Справа № 1-200/2010
Номер провадження 1-200/2010
ВИРОК

іменем України

05 жовтня 2010 року м.Самбір

Самбірський міськрайонний суд Львівської області

у складі: головуючого судді Казана І.С.

при секретарі Каперизі Р.І.,

із участю: прокурора Паращака В.В.,

захисника-адвоката ОСОБА_1,

малолітнього потерпілого ОСОБА_2,

законного представника потерпілого ОСОБА_3,

підсудного ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Самборі Львівської області кримінальну справу по обвинуваченню:

ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, проживаючого в ІНФОРМАЦІЯ_3; українця, громадянина України, ІНФОРМАЦІЯ_4, пенсіонера і працюючого водієм Самбірського АТП-14608, одруженого, раніше не судимого, -

- у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_4 22 грудня 2009 року о 19.55 годині у місті Самборі Львівської області на площі Привокзальній на території автовокзалу умисно наніс удари по голові та спині малолітнього ОСОБА_2, від чого потерпілий отримав тілесні ушкодження - закриту черепно-мозкову травму у вигляді струсу головного мозку, синець на задній поверхні грудної клітки в міжлопатковій ділянці, що вважається легкими тілесними ушкодженнями з короткочасним розладом здоровя.

Підсудний свою вину в інкримінованому йому злочині не визнав та по епізоду обвинувачення суду показав, що 22.12.09р. о 19.40 годині прибув на посадку пасажирів на автобусний вокзал в м. Самборі, оскільки був на роботі на рейсовому автобусі марки „ПАЗ-3205 сполученням Самбір-Санники. Побачивши, що малолітній хлопець пальцем писав по автобусі, він зробив зауваження, однак, його матір підтримала сина, відповівши ОСОБА_4, що автобус брудний. Коли останній сів у автобус, то побачив у дзеркало, що хлопець продовжив писати по забрудненому автобусі. Тоді він вийшов та вирішив прогнати його, а коли наздогнав, то схопив за комір куртки та хотів привести до матері. Тоді відразу підбігли дві жінки ОСОБА_3 та ОСОБА_5, які у свою чергу схопили його за руки, а малолітній хлопець бив його по плечах. Коли ОСОБА_4 їх повідкидав, то сів у автобус та відїхав.

Разом з тим підсудний ОСОБА_4 суду ствердив, що малолітньому не наносив жодного удару, а окрім цього він наздогнав та за куртку затримав не малолітнього потерпілого у кримінальній справі ОСОБА_2, а малолітнього хлопця ОСОБА_6, який писав пальцем по автобусі.

Аналізуючи докази досудового слідства, показання підсудного у судовому засіданні, суд критично оцінює поведінку ОСОБА_4 і не надає віри його поясненню про відсутність винності у вчиненні кримінально-караних дій, оскільки таке спростовується показами потерпілих, свідків та іншими матеріалами справи, які здобуті досудовим слідством та перевіреними в судовому засіданні під час розгляду кримінальної справи. Суд вважає, що підсудній своїм поясненням має намір уникнути відповідальності. Суд прийшов до висновку про доведеність вини ОСОБА_4 в нанесенні умисного легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоровя на підставі зібраних доказів досудовим слідством та перевірених в судовому засіданні.

Зокрема, із показань малолітнього потерпілого ОСОБА_2 убачається, що 22.12.2009 року він разом із матірю ОСОБА_3, тіткою ОСОБА_5 та її сином, - а своїм двоюрідним братом, - ОСОБА_6 о 19.30год. пішли провести ОСОБА_7 до автобуса. Чекаючи на відправлення рейсового автобуса його брат написав пальцем по брудному корпусі транспорту слово „Назік. Таке не сподобалось водію та він перемовився із його матірю ОСОБА_3 та тіткою ОСОБА_5 Потім водій вибіг з автобуса та почав наздоганяти його, схопив за куртку та вдарив рукою по голові, по плечах, а коли ОСОБА_2 упав на землю, то його копнув ногою. Мати його та тітка підбігли та почали відтягувати ОСОБА_4

Опитана судом ОСОБА_3 суду пояснила, що водій автобуса ОСОБА_4 зачіпав словесно її та сестру ОСОБА_5, грубо зробив їм зауваження щоб діти не писали пальцем по автобусі, а потім коли сів за кермо, то вона самостійно зробила пальцем напис по брудному корпусі автобуса „помий мене. У свою чергу ОСОБА_4 вискочивши з автобуса побіг за її сином ОСОБА_2, наздогнавши, схопив за капюшон куртки, вдарив рукою по голові, а коли дитина закрила голову своїми руками, то вдарив по плечах. Тоді хлопець упав на землю і в той момент підбігла вона та ОСОБА_5 щоб зупинити його дії; утихомирювали ОСОБА_4

Показаннями в судовому засіданні свідка ОСОБА_5, яка пояснила, що 22.12.2009р. проводила до рейсового автобуса свою співробітницю ОСОБА_7, а коли очікували на відправлення автобуса, то діти зробили напис пальцем на брудному автобусі; водій ОСОБА_4 зробив зауваження, сів за кермо, але потім вийшов і побіг за ОСОБА_2, та побив його. ОСОБА_5 разом із сестрою ОСОБА_3 схопила ОСОБА_4 та сказали дитині, щоб утікав.

