Справа №473/3014/15-к 13.01.2016 13.01.2016 13.01.2016
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2016 року м. Миколаїв

Апеляційний суд Миколаївської області у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4

розглянула у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, зареєстрованого в ЄРДР за № 0001094 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_6 на вирок Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 11 листопада 2015 року, відносно

ОСОБА_6 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Вознесенська, Миколаївської області, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 ,

за обвинуваченням за ч. 1 ст. 125 КК України.

Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_7
обвинувачена ОСОБА_6
захисник ОСОБА_5
встановив:
Короткий зміст вимог апеляційної скарги.
Захисник ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_6 в апеляційній скарзі просить вирок суду скасувати, кримінальне провадження відносно ОСОБА_6 закрити у зв`язку з відсутністю в її діях складу кримінального правопорушення, визнати недопустимим доказом висновок експерта №178 та свідчення експерта ОСОБА_8 в суді.

Короткий зміст вироку.
Вироком суду ОСОБА_6 визнано винною у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України та призначено покарання у вигляді 100 годин громадських робіт.

Узагальнені доводи апеляційної скарги.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_6 , вважає, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, а рішення суду прийнято з істотним порушенням КПК України.

Зазначає, що суд обґрунтував своє рішення на показах свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , які показали, що не бачили, щоб ОСОБА_6 завдавала удари своїй дитині.

Зауважує, що суд не вказав, в чому саме полягає нелогічність та непослідовність пояснень свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 .

Вважає, що висновок експерта є недопустимим доказом, оскільки експерт ОСОБА_8 є клієнтом адвоката ОСОБА_17 по адміністративній справі. Крім того зазначає, що висновок експерта суперечить описовій частині вироку, де вказано, що ОСОБА_6 навмисно завдала ударів по голові та тулубу своєї малолітньої доньки, тоді як у висновку експерта зазначено, що вона ударила доньку головою об ліжко.

Вказує, що в судовому засіданні експерт пояснив, що тілесні ушкодження могли виникнути внаслідок падіння, але суд в описовій частині вироку, не вказав ці свідчення експерта.

Крім того, апелянт вважає, що судом було порушено право сторони захисту на перехресний допит, у зв`язку з тим, що експерт ОСОБА_8 є клієнтом представника потерпілої - адвоката ОСОБА_17 . При допиті експерт ОСОБА_8 не повідомив суд та сторони процесу про даний факт, що, на думку апелянта, позбавило його можливості заявити відвід експерту.

Узагальнені доводи заперечення законного представника потерпілої.
В своїх запереченнях законний представник потерпілої ОСОБА_18 вважає, що суд повно, всебічно та об`єктивно дослідив всі матеріали кримінального провадження.

Зазначає, що висновок експерта №178 був складений 13.05.2015р., а дитина експертом оглядалась 11.05.2015р., на той час він не знав адвоката ОСОБА_17 , не укладав з ним угоди, а тому ніякого впливу на експерта не було.

Вказує, що експерт ОСОБА_8 надав аналогічні пояснення, як на досудовому слідстві так і в ході судового слідства, крім того, він був попереджений про кримінальну відповідальність, клопотання про допит експерта в суді, заявляв державний обвинувач ОСОБА_19 .

Просить вирок суду залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_6 без задоволення.

Обставини встановлені судом першої інстанції.
Згідно вироку суду, 09 травня 2015 року біля 22.00 год. ОСОБА_6 , за місцем свого мешкання, яке розташоване в АДРЕСА_1 , безпричинно, умисно почала наносити удари руками по голові та тулубу своїй малолітній доньці ОСОБА_20 ІНФОРМАЦІЯ_2 . В результаті своїх умисних дій, ОСОБА_6 умисно спричинила ОСОБА_20 тілесні ушкодження у вигляді крововиливу в ділянці лоба, двох саден в ділянці лівого ліктьового суглобу, які відносять до легких тілесних ушкоджень.

Дії ОСОБА_6 судом кваліфіковані за ч. 1 ст. 125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження.
Призначаючи ОСОБА_6 міру покарання, суд врахував ступінь тяжкості скоєного злочину, дані про особу обвинуваченої, яка характеризується виключно позитивно, раніше до кримінальної відповідальності не притягувалась. Обставина, яка пом`якшує покарання, судом, згідно зі ст. 66 КК України, судом не встановлено. Обставиною, що обтяжує покарання, згідно до ст. 67 КК України, є вчинення злочину щодо малолітньої.

