Справа № 752/6321/15-к
Провадження №: 1-кп/752/483/15
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 серпня 2015 року м. Київ
Голосіївський районний суд міста Києва в складі:
головуючого судді - ОСОБА_1 ,
при секретарі - ОСОБА_2 ,
з участю прокурора - ОСОБА_3 ,
потерпілої - ОСОБА_4 ,
захисника - ОСОБА_5 ,
обвинувачених - ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві кримінальне провадження №0001619 відносно
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Краснопілля, Сумської обл., громадянина України, освіта не повна середня, який не працює, неодруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку ст. 89 КК України раніше не судимого,
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця смт. Краснопілля, Сумської обл., громадянина України, освіта середня, який не працює, неодруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , в порядку ст. 89 КК України раніше не судимого,
обвинувачених у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, -
встановив:
19.02.2015 року, о 20:30 ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , знаходячись по вул. Либидській, 1 б, у м. Києві побачили раніше їм не відому потерпілу ОСОБА_4 , яка йшла у сторону залізничних колій. В цей час, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 вступили в змову між собою з метою викрадення речей належних потерпілій ОСОБА_4 та направились слідом за потерпілою. Наздогнавши ОСОБА_4 , на залізничних коліях, що ведуть до залізничної станції «Протасів Яр», та почула кроки ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які прямували за нею і озирнулась. В цей час, ОСОБА_7 вхопив жіночу сумку, яка знаходилась при ОСОБА_4 та почав намагатись її вихопити. ОСОБА_4 чинила опір, тому ОСОБА_7 штовхнув її, внаслідок чого вона впала на щебінь та наніс кілька ударів кулаком по обличчю. ОСОБА_6 в цей час знаходився поруч, на відстані приблизно 2 метрів, спостерігаючи за подією. В подальшому, ОСОБА_4 тримаючи сумку за ручки, а ОСОБА_7 тягнучі цю сумку до себе, від сумки відірвалися ручки і ОСОБА_6 та ОСОБА_7 заволодівши зазначеною сумкою, вартість якої 120 грн,, та в якій знаходились ліхтарик вартістю 20 грн,, мобільний телефон «Нокіа» вартістю 100 грн., мобільний телефон «Інтертелеком» вартістю 100 грн., гаманець вартістю 20 грн., в якому були грошові кошти в сумі 55 грн., чим завдали потерпілій матеріального збитку на суму 415 грн. з місця вчинення злочину зникли.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину заперечив та пояснив, що 19.02.2015 року, о 20:30 він разом з ОСОБА_7 перебували поруч з Залізничним вокзалом у м. Києві, куди приїхали в пошуках роботи. Перебуваючи на вул. Либидській у м. Києві побачили раніше не відому жінку, яка як потім виявилась є потерпілою ОСОБА_4 . ОСОБА_7 в цей час нічого не пояснюючи попрямував за ОСОБА_4 ОСОБА_6 , пішов також за ОСОБА_4 та ОСОБА_7 . В подальшому, ОСОБА_7 наздогнавши ОСОБА_4 на залізничних коліях, почав вихоплювати у ОСОБА_4 сумку, та її не відпускала та впала. При цьому, ОСОБА_6 знаходився поруч. Коли ОСОБА_7 таки вихопив сумку у потерпілої, вони разом з ОСОБА_6 побігли з того місця. Факт, що ОСОБА_7 наносив удари кулаком по обличчю потерпілої заперечив. Крім того, ОСОБА_6 звернув увагу суду, що весь час коли вони з ОСОБА_7 йшли за жінкою, на словах намагався його зупинити і відговорював від вчинення злочину, проте коли ОСОБА_7 забрав сумку ОСОБА_4 він розгубився, не знав що йому робити, а тому побіг разом з ОСОБА_7 з місця вчинення злочину.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину визнав частково та пояснив, що він разом з ОСОБА_6 перебували поруч з Залізничним вокзалом у м. Києві, куди приїхали в пошуках роботи. Перебуваючи на вул. Либидській у м. Києві побачили раніше не відому жінку, яка як потім виявилась є потерпілою ОСОБА_4 . ОСОБА_7 в цей час нічого не пояснюючи попрямував за ОСОБА_4 . ОСОБА_6 пішов також за ними, проте весь час відговорював ОСОБА_7 від вчинення злочину, на що той йому сказав зачекати. В подальшому, ОСОБА_7 наздогнавши ОСОБА_4 на залізничних коліях, почав вихоплювати у ОСОБА_4 сумку, та її не відпускала та впала. ОСОБА_6 в цей час перебував поруч. З другого разу ОСОБА_7 таки вихопив сумку у потерпілої і вони разом з ОСОБА_6 побігли з того місця. Факт, що наносив удари кулаком по обличчю потерпілої заперечив.
Не дивлячись на заперечення вини ОСОБА_6 та частковим визнанням своєї вини ОСОБА_7 , їх винуватість підтверджується показами потерпілої, свідків та зібраними під час досудового розслідування доказами, які судом визнаються належними та беруться до уваги, а саме:
Показами потерпілої ОСОБА_4 , яка пояснила суду, що 19.02.2015 року, о 20:30 вийшла з електрички та йшла на роботу вздовж залізничних колій в напрямку залізничної станції «Протасів Яр». В якийсь час почула кроки двох хлопців, які прямували за нею та яких вона бачила кілька хвилин тому, які, як потім виявилось, були ОСОБА_6 , та ОСОБА_7 . ОСОБА_4 озирнулась, почувши кроки, в цей час ОСОБА_7 схопив жіночу сумку, яка були при ній, та почав тягнути. ОСОБА_4 чинила опір, тому ОСОБА_7 штовхнув її, внаслідок чого вона впала на щебінь та продовжувала тримати свою сумку, при цьому кричала по допомогу, та до ОСОБА_6 і ОСОБА_7 , що у неї в сумці немає нічого цінного. ОСОБА_7 після того як потерпіла впала, наніс кілька ударів кулаком по їй обличчю, та сильно потяг за сумку, від чого від неї відірвались ручки, які лишились в руках у потерпілої ОСОБА_4 , а ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , у якого в руках була вирвана сумка, з того місця втекли. ОСОБА_6 в той час поки ОСОБА_7 виривав сумку із рук ОСОБА_4 стояв поруч та спостерігав за подією і нічого не казав;
Показами свідка ОСОБА_8 , який пояснив суду, що він спільно із ОСОБА_9 19.02.2015 року, затримували обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які разом тікали. При затриманні у обвинувачених була жіноча сумка без ручок. Коли обвинувачені, в подальшому, побачили потерпілу, то просили у неї вдвох вибачення;
Показами свідка ОСОБА_10 , який пояснив суду, що 19.02.2015 року приблизно о 20:30, перебував по вул. Либідській у м. Києві, коли повз нього пробігли двоє хлопців, які, як потім виявилось, були ОСОБА_6 та ОСОБА_7 . За кільки хвилин після цього, до ОСОБА_11 звернулась жінка, яка, як потім виявилось, була потерпілою ОСОБА_4 , у якої в руках були ручки від сумки та яка повідомила, що її щойно пограбували двоє хлопців, при цьому один з них ще і бив потерпілу кулаком по обличчю, а інший стояв поруч. ОСОБА_11 почав переслідувати ОСОБА_6 та ОСОБА_7 та одночасно подзвонив до Чергової частини Управління державної служби охорони при ГУ МВС України Печерського РВ, яке знаходиться по вул. Гайдара, 20 у м. Києві, звідки вибігли співробітники та наздогнали і затримали ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , оскільки ті забігли в тупік;
Протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 19.02.2015 року (т.1, а.с. 9);
Протоколом огляду місця події від 19.02.2015 року (т.1, а.с. 23-24);
Протоколом про пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 20.02.2015 року (т.1 а.с. 27-29);
Протоколом про пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 20.02.2015 року (т.1 а.с. 30-32);
Протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 20.02.2015 року (т. 1, а.с. 58-61);
Протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення від 20.02.2015 року (т. 1, а.с. 90-93);
Інші докази та пояснення свідків на підтвердження вини обвинуваченого суд до уваги не бере оскільки прокурор в судовому засіданні відмовилась від дослідження інших доказів обвинувачення, та зокрема, свідків, вважаючи їх дослідження не доцільним. Крім того, суд вважає за можливе закінчити судовий розгляд без допиту всіх свідків обвинувачення, зокрема для забезпечення розумного строку розгляду кримінального провадження, оскільки протягом тривалого часу стороною обвинувачення не забезпечено явку цих свідків
На думку суду, покази, надані потерпілою та свідками в судовому засіданні в повному обсязі доводять вину обвинувачених при обставинах викладених в обвинувальному акті.
Факт заперечення інкримінованого злочину ОСОБА_6 та твердження ОСОБА_7 , що він не наносив ударів потерпілій ОСОБА_4 суд розцінює, як намагання покращити своє становище під час судового розгляду та прийняття судом кінцевого рішення, а тому до уваги не бере.
