Справа №. 1-88/10
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2010 року Ставищенський районний суд Київської області в складі:

головуючої - судді: Скороход Т.Н.,

при секретарі: Юрченко О.А.,

за участю прокурорів: Кулаківського К.О.,

потерпілої: ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань смт. Ставище справу про обвинувачення ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, українця, громадянина України, ІНФОРМАЦІЯ_3, одруженого, працюючого прибиральником ТОВ „Скай Лай, військовозобовязаного, проживаючого в ІНФОРМАЦІЯ_4, в силу ст. 89 КК України раніше не судимого, в скоєнні злочину, передбаченого ст. 125 ч. 1 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Судом визнано доведеним, що ОСОБА_1 6 та 14 липня 2010 року, знаходячись в житловому будинку № 8 по вул. Банній, в с. Василиха Ставищенського району Київської області, умисно заподіяв своїй дочці ОСОБА_1 легкі тілесні ушкодження.

Так, ОСОБА_1 6 липня 2010 року, близько 12 години, знаходячись в житловому будинку № 8 по вул. Банній в с. Василиха зробив зауваження своїй дочці - ОСОБА_1, яка не випрала власну постіль, на що остання відповіла, що це не її обовязок, внаслідок чого, між ними виникла сварка. В результаті раптово виниклих неприязних стосунків, будучи обуреним поведінкою дочки, ОСОБА_1 наніс потерпілій декілька ударів електричним шнуром в область сідниць, частину з яких наніс по руках, якими вона закривалася.

В результаті нанесення ударів ОСОБА_1 заподіяв дочці ОСОБА_1 тілесні ушкодження, а саме: синці і садни на верхніх кінцівках та тулубі, які, згідно висновку судово-медичної експертизи № 156 Д від 30.08.2010 року, відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що не спричинили тривалий розлад здоровя.

Крім цього, ОСОБА_1 14 липня 2010 року, близько 15 години, знаходячись в житловому будинку № 8 по вул. Банній в с. Василиха, почав зясовувати стосунки з свою дочкою ОСОБА_1, яка не поприбирала в житловому будинку. Не отримавши розяснень від дочки і, будучи обуреним такою її поведінкою, ОСОБА_1 на ґрунті раптово виниклих не приязних стосунків, умисно наніс потерпілій удари кабелем від компютера в область сідниць.

В результаті нанесення ударів ОСОБА_1 заподіяв дочці ОСОБА_1 тілесні ушкодження, а саме: синці на сідницях, які, згідно висновку судово-медичної експертизи № 156 Д від 30.08.2010 року, відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що не спричинили тривалий розлад здоровя.

Допитаний в судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ст. 125 ч. 1 КК України, визнав повністю, суду показав, що він проживає в ІНФОРМАЦІЯ_5 разом із дружиною ОСОБА_2 та неповнолітніми дітьми. Разом із ним проживає його неповнолітня дочка ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_6. 6 липня 2010 року, близько 12 години, він запитав в дочки ОСОБА_3, чому її постіль, яка була обмочена не випрана та не винесена на двір сохнути, на що остання відповіла, що це не її обовязок прати постіль та прибирати за собою. Це його обурило і він, взяв шнур білого кольору і вдарив декілька разів в область сідниці. ОСОБА_3 закривалась руками і можливо по руках та спині її також могло попасти електричним шнуром. Скільки разів він наносив удари електричним шнуром по тілу дочки він не памятає. 14 липня 2010 року, близько 13 години, він повернувшись додому з м. Києва та зайшовши до будинку, помітив, що в будинку не прибрано. Після цього, він зробив зауваження своїй дочці, на що остання йому відповіла, що в будинку вона проживає не сама та прибирати не буде. Після цього, він підійшов до ліжка, на якому спить його дочка та запитав чому вона не винесла свою постіль, яка була обмочена. Рознервувавшись, він штовхнув Вікторію на її ліжко і, взявши електричний шнур, став бити потерпілу по сідницях. В цей час до будинку зайшла його дружина ОСОБА_2, яка почала на нього сваритися та говорити, щоб він не бив Вікторію. Сусідка ОСОБА_4, почувши сварку, зателефонувала до міліції. В послідуючому, приїхали працівники міліції, які відібрали в нього пояснення з приводу не приязних стосунків з дочкою. Після вказаної події, його дочку ОСОБА_1 відправили до освітньо-реабілітаційного табору для дітей „Журавочка, де перебувала остання до 28 липня 2010 року. Раніше доньку він не бив, лише з приводу виховання міг вдарити рукою по сідниці. В травні 2010 року він спілкувався з директором Василиської школи ОСОБА_5, з приводу того як його донька ОСОБА_1 навчається в школі, директор йому відповіла, що в школі Вікторія веде себе дисципліновано, навчається добре та що з нею ніяких проблем ніколи не було. Про те чому дочка веде себе вдома негативно, він не знає і коли він в доньки запитує в чому річ то вона йому нічого не пояснює.

У вчиненому підсудний щиро кається.

Покази підсудного відповідають фактичним обставинам справи, які ним та іншими учасниками судового розгляду не оспорюються, тому суд вважає викладені фактичні обставини справи достовірними і такими, що не потребують дослідження в судовому засіданні відповідно до ч. 3 ст. 299 КПК України.

Таким, чином, оцінюючи в сукупності всі фактичні обставини справи, суд вважає, що вина підсудного знайшла своє підтвердження в суді і його дії кваліфікує за ст. 125 ч. 1 КК України, як умисне спричинення легкого тілесного ушкодження, що не спричинило тривалий розлад здоровя.

Вирішуючи питання про міру покарання підсудному, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного, який визнав свою вину повністю, за місцем проживання та роботи характеризується позитивно, займається суспільно-корисною працею, в силу ст. 89 КК України раніше не судимий.

Обставини, що пом'якшують покарання підсудному, суд визнає щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Обставин, що обтяжують покарання, судом не встановлено.

З урахуванням вищевикладеного та беручи до уваги, що підсудний вчинив злочин невеликої тяжкості, тяжких наслідків від скоєного не наступило, суд вважає, що міру покарання йому слід обрати в межах санкцій статті, за якою його визнано винним, у виді штрафу, оскільки на думку суду, саме така міра покарання може виправити підсудного.

Суд обговорив можливість застосування до підсудного ст. 69 КК України, проте, підстав для її застосування не знаходить.

Керуючись ст.ст. 323, 324 КПК України, суд

ЗАСУДИВ:

ОСОБА_1 визнати винним в скоєнні злочину, передбаченого ст. 125 ч. 1 КК України та призначити йому покарання у виді штрафу в сумі 510 (пятсот десять) гривень.

Міру запобіжного заходу ОСОБА_1 підписку про невиїзд, не змінювати до вступу вироку в законну силу.

Вирок може бути оскаржено до Апеляційного суду Київської області через Ставищенський районний суд Київської області, протягом 15 (п'ятнадцяти) діб з моменту його оголошення.

Суддя Т.Н.Скороход