Обставини встановлені судом апеляційної інстанції.
Заслухавши доповідь судді, обвинувачену ОСОБА_6 та її захисника ОСОБА_21 на підтримку апеляційної скарги, думку прокурора, про законність та обґрунтованість вироку, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Висновок суду про винуватість ОСОБА_6 у вчиненні нею протиправних дій за встановлених судом обставин відповідає фактичним обставинам кримінального провадження і підтверджується дослідженими в ході судового розгляду та викладеними у вироку доказами.

Так, обставини спричинення обвинуваченою ОСОБА_6 умисного легкого тілесного ушкодження малолітній потерпілій ОСОБА_20 підтверджуються показаннями представника потерпілої ОСОБА_18 , який суду пояснив, що ОСОБА_6 його колишня співмешканка і у них є спільна донька ОСОБА_22 2013 року народження, яка проживає з ОСОБА_6 09.05.2015р. його мати ОСОБА_10 забрала у ОСОБА_6 дитину, бо остання буда п`яна та била ОСОБА_22 .

Як убачається з показань свідка ОСОБА_10 яка є бабусею потерпілої, 09 травня 2015 року біля 23.00 год. її сину на мобільний телефон дзвонила мати ОСОБА_6 яка повідомила, що їм необхідно забрати ОСОБА_22 , так як ОСОБА_6 п`яна та побила дитину. ОСОБА_10 разом з молодшим сином поїхали і забрали дитину, по дорозі ОСОБА_22 стало зле і вони поїхали до лікарні. В лікарні дитину оглянув лікар та з приймального покою подзвонили до міліції. При огляді дитина розповідала, що її побила мати та показувала, як вона її била. Після чого ОСОБА_10 поїхала до міліції, де й написала заяву про побиття дитини. Аналогічні пояснення надав і свідок ОСОБА_9 та додав, що ОСОБА_22 розповідала йому, що ОСОБА_6 била її по щоках.
Свідок ОСОБА_23 , суду пояснила, що вона працює в Вознесенській ЦРЛ молодшою медичною сестрою. 09.05.2015 року біля 24.00 год. жінка привезла до приймального покою дитину і пояснила, що вона є бабусею цієї дівчинки та що дівчинку побила мама. Вони викликали лікаря. У дівчинки на лобі були садна, вона була перелякана, трусилась. Дівчинка на питання, хто її побив, відповіла, що це мама зробила.
Свідок ОСОБА_24 підтвердив свідчення ОСОБА_23 та пояснив, що він працює медичним працівником у приймальному відділенні Вознесенської ЦРЛ. 09.05.2015 року, опівночі, приїхала бабуся з онукою та повідомила, що дитину побила мати. Він направив жінку з дитиною до лікаря. Коли їх оглянув лікар, ОСОБА_24 спитав, що трапилось, то жінка розповіла, що їй хтось зателефонував, щоб забрали дитину, бо мати була п`яна та побила доньку. Дитина була налякана і в неї на лобі була шишка.
Таким чином, судом першої інстанції встановлено, що 9 травня 2015 року саме обвинувачена ОСОБА_6 умисного спричинила легкі тілесні ушкодження своїй малолітній доньці ОСОБА_20 .

Доводи сторони захисту про відсутність належних та допустимих доказів на підтвердження вини ОСОБА_6 є безпідставними.

Суд обґрунтовано послався на покази вищезазначених свідків, оскільки, вони є послідовними узгоджуються між собою та об`єктивно підтверджуються даними висновку експерта №178 від 13.05.2015 року, згідно якого у ОСОБА_20 були виявлені тілесні ушкодження у вигляді крововиливу в ділянці лоба з права, два садна в ділянці лівого ліктьового суглобу. Вказані тілесні ушкодження виникли від дії тупих предметів, як з обмеженою так і не з обмеженою контактуючою поверхнею до звернення в лікарню тобто до 10 травня 2015 року. Тілесні ушкодження відносяться до легких тілесних ушкоджень. Виключається вірогідність утворення тілесних ушкоджень від падіння з положення стоячи. Не виключається вірогідність утворення тілесних ушкоджень внаслідок удару кулаками рук.
Експерт ОСОБА_25 , який був допитаний в суді першої інстанції, спростував версію обвинуваченої, щодо отримання потерпілою тілесних ушкоджень в результаті падіння з порогу, натомість, підтвердив, що у ОСОБА_20 були виявлені крововилив в області лоба з права та два садна в ділянці лівого ліктьового суглобу. Дані тілесні ушкодження утворились за 1-3 доби до огляду дитини експертом, який відбувся 11.05.2015 року в 09.05 год. Даний крововилив міг утворитись від удару рукою ввечері 09.05.2015 року.
Експертиза була проведена відповідно до вимог ст. 242 КПК України за зверненням сторони кримінального провадження (слідчого).

Висновок експерта відповідає вимогам ст. ст. 101, 102 КПК України. У висновку зазначено коли, де, ким та на якій підставі біла проведена експертиза, місце і час проведення експертизи. Експертом була оглянута малолітня потерпіла ОСОБА_20 у присутності батька ОСОБА_18 та амбулаторна карта на ім`я потерпілої і на підставі об`єктивних даних, отриманих під час огляду потерпілої ОСОБА_20 та наданих йому медичних документів, експертом була надана обґрунтована відповідь на кожне поставлене питання.

Експерт попереджений про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок та відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків, висновок підписаний експертом.

Є необґрунтованими доводи сторони захисту про те, що експерт ОСОБА_25 є заінтересованою особою , підлягав відводу а тому не міг проводити експертизу, оскільки, підстави для відводу експерта, передбачені ст. 77, 79 КПК України в даному кримінальному провадженні відсутні. Так, адвокат ОСОБА_17 вступив у справу в якості представника потерпілого 11 липня 2015 року, тобто через тривалий час після проведення експертизи експертом ОСОБА_25 , яка була проведена 13 травня 2015 року. Тому ніяким чином не міг вплинути на висновки експерта.

Крім того, експерт зробив свій висновок щодо ступеню тяжкості тілесних ушкоджень у малолітньої потерпілої на підставі медичних документів в яких були зафіксовані наявні у потерпілої тілесні ушкодження працівниками лікарні при обстежені потерпілої, і суперечностей між висновком експерта та даними викладеними в медичних документах лікарні не встановлено.

А тому посилання апелянта на те, що висновок експерта №178 від 13.05.2015 року являється недопустимим доказом є надуманими та голослівними.

Натомість суд вірно не прийняв до уваги пояснення свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_16 ,, ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 .

Зокрема свідок ОСОБА_11 так і не змогла суду пояснити чому зателефонувала ОСОБА_10 та просила забрати дитину 9 травня 2015 року.

Свідок ОСОБА_12 , взагалі є неповнолітнім сином обвинуваченої. Інші ж свідки є родичами та знайомі обвинуваченої ОСОБА_6 , а тому є зацікавленими особами.

Всі докази, надані стороною обвинувачення та досліджені судом отриманні в порядку визначеному кримінальним процесуальним законом, а тому судом вірно визнані достовірними, належними та допустимими, відповідно до вимог ст. 85 та ст. 86 КПК України.
Таким чином, суд на підставі досліджених доказів, в їх сукупності, дійшов правильного висновку щодо доведеності винності ОСОБА_6 і обґрунтовано кваліфікував її дії за ч.1 ст. 125 КК України.

Призначаючи ОСОБА_6 покарання, суд першої інстанції, вірно взяв до уваги та послався у вироку на характер злочину, обставини його вчинення, дані про особу обвинуваченої, яка раніше не судима, характеризується позитивно, обставин, що пом`якшують покарання суд не вбачає, обставин, що обтяжують покарання - вчинення злочину щодо малолітньої дитини та дійшов висновку за можливе призначити покарання у виді громадських робіт.

Рішення суду належним чином вмотивоване, не суперечать вимогам кримінального закону і відповідає меті покарання.

Таким чином, підстав для скасування або зміни рішення суду першої інстанції щодо ОСОБА_6 колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 532 КПК України, суд,-
постановив:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_21 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Вирок Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 11 листопада 2015 року відносно ОСОБА_6 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення. Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судом апеляційної інстанції.

Головуючий
Судді