Машівський районний суд Полтавської області
Справа № 540/107/15-к
Номер провадження 1-кп/540/16/15
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04.03.2015 Машівський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого-судді ОСОБА_1

за участю: секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

потерпілої ОСОБА_4

обвинуваченої ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Машівка кримінальне провадження № 0000498 від 16.12.2014 відносно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Малогвардійськ Луганської області, зареєстрованої в АДРЕСА_1 , фактично проживаючої в АДРЕСА_2 , громадянки України, з середньою освітою, не працюючої, не одруженої, раніше не судимої,

обвинуваченої у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.191 КК України,
в с т а н о в и в :

19.04.2013 року між фізичною особою - підприємцем ОСОБА_4 та ОСОБА_5 було укладено трудовий договір, відповідно до якого на ОСОБА_5 покладено обов`язки продавця продовольчих та не продовольчих товарів в магазині за адресою: АДРЕСА_3 , установлено графік роботи та оплату праці. 25.04.2013 між ФОП ОСОБА_4 та ОСОБА_5 укладено договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність, згідно якого ОСОБА_5 надавалося право: приймати матеріальні цінності та здійснювати контроль за їх зберіганням і відпуском у процесі реалізації; приймати участь в інвентаризації матеріальних цінностей; складати звіти про їх рух і залишки. Також на ОСОБА_5 покладалися обов`язки: дбайливо ставитися до матеріальних цінностей і вживати заходів до запобігання їх ушкодження; вести облік, складати і своєчасно подавати звіти про рух та залишки цінностей; своєчасно інформувати власника про всі обставини, які загрожують зберіганню цінностей.

Починаючи з кінця жовтня 2013 року по травень 2014 року, ОСОБА_5 , діючи з прямим умислом, з корисливих мотивів, систематично привласнювала та витрачала на особисті потреби різні товарно-матеріальні цінності, які були їй ввірені та перебували у її віданні, як продавця магазину. Згідно акту контрольної перевірки інвентаризації цінностей, проведеної відповідно до наказу № 6-1 від 05.06.2014, в магазині ФОП ОСОБА_4 станом на 10.06.2014 року встановлено недостачу товарно-матеріальних цінностей на загальну суму 20 289,10 грн, чим спричинено потерпілій ФОП ОСОБА_4 матеріальну шкоду на вказану суму.

За таких обставин, дії ОСОБА_5 необхідно кваліфікувати за ч.1 ст.191 КК України, як привласнення та розтрата чужого майна, яке було ввірене особі та перебувало в її віданні.

Допитана в судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_5 вину у вчиненні даного злочину та позов потерпілої визнала повністю і показала, що з 19.04.2013 працювала у потерпілої продавцем у магазині в с. К. Суходілка Машівського району і з нею був укладений договір про повну матеріальну відповідальність. Після того як зробили ревізію була виявлена нестача з якою вона погоджується, оскільки дійсно упродовж вказаного періоду часу вона брала в магазині продукти, будівельні матеріали, так як заробітної плати в розмірі 900 грн їй не вистачало. Крім цього, вона взяла в борг товару на 5000 грн, про що повідомляла власника, але гроші повернути не змогла. В скоєному щиро розкаюється та зобов`язується відшкодувати шкоду.

Крім повного визнання обвинуваченою вини по висунутому обвинуваченню, суд вважає, що її винуватість в скоєному злочині, підтверджується сукупністю досліджених в судовому засіданні доказів:

витягом з кримінального провадження № 0000498 про внесення 16.12.2014 до ЄРДР за заявою потерпілої ОСОБА_4 повідомлення про вчинення ОСОБА_5 привласнення та розтрати матеріальних цінностей на суму 25890 грн з магазину в с. Кустолово-Суходілка Машівського району (а.с. 28).

В судовому засіданні потерпіла ОСОБА_4 показала, що обвинувачену на роботу приймав її чоловік ОСОБА_6 , який діяв на підставі доручення. Разом з ним вони періодично привозили товар в магазин в с. К. Суходілка, де працювала ОСОБА_7 . Фактів недостачі не виявлялося їй довіряли, але коли у червні 2014 року провели інвентаризацію була виявлена нестача. У її зошиті було записано 5000 грн боргу, які вона обіцяла віддати, але в ході інвентаризації було виявлено нестачу ще на 20000 грн.

