Апеляційний суд Житомирської області
03 серпня 2010 року. Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Житомирської області в складі:
головуючої судді Мельничук Н.М.,
суддів: Велидчука В.М., Заліщука М.С.,
з участю прокурора: Стемковського Д.Б.,
засудженого: ОСОБА_1,
захисника: ОСОБА_2,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі кримінальну справу за апеляціями засуджених ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на вирок Богунського районного суду м. Житомира від 7 грудня 2010 року, яким, -
ОСОБА_1, 26.08.1971р. народження, непрацюючого, що має на утриманні двох неповнолітніх дітей, судимого:
- 13.05.1986р. Центральним районним судом м. Одеси за ч. 2 ст. 141 КК України на 2 роки 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна;
- 18.07.1990р. Приморським районним судом м. Одеси за ст. ст. 140 ч. 2; 17, 140 ч.2; 17, 215-3 ч. 2, 42 КК України на 2 роки 6 місяців позбавлення волі;
- 09.09.1992р. Приморським районним судом м. Одеси за ч. 2 ст. 140 КК України на 1 рік 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна;
- 15.06.1993р. Київським районним судом м. Одеси за ч. 2 ст. 144 КК України на 3 роки позбавлення волі з конфіскацією майна; ухвалою Одеського обласного суду від 21.09.1993р. дії ОСОБА_1 за цим вироком перекваліфіковано на ч. 1 ст. 144 КК України з помякшенням покарання до 2 років 6 місяців позбавлення волі;
- 23.12.1996р. Приморським районним судом м. Одеси за ст. ст. 94, 43 КК України 1960р. на 7 років 1 місяць позбавлення волі позбавлення волі;
- 15.01.2004р. тим же судом за ст. ст. 186 ч. 2, 69, 187 ч. 1, 69, 70 КК України на 2 роки 6 місяців позбавлення волі; звільненого 30.07.2004р. умовно-достроково на невідбутий строк 6 місяців 1 день;
- 17.02.2005р. Ізмаїльським міським судом Одеської області за ст. ст. 186 ч. 2, 69, 70, 71 КК України на 3 роки 2 місяці позбавлення волі; звільненого 09.02.2008р. по відбуттю строку покарання;
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, працюючого неофіційно, неодруженого, несудимого, та
ОСОБА_4, 09.12.1969р. народження, непрацюючого, неодруженого, судимого 31.03.1987р. Приморським районним судом м. Одеси за ч. 2 ст. 141 КК України на 3 роки позбавлення волі з примусовим лікуванням від наркоманії на підставі ст. 14 КК України, -
засуджено кожного за ч. 2 ст. 187 КК України на 7 років позбавлення волі з конфіскацією майна.
Згідно вироку, 17.11.2008 року о 01 год. 00 хв. ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4 0.1. та ОСОБА_5, перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння, знаходилися в квартирі АДРЕСА_1. Між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 виник конфлікт, в ході якого ОСОБА_1 почав наносити ОСОБА_3 численні удари в область голови. Помітивши це, ОСОБА_6, припустивши, що конфлікт між вищевказаними особами розпочався саме із-за ОСОБА_5, наніс останньому два удари кулаком в область правої щелепи, після чого між ними розпочалась боротьба, в ході якої ОСОБА_5 та ОСОБА_6 0.1. перемістились до дивану кімнати, на якому сидів ОСОБА_3 Присівши на зазначений диван та відпустивши руки ОСОБА_4, ОСОБА_5 зробив ОСОБА_1, який стояв перед ним, зауваження з приводу того, що він вчиняє неправильно, оскільки б'є ОСОБА_3, до якого приїхав погостювати. В цей самий час, місці та за вказаних обставин, у ОСОБА_1 виник злочинний умисел, направлений на вчинення нападу на ОСОБА_5, з метою заволодіння його майном, поєднаного із погрозою застосування насильства, небезпечного для життя та здоров'я останнього та із застосовуванням насильства, яке є небезпечним для життя та здоров'я ОСОБА_5 Реалізовуючи свій злочинний умисел, направлений на вчинення нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаного із погрозою застосування насильства, небезпечного для життя та здоров'я потерпілого ОСОБА_5 та із застосовуванням насильства, яке є небезпечним для життя та здоров'я потерпілого, ОСОБА_1, переслідуючи корисливий мотив, наказав ОСОБА_5 знімати з себе одяг, після чого, коли ОСОБА_5 