№ 5 - 4639 ск 15
Ухвала

іменем україни

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого - суддіОСОБА_1.,
суддів:ОСОБА_2., ОСОБА_3.,

розглянула в судовому засіданні 4 вересня 2015 року в м. Києві касаційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні № 0000046 на ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 7 травня 2015 року.

Вироком Жовтневого районного суду м. Харкова від 23 лютого 2015 року

ОСОБА_4,

ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м. Харкова, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1, раніше неодноразово судимого, востаннє вироком Жовтневого районного суду м. Харкова від 10 квітня 2014 року ч. 2 ст. 15 , ч. 2 ст. 186 КК України на 4 роки позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки,

засуджено за ч. 1 ст. 122 КК України на 1 рік позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків, до призначеного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Жовтневого районного суду м. Харкова від 10 квітня 2014 року та остаточно визначено ОСОБА_4 покарання у виді 4 років 1 місяця позбавлення волі.

Ухвалою Хмельницького Апеляційного суду Харківської області від 7 травня 2015 року вирок місцевого суду скасовано, а кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 закрито на підставі п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв'язку з відмовою потерпілої ОСОБА_5 від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.

За вироком суду, ОСОБА_4 визнано винним у тому, що він 1 січня 2015 року приблизно о 2 год. 00 хв., знаходячись за місцем свого проживання, під час святкування Нового року разом із своїм знайомим ОСОБА_6 і малознайомою йому ОСОБА_5 Пізніше ОСОБА_4 разом з ОСОБА_5 пішов до іншої кімнати, де запропонував останній вступити із ним у інтимні стосунки, на що остання відмовилася. У відповідь на це ОСОБА_4 наніс потерпілій, численні удари руками та ногами, чим спричинив тілесні ушкодження, які за ступенем тяжкості відносяться до середнього ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, як такі, що викликали тривалий розлад здоров'я, а також тілесні ушкодження, які за ступенем тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень.

У касаційній скарзі прокурор, посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, просить постановлену щодо ОСОБА_4 ухвалу апеляційного суду скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. Свої доводи обґрунтовує тим, що суд, усупереч положень п. 1 ч. 1 ст. 477 КПК України, безпідставно закрив кримінальне провадження щодо ОСОБА_4 на підставі п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК України, оскільки кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КК України вчинене за наявності обтяжуючої обставини - рецидив злочину.

Перевіривши доводи касаційної скарги, дослідивши додані до неї копії судових рішень, колегія суддів дійшла до висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 477 КПК України кримінальним провадженням у формі приватного обвинувачення є провадження, яке може бути розпочате слідчим, прокурором лише на підставі заяви потерпілого щодо кримінальних правопорушень, передбачених, в тому числі, ч. 1 ст. 122 КК України (умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження без обтяжуючих обставин).

Згідно з п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається в разі, якщо потерпілий, а у випадках, передбачених цим Кодексом, його представник відмовився від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.

Також, відповідно до ч. 4 ст. 26 КПК кримінальне провадження у формі приватного обвинувачення розпочинається лише на підставі заяви потерпілого, а його відмова від обвинувачення у випадках, передбачених цим Кодексом, є безумовною підставою для закриття кримінального провадження у формі приватного обвинувачення. Тобто, зазначена норма є імперативною, оскільки в категоричній формі передбачає закриття кримінального провадження на підставі заяви потерпілого.

Як убачається, з копій судових рішень, ОСОБА_4 обвинувачувався у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК, України.

З системного аналізу ст. 477 КПК України випливає, що кримінальним правопорушенням без будь-яких обтяжуючих обставин в контексті даної норми, є правопорушення, яке не містить кваліфікованого складу, а саме ч. 2 ст.122 КК України, які і є, в даному випадку, обтяжуючими обставинами.

Твердження прокурора про наявність обставини, яка обтяжує покарання - рецидив злочину, у зв'язку із чим кримінальне провадження не могло бути закрите за наявності відмови потерпілої від обвинувачення є необґрунтованим і таким, що прямо суперечить загальним засадам призначення покарання та кваліфікації злочинів.

Тобто, ототожнення прокурором обставин, які обтяжують покарання (ст. 67 КК України) з обставинами, які впливають на кваліфікацію злочину - кваліфікуючими (обтяжуючими) обставинами, що безпосередньо містяться в диспозиції другій частини статті інкримінованого злочину, є неправильним.

Колегія суддів вважає, що в даному випадку слід приймати до уваги не положення ст. 67 КК, а такі обставини, які зазначені в диспозиції статті, тобто кваліфікуючі ознаки злочину, оскільки при закритті кримінального провадження покарання не призначається.

Таким чином, наявність чи відсутність у діях ОСОБА_4 обтяжуючих покарання обставин, передбачених ст. 67 КК України, перелік яких є вичерпним, що не є ознаками конкретного складу злочину і не впливають на його кваліфікацію, проте свідчать про підвищений ступінь суспільної небезпеки вчиненого діяння і (або) особи винного, не перешкоджає застосуванню ст. 477 КПК України.

Враховуючи наведене, ухвала суду апеляційної інстанції є законною і обґрунтованою та такою, що ґрунтується на вимогах кримінального процесуального закону.

Що стосується доводів касаційної скарги прокурора про неповідомлення потерпілої про день та час розгляду справи в суді апеляційної інстанції, то, на думку колегії суддів касаційного суду, в даному конкретному випадку, порушення вимог кримінального процесуального закону, на яке вказує прокурор, не є істотним порушенням, оскільки воно не перешкодило суду в цілому ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення. Крім того, з приводу порушення її процесуальних прав під час розгляду провадження у суді апеляційної інстанції, потерпіла до суду касаційної інстанції не зверталася.

Порушень норм кримінального та кримінального процесуального закону, які були б безумовними підставами для зміни чи скасування судових рішень не встановлено.

Отже, обґрунтування касаційної скарги не містить переконливих доводів, які викликають необхідність перевірки їх за матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та доданих до неї копій судових рішень вбачається, що підстав для задоволення скарги немає, а тому у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити відповідно до вимог ст. 428 ч. 2 п. 2 КПК України.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора на ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 7 травня 2015 року щодо ОСОБА_4.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1. ОСОБА_2 ОСОБА_3