Справа № 728/443/15-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/795/422/2015
Категорія - ст. 185 ч. 3 КК України. Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
28 серпня 2015 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернігівської області в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Чернігові в порядку апеляційного розгляду кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000801 від 18 листопада 2014 року за апеляційною скаргою потерпілої ОСОБА_6 на вирок Бахмацького районного суду Чернігівської області від 11 березня 2015 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця і жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, із неповною загально-середньою освітою, не одруженого, не працюючого, утриманців не маючого, раніше не судимого,

з участю учасників кримінального провадження: прокурора ОСОБА_8 , обвинуваченого ОСОБА_7

В С Т А Н О В И Л А:

До апеляційного суду Чернігівської області надійшла апеляційна скарга потерпілої ОСОБА_6 , в якій остання, не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження та кваліфікацію дії обвинуваченого ОСОБА_7 , просить вирок Бахмацького районного суду Чернігівської області від 11 березня 2015 року щодо обвинуваченого, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 185 ч. 3 КК України скасувати за м`якістю призначеного покарання та постановити новий, яким призначити останньому покарання визначене судом першої інстанції без застосування вимог ст. 75 КК України.

Даним вироком ОСОБА_7 визнано винним у пред`явленому обвинуваченні, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 185 ч. 3 КК України та призначено покарання у виді 3 років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік та покладено обов`язки, передбачені ст. 76 КК України, а саме: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання та роботи.

Стягнуто із обвинуваченого ОСОБА_7 491 грн. 40 коп. витрат, за проведення експертизи, на користь держави.

Питання речових доказів вирішено в порядку ст. 100 КПК України.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_7 залишено попередній особисте зобов`язання.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги потерпіла ОСОБА_6 вказує, що суд першої інстанції призначив занадто м`яке покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , яке не відповідає ступеню тяжкості скоєного кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Інші учасники кримінального провадження апеляційні скарги на вирок суду не подавали.

Як встановив суд, у квітні 2014 року ОСОБА_7 за попередньою змовою з особою, провадження у відношенні якої закрито на підставі п.5 ч.1 ст.284 КПК України, умисно, таємно від оточуючих, шляхом відкриття вхідних дверей, проникли у житловий будинок, розташований в АДРЕСА_2 , звідки скоїли крадіжку шафи світло-коричневого кольору, виготовленої з дуба, висотою 2.5 м, шириною 60 см, довжиною 90 см (столовий буфет), вартістю 280 грн., трюмо з дзеркалом темно-коричневого кольору, вартістю 90 грн., пральної машинки «Харків`янка», вартістю 265 грн., та лавки дерев`яної з дуба, розміром 140х35см, товщиною дошки 5 см, вартістю 240 грн., які належали ОСОБА_6 , заподіявши останній матеріальні збитки на загальну суму 875 грн.

У травні 2014 року ОСОБА_7 повторно, за попередньою змовою з особою, провадження у відношенні якої закрито на підставі п.5 ч.1 ст. 284 КПК України, умисно, таємно від оточуючих, шляхом відкриття вхідних дверей, проникли у житловий будинок, розташований в АДРЕСА_2 , звідки скоїли крадіжку серванта темно-коричневого кольору, розміром 160х140х40см, вартістю 120 грн., дитячого ліжка світло-коричневого кольору, розміром 70х170 см, вартістю 160 грн., стола світло-коричневого кольору, розміром 1х1.3м, з висотою ніжок 60 см, вартістю 210 грн., стільцями в кількості п`яти штук, вартістю 22 грн. кожен, столу темно-коричневого кольору розміром 50х100, вартістю 60 грн., які належать ОСОБА_6 , заподіявши останній матеріальні збитки на загальну суму 660 грн.

Також, у жовтні 2014 року ОСОБА_7 повторно, умисно, таємно від оточуючих, шляхом відкриття вхідних дверей, проник у житловий будинок, розташований в АДРЕСА_2 , звідки скоїв крадіжку люстри, вартістю 110 грн., металевого вішака для одягу, висотою 2.3 м, вартістю 79 грн., етажерки дерев`яної, виготовленої з бука, висотою 140 см, вартістю 70 грн., та газового балона об`ємом 40 л, вартістю 100 грн., які належать ОСОБА_6 , заподіявши останній матеріальні збитки на загальну суму 359.00 грн.

Заслухавши доповідача, пояснення ОСОБА_7 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги потерпілої і просив її залишити без задоволення, а вирок суду без змін, думку прокурора, яка також заперечувала проти апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів підстав для задоволення апеляційної скарги не вбачає, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновок суду про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні зазначених у вироку діянь, відповідає фактичним обставинам і підтверджений зібраними у встановленому порядку доказами, яким дана належна юридична оцінка.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що судом першої інстанції, відповідно до вимог ст. 349 ч. 3 КПК України за згодою всіх учасників судового провадження, не досліджувались докази щодо фактичних обставин, а сам обвинувачений ОСОБА_7 повністю визнав свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 185 ч. 3 КК України.

Доводи потерпілої, викладені в апеляційній скарзі, про те, що суд призначив обвинуваченому ОСОБА_7 занадто м`яке покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості скоєного кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, не заслуговують на увагу, а зазначені нею обставини судом належним чином враховані при призначенні покарання.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, при призначенні покарання суду необхідно враховувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нового кримінального правопорушення.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, при вирішенні питання про призначення обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, суд у повній мірі дотримався вимог зазначеного закону, та беручи до уваги, що він вчинив тяжке кримінальне правопорушення щодо особи похилого віку, проте, враховуючи особу обвинуваченого, який раніше до кримінальної відповідальності не притягувався та його відношення до скоєного, обставину, яка пом`якшує покарання, а саме: щире каяття у скоєному, прийшов до вірного висновку про призначення покарання останньому у виді позбавлення волі.

Також, враховуючи наведене суд першої інстанції прийшов до висновку, що ізоляція від суспільства ОСОБА_7 не є належним способом досягнення визначеної у законі мети покарання, тоді як викладене свідчить про можливість виправлення останнього без відбування покарання з випробуванням і з урахуванням строку призначеного обвинуваченому позбавлення волі не перешкоджає застосуванню ст. 75 КК України, з покладенням відповідних обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, давши шанс на виправлення без ізоляції від суспільства, з чим погоджується і колегія суддів.

Слід відмітити і те, що як в ході досудового слідства так і в суді першої та апеляційної інстанцій, обставин які б свідчили про те що ОСОБА_7 становить небезпеку для суспільства та що його виправлення та перевиховання можливе лише в умовах ізоляції від суспільства не встановлено, не наведено таких даних і в апеляційній скарзі потерпілої. Мета покарання - це виправлення та перевиховання особи яка скоїла кримінальне правопорушення та попередження скоєння нею нових кримінальних правопорушень та не повинно бути карою та розправою за скоєння кримінального правопорушення. Ті обставини, що ОСОБА_7 вчинив тяжке кримінальне правопорушення, його суспільна небезпечність не є безумовної підставою для призначення останньому покарання пов`язаного з ізоляцією від суспільства.

Призначене покарання ОСОБА_7 є достатнім і необхідним для його виправлення, перевиховання та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень і відповідає принципам індивідуалізації, обґрунтованості, гуманності, законності та справедливості призначення покарання, у зв`язку з чим апеляційна скарга потерпілої задоволенню не підлягає.

Істотних порушень норм кримінального-процесуального закону при розслідуванні кримінального правопорушення та його розгляду в суді, які були б підставою для скасування постановленого щодо обвинуваченого судового рішення не встановлено.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 407, 419 Кримінального процесуального кодексу України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Бахмацького районного суду Чернігівської області від 11 березня 2015 року щодо ОСОБА_7 без змін.

Ухвала суду може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали суду.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4