АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/1653/15 Справа № 205/4025/15-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 вересня 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати з кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровськ провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 23 липня 2015 року щодо

ОСОБА_6 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

неодруженого, освіта середня, маючого неповнолітню доньку, раніше неодноразово судимого,

уродженця с. Сокологірне, Геніческьного району

Херсонської області,
за участю прокурора ОСОБА_7 ,

представник ДВК №89 ОСОБА_8

якою відмовлено у задоволені клопотання засудженого ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення від подальшого відбування покарання,

ВСТАНОВИВ

Як убачається з оскаржуваної ухвали, ОСОБА_6 засуджений за вироком Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 26 березня 2013 року за ч.1 ст.119 КК України із застосуванням ст.71 КК України до 3 років 3 місяців позбавлення волі.

Засуджений звернувся до суду з клопотання про умовно дострокове звільнення від подальшого відбування покарання, вказуючи, що він довів своє виправлення.

Відмовляючи у задоволенні клопотання суд першої інстанції послався на те, що засуджений ОСОБА_6 хоча і характеризується позитивно, але не має заохочень за ставлення до праці або іншу корисливу поведінку, у зв`язку з чим не можливо зробити висновок про те, що він довів своє виправлення, та підлягав би умовно достроковому звільненню від відбування покарання.

В апеляційній скарзі:

- Засуджений ОСОБА_6 не згоден з вказаною ухвалою, вважає, що суд необґрунтовано та незаконно відмовив у задоволенні клопотання про умовно дострокове звільнення. На його думку за весь час відбування покарання він працевлаштований, за що отримує заробітну плату, на виробництві має заохочення, порушень режиму не допускав. Також посилається на те, що має матір та вітчима похилого віку, які потребують його догляду та має неповнолітню доньку. Бере участь у реалізації програми диференційованого виховного впливу за тему «Підготовка до звільнення». У вчиненому злочині щиро розкаявся, надав матеріальну допомогу потерпілому на лікування.

Просить ухвалу скасувати та задовольнити клопотання.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, представника адміністрації який висловив протилежну думку, прохаючи задовольнити апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи, проаналізувавши доводи викладені в апеляційній скарзі та в судовому засіданні, співставивши їх з наявними матеріалами, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Ст.81 КК України передбачає можливість застосування умовно-дострокового звільнення засуджених лише за умови, що засуджений своєю сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.

Згідно копії вироку ОСОБА_6 Індустріальним районним судом м.Дніпропетровська 26.03.2013 року було засуджено за ч.1 ст.119 КК України, з застосування ст.71 КК України до 3 років 3 місяців позбавлення волі. Кінець строку відбуття покарання 03.03.2016 року.

Районний суд постановляючи ухвалу про відмову в умовно-достроковому звільненні ОСОБА_6 від відбування покарання посилався на те, що засуджений хоча і відбув відповідну частину призначеного покарання, що дає право на звернення про умовно-дострокове звільнення, але він неодноразово судимий, має лише одне заохочення. Тому районний суд правильно прийшов до висновку, що поведінка засудженого ОСОБА_6 під час відбування покарання, не була зразковою та не свідчить про його повне виправлення.

На переконання колегії суддів, даний висновок суду першої інстанції є обґрунтованим.

Як вбачається з характеристик та довідки про заохочення, під час перебування у Дніпропетровському СІЗО, ОСОБА_6 режим утримання не порушував, стягнень та заохочень не мав. У Дніпропетровську виправну колонію №89 він прибув 03.06.2013 року та був працевлаштований формівником у ливарному цеху. До праці ставився сумлінно. За час відбування покарання характеризується позитивно, дотримується норм, які визначають порядок, умови відбування покарання та розпорядок дня установи. Має одне заохочення, стягнень не має.

В той же час, з даних про особу ОСОБА_6 видно, що він неодноразово був засудженим, звільнявся умовно-достроково, але знову був засуджений, що свідчить про схильність засудженого до вчинення кримінальних правопорушень.

Тому за вказаних обставин колегія суддів вважає, що районний суд правильно прийшов до висновку, що засуджений ОСОБА_6 своїм ставленням до праці та поведінкою за весь період відбування покарання не довів свого виправлення.

При цьому, колегії суддів вважає, що не впливає на правильність такого висновку районного суду і наявність у ОСОБА_6 неповнолітньої доньки, батьків похилого віку, що потребують догляду, адже він неодноразово був засуджений за вчинення низки корисливих злочинів, в 2012 році був умовно-достроково звільнений, але правильних висновків не зробив та знову скоїв злочин. Як видно з ухвали суду, вона складена належним чином, є вмотивованою та обґрунтованою.

За таких обставин колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції, вважає його законним і обґрунтованим, і не вбачає підстав для задоволення апеляційних скарг засудженого та захисника.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 23 липня 2015 року щодо ОСОБА_6 залишити без змін.
Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_9 ОСОБА_4