Справа № 317/3540/15-к
№/п 1-в/317/296/2015
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 листопада 2015 р.

Запорізький районний суд Запорізької області

у складі: головуючого - ОСОБА_1

при секретарі - ОСОБА_2

за участю прокурора - ОСОБА_3

представника адміністрації - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні у режимі відеоконференції клопотання засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Феодосія АР Крим, громадянина України, українця, освіта неповна середня, неодруженого, який до засудження мешкав за адресою: АДРЕСА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимий:
- 06.07.2005 р. Василівським районним судом Запорізької області за ст.ч.3 ст. 185, ч.1 ст. 263, ст.ст.69,70 КК України до 2 років позбавлення волі з іспитовим строком на 1 рік, суд -

В С Т А Н О В И В:
У листопаді 2015 року до Запорізького районного суду надійшло клопотання засудженого ОСОБА_5 про застосування відносно нього умовно дострокового звільнення
В своєму клопотанні засуджений ОСОБА_5 посилається на те, що адміністрацією БВК №99 УДпТС у Запорізькій області 15.05.2015 року йому було відмовлено у застосуванні пільги, яка передбачена ст.81 КК України тобто в умовно-достроковому звільненні, оскільки 14.05.2015 р. йому було винесено попередження у зв`язку з порушенням режиму, а саме в його шухляді були знайдені продукти. Засуджений ОСОБА_5 зазначає, що попередження йому було винесено з порушенням, оскільки насправді в його шухляді продуктів не було і стягнення є неправомірним. Він виправився та вважає, що до нього повинні застосувати умовно-дострокове звільнення.
На підставі вищевикладеного він був вимушений звернутись до суду із вказаним клопотанням, в якому просить суд застосувати відносно нього ст. 81 КК України та звільнити його умовно-достроково від відбування покарання.
В судовому засіданні ОСОБА_5 підтримав своє клопотання та просив суд його задовольнити.
В судовому засіданні представник адміністрації Біленьківської виправної колонії УДПтС України в Запорізькій області (№99) ОСОБА_4 заперечував проти клопотання засудженого у зв`язку з тим, що засуджений ОСОБА_5 за час відбування покарання не довів свого виправлення, оскільки характеризувався посередньо. Зазначив також, що засуджений не приділяє необхідної уваги до дбайливого ставлення до майна установи, не завжди має охайний вигляд, свідомо не утримує в чистоті спальне місце, до виконання передбачених законом вимог персоналу установи ставиться не завжди сумлінно через особисту неорганізованість. У скоєному злочині винуватість визнає але робить це з метою отримання поблажливості, тобто не щирий.
Прокурор також заперечував проти застосування до засудженого ОСОБА_5 заохочувальної норми передбаченої ст. 81 КК України у вигляді умовно-дострокового звільнення, оскільки засуджений не довів того, що він став на шлях виправлення.

Судом вивчено матеріали особової справи та вислухано всіх учасників розгляду клопотання. Суд приходить до висновку, що клопотання не підлягає задоволенню з наступних підстав:

В місцях позбавлення волі засуджений ОСОБА_5 з 15.03.2012 року відбував покарання в Біленьківській виправній колонії УДПтС України в Запорізькій області (№99), відбув 2/3 покарання, призначеного йому вироком Шевченківського районного суду м. Запоріжжя за скоєння злочину, передбаченого ст.153 ч.2,ст.304 ч.1, ст.70 КК України.
Як вбачається з характеристики, яка надана адміністрацією Біленьківської ВК УДПтС України в Запорізькій області засуджений ОСОБА_5 підтримує стосунки із засудженими позитивної та негативної спрямованості. На профілактично-виховні заходи реагує посередньо, не завжди робить належні для себе висновки. Участі у програмах диференційно-виховного впливу, роботі самодіяльних організацій засуджених не приймає. Не прагне підвищення свого освітнього рівня, самоосвітою не займається.
Свідомо не утримує у чистоті та порядку спальне місце та приліжкову тумбочку, має не охайний вигляд.
Не приділяє необхідної уваги до дбайливого ставлення до майна установи і предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи, здійсненням за ними належного догляду, використанням їх тільки за призначенням.
До виконання передбачених законом вимог персоналу установи ставиться не завжди сумлінно через особисту неорганізованість, виконує їх вимоги під наглядом.
За вивченими матеріалами особової справи аналогічну характеристику засудженого надав психолог, зазначивши, що у засудженого виявлено динамічні асоціальні стереотипи, необхідна подальша профілактична робота та передчасне застосування умовно-дострокового звільнення.
З матеріалів особової справи вбачається чітка тенденція з боку засудженого до порушень.
14.03.2013 року комісією установи застосовано заохочувальну норму, передбаченої статтями 100, 101 Кримінально-виконавчого кодексу України у вигляді переведення до дільниці соціальної реабілітації, так як засуджений стає на шлях виправлення.
Але 28.04.2014 року комісією установи відмовлено у застосуванні заохочувальної норми передбаченої статтею 82 Кримінального кодексу України у вигляді заміни не відбутої частини строку покарання більш м`яким, оскільки засуджений виявив бажання скористатись наступною заохочувальною нормою.
15.05.2015 року комісією установи відмовлено у застосуванні заохочувальної норми передбаченої статтею 81 Кримінального кодексу України у вигляді умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, так як засуджений ОСОБА_5 не довів свого виправлення. А саме, до нього було застосовано стягнення. Дії адміністрації та колонії ОСОБА_6 в цій частині не оскаржував. Пояснити причину свого погодження в травні та звернення з оскарженням в своєму клопотанні тільки в листопаді 2015 року не зміг.
Відповідно до ст.107 ч.2 КК України Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці та навчання довів своє виправлення.
Згідно довідки про працевлаштування, ОСОБА_6 в БІК-99 не працював, а тому важливий фактор щодо доведення виправлення сумлінною поведінкою та працею не виконав.
Крім того, враховуючи той факт, що засуджений ОСОБА_5 звертався до адміністрації Біленьківської ВК УДПтС України в Запорізькій області з клопотанням про застосування відносно нього заохочувальної норми у вигляді умовно-дострокового звільнення та отримав відмову комісії 15.05.2015 року, яку не оскаржив, тому звертатись з новим клопотанням, він має право лише після спливу одного року , але звернувся в листопаді 2015 року з клопотанням до суду. Всі скарги. З якими звертався ОСОБА_5 до прокурора були розглянуті, та обставини, що викладені в них не знайшли свого підтвердження. Повністю підтверджено факти скоєння порушень режиму ОСОБА_5 ..
Також в матеріалах особистої справи ОСОБА_5 місяться матеріали, щодо скоєння порушення режиму 09.11.2015 року та про оголошення йому догани. Пояснити вказаних фактів та причин своєї поведінки ОСОБА_6 не зміг.
Вказані документи підтверджують, що засуджений ОСОБА_5 своєю поведінкою не довів те, що він став на шлях виправлення, тому його клопотання не підлягає задоволеню.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.81 КК України, ст.537, ст.539 КПК України, ст.152 КВК України, суд,-

У Х В А Л И В:
В клопотанні засудженого ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена до апеляційного суду Запорізької області через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом семи днів з дня її оголошення.

У разі подання апеляції прокурором, виконання ухвали зупиняється.

Суддя: ОСОБА_1