Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 11-кп/781/763/15 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 187 (86, 86-1, 142) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20.08.2015 Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

із секретарем ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

захисників адвокатів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Кіровограді матеріали кримінального провадження № 0000169 стосовно ОСОБА_9 та ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України за апеляційними скаргами прокурора, обвинуваченого ОСОБА_9 та в його інтересах захисника - адвоката ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_10 та в його інтересах захисника адвоката ОСОБА_8 на вирок Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 21.05.2015 року яким,

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Знам`янка, Кіровоградської області, жителя АДРЕСА_1 , раніше судимого:
1). 06 лютого 2012 року Знам`янським міськрайонним судом Кіровоградської області за ч. 3 ст. 185 КК України, до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки;
2). 18 травня 2012 року Знам`янським міськрайонним судом Кіровоградської області за ч.3 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки 3 місяці,
засуджено за ч. 3 ст. 187 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 9 (дев`ять) років із конфіскацією всього майна, що належить йому на праві приватної власності.

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця та жителя АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
засуджено за ч. 3 ст. 187 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 8 (вісім) років 6 (шість) місяців із конфіскацією всього майна, що належить йому на праві приватної власності.

Вироком суду ОСОБА_9 та ОСОБА_10 визнані винними та засуджені за напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний з насильством, небезпечним для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу, вчинений за попередньою змовою, поєднаний з проникненням у житло. Кримінальне правопорушення вчиненеза таких обставин. 31 січня 2015 року близько 21 години 00 хвилин ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходилися у домоволодінні, розташованому за адресою АДРЕСА_3 . Перебуваючи у вказаному місці, під час вжиття спиртних напоїв у ОСОБА_9 та ОСОБА_10 виник спільний умисел на напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), з погрозою застосування такого насильства, вчинений за попередньою змовою групою осіб, поєднаний з проникненням у житло, а саме на напад на ОСОБА_11 .
Реалізуючи вказаний умисел, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , діючи умисно та цілеспрямовано, з корисливих спонукань, в цілях власної наживи, через незачинену хвіртку проникли на територію домоволодіння ОСОБА_11 , розташованого за адресою АДРЕСА_4 , після чого шляхом пошкодження замка на дверях проникли до житлового будинку, розташованого на території вищевказаного домоволодіння. Перебуваючи безпосередньо у житловому будинку, ОСОБА_9 помітив у веранді будинку ОСОБА_12 , та з метою попередження її опору, правою рукою схопив її за шию та штовхнув, від чого потерпіла впала на підлогу. Після цього ОСОБА_9 обома руками схопив ОСОБА_11 за шию та, із застосуванням фізичної сили, почав її здавлювати, перекриваючи таким чином доступ повітря до життєво-важливих органів. При цьому ОСОБА_9 вимагав у ОСОБА_11 грошові кошти.
Під час вказаних дій ОСОБА_11 намагалася чинити опір, а саме голосно кричала та кликала на допомогу. З метою припинення опору з боку ОСОБА_11 . ОСОБА_9 наніс останній не менше двох ударів правою ногою в область тулуба та нижніх кінцівок та погрожував позбавити її життя. У цей час ОСОБА_10 стояв біля вхідних дверей та спостерігав за навколишньою обстановкою з метою подачі сигналу у разі наближення сторонніх осіб, які б могли перешкодити скоєнню злочину.
Після цього ОСОБА_9 схопив обома руками ОСОБА_11 за волосся та затягнув її у прихожу, де кинув на підлогу та наніс один удар кулаком правої руки в область обличчя. В подальшому ОСОБА_9 схопив ОСОБА_11 обома руками за шию та, із застосуванням фізичної сили, почав її здавлювати, перекриваючи таким чином доступ повітря до життєво-важливих органів. При цьому ОСОБА_9 продовжував вимагати у ОСОБА_11 грошові кошти, наносив удари обома ногами по тулубу та нижнім кінцівкам, погрожував позбавити її життя. У цей час ОСОБА_10 перебував біля входу в прихожу та, з метою залякування потерпілої, вмикав та вимикав світло.