Як видно з Виписки з єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та довідок, виданих податковою службою, потерпіла ОСОБА_4 є фізичною собою-підприємцем (а.с.38-42).

За договором оренди № 29/13/Н від 09.04.2013 ФОП ОСОБА_4 прийняла в строкове платне користування частину воєнторгу, що знаходиться в АДРЕСА_3 (а.с.43,44).

19.04.2013 року між фізичною особою - підприємцем ОСОБА_4 та ОСОБА_5 було укладено трудовий договір, відповідно до якого на ОСОБА_5 покладено обов`язки продавця продовольчих та не продовольчих товарів в магазині за адресою: АДРЕСА_3 , установлено графік роботи та оплата праці (а.с.45).

Згідно договору про повну індивідуальну матеріальну відповідальність, укладеного 25.04.2013 між ФОП ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , останній надавалося право: приймати матеріальні цінності та здійснювати контроль за їх зберіганням і відпуском у процесі реалізації; приймати участь в інвентаризації матеріальних цінностей; складати звіти про їх рух і залишки. Також на ОСОБА_5 покладалися обов`язки: дбайливо ставитися до матеріальних цінностей і вживати заходів до запобігання їх ушкодження; вести облік, складати і своєчасно подавати звіти про рух та залишки цінностей; своєчасно інформувати власника про всі обставини, які загрожують зберіганню цінностей (а.с.46).

Як убачається з акту контрольної перевірки інвентаризації цінностей, проведеної відповідно до наказу № 6-1 від 05.06.2014, в магазині ФОП ОСОБА_4 станом на 10.06.2014 встановлено недостачу товарно-матеріальних цінностей на загальну суму 25890 грн (а.с.47-48).

26.01.2015 в ході огляду зошиту, який потерпіла ОСОБА_4 добровільно надала працівникам міліції, було установлено, що на аркуші № 43 міститься запис боргу обвинуваченої ОСОБА_5 на загальну суму 5600,90 грн та вилучені речові докази : сторінки аркушів 43-44 (а.с.29-34,57, 59).

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_6 показав, що він приймав ОСОБА_7 на роботу через центр зайнятості в м. Полтава, з нею був укладений трудовий договір та договір про повну матеріальну відповідальність. Працювати вона почала з квітня 2013 року і коли у жовтні 2013 року була проведена ревізія порушень виявлено не було. Натомість наступна ревізія була проведена у травні 2014 року і було виявлено недостачу на 26000 грн та встановлено її борг на 800 грн, а коли з`ясувалося, що вона сама завищувала кількість товарів то ревізія була проведена вдруге в червні 2014 року та з`ясувалося, що її борг складає 5600 грн. Інколи з його дозволу вона дійсно брала в борг невеликі суми та продукти харчування, а як пізніше було з`ясовано брала і будівельні матеріали. 30.07.2014 вона була звільнена з роботи по статті.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_8 показала, що працювала продавцем в магазині потерпілої спільно з ОСОБА_7 . У червні 2014 року вони почали робити ревізію і почала виникати велика нестача, після чого ОСОБА_7 згадала, що якісь товари не вказувала, а тому вони почали спочатку і нестача виросла до 8000 грн. Свідок подзвонила чоловіку потерпілої і коли той привіз документи, з`ясувалося, що ОСОБА_7 , коли диктувала найменування товару завищувала його кількість, а на запитання навіщо це зробила повідомила, щоб перекрити недостачу і сказала, що буде платити. Після цього, вона попросилася вийти і більше не приходила. Вони з господарем самостійно провели інвентаризацію та вийшла нестача на 20000 грн. Потім, вона зателефонувала ОСОБА_7 повідомила про це, вона не здивувалася і сказала, що буде платити та зазначила, що потрапила у халепу. Крім цього, було виявлено також 5600 грн, яку ОСОБА_7 була винна як борг, це узгоджувалося з господарем та було записано у зошиті.

Виходячи з викладеного, суд приходить до висновку, що винуватість ОСОБА_7 у вчиненні вказаного злочину цілком доведена.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченої суд визнає: щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченої, суд не вбачає.

