Монастириський районний суд Тернопільської області
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Монастирська 29 грудня 2010 року

Монастириський районний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді Іванчука В.М.

секретаря Осиф Т.В.

з участю прокурора Марцун М.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Монастириського районного суду кримінальну справу по обвинуваченню:

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець ІНФОРМАЦІЯ_2, житель ІНФОРМАЦІЯ_3, одружений,

підприємець, українець, гр. України, ІНФОРМАЦІЯ_4, не судимий, у вчиненні злочину передбаченого ст.172 ч.1 КК України, -

встановив:

Підсудний ОСОБА_1 грубо порушив законодавство про працю.

Так, ОСОБА_1 будучи субєктом підприємницької діяльності, наділеним правом приймати на роботу працівників і за родом своєї діяльності виконувати організаційно-розпорядчі та адміністративно- господарські функції, займаючись підприємницькою діяльністю по здійсненню торгівлі продовольчими товарами, грубо порушуючи вимоги ст.43 Конституції України та ст.ст.21, 24 КЗпП України підсудний в серпні 2010 року прийняв на роботу та допустив працювати продавцями у належному йому торговому ларьку, що розміщений в м.Монастириська по вулиці Шевченка, ОСОБА_2, котра з 02 серпня 2010 року по 01 жовтня 2010 року позмінно працювала у підприємця. При цьому підсудний умисно письмового трудового договору із найманим працівником ОСОБА_2 не уклав та запис про працевлаштування до її трудової книжки не здійснив, чим порушив її право на соціальні гарантії з охорони та забезпечення належних умов праці.

Крім того, грубо порушуючи вимоги ст.43 Конституції України та ст.ст.21, 24 КЗпП України підсудний в серпні 2010 року прийняв на роботу та допустив працювати продавцями у належному йому торговому ларьку, що розміщений в м.Монастириська по вулиці Шевченка, ОСОБА_3, котра з 16 серпня 2010 року по 04 вересня 2010 року позмінно працювала у підприємця. При цьому підсудний умисно письмового трудового договору із найманим працівником ОСОБА_3 не уклав та запис про працевлаштування до її трудової книжки не здійснив, чим порушив її право на соціальні гарантії з охорони та забезпечення належних умов праці.

Грубо порушуючи вимоги ст.43 Конституції України та ст.ст.21, 24 КЗпП України підсудний в серпні 2010 року прийняв на роботу та допустив працювати продавцями у належному йому торговому ларьку, що розміщений в м.Монастириська по вулиці Шевченка, ОСОБА_4, котра з 03 серпня 2010 року по 07 серпня 2010 року позмінно працювала у підприємця. При цьому підсудний умисно письмового трудового договору із найманим працівником ОСОБА_4 не уклав та запис про працевлаштування до її трудової книжки не здійснив, чим порушив її право на соціальні гарантії з охорони та забезпечення належних умов праці.

Надалі, у вересня грубо порушуючи вимоги ст.43 Конституції України та ст.ст.21, 24 КЗпП України підсудний прийняв на роботу та допустив працювати продавцями у належному йому торговому ларьку, що розміщений в м.Монастириська по вулиці Шевченка, ОСОБА_5, котра з 08 вересня 2010 року по 02 жовтня 2010 року позмінно працювала у підприємця. При цьому підсудний умисно письмового трудового договору із найманим працівником ОСОБА_5 не уклав та запис про працевлаштування до її трудової книжки не здійснив, чим порушив її право на соціальні гарантії з охорони та забезпечення належних умов праці.

Разом з тим, всупереч вимогам ст.43 Конституції України та ст.ст.21, 24 КЗпП України підсудний в жовтні 2010 року прийняв на роботу та допустив працювати продавцями у належному йому торговому ларьку, що розміщений в м.Монастириська по вулиці Шевченка, ОСОБА_6, котра з 04 жовтня 2010 року по 12 жовтня 2010 року позмінно працювала у підприємця. При цьому підсудний умисно письмового трудового договору із найманим працівником ОСОБА_6 не уклав та запис про працевлаштування до її трудової книжки не здійснив, чим порушив її право на соціальні гарантії з охорони та забезпечення належних умов праці.

В порушення вимог ст.110 КЗпП України та ст.30 Закону України «Про оплату праці» підприємець ОСОБА_1 проводив виплату заробітної плати ОСОБА_2 г.С., ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_4 на руки, без бухгалтерського обліку витрат на оплату праці та не повідомляв її про дані, за який період проводиться виплата.

Із виплаченої таким чином заробітної плати підсудним ОСОБА_1 умисно не здійснив відрахувань у Пенсійний фонд України та до фондів загальнообовязкового державного соціального страхування, внаслідок чого позбавив ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_4 права на соціальний захист, передбаченого ст.46 Конституції України.

В судовому засіданні підсудний ОСОБА_1 свою вину у скоєному ним злочині визнав повністю, щиро розкаявся і даючи суду показання, повністю підтвердив факт та обставини скоєння ним вищезазначеного у вироку злочину.

Потерпілі ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_5, ОСОБА_4, ОСОБА_2 в судове засідання не зявилися, хоча належним чином повідомлялися про день, час і місце слухання справи, проте повідомили суд письмовими заявами написаними власноручно потерпілими, в яких вказано, що претензій до підсудного не мають, просять суд суворо його не карати.

Дослідження фактичних обставин справи було обмежено лише допитом підсудного та потерпілих.

Крім повного визнання вини підсудним, його вина доведена зібраними по справі під час досудового слідства доказами, які підсудний не оспорює і вважає їх дослідження в судовому засіданні недоцільним.

Органами досудового слідства підсудному ОСОБА_1 пред'явлено обвинувачення за ст. 172 ч.1 КК України.

Даючи оцінку зібраним по справі доказам в їх сукупності, суд вважає, що дана кваліфікація є вірною, оскільки підсудний грубо порушив законодавство про працю відносно потерпілих.

Вирішуючи питання про призначення покарання, суд враховує ступінь суспільної небезпечності скоєного злочину, особи винного т& обставини справи, що пом'якшують і обтяжують його відповідальність, а також думку потерпілих, які просять суд підсудного суворо не карати.

До пом'якшуючих обставин суд відносить те, що підсудний в скоєному щиро розкаявся, позитивно характеризується з постійного місця проживання, думку потерпілих. Вищевказані обставини істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, а тому суд вважає за можливе призначити йому покарання в межах санкції ст. 172 ч.1 КК України у вигляді штрафу в дохід держави.

Речові докази, які проходять по матеріалах кримінальної справи залишити при справі.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 323,324 КПК України, суд, -

засудив:

ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні ним злочину передбаченого ст. 172 ч.І КК України та призначити йому покарання у вигляді 850 грн. штрафу в дохід держави.

Речові докази : зошит із обкладинкою червоно-жовтого кольору з чорними вставками на 4 аркушах, який вели працівники, прийняті на роботу ОСОБА_1 з порушенням законодавства про працю та зошит із обкладинкою зеленого кольору із написом «канцелярська книга» на 46 аркушах, який вели працівники, прийняті на роботу ОСОБА_1 з порушенням законодавства про працю, повернути засудженому ОСОБА_1

До набрання вироком законної сили запобіжний захід щодо засудженого ОСОБА_1 залишити без змін - підписку про невиїзд

Вирок може бути оскаржено до Тернопільського апеляційного суду на протязі пятнадцяти діб з моменту його проголошення, шляхом подачі апеляції чи апеляційного подання через Монастириський районний суд.

Головуючий В.М. Іванчук