Справа №11-622/11 04.10.2011 04.10.2011 04.10.2011
Справа № 11-622-2011 р. Головуюча суду 1 інстанції
Категорія: ст.122 ч.1 КК ОСОБА_1
України Доповідач апеляційного суду
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

4 жовтня 2011 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючої Погорєлової Г.М.

суддів: Міняйла М.П., Рудяка А.В.

за участю прокурора Максимишина О.Л

підсудного ОСОБА_3

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві матеріали кримінальної справи за апеляцією ст. помічника прокурора Доманівського району Миколаївської області ОСОБА_4 на постанову Доманівського районного суду Миколаївської області від 8 липня 2011 року, якою

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця та мешканця ІНФОРМАЦІЯ_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, одруженого, який працює інспектором державного пожежного нагляду Доманівського РВ ГУ МНС України в Миколаївській області, раніше не судимого

звільнено від кримінальної відповідальності, передбаченої ст. 122 ч.1 КК України у звязку з тим, що він перестав бути суспільно небезпечною особою, з закриттям провадженням у справі.

Також вирішено питання щодо речових доказів у справі.

Згідно з постановою суду, в ніч на 02.04.2010 р., знаходячись на вул. Радянської Армії, 9, в смт. Доманівка Миколаївської області, ОСОБА_3, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, наніс удар рукою в голову ОСОБА_5, від чого той впав на землю та втратив свідомість, а потім наніс ще декілька ударів ногами в область голови. Узявши ОСОБА_5, який продовжував перебувати без свідомості, руками за футболку, ОСОБА_3 потягнув її на себе, внаслідок чого її розірвав, а потім викинув.

Протиправними діями ОСОБА_3 ОСОБА_5 заподіяні середньої тяжкості тілесні ушкодження, що спричинили тривалий розлад здоровя, у виді перелому нижньої щелепи, закритої черепно-мозкової травми, яка проявилася струсом головного мозку, крововиливами обличчя.

В апеляції старший помічник прокурора Доманівського району Миколаївської області ОСОБА_4 просить постанову скасувати, кримінальну справу направити на новий судовий розгляд. Посилається на необґрунтоване звільнення ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності на підставі ст. 48 КК України.

Зазначає, що звільняючи ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності, суд не узяв до уваги те, що підсудний визнав вину у вчиненні злочину фактично по закінченню судового слідства і лише після того, як його захисником було заявлено відповідне клопотання. Вказує, що підсудний відшкодував шкоду потерпілому майже через рік після вчинення злочину, домовившись, що той після отримання коштів не буде заперечувати проти закриття справи.

На думку апелянта, визнання ОСОБА_3 вини, його каяття, відшкодування шкоди та примирення з потерпілим суд міг врахувати при обранні покарання за вчинений злочин.

Заслухавши доповідь судді, прокурора на підтримку апеляції, заперечення підсудного ОСОБА_3, вивчивши матеріали кримінальної справи та обговоривши доводи апеляції, колегія суддів вважає, що апеляція підлягає задоволенню з таких підстав.

Як вбачається із матеріалів кримінальної справи, вона надійшла до суду з обвинувальним висновком. Розглядаючи справу по суті, суд дослідив докази у повному обсязі.

Згідно з протоколом судового засідання, 05.07.2011 р. за клопотанням підсудного оголошена перерва до 08.07.2011 р. для надання йому можливості відшкодувати моральну шкоду потерпілому ОСОБА_5 В судовому засіданні 08.07.2011 р. до матеріалів справи долучена розписка потерпілого від 06.07.2011 р. про відшкодування йому підсудним ОСОБА_3 моральної шкоди в розмірі 5000 грн. (а.с.242). Майнова шкода у сумі 2500 грн. потерпілому відшкодована підсудним ОСОБА_3 раніше 13.05.2011 р. (а.с.241), але теж лише під час розгляду справи судом.

Наприкінці судового слідства, в судовому засіданні 08.07.2011 р., захисником ОСОБА_6 заявлено клопотання про звільнення підсудного ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності за ст. 122 ч.1 КК України на підставі ст. 48 КК України внаслідок зміни обстановки з посиланням на те, що підсудний перестав бути суспільно небезпечною особою. Проти цього не заперечував й потерпілий ОСОБА_5 Проте, в поясненнях в цьому судовому засіданні та в приєднаній до матеріалів справи письмовій заяві від 06.07.2011 р. потерпілий ОСОБА_5, вказуючи про відшкодування йому шкоди підсудним, зазначав, що вони з ним примирилися та що він підсудного вибачив (а.с.243).

Наведене свідчить, що фактично потерпілий ОСОБА_5 не заперечував проти звільнення ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності з іншої підстави у звязку з примиренням винного з потерпілим. Проте, відповідно до вимог ст. 46 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо вона примирилася з потерпілим та відшкодувала завдані нею збитки або усунула заподіяну шкоду, лише в разі вчинення нею вперше злочину невеликої тяжкості або необережного злочину середньої тяжкості, до яких не відноситься умисний злочин середньої тяжкості, передбачений ст.122 ч.1 КК України.

Відповідно до розяснень, які містяться в п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» від 23.12.2005 р. № 12, особу можна визнати такою, що перестала бути суспільно небезпечною, коли вона сама або обстановка навколо неї зазнала таких змін, що унеможливлюють вчинення нею нових злочинів.

Обґрунтовуючи висновки з цього приводу, суд послався на вчинення вперше злочину середньої тяжкості, виключно позитивні дані про особу підсудного ОСОБА_3, створення ним сімї, наявність у нього роботи, бездоганну поведінку та сумлінне ставлення до праці, відшкодування шкоди потерпілому та його думку.

Проте, вказані обставини у своїй сукупності не є такими, що свідчить про те, що після вчинення злочину сам ОСОБА_3 або обстановка навколо нього зазнала таких змін, що унеможливлюють вчинення ним злочину.

Суперечить матеріалам справи й посилання суду на повне визнання вини підсудним ОСОБА_3 та його каяття, оскільки протягом досудового слідства і судового розгляду справи, він вину не визнавав, а заявив про це лише 08.07.2011 р. після клопотання захисника ОСОБА_6 та заяви потерпілого ОСОБА_5 з приводу можливості звільнення ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності. Тому таке визнання вини та каяття з боку підсудного ОСОБА_3 не можна визнати щирим.

Крім того, із змісту ст. 48 КК України слідує, що звільнення від кримінальної відповідальності з підстав, зазначених у цій статі кримінального закону, є правом, а не обовязком суду.

З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується з доводами апелянта стосовно необґрунтованого звільнення підсудного ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності на підставі ст. 48 КК України.

Тому апеляція прокурора підлягає задоволенню, а постанова суду скасуванню, з направленням кримінальної справи на новий судовий розгляд в той же суд, але в іншому складі суду.

Керуючись ст.ст. 365, 366 КПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляцію ст. помічника прокурора Доманівського району Миколаївської області ОСОБА_4 задовольнити.

Постанову Доманівського районного суду Миколаївської області від 8 липня 2011 р. у відношенні ОСОБА_3 скасувати, а кримінальну справу направити на новий судовий розгляд в той же суд, але в іншому складі суду.

Головуюча: Судді :