Після цього ОСОБА_9 та ОСОБА_10 кімнати будинку з метою відшукати грошові кошти, під час чого ОСОБА_9 знайшов та заволодів належними ОСОБА_11 грошовими коштами у сумі 50 грн. та гаманцем вартістю 20 грн., у якому знаходилися грошові кошти у сумі 183 грн. Після цього ОСОБА_9 , з метою заволодіння іншими грошовими коштами, згорнувши в джгут знайдену в будинку поліетиленову плівку, охопив ним шию ОСОБА_11 , та із застосуванням фізичної сили, почав його затягувати та здавлювати таким чином шию, перекриваючи доступ повітря до життєво-важливих органів, продовжуючи вимагати у ОСОБА_11 грошові кошти та погрожувати позбавити її життя. Усвідомлюючи небезпеку для свого життя, ОСОБА_11 віддала ОСОБА_9 грошові кошти у сумі 7000 грн.
Внаслідок спричинених ОСОБА_9 тілесних ушкоджень ОСОБА_11 останній спричинено тілесні ушкодження, які по тяжкості відносяться до категорії легких. Після цього ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , заволодівши за вищевказаних обставин належними ОСОБА_11 грошовими коштами в сумі 7233 грн. та гаманцем, з місця скоєння злочину зникли, спричинивши потерпілій матеріальну шкоду на суму 7253 грн.

Не погоджуючись з вказаним вироком суду прокурор подав апеляційну скаргу в якій просить вирок суду скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_9 і ОСОБА_10 визнати винними у вчиненні нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаному із насильством, небезпечним для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), з погрозою застосування такого насильства, вчиненого за попередньою змовою групою осіб, поєднаного з проникненням у житло, тобто у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України та призначити їм покарання у виді позбавлення волі строком на 9 років із конфіскацією всього майна, яке належить їм на праві приватної власності. Долю речових доказів вирішити у відповідності до ст. 100 КПК України.
Своє прохання апелянт мотивує тим, що судом першої інстанції при кваліфікації дій обвинувачених безпідставно не визнав кваліфікуючою ознакою ч. 3 ст. 187 КК України вчинення розбійного нападу з погрозою застосування такого насильства, хоча органом досудового розслідування обвинуваченим зазначене ставилось в провину і вирок суду містить формулювання обвинувачення із зазначеною ознакою.
Також, при кваліфікації дій обвинувачених, судом не вірно вказано, що вони вчинили кримінальне правопорушення за попередньою змовою, так як диспозиція ч. 3 ст. 187 КК України визначає вчинення даного кримінального правопорушення, за попередньою змовою групою осіб.
Окрім цього, на переконання апелянта судом першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_10 помилково вказав у вироку, що останній повністю визнав вину, що не відповідає фактичним обставинам справи, так як ОСОБА_10 в ході досудового розслідування та судового розгляду частково визнавав свою вину, не погоджуючись із кваліфікацією його дій. Окрім цього, судом належним чином не було враховано тяжкість вчиненого ОСОБА_10 кримінального правопорушення, часткове визнання вини, а також те, що останній не відшкодував завдану його діями шкоду потерпілій.
Разом з цим, апелянт зазначає, що судом в резолютивній частині вироку вирішено долю не всіх речових доказів по справі.
В своїй апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_7 просить вирок суду стосовно його підзахисного в частині призначеного покарання змінити, призначивши мінімальний строк покарання, передбаченого санкцією ч. 3 ст. 187 КК України. Свої апеляційні вимоги мотивує тим, що судом першої інстанції при призначенні ОСОБА_9 покарання не були враховані всі обставини, які пом`якшують покарання останньому. Зокрема, судом не прийнято до уваги те, що ОСОБА_9 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав повністю та розкаявся у вчиненому, активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення і частково відшкодував завдану потерпілій шкоду.
В апеляційній скарзі ОСОБА_9 просить вирок суду стосовно нього скасувати, прийняти рішення, яким виключити із судового рішення посилання на обставину, яка обтяжує покарання, вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння та призначити більш м`який термін покарання. Своє прохання апелянт мотивує тим, що було порушено його право на захист, так як адвокат, який захищав його інтереси жодного разу не з`явився до СІЗО для обговорення незаконного обвинувачення, а також на переконання апелянта, навіть не знайомився із матеріалами кримінального провадження. Окрім цього зазначає, що судом першої інстанції при призначенні покарання безпідставно визнано обставину, яка обтяжує покарання, вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, оскільки дана обставина не знайшла свого підтвердження під час розгляду кримінального провадження та не підтверджена доказами. Також, на думку апелянта судом не враховано обставин, які пом`якшують покарання, а саме визнання своєї вини, позитивні характеристики. За таких обставин, вважає, що судом призначено занадто суворе покарання.
Захисник обвинуваченого ОСОБА_10 адвокат ОСОБА_8 в своїй апеляційні скарзі просить вирок суду стосовно його підзахисного змінити, перекваліфікувати дії ОСОБА_10 із ч. 3 ст. 187 КК України на ч. 3 ст. 186 КК України, та застосувати ст. 75 КК України при призначенні покарання. Вважає, що в діях ОСОБА_10 наявний факт ексцесу виконавця, адже лише ОСОБА_9 наносив тілесні ушкодження потерпілій, погрожував їй, а ОСОБА_10 в свою чергу не був обізнаний про такі плани ОСОБА_9 . За таких обставин, на переконання апелянта, дії його підзахисного слід кваліфікувати за ч. 3 ст. 186 КК України, що в свою чергу вказує на суворість призначеного судом покарання.
Обвинувачений ОСОБА_10 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду стосовно нього скасувати, прийняти рішення, яким виключити із судового рішення посилання на обставину, яка обтяжує покарання, вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння та призначити покарання не пов`язане із позбавленням волі. Своє прохання обґрунтовує аналогічними доводами, які викладені в апеляційній скарзі ОСОБА_9 , та окрім них зазначає, що суду першої інстанції слід було визнати обставинами, які пом`якшують покарання позитивну характеристику із місця проживання; вперше притягується до кримінальної відповідальності; не перебуває на спеціальних обліках у лікарів.
Заслухавши доповідь судді, прокурора, який підтримав свою апеляційну скаргу та просив її задовольнити, при цьому вважаючи безпідставними вимоги апеляційних скарг обвинувачених та їх захисників, думку обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника, які просили пом`якшити призначене обвинуваченому покарання, обвинуваченого ОСОБА_10 та його захисника, які вважали вирок суду першої інстанції не законним та просили змінити правову кваліфікацію дій обвинуваченого і призначити покарання, не пов`язане із позбавленням волі, при цьому заперечили проти апеляційної скарги прокурора, дослідивши матеріали кримінального провадження та проаналізувавши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Висновок суду про доведеність вини обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 у вчиненні інкримінованого їм кримінального правопорушення ґрунтується на достовірних та узгоджуваних між собою доказах, які зібрані у передбаченому кримінально-процесуальним законом порядку, належно оцінені судом та наведені у вироку. Фактичні обставини кримінального правопорушення, які були встановлені судом першої інстанції, жодним учасником судового провадження оскаржені не були.
Дії ОСОБА_9 та ОСОБА_10 кваліфіковані місцевим судом за ч. 3 ст. 187 КК України, як напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний з насильством, небезпечним для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу, вчинений за попередньою змовою, поєднаний з проникненням у житло.
Із такою кваліфікацією дій обвинувачених не може погодитись судова колегія, виходячи з такого.
Як слідує із матеріалів кримінального провадження, органом досудового розслідування ставилось в провину обвинуваченим вчинення ними нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаного з насильством, небезпечним для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу та погрозою вчинення такого насильства, вчиненого за попередньою змовою групою осіб, поєднаний з проникненням у житло.
Судом першої інстанції при встановленні фактичних обставин кримінального правопорушення, з поміж іншого було встановлено, що при вчиненні розбійного нападу на потерпілу ОСОБА_12 , обвинувачений ОСОБА_9 наносив потерпілій тілесні ушкодження та погрожував позбавити її життя. У цей час ОСОБА_10 стояв біля вхідних дверей та спостерігав за навколишньою обстановкою з метою подачі сигналу у разі наближення сторонніх осіб, які б могли перешкодити скоєнню злочину.
Із вказаними фактичними обставинами погодились всі учасники судового провадження та від них не надходило апеляційних скарг із цього приводу. Окрім цього, на факт погроз застосування насильства з боку ОСОБА_9 вказувала і сама потерпіла під час розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції, що підтверджується звукозаписом судового провадження та журналом судового засідання.
Таким чином, за таких фактичних обставин кримінального правопорушення, за відсутності будь якого обґрунтування, судом першої інстанції безпідставно виключено із кваліфікації дій обвинувачених факт наявності погрози застосування насильства, яке є небезпечним для життя і здоров`я особи, яка зазнала нападу.
Окрім цього, ст. 187 КК України визначено, що кваліфікуючою ознакою розбійного нападу, є вчинення його за попередньою змовою групою осіб. Незважаючи на це, судом першої інстанції дії обвинувачених кваліфіковано, як вчинення розбійного нападу за попередньою змовою.
Зазначені вище порушення, допущенні судом першої інстанції, вказують на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, та відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України є підставою саме для скасування судового рішення, так як цим погіршується становище обвинувачених, оскільки апеляційному суду слід збільшити обсяг обвинувачення.
За вказаних обставин, колегія суддів кваліфікує дії обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 за ч. 3 ст. 187 КК України, як напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний з насильством, небезпечним для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу та з погрозою застосування такого насильства, вчиненого за попередньою змовою групою осіб, поєднаного з проникненням у житло.
Таким чином, апеляційні доводи прокурора в частині допущення судом першої інстанції неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність при кваліфікації дій обвинувачених, судова колегія визнає слушними.
Не можна погодитись із доводами, викладеними в апеляційній скарзі захисника обвинуваченого ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_8 , що в даній ситуації дії його підзахисного слід кваліфікувати за ч. 3 ст. 186 К України, оскільки мав місце ексцес виконавця, із таких підстав.
Так, судом першої інстанції було встановлено, що ОСОБА_10 при вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення не здійснював жодних активних дій, спрямованих на спричинення потерпілій тілесних ушкоджень та погроз на застосування насильства, при цьому обвинувачений з самого початку та до кінця перебував у приміщенні домоволодіння потерпілої та був очевидцем дій ОСОБА_9 , який спричиняв потерпілій тілесні ушкодження, погрожував їй та вимагав надати грошові кошти. При цьому, слід зазначити, що ОСОБА_10 не перешкоджав таким діям ОСОБА_9 , хоча мав таку можливість, а у разі навіть відсутності її, міг безперешкодно залишити домоволодіння потерпілої, однак вказаних дій він не вчинив. Окрім цього, ОСОБА_10 скориставшись тим, що ОСОБА_9 наносив тілесні ушкодження потерпілій, не маючи жодних перешкод з боку останньої, пішов до іншої кімнати та почав шукати речі, які б можна було забрати. Внаслідок таких дій, обвинувачені заволоділи коштами потерпілої, розподілили їх між собою та розпорядились ними на власний розсуд. Вказані факти вказують на злагодженість дій обвинувачених, які були узгодженими та вказані їх дії охоплювались єдиним умислом, направленим на розбійний напад, з метою заволодіти грошовими коштами потерпілої.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що дії ОСОБА_10 слід кваліфікувати саме за ч. 3 ст. 187 КК України, так як останній був співвиконавцем при вчиненні кримінального правопорушення ОСОБА_9 .
Не відповідають дійсності апеляційні доводи обвинувачених з приводу того, що мало місце порушення їх права на захист, оскільки з моменту їх затримання їм було призначено професійних адвокатів для захисту їх інтересів, які приймали участь у процесуальних діях під час досудового розслідування та в суді першої інстанції і з боку самих обвинувачених, жодних скарг на неправомірні дії чи бездіяльність їх захисників не надходило. Окрім цього, посилання обвинувачених на те, що з ними їх захисники не узгоджували позицію з приводу висунутого обвинувачення, так як жодного разу не прибували у СІЗО для зустрічі, колегія суддів не може прийняти до уваги, так як вказаний факт жодним доказом не підтверджено та він спростовується вище наведеним. Будь-яких дій з боку захисників адвокатів, які б вказували на неузгодженість позиції з обвинуваченими щодо висунутого обвинувачення, колегією суддів не встановлено.
При призначенні покарання обвинуваченим, суд першої інстанції в повній мірі дотримався засад призначення покарання, належним чином врахувавши тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, особи винних, наявність обставин, які обтяжують покарання обвинуваченим та прийшов до правильного висновку, що виправлення обвинувачених можливе виключно в умовах ізоляції їх від суспільства у призначений судом строк. Із призначеним судом першої інстанції видом та строком покарання погоджується колегія суддів, та вважає, що таке покарання в повній мірі відповідає його меті, яка визначена у ст. 50 КК України.
Обґрунтованими є доводи обвинувачених, а також захисника адвоката ОСОБА_7 з приводу безпідставного не визнання судом першої інстанції обставини, яка пом`якшує покарання обвинуваченим, визнання своєї вини.
Так, матеріалами кримінального провадження встановлено, що з самого початку досудового розслідування та в суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_9 визнавав свою вину у вчиненні кримінального правопорушення повністю, а ОСОБА_10 , частково, при цьому останній не погоджувався виключно із кваліфікацією його дій.
Відповідно до положень ст. 66 КК України, перелік обставин, які пом`якшують покарання та наведені у частині першій даної статті не є вичерпним та суд при призначенні покарання може визнати такими, що його пом`якшують і інші обставини.
Окрім цього слід зазначити, що невизнання кваліфікації дій обвинуваченим, не може свідчити про відсутність підстав для визнання обставини, яка пом`якшує покарання, визнання своєї вини.
З урахуванням наведеного, судова колегія визнає обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченим, визнання своєї вини у вчиненому кримінальному правопорушенні.
Апеляційні ствердження обвинувачених та захисника адвоката ОСОБА_7 щодо необхідності визнання інших, зазначених в апеляційних скаргах, обставин такими, які пом`якшують покарання, колегія суддів визнає безпідставними. Так, позитивні характеристики, відсутність у ОСОБА_10 судимостей, а також не знаходження останнього на спеціальному обліку у лікарів може бути визнано обставинами, які виключно характеризують обвинувачених, однак ніяким чином не пом`якшують покарання.
Також, не може бути визнано обставину, яка пом`якшує покарання обвинуваченому ОСОБА_9 , а саме часткове відшкодування потерпілій завданої шкоди, оскільки частину викрадених у потерпілої коштів їй було повернуто не обвинуваченим, а працівниками міліції. Будь-яких дій обвинуваченого ОСОБА_9 , які б спрямовувались на відшкодування шкоди потерпілій, встановлено не було.
Не відповідають дійсності апеляційні доводи обвинувачених, щодо відсутності підстав для визнання обставиною, яка обтяжує покарання, вчинення ним злочину в стані алкогольного сп`яніння. Під час розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції обвинувачені вказували, що перед тим, як вчинити кримінальне правопорушення, вони вживали спиртні напої, а саме горілку. Визнання самими обвинуваченими даного факту, само по собі є підставою для визнання обставиною, яка обтяжує покарання вчинення злочину особою, яка перебуває в стані алкогольного сп`яніння.
Також, оскільки обвинувачені були затримані не на місці вчинення кримінального правопорушення, а на наступний день, то і необхідності в проведення експертного дослідження на встановлення факту перебування в стані алкогольного сп`яніння, у органу досудового розслідування не було.
Таким чином, враховуючи те, що судом першої інстанції хоча і не було визнано обставину, яка пом`якшує покарання обвинуваченим, однак з урахуванням тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеру та ступеня суспільної небезпеки вчиненого обвинуваченими злочину, наявності двох обставин, які обтяжують покарання, не відшкодування обвинуваченими заподіяної потерпілій шкоди, колегія суддів не знаходить підстав для пом`якшення обвинуваченим покарання.
Підстав, які б давали можливість для застосування до обвинувачених положень ст.ст. 69, 75 КК України, колегією суддів встановлено не було.
При цьому, колегія суддів вважає, що прохання прокурора щодо необхідності призначення обвинуваченому ОСОБА_10 більш суворого покарання, а саме у виді позбавлення волі строком на 9 років, належним чином не мотивоване та і підстав, які б вказували на м`якість призначеного обвинуваченому ОСОБА_10 покарання, встановлено не було.
Окрім цього, колегія суддів погоджується із апеляційними доводами прокурора, з приводу того, що судом першої інстанції не було прийнято рішення щодо долі всіх речових доказів по даному кримінальному провадженню та вважає за необхідне в цій частині вирок суду скасувати та вирішити долю речових доказів у відповідності до положень ст. 100 КПК України.
З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково, апеляційні скарги обвинувачених та в їх інтересах захисників-адвокатів, залишити без задоволення, а вирок Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 21 травня 2015 року, скасувати в частині кваліфікації дій обвинувачених та вирішення питання долі речових доказів.
Керуючись ст.ст. 405, 407, 409, 413, 420 КПК України, колегія суддів
УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора, задовольнити частково.

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_9 та в його інтересах захисника адвоката ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_10 та в його інтересах захисника адвоката ОСОБА_8 , залишити без задоволення.

Вирок Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 21 травня 2015 року стосовно ОСОБА_9 та ОСОБА_10 за ч. 3 ст. 187 КК України, скасувати в частині кваліфікації дій обвинувачених та вирішення питання долі речових доказів.

Визнати винними ОСОБА_9 та ОСОБА_10 у вчиненні нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаного з насильством, небезпечним для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу та з погрозою застосування такого насильства, вчиненого за попередньою змовою групою осіб, поєднаного з проникненням у житло, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України.
Речові докази: грошові кошти в сумі 1017 грн., передані на зберігання потерпілій залишити останній; фрагмент купюри номіналом 50 грн. та CD диск залишити при матеріалах кримінального провадження; шкіряну куртку коричневого кольору, в`язану чорну шапку, футболку чорного кольору, футболку світло сірого кольору, гамаші чорного кольору, труси сірого кольору, кофту сірого кольору, майку білого кольору, засоби особистої гігієни «AVON» в кількості 5 шт., упаковку мила «Природна краса», бритвений станок «Gillette», туалетну воду «AVON» та люстерко, шапку чорного кольору «Adidas», светр синього кольору з сірими смугами, куртку чорного кольору з плащовки, футболку чорного кольору зі смугами салатного кольору, резинові сапоги зеленого кольору 41 розміру передати за належністю ОСОБА_9 та ОСОБА_10 ; дві пляшки пива «HIKE», упаковку томатного соку «Соковита», заповнені на половину пляшки горілки «Олександрія» та коньяку «Шабо» ємкістю 0,5 л. кожна, фрагмент поліетиленової плівки знищити.
В решті вирок суду залишити без змін.
Вирок апеляційного суду може бути оскаржений безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня його проголошення, а засудженими, які тримаються під вартою - в той самий строк з дня вручення їм копії судового рішення.

Судді: (підписи)
Згідно з оригіналом
Суддя апеляційного суду
Кіровоградської області ОСОБА_2