виконувати його наказ відмовився, наніс йому близько 10-ти ударів кулаком правої руки в область обличчя, одним з яких заподіяв ОСОБА_5 тілесне ушкодження у вигляді перелому кісток спинки носа, яке, згідно висновку експерта № 1726 від 03.12.2008 року відноситься до легкого тілесного ушкодження з короткочасним розладом здоров'я. Після цього ОСОБА_1, продовжуючи свої злочинні дії, направлені на вчинення нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаного із погрозою застосування насильства, небезпечного для життя та здоров'я особи, яка зазнала нападу, та із застосовуванням насильства, яке є небезпечним для життя та здоров'я потерпілого, дістав із-за поясу штанів, в які був вдягнений, пристрій для відстрілу гумових куль типу ПМ, та, направивши його в бік ОСОБА_5, з метою подолання волі останнього до опору, наказав ОСОБА_4 0.1. принести до зазначеного пістолету глушник. В цей самий час, ОСОБА_4, розуміючи злочинний умисел ОСОБА_1, направлений на вчинення нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаного із погрозою застосування насильства, небезпечного для життя та здоров'я особи, яка зазнала нападу, та із застосовуванням насильства, яке є небезпечним для життя та здоров'я потерпілого, підтримав його дії та приєднавшись до них, з метою залякування потерпілого ОСОБА_5 та подолання його волі до опору, зробив вигляд, що йде в дальню кімнату квартири, де вони знаходились, за глушником, тим самим вступив з ОСОБА_1 в попередню злочинну змову, направлену на вчинення нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаного із погрозою застосування насильства, небезпечного для життя та здоров'я особи, яка зазнала нападу, та із застосовуванням насильства, яке є небезпечним для життя та здоров'я потерпілого. Помітивши дії ОСОБА_4 0.1, ОСОБА_5 повідомив ОСОБА_1 про те, що в разі застосуванням ним пістолету, постріл останнього можуть почути сусіди, які викличуть працівників міліції. Після цього ОСОБА_1В , заховавши пістолет, яким погрожував ОСОБА_5, за пояс штанів, наказав ОСОБА_4 принести йому ніж, на що останній, діючи в межах спільного злочинного умислу, підійшов до стола кімнати, де знаходились всі вищевказані особи, та, взявши з останнього столовий ніж, який згідно висновку експерта №61 від 18.03.2009 року не є холодною зброєю, та за своїм типом відноситься до господарських ножів побутового призначення, передав його ОСОБА_1 Утримуючи зазначений ніж в правій руці, з метою залякування потерпілого ОСОБА_5, долаючи таким чином його волю до опору, ОСОБА_1 наказав останньому знімати з себе золоті вироби. Незважаючи на те, що погрози ОСОБА_1 з приводу застосування до нього ножа, ОСОБА_5 сприймав як реальні, знімати з себе золоті вироби він відмовився, після чого ОСОБА_1 наказав ОСОБА_3, який сидів на дивані поряд із ОСОБА_5, та ОСОБА_4 0.1, який стояв поряд з ним, з метою подолання волі ОСОБА_5 до опору, утримувати його руки. В цей самий час, місці та за вказаних обставин, ОСОБА_3, розуміючи злочинний умисел ОСОБА_1 та ОСОБА_4 0.1, направлений на вчинення нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаного із погрозою застосування насильства, небезпечного для життя та здоров'я особи, яка зазнала нападу, та із застосовуванням насильства, яке є небезпечним для життя та здоров'я потерпілого, підтримав їх дії та приєднавшись до них, застосував до ОСОБА_5 фізичну силу, яка проявилась в тому, що він обома руками почав утримувати ліву руку ОСОБА_5, при цьому спираючись на останню всім тулубом, тим самим вступив з ОСОБА_1 та ОСОБА_4 0.1. в попередню злочинну змову, направлену на вчинення нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаного із погрозою застосування насильства, небезпечного для життя та здоров'я особи, яка зазнала нападу, та із застосовуванням насильства, яке є небезпечним для життя та здоров'я потерпілого. В свою чергу ОСОБА_4, діючи в межах спільного з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 злочинного умислу, почав обома руками утримувати праву руку ОСОБА_5Ю , спираючись на останню всім своїм тілом, таким чином, з метою подолання волі ОСОБА_5 до опору, застосував до останнього фізичну силу. В цей час ОСОБА_1, використовуючи те, що внаслідок спільних злочинних дій ОСОБА_3 та ОСОБА_4 0.1, ОСОБА_5 не міг чинити опору, схилився над останнім, та правою рукою, з якої перед цим він викинув на підлогу кімнати ніж, яким погрожував ОСОБА_5, шляхом ривка, зірвав з шиї ОСОБА_5 золотий ланцюжок, який поклав собі до кишені штанів, в які був вдягнений. Після цього ОСОБА_1 наказав ОСОБА_3 перевірити вміст кишень одягу ОСОБА_5, на що ОСОБА_3, переслідуючи корисливий мотив та діючи в межах спільного з ОСОБА_1 О В. та ОСОБА_4 0.1. злочинного умислу, утримуючи своєю правою рукою ліву руку ОСОБА_5, лівою рукою почергово дістав з правої та лівої кишені спортивної куртки, в яку був вдягнений ОСОБА_5, належні останньому мобільний телефон „Нокіа-6233" зі стартовим пакетом оператора мобільного зв'язку „Київстар" та мобільний телефон „Нокіа" із стартовим пакетом оператора мобільного зв'язку „МТС", після чого, утримуючи майно, яким він заволодів у ОСОБА_5, при собі, за вказівкою ОСОБА_1, з кімнати вийшов, для того, щоб зібрати свої речі, які знаходились в квартирі. Після того, як ОСОБА_7 вийшов з кімнати, ОСОБА_1, діючи в межах спільного злочинного умислу з ОСОБА_4 0.1. та ОСОБА_3А, направленого на вчинення нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаного із погрозою застосування насильства, небезпечного для життя та здоров'я особи, яка зазнала нападу, та із застосовуванням насильства, яке є небезпечним для життя та здоров'я потерпілого, наказав ОСОБА_4 0.1. утримувати ОСОБА_8, на що останній погодився та застосував до ОСОБА_5 фізичне насильство, яке проявилось в тому, що він своєю лівою ногою, зігнутою в колінному суглобі, надавив на шию ОСОБА_5, який лежав на дивані, правою ногою, зігнутою в колінному суглобі, надавив останньому на праву руку, а лівою рукою почав утримував ліву руку ОСОБА_5 В цей час ОСОБА_1, використовуючи те, що внаслідок дій ОСОБА_4, ОСОБА_5 не міг чинити опору, продовжуючи свої злочинні дії, керуючись корисливим мотивом, та діючи в межах спільного з ОСОБА_4 та ОСОБА_3 злочинного умислу, направленого на вчинення нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаного із погрозою застосування насильства, небезпечного для життя та здоров'я особи, яка зазнала нападу, та із застосовуванням насильства, яке є небезпечним для життя та здоров'я потерпілого, почергово зняв з лівої руки ОСОБА_5 золоту печатку, а з правої - золоту обручку, після чого золоті вироби, якими він заволодів, поклав до кишені штанів, в які був вдягнений. Після цього ОСОБА_1 наказав ОСОБА_4 принести що-небудь чим можна було б зв'язати ОСОБА_5, на що ОСОБА_4 0.1. відпустив ОСОБА_5 та вийшов до дальньої кімнати квартири, де вони знаходились. Після цього ОСОБА_1, продовжуючи свої злочинні дії, усвідомлюючи те, що ОСОБА_5 сприймає його погрози з приводу застосування ножа та пістолету, як реальні, почав обшукувати кишені одягу ОСОБА_5Ю , який, після того, як його перестав утримувати ОСОБА_4, сів на диван. Виявивши у внутрішній кишені шкіряного плаща ОСОБА_5 гаманець-портмоне з грошовими коштами в сумі 5400 гривень та кредитними картками, ОСОБА_1 поклав його до правої кишені штанів, в які був вдягнений, а сам шкіряний плащ та спортивну куртку, в які був вдягнений ОСОБА_5, знявши з останнього, вдягнув на себе. Чинити ОСОБА_1 опір ОСОБА_5 не став, оскільки побоювався подальшого застосування по відношенню до себе насильства зі сторони ОСОБА_9 та сприймав погрози останнього з приводу застосування ножа та пістолету, як реальні. В цей час до кімнати, де знаходився ОСОБА_5 та ОСОБА_1, повернувся ОСОБА_4 0.1, після чого він шнуром праски, яку тримав в руках, з метою подолання волі ОСОБА_5Ю, до опору та вчинення дій по поверненню свого майна, зв'язав останньому руки та ноги, та разом із ОСОБА_1 і ОСОБА_3, які утримували при собі майно, яким вони заволоділи у ОСОБА_5, місце скоєння злочину залишили.
