Справа № 442/2965/15-к
Провадження № 1-кс/442/839/2015
У Х В А Л А

12 червня 2015 року Слідча суддя Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області ОСОБА_1 , з участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність слідчого СВ Дрогобицького МВ ГУ МВСУ у Львівській області, -

в с т а н о в и л а :

Скаржник ОСОБА_3 звернувся до суду зі скаргою, у якій просить зобов?язати слідчого СВ Дрогобицького МВ ГУ МВСУ у Львівській області внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань відповідні дані за його заявою від 23.04.2015 року.

В обґрунтування скарги посилається на те, що відомості за його заявою від 23.04.2015 року про вчинення кримінального правопорушення не внесено в ЄРДР у відповідності до ст.214 КПК України.

У судовому засіданні скаржник ОСОБА_3 скаргу підтримав, просить її задоволити. Пояснив, що державний виконавець ОСОБА_4 13.012.1215 року перебувала у квартирі АДРЕСА_1 , з метою виконання рішення суду, без попереднього погодження його виконання зі стягувачем. Державний виконавець ОСОБА_4 прийшла туди з працівниками газового господарства для добровільного виконання останніми рішення суду. Також з ними був інший державний виконавець, працівник Дрогобицького МВ та понятий. Однак, прибувши до місця знаходження опломбованого об?єкту (газової колонки), останніми був складений акт щодо невиконання дій, спрямованих на відновлення газопостачання. Як згодом стало відомо, у вказаному акті відсутній рядок для підпису абонента. У такому, зокрема, зазначено, що «проведення робіт по перевірці на щільність внутрішнього газопроводу квартири було неможливо, оскільки абонентом ОСОБА_3 було проведено ряд дій у грубій формі з приводу негайного виходу з приміщення квартири працівника ПАТ «Львівгаз» та державних виконавців». Проте, працівником міліції, який був присутнім на місці події, не складалося будь-яких документів щодо протиправної його поведінки. Крім цього, в даному акті йдеться також про несправність газових приладів. Вважає, що державний виконавець ОСОБА_4 не вправі була підписувати акт, в якому надана оцінка відповідним приладам, оскільки не має на це повноважень. Крім цього, у зазначеному акті, підписаному зокрема ОСОБА_4 , зводиться до зобов?язань стягувача до зайвих дій та значних витрат, оскільки в такому вказується щодо несправності газової колонки. Державним виконавцем ОСОБА_4 та понятим, на його думку, зроблено спробу сфальшувати ще один акт, який остання відмовилась видати йому на руки.

Таким чином, вважає, що державний виконавець ОСОБА_4 перевищила свої службові повноваження, вчинила службове підроблення, підписавши вищезгаданий акт.

Пояснив також, що зі скаргою на дії, рішення чи бездіяльність державного виконавця до суду не звертався.

Суб`єкт оскарження в судове засідання не з`явився, проте, відповідно до ч. 3 ст. 306 КПК України його неявка не є перешкодою для розгляду скарги.

Заслухавши пояснення скаржника, вивчивши матеріали скарги, приходжу до наступного висновку.

У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР.

За змістом ч. 1 ст. 214 КПК України, бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, означає невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР впродовж 24 годин після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.

Відомості, які підлягають внесенню до ЄРДР, та їх перелік визначені ч. 5 ст. 214 КПК України. Відповідно до її положень, до ЄРДР підлягають внесенню, серед інших відомостей, короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлені з іншого джерела; попередня правова кваліфікація кримінального правопорушення із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність.

Отже, з урахуванням положень ст.214 КПК України, заява (повідомлення) повинна містити відомості саме про вчинення злочину, зокрема, обставини, які можуть свідчити про його вчинення.

Злочин за ст. 11 кримінального кодексу України - це передбачене цим Кодексом суспільно небезпечне винне діяння (дія або бездіяльність), вчинене суб`єктом злочину.Не є злочином дія або бездіяльність, яка хоча формально і містить ознаки будь-якого діяння, передбаченого цим Кодексом, але через малозначність не становить суспільної небезпеки, тобто не заподіяла і не могла заподіяти істотної шкоди фізичній чи юридичній особі, суспільству або державі. Наведене у ч. 1 ст. 11 КК України поняття злочину містить вказівку на такі обов`язкові ознаки злочину: злочином є лише діяння (дія або бездіяльність); це діяння має бути вчинене суб`єктом злочину; воно має бути винним; вказане діяння має бути суспільно небезпечним; відповідне діяння повинно бути передбачене чинним кримінальним кодексом. Відсутність хоча б однієї із цих ознак вказує на відсутність злочину. Відтак, не є злочином вчинене суб`єктом злочину винне діяння, для якого характерна фактична суспільна небезпека, на що навіть може існувати пряма вказівка в іншому законі України, але яке не передбачене чинним кримінальним кодексом.

Частина 2 ст. 1 КК України вказує, що для здійснення завдання захисту суспільних відносин від злочинних посягань кодекс визначає, які суспільно небезпечні діяння є злочинами та які покарання застосовуються до осіб, що їх вчинили. У цій нормі чітко відбивається нерозривний зв`язок кримінальної протиправності та кримінальної караності в характеристиці злочину. Оцінка суспільної небезпечності діяння як ознаки злочину відбувається на двох рівнях: по-перше, на законодавчому, коли законодавець криміналізує суспільне небезпечне діяння; по-друге, на правозастосовному, коли орган дізнання, слідчий, прокурор, суддя оцінюють суспільну небезпечність вчиненого злочину. Тому суспільна небезпечність і належить до оціночних понять. Критерієм оцінки суспільної небезпечності, її ступеня виступають об`єктивні і суб`єктивні ознаки злочину: об`єкт, на який посягає злочин, наслідки, спосіб вчинення злочину, форма вини, мотив і мета тощо.

Отже, значення суспільної небезпечності як матеріальної ознаки злочину полягає в тому, що вона, по-перше, є основним об`єктивним критерієм визнання діяння злочином, його криміналізації; по-друге, дозволяє дати класифікацію злочину; по-третє, визначає межу між злочином та іншими правопорушеннями; по-четверте, є однією з загальних засад індивідуалізації кримінальної відповідальності і покарання.

Разом з тим, у відповідності до ст. 214 КПК України, повноваженням щодо оцінки відомостей, наведених у заяві чи повідомлених потерпілим, чи виявлених з іншого джерела, як таких, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення наділені слідчий, прокурор.

Враховуючи вищенаведене, вислухавши пояснення скаржника, який посилається на протиправність дій державного виконавця при виконанні останнім службових обов?язків, беручи до уваги досліджені в судовому засіданні матеріали скарги, з яких вбачається, що оскаржувані дії державного виконавця пов?язані з виконанням виконавчого листа, виданого Дрогобицьким міськрайонним судом, вважаю, що обставини, на які посилається ОСОБА_3 , не свідчать про вчинення злочину відповідно до чинного кримінального кодексу України.

З огляду на вищенаведене, приходжу до переконання, що скарга на бездіяльність слідчого є безпідставною і такою, що не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 303 - 307, 309, 372 КПК України, слідча суддя,-

п о с т а н о в и л а:

Відмовити у задоволенні скарги ОСОБА_3 на бездіяльність слідчого СВ Дрогобицького МВ ГУ МВСУ у Львівській області.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідча суддя ОСОБА_1