Провадження № 1-кп/127/900/15
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 липня 2015 року Вінницький міський суд Вінницької області

в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілих ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 13.02.2015 р. за № 0000873 за обвинуваченням:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Жмеринка Вінницької області, громадянина України, освіта середня, не працюючого, не одруженого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

10.06.2011 р. Жмеринським районним судом Вінницької області за ч. 1 ст. 190 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 850 грн.;

27.12.2011 р. Калинівським районним судом Вінницької області за ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 190 КК України до покарання у виді 4 років 6 місяців позбавлення волі; звільнений 10.06.2014 р. на підставі ст. 2, 9 Закону України «Про амністію в 2014 році»,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України,

ВСТАНОВИВ:

12.02.2015 р. біля 00.30 год. ОСОБА_7 , перебуваючи в будинку АДРЕСА_3 , маючи на меті матеріально збагатитись, з корисливих спонукань, керуючись жагою до наживи, розуміючи протиправність своїх дій, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу з ліжка, яке розташоване у кімнаті вищевказаного будинку, викрав ноутбук марки «Asus» з блоком живлення, що належить ОСОБА_5 , та ноутбук марки «Lenovo» із зарядним пристроєм, комп`ютерним маніпулятором типу «мишка», сумку для ноутбука, студентський квиток на ім`я ОСОБА_4 , паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_4 .

Відповідно до висновку судово-товарознавчої експертизи № 931/932/933/934/15-21 від 26.05.2015 р. на момент вчинення злочину, а саме: лютий 2015 року загальна ринкова вартість ноутбука марки «Asus» з блоком живлення, ноутбука марки «Lenovo» у комплекті із зарядним пристроєм, «мишки» та сумки для ноутбука становить 11550,00 грн.

Після цього ОСОБА_7 залишив місце вчинення злочину, викраденим розпорядився на власний розсуд, заподіявши ОСОБА_5 матеріальну шкоду на суму 4251,00 грн., а ОСОБА_4 7299 грн.

Крім того, 03.03.2015 р. біля 15.00 год. ОСОБА_7 , перебуваючи у квартирі АДРЕСА_4 , маючи на меті матеріально збагатитись, з корисливих спонукань, керуючись жагою до легкої наживи, розуміючи протиправність своїх дій, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу з полички стінки, яка розташована у вищевказаній квартирі, викрав дві каблучки з металу жовтого кольору вагою 3 г, каблучку з металу жовтого кольору вагою 1,5 г; з гаманця, який знаходився в сумці, що висіла на вішалці у коридорі, грошові кошти в сумі 200 грн. та 56 доларів США, а також мобільний телефон марки «Nokia», що належали ОСОБА_6 .

Відповідно до висновку судово-товарознавчої експертизи № 917/15-21 від 25.05.2015 р. на момент вчинення злочину, а саме березень 2015 року ринкова вартість мобільного телефону марки «Nokia» (за умови робочого стану та збереження усіх функцій) з урахуванням зносу складає 1078,00 грн.; відповідно до повідомлення УНБУ у Вінницькій області вартість 10,5 г золота 585 проби у брухті станом на 03.03.2015 р. складає 6325,41 грн., а офіційний курс гривні до 56 доларів США станом на 03.03.2015 р. складав 1389,9568 грн.

Після цього ОСОБА_7 з місця вчинення злочину зник, викраденим розпорядився на власний розсуд, заподіявши ОСОБА_6 матеріальну шкоду на загальну суму 8993,37 грн.

Обвинувачений ОСОБА_7 в судовому засіданні винуватість у вчиненні інкримінованих йому злочинів визнав та суду пояснив, що вчинив їх за обставин, викладених в обвинувальному акті. Так, він через мережу Інтернет познайомився з ОСОБА_8 і в лютому домовився з нею про зустріч. Він прийшов до неї у квартиру, а потім вони пішли у кав`ярню, де випили каву. Через деякий час він повернувся до помешкання ОСОБА_8 і з кімнати викрав два ноутбука, які в подальшому продав.

Також він через мережу Інтернет познайомився з ОСОБА_9 і через деякий час зустрівся з нею. Вони протягом певного часу зустрічались і березні 2015 року він був у неї вдома. Коли ОСОБА_10 заснула, він викрав її золоті вироби, мобільний телефон та гроші в сумі 200 грн. і біля 50 доларів США.

Потерпіла ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснила, що вона через мережу Інтернет на сайті знайомств познайомилась з обвинуваченим. Через деякий час вони зустрілись і обвинувачений запитав дозволу, щоб прийти до неї додому. Прийшовши до неї, обвинувачений через деякий час запропонував піти у кав`ярню випити кави. Спочатку вона відмовлялась, оскільки не було запасного ключа, а вона не хотіла будити подругу, однак в подальшому погодилась. Коли вони сиділи у кав`ярні, ОСОБА_11 сказав, що у нього немає грошей і йому потрібно відійти, однак вона проти цього заперечила, тому обвинувачений зателефонував до свого товариша, який прийшов до них. Коли вони сиділи втрьох, обвинувачений сказав, що йому потрібно відійти і кудись пішов. Після цього обвинувачений до них не повернувся.

Прийшовши додому, вона виявила зникнення ноутбуків.

Потерпіла ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснила, що про обставини викрадення її майна їй нічого не відомо, оскільки вона була відсутня вдома. Зникнення майна вона виявила наступного дня. Про події, що відбувались до викрадення майна, їй стало відомо в ході здійснення досудового розслідування.

Потерпіла ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснила, що через мережу Інтернет на сайті знайомств вона познайомилась з обвинуваченим. Через деякий час вони зустрілись, але вони мала їхати в ОСОБА_12 й обвинувачений поїхав з нею, де пробув біля 5-6 днів, після чого повернувся у Вінницю. Коли вона теж приїхала у Вінницю, вона зустрілась з обвинуваченим і вони пішли до неї у квартиру, яку вона винаймала. У зв`язку з втомою вона заснула, а прокинувшись, виявила зникнення золотих виробів, грошей та мобільного телефону.

Заслухавши пояснення обвинуваченого, потерпілих, думку прокурора, суд відповідно до ч. 3 ст. 26 КПК України вирішує лише ті питання, що винесені на розгляд суду сторонами кримінального провадження. Зважаючи на ту обставину, що сторони кримінального провадження не наполягали на допиті свідків згідно з реєстром матеріалів кримінального провадження, а також дослідженні інших доказів і відповідне клопотання ніким не заявлялось, суд вважає за доцільне обмежитись аналізом показань обвинуваченого та потерпілих, а також наданих суду документів.

Аналізуючи показання обвинуваченого, суд вважає, що в судовому засіданні було підтверджено факт таємного викрадення останнім майна потерпілих ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , що підтверджується його чіткими та послідовними поясненнями, які узгоджуються з поясненнями потерпілої ОСОБА_4 . Так, обвинувачений в судовому засіданні повідомив, що перебуваючи у ОСОБА_4 у помешканні, він помітив ноутбуки, які вирішив викрасти. В подальшому він з ОСОБА_4 пішов у кав`ярню, де пили каву, а потім він вийшов і пішов до ОСОБА_4 в помешкання, яке не було зачиненим, і вчинив крадіжку.

При вирішенні питання щодо кваліфікації дій обвинуваченого за даним фактом суд приймає до уваги роз`яснення, надані в п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 10 від 06.11.2009 р. «Про судову практику у справах про злочини проти власності», згідно з якими під проникненням у житло, інше приміщення чи сховище слід розуміти незаконне вторгнення до них будь-яким способом (із застосуванням засобів подолання перешкод або без їх використання; шляхом обману; з використанням підроблених документів тощо або за допомогою інших засобів), який дає змогу винній особі викрасти майно без входу до житла, іншого приміщення чи сховища.
Вирішуючи питання про наявність у діях винної особи названої кваліфікуючої ознаки суди повинні з`ясовувати, з якою метою особа опинилась у житлі, іншому приміщенні чи сховищі та коли саме в неї виник умисел на заволодіння майном. Викрадення майна не можна розглядати за ознакою проникнення в житло або інше приміщення чи сховище, якщо умисел на викрадення майна у особи виник під час перебування в цьому приміщенні.
В судовому засіданні встановлено, що умисел на викрадення майна потерпілих у обвинуваченого виник за час його перебування у помешканні ОСОБА_4 . Однак в судовому засіданні також було встановлено, що після цього обвинувачений запропонував потерпілій ОСОБА_4 піти до кав`ярні випити кави. Потерпіла ОСОБА_4 в судовому засіданні зазначала, що вона спочатку відмовлялась йти з обвинуваченим, оскільки не мала можливості зачинити квартиру, а в подальшому погодилась, оскільки обвинувачений запевнив її, що їхня відсутність буде нетривалою. Крім того, як обвинувачений, так і потерпіла в судовому засіданні наголосили на тому, що дозволу на самостійне проникнення (вхід) до помешкання потерпілої ОСОБА_4 остання обвинуваченому не давала. Таким чином, суд вважає, що повторне проникнення обвинуваченого в помешкання потерпілої було зумовлене його наміром на реалізацію умислу, направленого на викрадення вищевказаного майна. Вказаний висновок суду узгоджується і з правовим висновком Верховного Суду України, викладений у постанові від 15.11.2012 р. у справі № 5-15кс12.
Таким чином, суд вважає, що в даному випадку в діях обвинуваченого ОСОБА_7 наявна така кваліфікуюча ознака, як проникнення у житло. Однак відповідно до ч. 1 ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею. В ході судового розгляду кримінального провадження прокурор своїм правом на внесення змін до пред`явленого ОСОБА_7 обвинувачення не скористався. Зі змісту ч. 3 ст. 337 КПК України випливає, що суд може вийти за межі пред`явленого обвинувачення лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження. Таким чином, зважаючи, що зміна правової кваліфікації дій обвинуваченого не покращує, а погіршує його правове становище, суд вважає, що підстави для виходу за межі пред`явленого ОСОБА_7 обвинувачення відсутні.

Також суд приймає до уваги, що підстави для ухвалення виправдувального вироку, встановлені ч. 1 ст. 373 КПК України, в судовому засіданні встановлені не були, а тому суд вважає за доцільне здійснювати розгляд кримінального провадження в межах пред`явленого ОСОБА_7 обвинувачення, згідно з яким останній обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України за ознаками таємного викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, без такої кваліфікуючої ознаки, як проникнення у житло.

Крім того, з пред`явленого ОСОБА_7 обвинувачення випливає, що у сумці до ноутбука, якою він заволодів, були студентський квиток на ім`я ОСОБА_4 та паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_4 .

При вирішенні питання стосовно того, чи наявні в діях обвинуваченого ознаки будь-якого злочину в даному випадку суд приймає до уваги правовий висновок Верховного Суду України, викладений в постанові від 20.06.2011 р. у справі № 8-кс/11, відповідно до якого для кваліфікації дій винної особи за ч. 3 ст. 357 КК обов`язковою є наявність прямого умислу на незаконне заволодіння саме важливим особистим документом з усвідомленням специфічних ознак предмету цього злочину, а не чужим майном. Приймаючи до уваги, що умисел обвинуваченого був направлений саме на заволодіння майном потерпілих ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , відомостей, які б свідчили, що обвинувачений знав про наявність у сумці для ноутбука паспорта та інших документів на час її викрадення, суду надано не було.

З огляду на викладене суд вважає, що за фактом заволодіння майном потерпілих ОСОБА_4 та ОСОБА_5 кримінальне провадження слід здійснювати в межах пред`явленого ОСОБА_7 обвинувачення, відповідно до якого останній обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України за ознаками таємного викрадення чужого майна (крадіжка), кваліфікуючою ознакою якого є вчинення злочину повторно, без такої кваліфікуючої ознаки, як вчинення злочину з проникненням у житло.

Крім того, суд вважає, що в судовому засіданні було підтверджено і факт таємного викрадення обвинуваченим майна потерпілої ОСОБА_6 . Дана обставина обвинуваченим в судовому засіданні не заперечувалась і узгоджується з показаннями потерпілої, а тому суд вважає, що дії обвинуваченого ОСОБА_7 за даним фактом охоплюються складом злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, за ознаками таємного викрадення чужого майна (крадіжка), кваліфікуючою ознакою якого є вчинення злочину повторно.

При обранні виду та міри покарання суд приймає до уваги ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, його ставлення до вчиненого, обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання.

Обвинувачений ОСОБА_7 раніше притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення умисних злочинів проти власності, вчинив злочини середньої тяжкості, за місцем проживання характеризується позитивно, на обліку в лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває. Суд також враховує, що обвинувачений у вчиненому розкаявся, проте завдані потерпілим збитки не відшкодував.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого, є щире каяття.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.

З урахуванням наведеного, конкретних обставин справи, особи обвинуваченого, його негативного ставлення до вчиненого, обставин, які пом`якшують та обтяжують його покарання, думки потерпілих щодо виду та міри покарання для обвинуваченого, суд вважає, що виправлення обвинуваченої без ізоляції від суспільства не можливе, а покаранням, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, буде покарання у виді арешту.

Згідно з ч. 2 ст. 124 КПК України витрати за проведення криміналістичного дослідження слід покласти на обвинуваченого.

Потерпілими до початку розгляду справи по суті було заявлено цивільні позови, які обвинувачений визнав у повному обсязі й проти їх задоволення не заперечував, а тому суд вважає за доцільне заявлені до обвинуваченого позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 371, 373, 374 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Визнати ОСОБА_7 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, та призначити покарання у виді 3 (трьох) місяців арешту.

Строк відбування покарання рахувати з моменту приведення вироку до виконання.

До набрання вироком законної сили обрати відносно ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, зобов`язавши не залишати місце проживання без дозволу суду та з`являтись до суду за першою ж вимогою.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь:

- держави 738 (сімсот тридцять вісім) грн. витрат на проведення криміналістичних досліджень;

- ОСОБА_6 11006 (одинадцять тисяч шість) грн. 64 коп. матеріальної шкоди та 10000 (десять тисяч) моральної шкоди;

- ОСОБА_4 14750 (чотирнадцять тисяч сімсот п`ятдесят) грн. матеріальної шкоди та 7000 (сім тисяч) моральної шкоди;

- ОСОБА_5 6500 (шість тисяч п`ятсот) грн. матеріальної шкоди та 5000 (п`ять тисяч) моральної шкоди.

На вирок суду може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Вінницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: