В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
18.06.2015 Справа №607/9609/15-к

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого-судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження №0000031 про обвинувачення

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Тернополя, громадянина України, із середньою освітою, не працюючого, неодруженого, без місця реєстрації, фактично проживаючого в АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України,

за участю: прокурора ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_3

ВСТАНОВИВ:
Так, 04 січня 2015 року біля 22 год. 10 хв. обвинувачений ОСОБА_3 , як водій, керуючи технічно справним автомобілем «Даймлер Крайслер ЕйДжі ЕмБі 163», д.н.з. НОМЕР_1 , з одним пасажиром рухався по вул.Генерала Тарнавського м.Тернополя, в напрямку від проспекту Злуки до вул.Київської зі швидкістю близько 60 км/год, де, наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, що встановлений навпроти будинку №8 по вул.Генерала Тарнавського, не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою та відповідно не реагував на її зміну, чим порушив вимоги пунктів 1.5 ч.1, 2.3 (б, д) ПДР України, які зобов`язували його не створювати своїми діями загрозу безпеці дорожнього руху, небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю чи здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків, маючи об`єктивну можливість завчасно виявити пішохода ОСОБА_5 , яка переходила проїзну частину дороги по нерегульованому пішохідному переходу в напрямку зліва-направо по ходу руху керованого ним автомобіля, відповідно до вимог п.18.1 ПДР України не зменшив швидкість руху свого транспортного засобу та не зупинився перед нерегульованим пішохідним переходом, щоб дати дорогу пішоходу, хоча мав таку технічну можливість, а продовжив рух у вказаному напрямку.

Унаслідок порушення вказаних пунктів ПДР, обвинувачений ОСОБА_3 , як водій, не забезпечив безпеку дорожнього руху та шляхом несвоєчасного застосування гальмування позбавив себе технічної можливості зупинити керований ним автомобіль «Даймлер Крайслер ЕйДжі ЕмБі 163» перед нерегульованим пішохідним переходом та, виїхавши на нього, скоїв наїзд передньою правою частиною свого транспортного засобу на пішохода ОСОБА_5 .

У результаті вищезазначеної дорожньо-транспортної пригоди пішохід потерпіла ОСОБА_5 отримала тілесні ушкодження у вигляді: осадження лоба і носа, закриту черепно-мозкову травму у виді забиття головного мозку важкого ступеня з переважним ураження його правої півкулі мозочка, стиснення лікворних просторів та оклюзійної гідроцефалії, закритої травми грудей у виді забиття легень, особливо лівої, з її частковим ателектазом та лівобічним пневмотораксом, що потребувало хірургічного втручання, закритої травми живота у виді численних надривів паренхіми селезінки (з послідуючим її видаленням) розриву лівого яєчника, внутрішньочеревної кровотечі (до 800 мл рідкої крові у черевній порожнині), а також у виді численних гематом брижі, тонких кишок і заочеревинної гематоми в ділянці кореня вказаної брижі, що супроводжувалось розвитком травматичного (гіповолемічного) шоку ІІ-Ш ступеня, закритих відривних переломів лівих поперечних відростків 2, 3, 4 і 5-го поперекових хребців, переломів правих поперечних відростків 1 і 2-го поперекових хребців, закритих чисельних переломів кісток тазу, вертикального перелому крижової кістки (хрестця), перелому тіла лівої лонної та гілки лівої сідничної кісток із зміщенням, множинних дрібних саден на шкірі правої гомілки, закритих переломів обох кісток правої гомілки у її верхній третині, які належать до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпечності для життя у момент виникнення чи в клінічному перебігу через певний проміжок часу.

Порушення обвинуваченим ОСОБА_3 , як водієм, вимог пунктів: 1.5 ч.1, 2.3. (б, д), 18.1 ПДР України перебуває у прямому причинному зв`язку із настанням даної дорожньо-транспортної пригоди та заподіянням потерпілій ОСОБА_5 тяжких тілесних ушкоджень.