В апеляції та доповненнях до неї засуджений ОСОБА_10 вважає вирок суду незаконним, таким, що не відповідає фактичним обставинам справи. Посилається на грубі порушення його прав на досудовому слідстві, що виразилося в ненаданні йому можливості мати захисника, застосуванні недозволених методів введення слідства, фальсифікації прокурором матеріалів справи. Вважає, що засуджений ОСОБА_1 оговорив його в злочині, який він не вчиняв. Вказує на допущені судом порушення його прав, що виразилося в ненаданні йому можливості задавати потерпілому запитання в судових дебатах, не реагування на його скарги про зловживання працівників міліції та прокуратури. Вважає себе винним лише за ст. 198 КК України. Просить змінити вирок, - перекваліфікувати його дії на ст. 198 КК України, призначити йому покарання за цим законом із застосуванням ст. ст. 69, 75 КК України, не повязане з позбавленням волі. При апеляційному розгляді справи уточнив свої вимоги та просив вирок скасувати а справу направити на додаткове розслідування
В апеляції засудженого ОСОБА_1 ставиться питання про зміну вироку в частині призначеного йому покарання, та застосування ст. 69 КК України.
Заслухавши доповідача, пояснення засудженого ОСОБА_10 та думку захисника ОСОБА_2, які підтримали подані апеляції, міркування прокурора про залишення вироку без зміни, перевіривши справу в межах апеляцій, апеляційний суд визнає апеляції такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав.
Винність ОСОБА_3 разом з іншими засудженими у вчинені злочину за викладених у вироку обставин, доведена обєктивними доказами, які зібрані у передбаченому законом порядку і належним чином оцінені судом.
Наведені в апеляції ОСОБА_3 доводи про відсутність в його діях складу злочину за яким його засуджено, є безпідставними.
Ці заперечення звинувачення детально розглядались судом і спростовані наведеними у вироку доказами, зокрема заявою та показаннями потерпілого ОСОБА_5, який з самого початку незмінно та послідовно розповідав про дії кожного з винних, які вчинили його пограбування. Безпосередньо вказував на свого знайомого ОСОБА_3, який разом з ОСОБА_4 утримував його руки не даючи тим самим чинити опір ОСОБА_1 в той час, як той наносячи йому удари та висловлюючи погрози застосування пістолету та ножа, забирав у нього речі та гроші. Зазначив, що за вказівкою ОСОБА_1 саме ОСОБА_3 забрав з його кишені мобільний телефон а ОСОБА_4 при цьому звязав його шнуром від праски, після чого з викраденими речами винні особи зникли з квартири. Відразу після звільнення про пограбування розповів своїм близьким та повідомив працівників міліції. Свої показання потерпілий повністю підтвердив при відтворенні обставин події злочину та в ході судового розгляду справи(т.1 а.с. 2, 14, т. 2 а.с. 48, т. 4 а.с. 44).
З урахуванням незмінних та послідовних на протязі всього досудового та судового слідства зазначених показань потерпілого ОСОБА_5, які узгоджувалися з іншими зібраними та дослідженими по справі доказами, суд обгрунтовано взяв до уваги та поклав в основу вироку показання на досудовому слідстві підсудного ОСОБА_1. Згідно цих показань ОСОБА_1 в присутності свого захисника визнавав свою вину у вчинені спільно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 розбійного нападу на потерпілого ОСОБА_5. Детально розповідав про дії кожного з учасників нападу, які вони здійснювали при вчинені злочину та в подальшому. Конкретизував, що саме за його вказівкою ОСОБА_3 забирав речі у потерпілого. Пояснював, що безпосередньо ОСОБА_3 після вчинення злочину, з метою уникнення відповідальності, запропонував всім учасникам нападу виїхати з Житомира до м. Львова, а в подальшому переїхати до смт. Веселіново Миколаївської області, де вони переховувалися до часу затримання працівниками міліції.(т.2 а.с. 85).
Ці свої визнавальні показання ОСОБА_1 повністю підтвердив у суді при обранні йому запобіжного заходу у вигляді триманні під вартою, а також на очній ставці з ОСОБА_3(т.2 а.с.109, 159зв.). Не заперечував ОСОБА_1 своєї вини і у останньому слові(т.4 а.с. 72).
Свою причетність до розбійного нападу на потерпілого не заперечував і засуджений ОСОБА_4, який показав, що при затриманні став брати всю вину у пограбуванні потерпілого на себе за вказівкою ОСОБА_1. Свою причетність до злочину, а також безпосередню участь в ньому ОСОБА_1 та ОСОБА_3, ОСОБА_4 підтвердив на очній ставці з останнім(т.2 а.с. 149)
З огляду на протокол судового засідання і вироку, суд першої інстанції, ретельно перевірив показання всіх підсудних і в результаті їх дослідження в сукупності з іншими розглянутими в судовому засіданні доказами дав їм належну оцінку й обгрунтовано визнав правдивими ті показання, в яких вони визнавали себе винними, оскільки вони підтверджуються іншими зібраними у справі доказами й узгоджуються з ними.
Зокрема судом були взяті до уваги наступні докази:
- показання свідка ОСОБА_11 згідно яких вона 17.11.2008 року в нічний час перебувала разом підсудними та потерпілим в квартирі АДРЕСА_1. Знаходячись на кухні чула звуки боротьби та крики, які неслися з кімнати в якій перебували підсудні та потерпілий. Через деякий час на кухню вийшов розлючений ОСОБА_1 на якому були речі потерпілого. При цьому він став перекладати до своїх речей вироби із золота. Бачила, що ОСОБА_3 вийшовши з кімнати став терміново збирати свої речі та запропонував ОСОБА_1 та ОСОБА_4 невідкладно їхати до м. Львова, а через декілька днів в смт. Веселіново, де вони всі і були затримані працівниками міліції;
- показання свідка ОСОБА_12, згідно яких, його підлеглий по роботі ОСОБА_5 в листопаді 2008р., на його запитання про причину наявності на його тілі тілесних ушкоджень, розповів йому про розбійний напад в якому приймав участь його знайомий ОСОБА_3.;
Аналогічні показання у свідків ОСОБА_13, та дружини потерпілого ОСОБА_14
*дані протоколу огляду місця події від 05.12.2008 року, згідно яких за місцем переховування підсудних смт. Веселіново Миколаївської області були виявлені та вилучені речі, які потерпілий ОСОБА_14 впізнав, як викрадені у нього при розбійному нападі(т.1 а.с.63, 172);
*висновками судмедексперта за № 1726, 378 згідно яких у потерпілого ОСОБА_5 виявлено синець на обличчі та перелом кісток спинки носа, які утворилися від дії тупого твердого предмету, в термін та за обставин, вказаних останнім при проведенні за його участю відтворення, відносяться до легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоровя(т.1 а.с. 40, т.2 а.с. 196).
Щодо апеляційних тверджень ОСОБА_3 про застосування щодо нього незаконних методів слідства, то за результатами перевірки справи вони свого підтвердження не знайшли. Як вбачається з постанов прокурора про відмову у порушення кримінальної справи, які долучені до справи, під час перевірки заяв з цих питань ОСОБА_3, порушень чинного законодавства з боку працівників міліції в ході досудового слідства встановлено не було.
Колегія суддів вважає, що за встановлених судом фактичних обставин справи, періодична зміна в показаннях ОСОБА_1 та ОСОБА_4, щодо непричетності до злочину ОСОБА_3, є нічим іншим, як їх бажання допомогти останньому уникнути кримінальної відповідальності за тяжкий злочин, та помякшити собі покарання.
Колегія суддів також вважає безпідставними посилання в апеляції засудженого ОСОБА_3 на суперечливість в показаннях потерпілого ОСОБА_5. Вивчення матеріалів справи показало, що потерпілий лише один раз на очній ставці з ОСОБА_1 змінив свої показання щодо його причетності та ОСОБА_3 до злочину. В подальшому потерпілий вказав, що така зміна в його показаннях була викликана побоюванням за своє життя в наслідок погроз з боку ОСОБА_1(т.1 а.с. 84, 99). Всі інші показання потерпілого, якими він доводив вину ОСОБА_1, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у вчинені на нього розбійного нападу, на протязі всього розгляду справи були однотипними та послідовними, такими, що узгоджувалися з іншими матеріалами справи, а тому, суд обгрунтовано поклав їх в основу вироку.
Доводи апеляції засудженого ОСОБА_3 іншого характеру, про ненадання йому можливості мати захисника, також свого підтвердження не знайшли.
За матеріалами справи слідчий неодноразово розяснював ОСОБА_3 його право мати захисника, від якого він відмовлявся, вказуючи про це власноручно у відповідних процесуальних документах.(т.1 ак.с.117,118, т.2 а.с. 219-221). При виконанні слідчим вимог ст.ст. 218-220 КПК України ОСОБА_3 зазначив, що бажає знайомитися з матеріалами справи самостійно без допомоги захисника. У судовому засіданні підсудний ОСОБА_3 клопотань про надання йому можливості мати захисника не заявляв.
При цьому, як свідчать матеріали справи, ОСОБА_3, не визнаючи на протязі всього досудового та судового розгляду справи вини у вчинені інкримінованого йому злочину, за своїм розсудом обирав позицію щодо свого захисту, належним чином користувався всіма передбаченими діючим законодавством правами особи, яка звинувачується у вчинені злочину, у тому числі при необхідності відмовлявся від дачі показань користуючись правом, передбаченим ст. 63 Конституції України.
За викладених обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції належним чином дослідив зібрані по справі докази в їх сукупності, надав їм належну оцінку та прийшов до вірного висновку про доведеність вини ОСОБА_3, ОСОБА_1 та ОСОБА_4 в умисних діях, що виразилися у нападі з метою заволодіння чужим майном (розбій), поєднаному із насильством, що є небезпечним для життя та здоровя потерпілого, вчиненому за попередньою змовою групою осіб, кваліфікувавши такі їх дії за ч. 2 ст.187 КК України.
Що стосується твердження в апеляції засудженого ОСОБА_1 про призначення йому суворого покарання, без урахування даних про його особу та інших помякшуючих обставин, то суд при його вирішенні дотримався вимог ст. 65 КК України.
При призначенні покарання суд правильно керувався загальними засадами його призначення, що зазначені у ст. 65 КК України. Суд повно та обєктивно врахував ступінь тяжкості вчиненого засудженими злочину, дані, що характеризують кожного з них. Зокрема, враховано, що ОСОБА_1 не вперше притягується до кримінальної відповідальності за вчинення злочинів, має непогашену судимість, не працює, має малолітню дитину, вчинений ним злочин відносяться до категорії тяжких, заподіяні потерпілому збитки повністю не відшкодовані.
З урахуванням зазначеного, а також приймаючи до уваги відношення кожного з засуджених до вчиненого, відсутність у ОСОБА_3 щирого каяття, обставин, що помякшують та обтяжують вину, суд і призначив кожному з них до відбуття покарання в межах санкції інкримінованого їм закону, яке, на думку колегії суддів, відповідає як положенням закону, так і меті покарання, а посилання засудженого ОСОБА_1 в апеляції на його суворість визнає безпідставними.
Що ж стосується інших обставин, про які йдеться в апеляціях, то їх зясування не впливає як на доведеність винності засуджених ОСОБА_3, ОСОБА_1 та ОСОБА_4, так і на правильність кваліфікації їх дій.
Істотних порушень органами досудового слідства чи судом норм кримінально-процесуального закону, які були б підставою для скасування вироку, не встановлено.
Підстави для зміни вироку за мотивами, викладеними в апеляціях, відсутні.
Керуючись ст. ст. 365, 366 КПК України колегія суддів, -
Апеляцію засуджених ОСОБА_3 та ОСОБА_1 залишити без задоволення, а вирок Богунського районного суду м. Житомира від 07 грудня 2010 року щодо ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4, - без зміни.
Судді: