АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Головуючий в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Номер провадження № 11-кп/791/106/16 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.1 ст.286 КК України

В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 січня 2016 року м. Херсон

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Херсонської області в склад:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні кримінальне провадження № 0000495 за апеляційною скаргою прокурора, який брав участь у розгляді провадження судом першої інстанції, на вирок Суворовського районного суду м. Херсона від 24 листопада 2015 року, яким:

ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Херсона, громадянина України, проживаючого за адресою АДРЕСА_1 , раніше судимого:

04.12.2012 року Комсомольським районним судом м. Херсона за ч.2 ст. 286 КК України на 3 роки позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 роки, постановою Кагарлицького районного суду Київської області від 02.06.2014 року ОСОБА_7 звільнено від відбування основного та додаткового покарання, призначеного судом, на підставі ст.ст.2, 14 Закону України «Про амністію у 2014 році» від 08.04.2014 року;

засуджено: за ч.1 ст. 286 КК України до покарання у виді штрафу у сумі 5100 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 2 роки.

Постановлено стягнути з ОСОБА_7 на користь потерпілого ОСОБА_8 у відшкодування моральної шкоди 15 000 грн. та витрати на правову допомогу у сумі 1000 грн.

Вирішено питання про процесуальні витрати.

в с т а н о в и л а:
Вироком суду ОСОБА_7 визнано винним і засуджено за те, що він 19.08.2015 року близько 13 години 30 хвилин, керуючи автомобілем « ГАЗ 24» реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить іншій особі, рухаючись по вул. Ушакова у напрямку вул. Маяковського в м. Херсоні, грубо порушив вимоги п.п. 2.3 б), 18.1, 31.1, 31.4.1 а) 31.4.1 в) Правил дорожнього руху України, внаслідок чого здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_8 , який переходив проїжджу частину дороги вул. Ушакова по пішохідному переходу у напрямку зліва направо по ходу руху автомобіля. В результаті даної дорожньо-транспортної події потерпілий отримав середньої тяжкості тілесні ушкодження за критерієм тривалості розладу здоров`я.

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи доведеність вини та правильність кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_7 , порушує питання про скасування вироку з підстав неправильного застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. В обґрунтування доводів указує, що ухвалою Кагарлицького районного суду Київської області від 02.06.2014 року ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання, призначеного за вироком Комсомольського районного суду м. Херсона від 04.12.2012 року за ч.2 ст. 286 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 роки. З моменту звільнення обвинуваченого та до моменту вчинення ним нового злочину, строк,передбачений п.8 ст. 89 КК України, за яким його можна визнати особою, що не має судимості, не сплив. Зазначає, що судом при призначенні покарання не враховано такі обставини, що ОСОБА_7 є раніше судимою особою за вчинення аналогічного злочину, шкоду, заподіяну потерпілому, не відшкодував. Тому вважає, що ОСОБА_7 призначено надто м`яке покарання у виді штрафу, яке не відповідає вимогам ст. 65 КК України. Просить скасувати вирок суду першої інстанції та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 за ч.1 ст. 286 КК України покарання у виді арешту строком на 2 місяці з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 роки.

Іншими учасниками судового провадження вирок щодо ОСОБА_7 не оскаржується.

Заслухавши доповідача, думку прокурора, який підтримав апеляційну скаргу прокурора про скасування вироку суду першої інстанції в частині призначення покарання та просив ухвалити новий вирок в цій частині, доводи обвинуваченого ОСОБА_7 та його останнє слово, в якому він заперечував проти задоволення апеляційної скарги прокурора, у дебатах сторони залишилися на своїх попередніх позиціях, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що вона підлягає задоволенню з наступних підстав.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні злочину, за який він засуджений, за встановлених і викладених у вироку обставин, та правильність кваліфікації його дій за ч.1 ст. 286 КК України, обґрунтовані доказами, які досліджено судом у порядку, передбаченому ч.3 ст. 349 КПК України.

Порушень кримінального процесуального закону під час установлення фактичних обставин учинення злочину, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винність обвинуваченого та на кваліфікацію його дій, перевіркою матеріалів справи не виявлено.

Водночас, як правильно зазначено в апеляційній скарзі прокурора, вирок щодо ОСОБА_7 у частині призначення покарання у зв`язку неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, підлягає скасуванню з таких підстав.
Відповідно до ч. 3 ст.90 КК України, якщо особу було достроково звільнено від відбування покарання, то строк погашення судимості обчислюється з дня дострокового звільнення її від відбування покарання (основного та додаткового).

Пунктом 8 ст. 89 КК України передбачено, що такими, що не мають судимості визнаються особи, засуджені до позбавлення волі або основного покарання у виді штрафу за тяжкий злочин, якщо вони протягом шести років з дня відбуття покарання (основного та додаткового) не вчинять нового злочину.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, постановою Кагарлицького районного суду Київської області від 02.06.2014 року (т.1 а.п. 32) ОСОБА_7 звільнено від відбування основного та додаткового покарання, призначеного за вироком Комсомольського районного суду м. Херсона від 04.12.2012 року за ч.2 ст. 286 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 роки, на підставі ст.ст.2, 14 Закону України «Про амністію у 2014 році» від 08.04.2014 року.

Злочин, за вчинення якого було засуджено ОСОБА_7 , згідно із ч.4 ст. 12 КК України є тяжким, а тому відповідно до положень ст. 89 КК України таким, що не має судимості, ОСОБА_7 має визнаватися, якщо протягом шести років з дня відбуття покарання не вчинить нового злочину (відповідно до ч.3 ст. 90 КК України з дня дострокового звільнення від відбування покарання).

З урахуванням вищезазначеного, колегія суддів дійшла висновку, що твердження прокурора в апеляційній скарзі про наявність у ОСОБА_7 не погашеної та не знятої судимості є обґрунтованими, оскільки з моменту звільнення обвинуваченого та до моменту вчинення ним нового злочину 19.08.2015 року строк, передбачений п.8 ст. 89 КК України не сплив.

Таким чином, судом першої інстанції помилково зазначено, що ОСОБА_7 в силу ст. 89 КК України є таким, що не має судимості.

Відповідно до вимог ст.65 КК України при призначенні покарання суд повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення та запобіганню вчинення нею нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.

У пункті 20 постанови Пленуму Верховного суду України № 14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» зазначено, що при призначенні покарання за відповідною частиною ст. 286 КК України суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.

Зазначених вимог закону при призначенні покарання судом першої інстанції дотримано не було.

Як убачається з матеріалів провадження, суд, призначаючи ОСОБА_7 покарання у виді штрафу, врахував характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого злочину, дані про особу обвинуваченого, який є таким, що не має судимості, характеризується позитивно, має на утриманні мати пенсіонерку інваліда, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, і дійшов висновку про можливість його виправлення без ізоляції від суспільства.
Колегія суддів вважає, що такий висновок суду першої інстанції не відповідає вимогам ст. 65 КК України, оскільки суд фактично не врахував дані про особу винного.

З матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_7 раніше судимий, має не погашену та не зняту судимість, за місцем проживання характеризується посередньо, звільнившись у 2014 році з місць позбавлення волі на підставі ст.2 Закону України «Про амністію у 2014 році, належних висновків для себе не зробив, і до закінчення строку погашення судимості за вчинення тяжкого злочину знову вчинив аналогічний злочин, що свідчить про його небажання стати на шлях виправлення.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що виправлення ОСОБА_7 можливе лише в умовах реального відбування покарання із застосуванням більш суворого покарання у виді арешту з позбавленням права керування транспортними засобами. Таке покарання буде справедливим, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів, оскільки менш суворий вид покарання, не пов`язаний з позбавленням волі, буде недостатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.

З огляду на викладене вище, вирок суду першої інстанції в частині призначення ОСОБА_7 покарання не можна визнати законним та обґрунтованим, тому він підлягає скасуванню з ухваленням нового вироку в цій частині, задовольнивши апеляційну скаргу прокурора.
Керуючись ст. ст. 404, 407, 409, 413, 414, 420 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:
Апеляційну скаргу прокурора задовольнити.

Вирок Суворовського районного суду м. Херсона від 24 листопада 2015 року щодо ОСОБА_7 в частині призначення покарання скасувати та ухвалити новий вирок.

Призначити ОСОБА_7 за ч.1 ст. 286 КК України покарання у виді арешту на строк 2 місяці з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 2 роки.

Початок строку відбування покарання рахувати з моменту взяття ОСОБА_7 під варту в порядку виконання вироку.

У решті вирок суду першої інстанції залишити без зміни.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржений учасниками судового провадження в касаційному порядку протягом 3 місяців з дня проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку апеляційного суду.

Головуючий: (підпис) ОСОБА_2
Судді: (підпис) ОСОБА_3
(підпис) ОСОБА_4
Згідно з оригіналом
Копія вироку оформлена 25 січня 2016 року
Вирок набрав законної сили 25 січня 2016 року

Суддя Апеляційного суду
Херсонської області ОСОБА_2