Перечинський районний суд Закарпатської області
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 липня 2010 року м.Перечин

Перечинський районний суд Закарпатської області у складі:

головуючого - судді Ганька І.І.,

при секретарях Данилевич Н.І., Василиха Ж.В.,

з участю обвинувачів прокурорів Чурей О.В., Маханця В.В.,

потерпілих ОСОБА_1, ОСОБА_2,

представника потерпілого ОСОБА_2 ОСОБА_3,

захисника підсудного ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Перечин кримінальну справу про обвинувачення:

ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, мешканця ІНФОРМАЦІЯ_3, українця, громадянина України, ІНФОРМАЦІЯ_4, одруженого, тимчасово непрацюючого, раніше не судимого, -

у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 365, ч. 2 ст. 162 КК України, -

та

ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_5, уродженця та мешканця ІНФОРМАЦІЯ_6, українця, громадянина України, ІНФОРМАЦІЯ_7, неодруженого, тимчасово непрацюючого, раніше судимого:

23 липня 1993 року вироком Перечинського районного суду за ст. ст. 140 ч. 2, 141 ч. 3, 44, 42 КК України (в редакції Закону 1960 року) на пять років позбавлення волі у виправно- трудовій колонії посиленого режиму з конфіскацією майна, що належить йому на праві особистої власності;

30 березня 1999 року вироком Перечинського районного суду за ст. ст. 215-3 ч. 1, 215-3 ч. 2, 196-1 ч. 1, 42 КК України (в редакції Закону 1960 року) на пять років позбавлення волі у виправно-трудовій колонії суворого режиму. Ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 16 червня 1999 року вирок змінено, виключено із вироку ч. 1 ст. 215-3 КК України зайво пред'явлену ОСОБА_6 при кваліфікації його дій. Вважати ОСОБА_6 засудженим за ч. 2 ст. 215-3 КК України на три роки позбавлення волі, за ч. 1 ст. 196-1 КК україни на один рік позбавлення волі. На підставі ст. 42 КК України за сукупністю вчинених злочинів шляхом повного складання призначених покарань остаточно до відбування ОСОБА_6 призначити чотири роки позбавлення волі у виправно-трудовій колонії суворого режиму;

28 жовтня 2003 року вироком Перечинського районного суду за ст. 355 ч. 1 КК України до трьох місяців арешту;

21 березня 2005 року вироком Перечинського районного суду за ст. 289 ч. 1 КК України на три роки позбавлення волі. На підставі ст. ст. 75, 76 КК України звільнено від призначеного покарання з випробуванням на строк три роки;

24 липня 2009 року вироком Перечинського районного суду за ст. 185 ч. 1 КК України на три роки позбавлення волі. На підставі ст. ст. 75, 76 КК України звільнено від призначеного покарання з випробуванням на строк три роки;

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України, -

В С Т А Н О В И В :

29 січня 2010 року біля 16.00 год. ОСОБА_4, працюючи на посаді старшого дільничого інспектора міліції Перечинського РВ ГУМВС України в Закарпатській області, будучи службовою особою, а отже виконуючи функції представника влади, всупереч своїх функціональних обовязків, перевищуючи надані йому повноваження разом з ОСОБА_6 та невстановленою досудовим слідством особою (справа відносно якої виділена в окреме провадження), з метою умисного заподіння тілесних ушкоджень ОСОБА_2, порушуючи недоторканость житла ОСОБА_1, незаконно проникли через вхідні двері в будинок № 30 по вул. І.Франка в с. Т.Ремета Перечинського району, де на грунті особистих неприязних відносин наносили удари руками по голові ОСОБА_2, внаслідок чого останній отримав легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоровя.

У судовому засіданні підсудний ОСОБА_4 свою вину в інкримінованих йому злочинах визнав повністю, щиро розкаявся та згідно ст. 63 Конституції України відмовився від дачі показань. Просить суворо його не карати.

Підсудний ОСОБА_6 у судовому засіданні свою вину в інкримінованому йому злочині визнав повністю, щиро розкаявся та показав, що 29 січня 2010 року після обіду він поїхав в с. Т.Ремета до своєї знайомої Марії, але оскільки останньої вдома не було, то пішов в центр села чекати автобус, щоб поїхати додому. Там він побачив, як із кафе вийшов ОСОБА_2 разом ще з якимось чоловіком, викрикуючи різні нецензурні слова в адресу раніше засуджених. На що він йому зробив зауваження, оскільки також являється раніше судимим. Після чого ОСОБА_2 пішов в бік свого будинку. Почекавши ще трохи автобус, він направився до потерпілого додому, однак дійшовши до школи, повернувся до автобусної зупинки, де побачив незнайомого йому чоловіка. У нього він попросив сигарету і вони познайомилися. Під час розмови ОСОБА_3 запитав у нього, чому він такий розлючений, на що він відповів, що його образив ОСОБА_2, і тоді вони вирішили піти до останнього поговорити. Прийшовши до подвіря ОСОБА_2, він залишився чекати біля вхідних дверей у літню кухню, а ОСОБА_3 зайшов всередину. Чув, як у будинку піднявся шум і тоді він також зайшов у кухню, де побачив, як ОСОБА_3 бив руками по обличчі потерпілого. В цей час з іншої кімнати літньої кухні вийшла дитина та мати ОСОБА_2 Дитина почала плакала і тоді він почав не пускати матір до ОСОБА_2, щоб випадково ОСОБА_3 її не зачепив. Потерпілий продовжував їх ображати, і тоді він також вдарив його декілька разів рукою по обличчі. В цей час до кімнати літньої кухні забіг дільничний інспектор с. Т.Ремети ОСОБА_4, який вхопив його за рукав і відштовхнув від потерпілого. Тоді він відразу вибіг на подвіря і почав тікати в бік колгоспу. Що було далі не знає. Просить суворо його не карати.

Крім визнання підсудними своєї вини така стверджується й іншими дослідженими та перевіреними у судовому засіданні доказами, а саме:

показаннями потерпілої ОСОБА_1, яка у судовому засіданні показала, що 29 січня 2010 року разом із своєю онучкою знаходилася вдома. Біля 16.00 год. додому прийшов її син ОСОБА_7, і оскільки був у нетверезому стані, ліг собі спати. Через деякий час через вікно літньої кухні вона побачила, як на подвір'я зайшли троє невідомих їй чоловіків, які на її погляд були у нетверезому стані. Вийшовши до них, вони запитали, чи вдома її син, на що вона відповіла, що його вдома немає. Вони розмовляли біля вхідних дверей літньої кухні, після чого один з трьох чоловіків відштовхнув її і зайшов у літню кухню, а звідти до кімнати, де спав її син. Вона відразу зайшла після нього, а ОСОБА_4 та ОСОБА_6 залишилися на подвірї. Той чоловік розбудив сина і вони зайшли з кімнати до кухні. Оскільки її син був сонний, то присів собі на диван. Незнайомий чоловік почав щось викрикувати до нього, після чого вдарив його декілька разів рукою по обличчю. Тоді вона почала заступатися за сина і кричати, щоб той його не бив. В цей час в кімнату забігли із подвіря ОСОБА_4 та ОСОБА_6, яких на той час вона не знала. ОСОБА_4 представився працівником міліції та показав посвідчення. Тоді чоловік, який зайшов перший до кімнати, взяв із печі скляну банку ємністю 700 г, розбив її у піч і приставив до обличчя її сина. Після чого всі троє чоловіків почали бити її сина руками по голові, хто скільки разів бив точно сказати не може, однак стверджує, що ОСОБА_4 вдарив її сина один-два рази. Сильно перелякавшись, вона ще більше почала кричати, після чого чоловіки припинили бійку і вийшли з будинку. Тоді вона викликала швидку допомогу та міліцію, оскільки її син був дуже побитий. Просить суворо не карати підсудних;

показаннями потерпілого ОСОБА_2, який у судовому засіданні показав, що 29 січня 2010 року біля 15.00 год. він знаходився у барі Марія в с. Т.Ремета. Коли стояв біля бар-стійки, побачив як в бар зайшов ОСОБА_4, якому він крикнув мент, і відразу між ними виникла словесна суперечка, яка тривала біля 2-3 хв. Тоді ОСОБА_4 вийшов з кафе, однак через декілька хвилин повернувся і сказав йому, щоб він вийшов з ним поговорити на вулицю. Почувши це, його брат ОСОБА_8 попросив їх припинити суперечку і розійтися, на що ОСОБА_4 кудись пішов. Через деякий час він також вийшов з кафе і поїхав додому. Прийшовши додому, приліг в кімнаті літньої кухні на диван і заснув. Вдома в цей час були його мама та донька. Через деякий час почув, як його хтось будить. Прокинувшись, побачив перед собою невідомого чоловіка, після чого перейшов до кухні та присів на диван. Оскільки був сонний, то не розумів, що незнайомцеві від нього треба, на що останній двічі вдарив його рукою по обличчі. Тоді його мама почала кричати, і в кімнату забігли ОСОБА_6 та ОСОБА_4, де останній витягнув з кишені посвідчення і показав його матері, сказавши при цьому, що він з міліції. Після чого, всі троє почали його бити руками по голові, а незнайомець, який зайшов до будинку першим, крім цього ще й розбив у піч банку та почав її прикладати до його обличчя. Побачивши це, мама почала дуже сильно кричати, і тоді вони припинили бійку та вийшли на подвіря. Через деякий час приїхали швидка допомога та міліція. Просить суворо підсудних не карати;

показаннями свідка ОСОБА_8, який у судовому засіданні показав, що 29 січня 2010 року біля 15.00 год. він знаходився у кафе Марія разом із своїм братом ОСОБА_2. В цей час до бару зайшов ОСОБА_4, і між ним та його братом виникла суперечка. Заспокоївши їх, ОСОБА_4 вийшов на вулицю, а через декілька хвилин брат поїхав додому. Так, цього ж дня близько 16.15 год. його дружині зателефонувала його мама і повідомила, що вдома невідомі чоловіки побили його брата ОСОБА_2. Він відразу пішов до них додому і в цей час приїхала швидка допомога. Зайшовши в літню кухню, побачив ОСОБА_2, який був весь у крові. Тоді мама розповіла йому, що брата побили троє невідомих чоловіків, серед яких був працівник міліції.

Також вина підсудних ОСОБА_4 та ОСОБА_6 підтверджується сукупністю доказів, зібраних у справі при провадженні досудового слідства, які досліджені та перевірені судом, зокрема:

протоколом огляду місця події будинку № 30 по вул. Франка в с. Т.Ремета Перечинського району від 29 січня 2010 року з фототаблицею до нього, з якого вбачається, що за будинком на відстані трьох метрів знаходиться будівля літньої кухні, яка складається з двох кімнат. З правого боку від вхідних дверей розміщений диван, на якому з лівого боку на відстані 26 см пляма бурого кольору розміром 10 х 15 см, схожа на кров. На кухонному столі в поліетиленовому пакеті знаходиться розбита банка з плямами бурого кольору схожими на кров (а. с. 12-16, том 1);

протоколом предявлення особи для впізнання від 17 березня 2010 року, з якого вбачається, що потерпіла ОСОБА_1 серед предявлених для впізнання осіб впізнала ОСОБА_6, який 29 січня 2010 року незаконно проник разом ще з двома громадянами до її житла та наносив тілесні ушкодження її сину, ОСОБА_2 (а. с. 189-191 том 1);

протоколом предявлення особи для впізнання від 17 березня 2010 року, з якого вбачається, що потерпіла ОСОБА_1 серед предявлених для впізнання осіб впізнала ОСОБА_4, який 29 січня 2010 року незаконно проник разом ще з двома громадянами до її житла та наносив тілесні ушкодження її сину, ОСОБА_2 (а. с. 192-194 том 1);

протоколом предявлення особи для впізнання від 17 березня 2010 року, з якого вбачається, що потерпілий ОСОБА_2 серед предявлених для впізнання осіб впізнав ОСОБА_6, який 29 січня 2010 року незаконно проник разом ще з двома громадянами до житла матері та наносив йому тілесні ушкодження (а. с. 195-197 том 1);

протоколом очної ставки від 17 березня 2010 року між потерпілим ОСОБА_2 та обвинуваченим ОСОБА_4, з якого вбачається, що потерпілий ОСОБА_2 дав аналогічні покази, як і у судовому засіданні (а. с. 198-202 том 1);

протоколом очної ставки від 17 березня 2010 року між потерпілою ОСОБА_1 та обвинуваченим ОСОБА_4, з якого вбачається, що потерпіла ОСОБА_1 дала аналогічні покази, як і у судовому засіданні (а. с. 203-207 том 1);

протоколом очної ставки від 17 березня 2010 року між потерпілою ОСОБА_1 та обвинуваченим ОСОБА_6, з якого вбачається, що потерпіла ОСОБА_1 та обвинувачений ОСОБА_6 дали аналогічні покази, як і у судовому засіданні (а. с. 208-212 том 1);

протоколом очної ставки від 17 березня 2010 року між потерпілим ОСОБА_2 та обвинуваченим ОСОБА_6, з якого вбачається, що потерпілий ОСОБА_2 та обвинувачений ОСОБА_6 дали аналогічні покази, як і у судовому засіданні (а. с. 213-217 том 1);

протоколом огляду предмета від 18 березня 2010 року з фототаблицею до нього, з якого вбачається, що обєктом огляду являються уламки банки з прозорого скла, дно якої відсутнє, висотою 12 см та діаметром 9 см. На нерівній поверхні уламку даної банки проглядаються плями бурого кольору, схожі на кров неправильної овальної форми, найбільшими розмірами 2,5см х 1 см та 2,5 см х 1,2 см. (а. с. 218-221 том 1);

висновком експерта № 254 від 15-19 березня 2010 року, з якого вбачається, що на момент судово-медичного обстеження на тілі у ОСОБА_2 виявлено тілесні ушкодження у вигляді: синця та садна на шкірних покривах обличчя та викривлення спинки носа вправо. Виниклі вищевказані тілесні ушкодження внасліок дії тупих твердих предметів по ударному механізмі дії, якими могли бути руки сторонньої людини, затиснуті у кулак та обуті ноги. По давності виникнення вищевказані тілесні ушкодження вкладаються у час пригоди, що відбувалася 29 січня 2010 року та кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоровя (а. с. 3- 6 том 2);

висновком експерта № 80 від 26-31 березня 2010 року, з якого вбачається, що в слідах на уламках скла не виключена можливість походження крові від потерпілого ОСОБА_2 (а. с. 12-15 том 2).

Дослідивши зібрані у справі докази, в їх сукупності, суд вважає доведеною вину підсудних ОСОБА_4 та ОСОБА_6 в інкримінованих їм злочинах і кваліфікує дії ОСОБА_4 за ч.2 ст. 162 КК України, як незаконне проникнення до житла, вчинене службовою особою і за ч. 2 ст. 365 КК України, як перевищення влади та службових повноважень, тобто умисне вчинення службовою особою дій, які явно виходять за межі наданих їй прав чи повноважень, якщо вони заподіяли істотну шкоду правам та інтересам окремих громадян, що супроводжувалося насильством, а дії ОСОБА_6 - за ч. 1 ст. 162 КК України, як незаконне проникнення до житла.

Що стосується предявленого обвинувачення ОСОБА_4 за ст. 162 ч. 2 КК України, то суд приходить до висновку, що таку кваліфікуючу ознаку як застосування насильства слід виключити із обвинувачення останнього, оскільки така у судовому засіданні не знайшла свого підтвердження.

При призначенні покарання підсудним, суд враховує ступінь тяжкості вчинених злочинів, особи винних, обставини, що пом'якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до ст.12 КК України підсудний ОСОБА_4 вчинив злочин середньої тяжкості (ст. 162 ч. 2 КК України) та тяжкий злочин (ст. 365 ч. 2 КК України), а підсудний ОСОБА_6 - злочин невеликої тяжкості.

Як особа ОСОБА_4 по місцю проживання та за останнім місцем роботи характеризується позитивно.

ОСОБА_6 як особа за місцем проживання характеризується позитивно.

Відповідно до ст.66 КК України, обставинами, які помякшують покарання підсудному ОСОБА_4, суд визнає щире каяття, вчинення злочину вперше, позитивну характеристику за місцем проживання і попередньої роботи та добровільне часткове відшкодування завданої ним шкоди, а підсудному ОСОБА_6 - позитивну характеристику за місцем проживання.

Відповідно до ст.67 КК України обставинами, що обтяжують покарання підсудним, суд визнає вчинення злочину групою осіб, а підсудному ОСОБА_6 також рецидив злочинів.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що підсудному ОСОБА_4 в межах санкцій статтей 162 ч. 2, 365 ч. 2 КК України слід призначити основне покарання у виді позбавлення волі та в межах санкції ст. 365 ч. 2 КК України - ще й додаткове покарання у виді позбавлення права обіймати посади в правоохоронних органах.

При призначенні покарання ОСОБА_4 за сукупністю злочинів згідно ст. 70 КК України суд вважає за доцільне застосувати принцип поглинення менш суворого покарання більш суворим.

Однак враховуючи тяжкість злочинів, особу винного, обставини справи, суд приходить до висновку, що виправлення підсудного ОСОБА_4 можливе без відбування покарання відповідно до ст. 75 КК України, а тому останнього слід звільнити від відбування покарання з випробуванням.

Підсудному ОСОБА_6 суд вважає за необхідне в межах санкції статті 162 ч. 1 КК України призначити покарання у виді обмеження волі.

Оскільки підсудний ОСОБА_6 протягом іспитового строку вчинив новий злочин, суд призначатиме йому покарання за правилами, передбаченими статтями 71, 72 КК України.

Вирішуючи питання про заявлений потерпілим ОСОБА_2 цивільний позов до ОСОБА_6 та ОСОБА_4 про стягнення моральної шкоди, суд приходить до наступного.

Відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданні у зв»язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров»я, у душевних стражданнях, заподіяних протиправною поведінкою щодо самої особи, члена її сім»ї або близьких родичів, у душевних стражданнях у зв»язку із знищенням або пошкодженням майна фізичної особи, у приниженні честі, гідності, а також ділової репутації фізичної особи.

Згідно ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка завдала цю шкоду за наявності її вини.

Враховуючи, що цивільний позов в частині стягнення моральної шкоди з ОСОБА_6 не випливає з предявленого йому обвинувачення у даній кримінальній справі, тому такий в цій частині слід залишити без розгляду, що узгоджується з п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду УРСР від 31.03.1989 року, № 3 Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, і стягнення безпідставно нажитого майна.

Разом з цим, у зв»язку з неправомірними діями підсудного ОСОБА_4, потерпілий ОСОБА_2 зазнав моральні страждання, почувався приниженим, що відбилося на його самопочутті, створювало нервозність, змушувало докладати додаткових зусиль до нормалізації свого життя, знаходився на стаціонарному лікуванні в хірургічному відділені Перечинської ЦРЛ з 29 січня по 17 лютого 2010 року, та в неврологічному відділенні - з 17 лютого по 23 лютого 2010 року, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості суд вважає, що з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 необхідно стягнути 500,00 грн. заподіяної моральної шкоди, при цьому враховуючи вже відшкодовану ним моральну шкоду у сумі 9540,00 грн. (а. с. 82-83 том 2).

Питання про речові докази та судові витрати вирішуватимуться у порядку ст. ст. 81, 93 КПК України.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили підсудному ОСОБА_4 слід залишити попередній підписку про невиїзд, а підсудному ОСОБА_6 змінити на взяття під варту.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 323, 324 КПК України, с у д, -

З А С У Д И В :

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочинів, передбачених ст. 162 ч. 2, ст. 365 ч. 2 КК України, і призначити:

за ст. 162 ч. 2 КК України - 2 (два) роки позбавлення волі;

за ст. 365 ч. 2 КК України 3 (три) роки позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади в правоохоронних органах строком на 1 (один) рік.

На підставі ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно ОСОБА_4 призначити покарання у вигляді 3 (трьох) років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади в правоохоронних органах строком на 1 (один) рік.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного основного покарання з випробуванням, якщо він протягом 1 (одного) року іспитового строку не вчинить нового злочину.

ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України і призначити йому покарання у виді 2 (двох) років обмеження волі.

На підставі ст. ст. 71, 72 КК України до покарання призначеного за даним вироком у виді 2 (двох) років обмеження волі, що відповідає 1 (одному) року позбавлення волі частково приєднати невідбуте покарання за вироком Перечинського районного суду Закарпатської області від 24 липня 2009 року і за сукупністю вироків остаточно ОСОБА_6 призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки і 1 (один) місяць.

Строк відбуття покарання засудженому ОСОБА_6 рахувати з моменту його затримання.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_2 в частині стягнення з ОСОБА_6 моральної шкоди залишити без розгляду.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_2 в частині стягнення з ОСОБА_4 моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 моральну шкоду в сумі 500 (пятсот) грн. 00 коп.

В решті позову - відмовити.

Речові докази, а саме уламки розбитої банки, які знаходяться у кімнаті речових доказів Перечинського районного суду знищити.

Стягнути з ОСОБА_4 та ОСОБА_6 судові витрати за проведення дактилоскопічного дослідження на користь НДЕКЦ при ГУМВС України в Закарпатській області (УДК в Закарпатській області, р/р 0434, МФО 812016, для НДЕКЦ при ГУМВС України в Закарпатській області, КЕКД 25010100) у розмірі 405 (чотириста пять) грн. 64 коп.

Запобіжний захід засудженому ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили залишити попередній підписку про невиїзд.

Запобіжний захід засудженому ОСОБА_6 Васильовчу до набрання вироком законної сили змінити з підписки про невиїзд на взяття під варту, взявши його негайно під варту в залі суду.

На вирок суду може бути подана апеляція до апеляційного суду Закарпатської області протягом пятнадцяти діб з моменту його проголошення через Перечинський районний суд, а засудженим ОСОБА_6 в той же строк з моменту отримання копії вироку.

Головуючий: Ганько І.І.