Допитаний під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_3 свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України визнав повністю, щиро розкаявся та в судовому засіданні пояснив, що 04 січня 2015 року близько 22 год. він, обвинувачений, як водій, керував автомобілем «Даймлер Крайслер ЕйДжі ЕмБі 163», рухаючись зі швидкістю близько 60 км/год, з одним пасажиром по вул.Генерала Тарнавського м.Тернополя, в напрямку від проспекту Злуки до вул.Київської зі швидкістю близько 60 км/год, де, наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, що встановлений навпроти будинку №8 по вул.Генерала Тарнавського, унаслідок своєї неуважності, не помітив пішохода, яка переходила по ньому проїзну частину дороги в напрямку зліва-направо по ходу руху керованого ним автомобіля, через що, продовжуючи рух, а побачивши пішохода, застосувавши екстрене гальмування, яке було запізнілим, вчинив на неї наїзд на пішохідному переході. Після цього, він, обвинувачений, вийшовши із керованого ним автомобіля, одразу підійшов до потерпілої та викликав по телефону працівників швидкої медичної допомоги, які в подальшому приїхали та доставили останню у лікувальний заклад. Надалі він, обвинувачений, в той час, коли ОСОБА_5 перебувала на лікуванні, систематично навідувався до неї в лікувальний заклад та ніс витрати, пов`язані з лікуванням потерпілої. Про вчинене кримінальне правопорушення він, обвинувачений, шкодує та просив суворо його не карати, оскільки він, ОСОБА_3 , до вчинення даного ДТП, мав лише 2 адміністративні правопорушення, пов`язані із порушенням ПДР, які мали місце ще в 2013 році, а тому вважається особою, яка не піддавалась адміністративному стягненню.

Обвинувачений ОСОБА_3 , визнавши свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, за обставин, викладених у обвинувальному акті, повністю погодився зі всіма зібраними в процесі досудового розслідування доказами, що її підтверджують, відмовився від їх дослідження під час судового розгляду.

Суд, з`ясувавши думку учасників судового розгляду щодо визначення обсягу доказів, що підлягають дослідженню та порядку їх дослідження, згідно ч.3 ст.349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин кримінального провадження, які ніким не оспорюються, з`ясувавши при цьому, чи правильно розуміють обвинувачений та інші учасники судового провадження зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності та істинності їх позиції, а також роз`яснив їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини та розмір цивільного позову у апеляційному порядку.

Таким чином, суд приходить до переконання про доведеність винуватості ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення та кваліфікує його дії за ч.2 ст.286 КК України, тобто, порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тяжке тілесне ушкодження.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд відповідно до вимог ст.ст. 50, 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відноситься до тяжких злочинів, вчинених з необережності, об`єктивні обставини кримінального провадження, особу винного, який вперше притягується до кримінальної відповідальності, його молодий вік, який по місцю проживання характеризується позитивно, та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання, зокрема, до обставин, що пом`якшують покарання, суд відносить повне визнання обвинуваченим вини, щире каяття, активне сприяння в розкритті кримінального правопорушення, а також повне добровільне відшкодування заподіяної злочином шкоди.

Водночас, суд враховує і думку потерпілої, яка подала до суду письмову заяву, в якій вказала, що обвинувачений повністю добровільно відшкодував заподіяну унаслідок вчинення ним кримінального правопорушення шкоду та просила призначити ОСОБА_3 якомога м`якшу міру покарання, та й сам обвинувачений, як слідує з матеріалів кримінального провадження, на момент вчинення ДТП вважався вважається особою, яка не піддавалась адміністративному стягненню за порушення ПДР України, кримінальне правопорушення вчинив унаслідок власної неуважності, що була зумовлена погодними умовами, нічним часом, у момент ДТП у стані алкогольного чи наркотичного сп`яніння обвинувачений не перебував, а тому вважає, що обвинуваченому ОСОБА_3 слід призначити основне покарання в межах санкції статті обвинувачення у виді позбавлення волі на певний строк ближче до нижчої межі її санкції і не вбачає підстав для необхідності призначати обвинуваченому додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Разом з тим, суд, враховуючи об`єктивні обставини кримінального провадження та сукупність пом`якшуючих покарання обставин, відсутність обтяжуючих його, виключно позитивні дані про особу обвинуваченого, приходить до висновку, що є всі підстави для звільнення обвинуваченого ОСОБА_3 на підставі ст.75 КК України від відбування покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку, оскільки обвинувачений може бути перевихований без ізоляції від суспільства і таке покарання буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

У кримінальному провадженні прокурором прокуратури м.Тернополя ОСОБА_4 в інтересах держави в особі фінансового управління ТМР заявлено цивільний позов про стягнення з ОСОБА_3 витрат на лікування потерпілого від злочину на суму 9875, 94 грн., який підлягає до повного задоволення, з урахуванням беззаперечного його визнання обвинуваченим, виходячи з наступних підстав.

Так, згідно ч.1 ст.1206 ЦК України особа, яка вчинила злочин, зобов`язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього злочину, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого.

Зважаючи на наведене, суд вважає, що з обвинуваченого ОСОБА_3 на користь місцевого бюджету в особі фінуправління ТМР слід стягнути 9875, 94 грн. витрат на лікування потерпілої від злочину ОСОБА_5 , за наступними реквізитами: р/р 0002, код 37977726, МФО 838012, одержувач ГУДКУ в Тернопільській області, міський бюджет, призначення платежу «Інші надходження», 24060300 КБК.

У кримінальному провадженні є процесуальні витрати за проведення: судової автотехнічної експертизи №5-60/15 від 14 лютого 2015 року в сумі 491, 92 грн., судової транспортно-трасологічної експертизи №5-61/15 від 16 лютого 2015 року в сумі 491, 92 грн. та судової автотехнічної експертизи №5-179/15 від 23 квітня 2015 року в сумі 768 грн., які слід стягнути з обвинуваченого ОСОБА_3 на користь держави, з відповідними призначеннями платежів.

Раніше обраний обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання з вказаними в ухвалі суду від 12 червня 2015 року обов`язками до набрання вироком законної сили необхідно залишити без змін.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 370, 374 КПК України, суд
ЗАСУДИВ:
ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначити йому за даним кримінальним правопорушенням покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі без позбавлення права керувати транспортними засобами.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_3 звільнити від відбування покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку на 1 (один) рік 6 (шість) місяців.

Цивільний позов прокурора прокуратури м.Тернополя ОСОБА_4 в інтересах держави в особі фінансового управління ТМР про стягнення з ОСОБА_3 витрат на лікування потерпілого від злочину задовольнити повністю стягнути із ОСОБА_3 9875, 94 грн. витрат на лікування потерпілого від злочину на користь місцевого бюджету в особі фінуправління ТМР, за наступними реквізитами: р/р 0002, код 37977726, МФО 838012, одержувач ГУДКУ в Тернопільській області, міський бюджет, призначення платежу «Інші надходження», 24060300 КБК.

Стягнути із ОСОБА_3 процесуальні витрати у кримінальному провадженні за проведення: судової автотехнічної експертизи №5-60/15 від 14 лютого 2015 року в сумі 491, 92 грн., судової транспортно-трасологічної експертизи №5-61/15 від 16 лютого 2015 року в сумі 491, 92 грн. та судової автотехнічної експертизи №5-179/15 від 23 квітня 2015 року в сумі 768 грн., на користь держави, з відповідними призначеннями платежів.

Апеляція на вирок може бути подана до апеляційного суду Тернопільської області через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області протягом тридцяти діб з моменту його проголошення.

Копії вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Інші учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Головуючий суддяОСОБА_1