Наявність у ОСОБА_6 ознак Легкої розумової відсталості відповідно до довідки від 03.04.2015 року (т. 1, а.с. 120) суд не розцінює як перешкоду для прийняття рішення по провадженню, оскільки відповідно до копії акта амбулаторної судово-психіатричної експертизи від 18.04.2011 року (т.1, а.с. 192-195), ОСОБА_6 може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Крім того, на переконання суду, ОСОБА_6 не виявляє ознак, які б потребували призначення йому повторної судово-психіатричної експертизи і сторонами кримінального провадження відповідні клопотання не заявлялись.
Враховуючи викладене, суд, допитавши обвинувачених, потерпілу, свідків та дослідивши документи та матеріали кримінального провадження, що характеризують особи обвинувачених, прийшов до висновку, що винуватість ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого їм злочину при обставинах, викладених в обвинувальному акті та вироку суду, доведена повністю.
Дії ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 186 КК України як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), із застосуванням фізичного насильства, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, за попередньою змовою групою осіб кваліфіковані вірно.
Дії ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 186 КК України як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), із застосуванням фізичного насильства, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, за попередньою змовою групою осіб кваліфіковані вірно.
При призначенні ОСОБА_6 покарання суд враховує тяжкість вчиненого злочину, який відноситься відповідно до вимог ст. 12 КК України до тяжкого злочину, обставини вчинення злочину, дані про особу обвинуваченого, на обліку нарколога не перебуває, перебуває на обліку у лікаря психіатра, має постійне місце реєстрації, характеризується посередньо, раніше в порядку ст. 89 КК України не судимий, і відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що ОСОБА_6 необхідно призначити покарання з урахуванням вимог ст. 68, КК України у виді позбавлення волі в межах, передбачених санкцією ч. 2 ст. 186 КК України.
При призначенні ОСОБА_7 покарання суд враховує тяжкість вчиненого злочину, який відноситься відповідно до вимог ст. 12 КК України до тяжкого злочину, обставини вчинення злочину, дані про особу обвинуваченого, на обліку нарколога не перебуває, на обліку у лікаря психіатра не перебуває, має постійне місце реєстрації, характеризується посередньо, раніше в порядку ст. 89 КК України не судимий, і відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Враховуючи викладене, а також те, що потерпіла ОСОБА_4 вважала за неможливе виправлення обвинуваченого шляхом звільнення від покарання з випробуванням суд приходить до висновку, що ОСОБА_7 необхідно призначити покарання з урахуванням вимог ст. 68, КК України у виді позбавлення волі в межах, передбачених санкцією ч. 2 ст. 186 КК України.
Підстав для звільнення обвинувачених від покарання з випробуванням суд не знаходить.
На думку суду, призначене обвинуваченим покарання у відповідності до вимог ст. 65 КК України є необхідним та достатнім для їх виправлення і запобігання вчинення нових злочинів.
Міру запобіжного заходу обвинуваченим ОСОБА_6 , та ОСОБА_7 до вступу вироку в законну силу у виді тримання під вартою, - залишити без змін.
Відповідно до вимог ст. 72 КК України у строк покарання ОСОБА_6 та ОСОБА_7 зарахувати їх попереднє ув`язнення, починаючи з 20.02.2015 року (день фактичного їх затримання).
На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 370, 374 КПК України, суд, -

ухвалив:
визнати ОСОБА_6 винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, і призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком 4 (чотири) роки.
Відповідно до вимог ст. 72 КК України, зарахувати ОСОБА_6 у строк відбуття покарання період перебування під вартою з 20.02.2015 року по 13.08.2015 року включно.
Запобіжний захід у виді тримання під вартою, обраний ОСОБА_6 на досудовому розслідуванні та продовжений судом, до набранням вироку законної сили залишити без змін.
визнати ОСОБА_7 винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, і призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком 4 (чотири) роки 6 (шість) місяців.
Відповідно до вимог ст. 72 КК України, зарахувати ОСОБА_7 у строк відбуття покарання період перебування під вартою з 20.02.2015 року по 13.08.2015 року включно.
Запобіжний захід у виді тримання під вартою, обраний ОСОБА_7 на досудовому розслідуванні та продовжений судом, до набранням вироку законної сили залишити без змін.
Вирок суду може бути оскаржений до Апеляційного суду м. Києва через Голосіївський районний суд м. Києва протягом 30 днів з моменту проголошення.

Суддя ОСОБА_12