Ухвала
іменем україни
03 лютого 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі ОСОБА_4 ,
з участю прокурора ОСОБА_5 ,

розглянула в судовому засіданні кримінальне провадження за касаційною скаргою прокурора, у кримінальному провадженні, на ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 23 червня 2015 року.

Вироком Великоновосілківського районного суду Донецької області від 06 червня 2014 року

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Нескучне Великоновосілківського району Донецької області, який мешкає на АДРЕСА_1 , такого, що не має судимості,
засуджено:
за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік;

за ч. 2 ст. 307 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 6 років з конфіскацією майна.

На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_6 визначено покарання у виді позбавлення волі строком на 6 років. Із застосуванням ст. 69 КК України остаточно призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років з конфіскацією майна.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 3 роки та покладено на нього обов`язки згідно з пунктами 2, 3 ст. 76 КК України.

Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 23 червня 2015 року вирок районного суду щодо ОСОБА_6 змінено.

На підставі ст. 69 КК України ОСОБА_6 пом`якшено призначене йому судом першої інстанції покарання за ч. 2 ст. 307 КК України до 5 років без конфіскації майна.

Ухвалено вважати ОСОБА_6 засудженим за ч. 1 ст. 309, ч. 2 ст. 307 за сукупністю злочинів на підставі ч. 1 ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років без конфіскації майна та звільненим на підставі ст. 75 КК України від відбування цього покарання з випробуванням з іспитовим строком на 3 роки і покладено на нього обов`язки згідно з пунктами 2, 3 ст. 76 КК України.

Як вбачається з вироку суду, ОСОБА_6 наприкінці червня 2013 року у денний час біля подвір`я будинку АДРЕСА_1 , де він мешкає, зібрав дикоростучі рослини коноплі, які переніс на вказане подвір`я. У подальшому висушив її, подрібнив, виготовивши у такий спосіб особливо небезпечний наркотичний засіб канабіс, який до 09 серпня 2013 року продовжував зберігати для власного вживання у різних місцях у будинку, на подвір`ї будинку та у господарських приміщеннях. Згаданий наркотичний засіб було виявлено працівниками міліції під час санкціонованого обшуку його житла (вага наркотичного засобу становила відповідно 48.8 г, 1.99 г, 3.89 г, 0.52 г, 0.07 г і 22.5 г, всього 77,77 г, що у перерахунку на сухий залишок становило 51,97 г).

Цього ж дня приблизно о 10.00 год, але до проведення у нього працівниками міліції обшуку та виявлення і вилучення під час цієї слідчої дії наркотичного засобу ОСОБА_6 , будучи особою, яка раніше вчинила злочин, передбачений ч. 1 ст. 309 КК України, знайшов на галявині, розташованій поряд із його присадибною ділянкою, листя дикоростучої коноплі та переніс із метою подальшого збуту до горища господарської будівлі для висушування, а частину зберігав при собі.

Близько о 14.30 год. цього дня, до проведення за місцем його проживання обшуку працівниками міліції, ОСОБА_6 у своєму будинку безоплатно передав паперовий згорток з особливо небезпечним наркотичним засобом канабісом вагою 1.01 г, що у перерахунку на суху речовину становить 0.92 г, ОСОБА_7 , а той ОСОБА_8 . Цей згорток останній добровільно видав працівникам міліції о 18.15 год. під час проведення працівниками міліції санкціонованого обшуку домоволодіння ОСОБА_6 (будинок АДРЕСА_1 ).

У касаційній скарзі прокурор, не оспорюючи доведеність вини ОСОБА_6 та правильність кваліфікації його дій за ч. 1 ст. 309, ч. 2 ст. 307 КК України, просить скасувати ухвалу апеляційного суду і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. Зазначає, що апеляційний суд, переглядаючи вирок суду першої інстанції, безпідставно при призначенні покарання за ч. 2 ст. 307 КК України застосував положення ст. 69 КК України, без належного мотивування пом`якшив основне покарання та звільнив ОСОБА_6 на підставі цього закону від додаткового покарання, тоді як останнє судом першої інстанції не призначалося. Стверджує, що, приймаючи таке рішення та погоджуючись із висновками суду першої інстанції про можливість виправлення засудженого без позбавлення волі, апеляційний суд належним чином не перевірив дані про особу засудженого (характеристика за місцем проживання є посередньою), не дослідив, чи дійсно той займається суспільною працею. Звертає увагу, що під час розгляду цього провадження апеляційним судом засуджений перебував у розшуку. Відтак вважає призначене ОСОБА_6 покарання таким, що не відповідає тяжкості злочину та особі засудженого внаслідок м`якості.

Заслухавши доповідача, думку прокурора на часткову підтримку касаційної скарги щодо м`якості призначеного засудженому покарання, перевіривши матеріали провадження та дослідивши доводи, наведені у касаційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Як вбачається зі змісту апеляційної скарги прокурора, той, порушуючи питання про скасування ухваленого щодо ОСОБА_6 судом першої інстанції вироку й постановлення нового, з поміж інших підстав вказував на порушення судом першої інстанції вимог ст. 69 КК України, коли цей закон застосовано не стосовно конкретного злочину, а щодо сукупності злочинів.
Незважаючи на те, що у задоволенні апеляційної скарги прокурора було відмовлено, апеляційний суд із цими конкретними доводами прокурора фактично погодився.
Визнавши обґрунтованими висновки суду про можливість застосування цього закону до вчиненого засудженим злочину, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, суд апеляційної інстанції із застосуванням ст. 69 КК України за цей злочин призначив засудженому покарання.
Разом із тим покарання за сукупністю злочинів апеляційним судом фактично призначено не було. У резолютивній частині ухвали суд лише послався на рішення суду першої інстанції, тоді як у цій частині воно зазнало змін.
Враховуючи те, що ухвала апеляційного суду постановлена з порушенням вимог кримінального процесуального закону, вона підлягає скасуванню із призначенням нового розгляду у суді апеляційної інстанції.

Щодо наведених у касаційній скарзі прокурора доводів про невідповідність призначеного ОСОБА_6 покарання, то вони підлягають перевірці під час нового апеляційного розгляду, за наслідками якого цей суд має постановити законне та обґрунтоване рішення.

З огляду на викладене, керуючись статтями 434, 436 КПК України, колегія суддів
у х в а л и л а:

Касаційну скаргу прокурора задовольнити частково.
Ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 23 червня 2015 року щодо ОСОБА_6 скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_1 ОСОБА_3