Аналогічними показаннями під час судового слідства малолітнього свідка ОСОБА_6, який підтвердив, що його брата ОСОБА_2 побив громадянин ОСОБА_4

Судом проаналізовано вищенаведені показання в їх сукупності з матеріалами кримінальної справи і, суд вважає найбільш близьким до істини, що ОСОБА_4 22.12.2009р. о 19.55 годині у місті Самборі Львівської області на площі Привокзальній на території автовокзалу умисно побив малолітнього ОСОБА_2, в результаті чого останній отримав легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоровя. Як потерпілий, так і свідки на досудовому слідстві та в судовому засіданні давали одинакові пояснення з приводу побиття малолітнього підсудним, який у свою чергу непослідовно та неточно стверджував щодо цього: що зовсім не наносив ударів дитині, що то був не ОСОБА_2, а ОСОБА_6. Дане суд розцінює як намір уникнути відповідальності підсудним. Одночасно суд констатує, що по епізоду події злочину мати малолітнього потерпілого ОСОБА_3 своїми діями, що власноручно зробила напис на автобусі, спровокувала ОСОБА_4 на те, щоб якимсь чином провчити не нищити майно, як наслідок наступили кримінально-карані дії.

Із висновку експерта Самбірського відділення СМЕ №84/10 від 09.03.2010р. установлено, що при проведенні судово-медичної експертизи по матеріалах справи малолітнього ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, виявлено закриту черепно-мозкову травму у вигляді струсу головного мозку та синець на задній поверхні грудної клітки в міжлопатковій ділянці, які утворились від дії тупих твердих предметів, чи при падінні та послідуючому ударі до таких, цілком можливо в час та при обставинах вказаних в направленні на експертизу та потерпілим. Закрита черепно-мозкова травма у вигляді струсу головного мозку за ступенем тяжкості відноситься до легкого тілесного ушкодження з короткочасним розладом здоровя, а синець в міжлопатковій ділянці до легкого тілесного ушкодження (а. с. 39).

Із обєктивної сторони підсудний ОСОБА_4 вчинив нанесення легкого тілесного ушкодження з короткочасним розладом здоровя малолітньому ОСОБА_2. Із субєктивної сторони умисел підсудного був спрямований на заподіяння тілесних ушкоджень, на що він не мав права.

Отже, не зважаючи на те, що підсудний ОСОБА_4 не визнав своєї вини, його винність у вчиненні злочину стверджується доказами кримінальної справи, які здобуті досудовим слідством та перевіреними в судовому засіданні під час розгляду кримінальної справи. Тому суд критикує показання підсудного таким чином, що вони є не правдивими, оскільки малолітній потерпілий ОСОБА_2, його законний представник ОСОБА_3, малолітній свідок ОСОБА_6 та ОСОБА_5 із дня вчинення злочину прямо вказували на ОСОБА_4 як на особу, яка побила малолітнього, давали показання протягом досудового слідства послідовні та однакові, які підтвердили під час судового слідства.

Виходячи з обставин даної кримінальної справи, судом установлено, що підсудний своїми умисними діями вчинив умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоровя малолітньому ОСОБА_2, а тому його дії правильно досудовим слідством кваліфіковано за ч. 2 ст. 125 КК України та відповідають фактичним обставинам; він повинен за це нести кримінальну відповідальність.

Призначаючи підсудному покарання, судом враховано ступень тяжкості вчиненого злочину; його характеристику, стан здоровя, матеріальне та сімейне становище.

Обставиною, що обтяжує покарання є вчинення злочину особою щодо малолітнього.

Розглядаючи кримінальну справу в межах предявленого обвинувачення підсудному, із урахуванням наведеного і загальних засад призначення покарання, аналізуючи матеріали досудового слідства в сукупності із поясненнями підсудного, потерпілого, його законного представника; із урахуванням особи ОСОБА_4, суд прийшов до висновку, що йому слід призначити покарання у виді штрафу, - що є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчиненню ним нових злочинів для реалізації принципу законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Підстав для призначення більш мякого покарання підсудному, ніж це передбачено відповідною статтею Особливої частини Кримінального Кодексу України за вчинений злочин, чи для звільнення особи від кримінальної відповідальності, - не встановлено.

Цивільного позову в установлено порядку не заявлено, судових витрат і речових доказів у справі немає.

Керуючись ст. ст. 323, 324 КПК України, суд

З А С У Д И В:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України і призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі 100(сто) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 (одну тисячу сімсот) гривень.

Запобіжний захід підписку про невиїзд стосовно підсудного до набрання вироком законної сили залишити без зміни.

На вирок суду може бути подана апеляція до апеляційного суду Львівської області протягом пятнадцяти діб з моменту його проголошення.

Даний примірник вироку виготовлено в нарадчій кімнаті та він має силу оригіналу.

Суддя