АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 534/2229/15-к Номер провадження 11-кп/786/23/16Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 січня 2016 року м. Полтава

2016 року січня місяця 19 дня колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5
за участю прокурора ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7
засудженого ОСОБА_8
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтава у режимі відео конференції провадження за апеляційними скаргами засудженого ОСОБА_8 та його захисника-адвоката ОСОБА_9 на ухвалу Комсомольського міського суду від 23.09.2015 року,

в с т а н о в и л а :
Цією ухвалою відносно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Лубни, гр. України, мешкає у АДРЕСА_1 ,

засудженого вироком Лубенського міськрайонного суду Полтавської області 22.09.2011 року за ч.2 ст.185, ч.3 ст. 185,ч.2 ст.289 ч.1, ст.70, ст.71 КК України на 5 років 3 місяці позбавлення волі та ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчук від 20.02.2015 року невідбута частина строку покарання замінена на більш м`яку у виді обмеження волі,

відмовлено у задоволенні подання Комсомольського виправного центру № 136 та спостережної комісії Комсомольського міськвиконкому про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Як убачається з матеріалів провадження Комсомольський виправний центр № 136 та спостережна комісія виконавчого комітету Комсомольської міської ради звернулись до суду зі спільним поданням про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_8 , посилаючись на те, що за час перебування в установі з 03.03.2015 року засуджений характеризується позитивно, має 1 заохочення, відбув 3/4 строку покарання.

Працевлаштований на контрагентському об`єкті НВП «Фероліт», до праці ставиться сумлінно, поставлені завдання виконує відповідально, проявляє розумну ініціативу. Приймає активну участь у громадському житті відділення СПС та установи. Зарахований до програм диференційного виховного впливу за напрямком «Підготовка до звільнення». Виробничу дисципліну та режим утримання не порушував. За характером врівноважений, у колективі серед засуджених користується повагою, з адміністрацією ввічливий, заходи виховного характеру відвідує регулярно, реагує на них вірно.

Відмовляючи у задоволенні подання та мотивуючи своє рішення суд першої інстанції зазначив, що станом на час розгляду клопотання ОСОБА_8 відбув менше 3/4 строку ( що становить 6 місяців 20 днів) встановленого ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчук, отже питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання є передчасним.

В апеляційних скаргах засуджений ОСОБА_8 та його захисник ОСОБА_9 не погоджуючись з ухвалою міського суду просять її переглянути та прийняти законне рішення, мотивуючи тим, що термін відбування покарання слід рахувати не з моменту його прибуття до Комсомольського ВЦ № 136, а з моменту початку відбування покарання у виді позбавлення волі.

Зазначають, що суд при постановленні ухвали неправильно застосував положення п.11 Пленуму Верховного суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання,а саме положення «фактично відбута частина покарання повинна обчислюватися виходячи з покарання, встановленого актом амністії, помилування або рішення суду» трактується так, що при вирахуванні невідбутої строку покарання береться покарання не з моменту затримання, а з моменту заміни покарання на більш м`яке. Але, на думку апелянта, таке трактування є невірним. Це підтверджується також і тим, що в ухвалі суду про заміну покарання на більш м`яке не змінюється розмір покарання, не змінюється дата, з якого починається відбуття строку, а так, це дата фактичного затримання, а аж ніяк не дата винесення ухвали про заміну покарання.

Отже, ОСОБА_8 на час ухвалення рішення суду від 23 вересня 2015 року відбув 3/4 призначеного судом покарання і сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення, а тому є всі підстави для задоволення подання про умовно-дострокове звільнення.

Заслухавши доповідача, доводи апелянтів - засудженого ОСОБА_8 та його захисника - адвоката ОСОБА_9 , які підтримав подані ними апеляційні скарги, міркування прокурора про залишення ухвали суду без зміни як законної та обґрунтованої, а апеляційні скарги без задоволення,перевіривши матеріали судового провадження і особової справи, обговоривши доводи апеляцій, колегія суддів вважає, що вони не підлягають до задоволення з наступних підстав.

Як видно із матеріалів провадження, ОСОБА_8 засуджений вироком Лубенського міськрайонного суду від 22.09.2011 року за ч.2ст. 185, ч.3 ст. 185, ст.289, ч.1 ст.70,ст.71 КК України на 5 років 3 місяці позбавлення волі з конфіскацією ? майна та відбував покарання у Кременчуцькій виправній колонії № 69, куди прибув 14.11.2011 року.

Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчук від 20.02.2015 року невідбута частина строку покарання засудженому ОСОБА_8 у виді позбавлення волі 1 рік 8 місяців 07 днів - змінена на більш м`який вид - обмеження волі на строк - 1 рік 08 місяців 07 днів.

Згідно ухвали підставою для заміни невідбутого покарання на більш м`яке стало те, що за місцем відбування покарання у Кременчуцькій виправній колонії УДПтС України в Полтавській області (№69) він характеризувався добре, мав 1 стягнення та 5 заохочень, тому своєю поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.

З 03.03. 2015 року ОСОБА_8 відбуває покарання в Комсомольському виправному центрі УДПтС в Полтавській області (№136).

З наявних у особовій справі документів видно, що за період відбуття покарання засуджений ОСОБА_8 в цілому характеризується позитивно.

Згідно довідки про стягнення та заохочення протягом відбування строку покарання у Комсомольському виправному центрі УДПтС в Полтавській області (№136) засуджений ОСОБА_8 мав 1 заохочення.

Разом з тим, колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції про необхідність відмови у задоволенні спільного подання Комсомольського виправного центру № 136 та спостережної комісії Комсомольського міського виконавчого комітету є правильними.

Так, відповідно до постанови Пленуму ВСУ №2 від 26.04.2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» за змістом п.6 особи, яким покарання було замінено більш м`яким, можуть бути умовно-достроково звільнені і від цього більш м`якого покарання за правилами, передбаченими ст. 81 КК.

В свою чергу, п.11 цієї Постанови зазначає, що при вирішенні питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким щодо засудженого, покарання якому було пом`якшено згідно з актом амністії, помилування або за рішенням суду, фактично відбута частина покарання повинна обчислюватись виходячи з покарання, встановленого актом амністії, помилування або рішенням суду.

Як убачається з матеріалів провадження, на час винесення судового рішення 23.09.2015 року засуджений відбув покарання після заміни його виду на більш м`який у виді обмеження волі строком 1 рік 8 місяців 7 днів, тобто менше половини визначеного строку та міг ставити питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання у виді обмеження волі лише після відбуття 3/4 строку покарання.

Твердження в апеляційних скаргах про неправильне тлумачення положень п.11 Пленуму Верховного суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання,а саме положення «фактично відбута частина покарання повинна обчислюватися виходячи з покарання, встановленого актом амністії, помилування або рішення суду» трактується так, що при вирахуванні невідбутої строку покарання береться покарання не з моменту затримання, а з моменту заміни покарання на більш м`яке, колегія суддів вважає безпідставними.

Колегія суддів вважає, що до 3/4 відбутого строку покарання у виді позбавлення волі, визначеного вироком Лубенського міськрайонного суду, не може бути зарахований строк відбування більш м`якого покарання обмеження волі, визначених ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука.

Крім цього, після фактичної зміни виду покарання на обмеження волі до його строку не може бути зарахований відбутий строк покарання до застосування пільги.

Не заслуговують на увагу і доводи апеляційної скарги захисника про те, що заміну невідбутої частини покарання більш м`яким не можна вважати пом`якшенням в розумінні п.11 постанови Пленуму ВСУ №2 від 26.04.2002 року, у зв`язку з чим строк відбуття покарання слід рахувати як це вказано у вироку суду.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги засудженого та його захисника задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 405, 407 КПК України колегія суддів апеляційного суду,-

у х в а л и л а :

Апеляційні скарги засудженого ОСОБА_8 та його захисника - адвоката ОСОБА_9 залишити без задоволення, а ухвалу Комсомольського міського суду Полтавської області від 23.09.2015 року, якою відмовлено у задоволенні спільного подання Комсомольського виправного центру № 136 та спостережної комісії Комсомольського міського виконавчого комітету про умовно-дострокове звільнення щодо засудженого ОСОБА_8 - без зміни.
Ухвала набирає чинності з моменту проголошення.
с у д д і :
ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3 (підпис) (підпис) (підпис)

Згідно з оригіналом
Суддя: ОСОБА_2 .