№ провадження 11-кп/781/336/15 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 185 (81, 86-1, 140) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
31.03.2015 року. м.Кіровоград

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Кіровограді кримінальне провадження №0009844 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 на вирок Кіровського районного суду м. Кіровограда від 28 січня 2015 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кривий Ріг Дніпропетровської області, українця, громадянина України, з вищою освітою, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого по АДРЕСА_2 , раніше судимого:

- 25.10.2013 року Кіровським районним судом м. Кіровограда за ч.3 ст.15, ч.3 ст.185 КК України на 3 роки позбавлення волі та на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік 6 місяців

засуджено за ч.2 ст.15 ч.2 ст. 185 КК України на 2 роки позбавлення волі. На підставі ст.71 КК України до призначеного покарання частково приєднано невідбутут частину покарання за вироком Кіровського районного суду м. Кіровограда від 25.10.2013 року та остаточно призначено 3 роки 6 місяців позбавлення волі

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_9 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 .

Вироком суду ОСОБА_8 визнано винним та засуджено за те, що він 12.11.2014 року близько 19 год. 20 хв., знаходячись в торговому залі будівельно-господарського гіпермаркету «Епіцентр К», що належить ТОВ «Епіцентр К», розташований за адресою: м. Кіровоград, вул. Космонавта Попова, 8, проходячи повз стелажів у відділі виробів побутової хімії побачив на полиці стелажу упаковки косметичних засобів марки «Nivea», які вирішив повторно, таємно викрасти. Реалізовуючи свій злочинний намір, ОСОБА_8 , діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів та переслідуючи мету власної наживи, впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, з метою подальшого викрадення взяв мана на загальну суму 318,55 грн. Після чого, приховуючи товар, ОСОБА_8 подолав касову зону без оплати його вартості, умисно не розрахувавшись за них, чим заподіяв ТОВ «Епіцентр К» матеріальні збитки на вказану суму.

При цьому, ОСОБА_8 вчинив усі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, але даний факт був виявлений інспектором охорони вказаного вище гіпермаркету, а ОСОБА_8 зупинений у приміщенні вищевказаного гіпермаркету, тим самим останній не отримав реальну можливість розпоряджатися чи користуватися даним майном з причин, що не залежали від його волі, чим не довів свій злочин до кінця.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 просить вирок районного суду змінити, призначити ОСОБА_8 покарання із застосування ст.75 КК України та звільнити його від відбування покарання з випробуванням. Свої вимоги обґрунтовує тим, що при призначенні покарання обвинуваченому, судом першої інстанції не в повній мірі враховано те, що ОСОБА_8 позитивно характеризується, не одружений, має молодий вік, має хронічне захворювання, повністю визнав свою вину, щиро розкаявся, вчинив тяжкий злочин, але при цьому не настало тяжких наслідків.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 просить вирок районного суду змінити, пом`якшити призначене покарання, мотивуючи тим, що він щиро розкаявся, сприяв розкриттю злочину, має тяжкий стан здоров`я.

Заслухавши доповідача, обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 , які підтримали подані апеляційні скарги, думку прокурора про залишення вироку суду без зміни, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до таких висновків.

Розглянувши справу в межах поданої апеляції, колегія суддів встановила, що вина ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15 ч.2 ст.185 КК України, за що його засуджено, ґрунтуються на сукупності зібраних по справі доказів, які досліджені судом першої інстанції у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, та є взаємоузгодженими між собою і відповідають фактичним обставинам справи.

При цьому районний суд дотримав вимоги змісту ч.3 ст.349 КПК України, допитав обвинуваченого та роз`яснив йому наслідки застосування такої норми закону, зокрема неможливість оскаржити такі обставини в апеляційному порядку, і за згодою всіх учасників процесу визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин кримінального провадження, які ніким не оспорювалися, у тому числі і тих фактичних обставин, які зазначені в обвинувальному акті.

На підставі викладеного, колегія суддів відповідно до ст.404 ч.1 КПК України не перевіряє висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин справи, стосовно яких, відповідно до вимог ст.349 ч.1 КПК України докази не досліджувались.

За таких обставин районний суд обґрунтовано визнав ОСОБА_8 винуватим у вчиненні злочину, передбаченим ч.2 ст.15 ч.2 ст. 185 КК України, кваліфікувавши його дії, як закінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), повторно, якщо особа виконала усі дії, які вважала необхідними для доведення злочину до кінця, але злочин не було закінчено з причин, які не залежали від його волі.

Призначаючи міру покарання обвинуваченому, суд першої інстанції відповідно до вимог ст. 65 КК України, врахував характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого злочину, який є умисним корисливим злочином середньої тяжкості; особу обвинуваченого, який не працює; за місцем проживання характеризується позитивно; на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, має хронічне захворювання, знаходився на стаціонарному лікуванні у Кіровоградській обласній лікарні з діагнозом черепно-мозкова травма; раніше притягувався до кримінальної відповідальності; обставини, що пом`якшують покарання щире каяття та активне сприяння у розкритті злочину; обставини, що обтяжують покарання відсутні, а тому обґрунтовано дійшов висновку, що виправлення ОСОБА_8 не можливе без ізоляції від суспільства та призначив мінімальне покарання у виді позбавлення волі, яке у даному випадку буде необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів, та відповідатиме цілям покарання.

Доводи обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника щодо невідповідності призначеного покарання особі винного, а саме недостатнє врахування судом першої інстанції при призначенні йому покарання обставин, які пом`якшують покарання, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки вони не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження відповідно до яких, суд всебічно і повно врахував як обставини, що пом`якшують відповідальність обвинуваченого так і ті, що обтяжують відповідальність, та з урахуванням всіх доводів, обґрунтовано призначив покарання пов`язане з позбавленням волі в межах санкції ч.2 ст.15 ч.2 ст.185 КК України, яке за вказаних вище обставин справи є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 368 КПК України при ухваленні вироку, суд зокрема, вирішує питання про те, яка міра покарання має бути призначена обвинуваченому і чи повинен він її відбувати; основні засади призначення покарання, що є обов`язковими для суду при призначенні покарання винуватому, регламентовані ст. 65 КК України.

При призначенні обвинуваченому покарання, за наявних до того підстав, суд також визначає, з урахуванням усіх обставин по кримінальному провадженню у їх сукупності, та із урахуванням думки учасників судового провадження, чи є можливим застосування при призначенні обвинуваченому покарання ст. 75 КК України, тим самим звільнити обвинуваченого від відбування покарання.

Як убачається з мотивувальної частини оскаржуваного вироку суду першої інстанції, судом належно вмотивовано підстави неможливості застосування ст. 75 КК України при призначенні обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, і з такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується.

Що стосується аргументів, наведених у апеляційній скарзі, щодо того, що судом першої інстанції не враховано, що обвинувачений ОСОБА_8 позитивно характеризується по місцю свого проживання, активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення, має хронічне захворювання, то колегія суддів переконана, вказані обставини, з урахуванням тяжкості вчиненого ОСОБА_8 кримінального правопорушення, яке є умисним корисливим середньої тяжкості, не можуть слугувати підставою до застосування при призначенні обвинуваченому ОСОБА_8 ст. 75 КК України.

Вказане покарання, на переконання колегії суддів є виваженим, підстави для застосування ст.69, 75 КК України відсутні.

Крім того, при призначенні покарання за сукупністю вироків судом першої інстанції було дотримано вимоги ст. 71 КК України, відповідно до якої остаточне покарання за сукупністю вироків має бути більшим від покарання, призначеного за новий злочин, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

Враховуючи викладене, підстав для скасування вироку чи для пом`якшення обвинуваченому покарання колегія суддів не вбачає, а тому апеляційні скарги обвинуваченого та його захисника задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 376 ч.2, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів апеляційного суду

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Кіровського районного суду м. Кіровограда від 28 січня 2015 року щодо ОСОБА_8 без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді: (підписи)
Згідно з оригіналом:
суддя апеляційного суду
Кіровоградської області ОСОБА_2 .