цивільного позову колегія суддів вважає неприйнятними, оскільки суд першої інстанції, задовольняючи частково цивільний позов потерпілої про стягнення моральної шкоди, врахував фізичні і моральні страждання потерпілої у зв`язку із заподіянням їй тілесних ушкоджень та діями обвинуваченого, направленими на викрадення особистого майна, і обґрунтував у вироку свій висновок щодо розміру шкоди з посиланням на вимоги закону та конкретні обставини провадження.
Таким чином, колегія суддів не вбачає підстав для зміни вироку щодо ОСОБА_5 , тому апеляційна скарги обвинуваченого і його захисника не задовольняються.
Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Вирок Оболонського районного суду м. Києва від 18 серпня 2015 року щодо ОСОБА_5 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 187 КК України, залишити без змін, а апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6 - без задоволення.
Касаційна скарга на дану ухвалу суду може бути подана до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, в той же строк з дня вручення копії судового рішення.

С у д д і :

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

[1] Справа № 11-кп/796/1806/2015 Категорія КК: ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_20
Доповідач ОСОБА_1