Вивченням особи обвинуваченої ОСОБА_5 встановлено, що вона фактично проживає в с. Байрак Диканського району, зареєстрована в АДРЕСА_1 спільно з батьками, по місцю реєстрації характеризується позитивно, оскільки заяв і скарг на неї до сільської ради не надходило, до адміністративної відповідальності не притягувалася (а.с.54-55), згідно повідомлення Полтавської центральної районної лікарні № 220 від 02.02.2015 на обліку в лікарів психіатра та нарколога не перебуває (а.с.58), раніше не судима (а.с. 53).

При обранні покарання обвинуваченій, суд у відповідності зі ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який класифікується як середньої тяжкості, особу обвинуваченої, обставини, які пом`якшують її покарання та відсутність обтяжуючих обставин, відношення до вчиненого злочину та його обставини і приходить до висновку, що необхідним та достатнім покаранням обвинуваченій для її виправлення та попередження нових злочинів буде основне покарання у виді обмеження волі в межах санкції ч. 1 ст. 191 КК України призначене у мінімальному розмірі, без призначення додаткових покарань у виді позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю.

Виходячи з викладеного, суд не вбачає підстав для призначення обвинуваченій більш м`яких покарань у виді штрафу чи виправних робіт, оскільки вона ніде не працює та стабільного доходу не має.

Разом з тим, враховуючи позитивну характеристику ОСОБА_5 по місцю проживання, її молодий вік та обставини, що пом`якшують її покарання: щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, суд вважає за доцільне застосувати до неї звільнення від відбування основного покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, оскільки вважає, що її виправлення можливе без ізоляції від суспільства без покладення обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Щодо заявленого потерпілою позову про стягнення з обвинуваченої 25 889, 10 грн матеріальної та 2000 грн моральної шкоди, суд вважає слід зазначити наступне.

За змістом ч.1 ст. 1166 та ч.1 ст. 1167 ЦК України, майнова та моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовуються особою, яка її завдала за наявності її вини.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 22 ЦК України, збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Частиною 3 ст. 22 ЦК України передбачено, що збитки відшкодовуються в повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Так, в ході судового розгляду встановлено, що обвинувачена розтратила та привласнила кошти потерпілої на суму 20289, 10 грн, саме цей розмір шкоди було доведено в судовому засіданні, оскільки решту коштів було встановлено, що вона брала в борг у потерпілої, а відтак суд приходить до висновку, що позов в частині стягнення матеріальної шкоди підлягає частковому задоволенню в межах обвинувачення, тобто в розмірі 20289, 10 грн.

Відповідно до п.3 ч.2 ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням майна.

Як на підставу відшкодування моральної шкоди позивач посилається на те, що вона зазнала душевних страждань у зв`язку з втратою свого майна, порушився звичайний спосіб життя, оскільки вона зверталася до правоохоронних органів, що створювало певні незручності.

За таких обставин, враховуючи те, що потерпіла зазнала душевних страждань внаслідок втрати її майна, а також тривалість цих страждань, виходячи із засад розумності та справедливості, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову та визначення відшкодування моральної шкоди в грошовому еквіваленті, що складає 200 грн.

Долю речових доказів суд вирішує відповідно до вимог ст. 100 КПК України, і вважає, що аркуші № 43-44 із бортового зошита, які зберігаються в матеріалах кримінального провадження слід залишити при справі (а.с. 57, 59).

Процесуальні витрати у справі відсутні.

Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувались.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 370, 371, 374 КПК України, суд, -

у х в а л и в :

ОСОБА_5 визнати винуватою у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 191 КК України та призначити покарання у виді 1 року обмеження волі.

У відповідності зі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік.

Позов ОСОБА_4 задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 матеріальну шкоду в розмірі 20289, 10 грн та моральну шкоду в розмірі 200 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Речовий доказ у справі: аркуші № 43-44 із бортового зошита - залишити при справі.

Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Полтавської області протягом 30 днів з дня його проголошення, шляхом подачі апеляційної скарги через Машівський районний суд.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку на його оскарження, а у випадку його оскарження, після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Суддя: