АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/81/15 Справа № 185/2899/14-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 ,

- ОСОБА_4

за участю

секретаря судового засідання - ОСОБА_5

прокурора - ОСОБА_6

потерпілого - ОСОБА_7

представника потерпілого - ОСОБА_8

обвинувачених - ОСОБА_9

- ОСОБА_10

захисника - ОСОБА_11

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі апеляційного суду матеріали кримінального провадження № 0000276 за апеляційними скаргами прокурора, який приймав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, та представника потерпілого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 жовтня 2014 року, відносно

ОСОБА_9 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Павлоград Дніпропетровської області, громадянина України, що мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , працює в ШУ "Павлоградська", відповідно до ст. 89 КК України раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України,

ОСОБА_10 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Павлоград Дніпропетровської області, громадянина України, що мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , працює в ШУ "Благодатна", раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України,

В С Т А Н О В И Л А :

Прокурор, який приймав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, не оскаржуючи кваліфікації дій обвинувачених, просить вирок суду скасувати, ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_9 та ОСОБА_10 винуватими у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, і призначити їм покарання у виді ста п`ятдесяти годин громадських робіт кожному.

На підстав ч. 5 ст. 74 КК України прокурор просить звільнити від призначеного покарання ОСОБА_9 та ОСОБА_10 у зв`язку з закінченням строків давності.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги, прокурор посилається на те, що вирок суду підлягає зміні у зв`язку з неправильним застосуванням Закону України про кримінальну відповідальність, оскільки судом призначено покарання у виді ста годин громадських робіт, що є нижчим від найнижчої межі, встановленої санкцією ч. 2 ст. 125 КК України, покарання.

Представник потерпілого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 також подала апеляційну скаргу на те ж саме судове рішення, в якому просить вирок суду в частині призначеного ОСОБА_9 та ОСОБА_10 строку покарання, а також в частині вирішення цивільного позову про стягнення матеріальної та моральної шкоди скасувати, ухвалити в цій частині новий вирок, яким призначити ОСОБА_9 та ОСОБА_10 кожному окремо за ч. 2 ст. 125 КК України покарання у вигляді двохсот сорока годин громадських робіт, стягнути з обвинувачених солідарно на користь ОСОБА_7 матеріальну шкоду в сумі 734,97 грн., моральну шкоду в сумі 6000 грн.

Оскаржуваним вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 жовтня 2014 року ОСОБА_9 та ОСОБА_10 визнано винуватими у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, та призначено їм покарання у вигляді ста годин громадських робіт кожному. На підстав ч. 5 ст. 74 КК України у зв`язку з закінченням строків давності ОСОБА_9 та ОСОБА_10 звільнені від призначеного покарання. Цивільний позов ОСОБА_7 до ОСОБА_9 та ОСОБА_10 задоволено частково та вирішено стягнути з ОСОБА_9 та ОСОБА_10 на користь ОСОБА_7 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 734,97 грн., в рахунок відшкодування моральної шкоди 2800 грн.

ОСОБА_9 та ОСОБА_10 визнано винними у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, за наступних обставин.

02 квітня 2011 року, приблизно о 21год. 15 хв., ОСОБА_7 знаходився в дитячому парку напроти ТЦ «Гулівер», розташованого по вул. Шевченка в місті Павлоград Дніпропетровської області, де в ході розмови з ОСОБА_10 та ОСОБА_9 між ними виникла сварка. На ґрунті раптово виниклої неприязні у ОСОБА_9 та ОСОБА_10 виник умисел на заподіяння легких тілесних ушкоджень ОСОБА_7 . Після чого ОСОБА_9 , діючи з умислом направленим на заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_7 , кулаком правої руки наніс один удар в область правої брови потерпілого, після чого ОСОБА_10 кулаком правої руки наніс один удар в область ротової порожнини від якого потерпілий впав на землю. В результаті нанесених ударів ОСОБА_9 заподіяв потерпілому забиту рану надбрівної області праворуч, синці та садна обличчя, струс головного мозку, а ОСОБА_10 заподіяв ОСОБА_7 тілесне ушкодження у вигляді травматичного відломку корончатої частини 1-го зуба верхньої щелепи зліва, струс головного мозку. Завдані тілесні ушкодження, зокрема внутрішньочерепна травма зі струсом головного мозку за критерієм розладу здоров`я тривалістю понад шести днів, але не більше трьох тижнів (не більше 21 дня) відносяться до легких тілесних пошкоджень, які спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, доводи прокурора, який вимоги та мотиви апеляційної скарги прокурора, який приймав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, підтримала у повному обсязі, доводи представника потерпілого, яка вимоги апеляційної скарги, поданої нею в інтересах потерпілого, також підтримала у повному обсязі, думку потерпілого, який вимоги та доводи апеляційної скарги, поданої його представником в його інтересах, також підтримав, думку обвинувачених та їх захисника, які кожен окремо заперечували проти задоволення вимог апеляційних скарг прокурора та представника потерпілого, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла висновку про те, що вимоги апеляційних скарг прокурора та представника потерпілого підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Нормами ст. 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції перевіряє законність та обґрунтованість судового рішення за наявними в матеріалах кримінального провадження доказами в тій частині, в якій воно було оскаржено.
Висновки суду першої інстанції стосовно фактичних обставин вчиненого кримінального правопорушення, доведеності вини обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення та правильність правової кваліфікації їх дій за ч. 2 ст. 125 КК України прокурором та представником потерпілого в апеляційних скаргах не оспорюються. Вказані обставини оспорюються самими обвинуваченими, однак вимоги їх апеляційної скарги відповідно до роз`яснень, які викладені Пленумом Верховного Суду України в постанові від 15 травня 2006 року № 1 "Про практику постановлення судами вироків (постанов) при розгляді кримінальних справ в апеляційному порядку", має бути вирішена шляхом постановлення відповідної ухвали, а вимоги апеляційних скарг прокурора та представника потерпілого шляхом винесення вироку, оскільки в них порушуються питання про погіршення становища обвинувачених. За викладених обставин, колегією суддів при розгляді вимог апеляційних скарг прокурора та представника потерпілого питання стосовно фактичних обставин вчиненого кримінального правопорушення, доведеності вини обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення та правильність правової кваліфікації їх дій за ч. 2 ст. 125 КК України не перевіряються.
Перевіривши матеріали кримінального провадження в межах вимог апеляційних скарг прокурора та представника потерпілого, колегія суддів апеляційного суду вважає обґрунтованими доводи прокурора та представника потерпілого в апеляційних скаргах про неправильне застосування судом першої інстанції закону про кримінальну відповідальність.
Відповідно до вимог ст. 65 КК України суд призначає покарання у межах, встановлених у санкціях статті (санкції частини статті) Особливої частини того ж Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених ч. 2 ст. 53 КПК України, відповідно до положень Загальної частини того ж Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.
Оскаржуваним вироком ОСОБА_9 та ОСОБА_10 визнані винними у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, і їм призначене покарання у виді громадських робіт на строк 100 годин кожному, в той час як санкція частини 2 статті 125 КК України передбачає серед інших і покарання у виді громадських робіт на строк від 150 до 240 годин. Таким чином судом першої інстанції обвинуваченим призначено покарання, розмір якого знаходиться за межами санкції закону, який передбачає кримінальну відповідальність за вчинення кримінального правопорушення, в якому обвинувачені визнані винними. При цьому суд першої інстанції не мотивував підстави призначення покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч. 2 ст. 125 КК України та не посилався на норми ст. 69 КК України.
Відповідно до норм п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність є підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції.
Прокурор в своїй апеляційній скарзі посилається виключно на зазначені вище обставини, тобто мотивує незаконність вироку суду першої інстанції лише в частині призначеного покарання. Інші обставини кримінального провадження прокурор не оспорює, однак його апеляційна скарга містить вимоги про скасування вироку суду першої інстанції в повному обсязі та постановити новий вирок, яким обвинувачених визнати винуватими у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, з призначенням покарання у виді громадських робіт на строк 150 годин кожному та звільнити їх від призначеного покарання на підставі ч. 5 ст. 74 КК України в зв`язку із закінченням строків давності.
З урахуванням того, що фактично прокурор оспорює вирок суду першої інстанції лише в частині призначеного покарання, колегія суддів вважає, що саме в цій частині вимоги апеляційної скарги і підлягають задоволенню, в іншій частині апеляційних вимог прокурора слід відмовити.
В обґрунтування апеляційної скарги в частині призначеного обвинуваченим покарання представник потерпілого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 посилається на ті ж підстави, що і прокурор. За викладених обставин колегія суддів вважає, що вимоги апеляційної скарги представника потерпілого в частині призначеного покарання підлягають задоволенню з тих самих підстав, що і вимоги апеляційної скарги прокурора.

Оскаржуваним вироком частково задоволено позовні вимоги потерпілого про відшкодування майнової та моральної шкоди. Так, згідно вироку із обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 стягнуто на користь потерпілого ОСОБА_7 734 грн. 97 коп. на відшкодування майнової шкоди та 2800 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до норм ч. 5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими КПК України. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку із цивільним позовом, нормами КПК України не врегульовані, до них застосовуються норми ЦПК України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Нормами ч. 1 ст. 129 КПК України передбачено, що ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Суд першої інстанції дійшов висновку про часткове задоволення цивільного позову, як в частині відшкодування майнової шкоди, так і в частині відшкодування моральної шкоди. Суд першої інстанції зазначив, що у судовому засіданні потерпілим не доведено належними доводами, що саме в результаті дій обвинувачених було пошкоджено його одяг, а тому відмовив в задоволенні позову в цій частині.

Представник потерпілого, не оскаржуючи вирок в частині розміру задоволення позовних вимог про відшкодування майнової шкоди, посилається на те, що відшкодування майнової шкоди відповідно до норм ч. 1 ст. 1190 ЦК України повинно відбуватися у солідарному порядку, оскільки ця шкода спричинена спільними діями обвинувачених.

Відповідно до норм ч. 1 ст. 1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Нормами ч. 1 ст. 1190 ЦК України передбачено, що особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим.

Обвинувачені визнані винними у спричинені потерпілому легких тілесних ушкоджень, які спричинили короткочасний розлад здоров`я. Зокрема, як встановлено судом першої інстанції та зазначено у вироку, ОСОБА_9 заподіяв потерпілому забиту рану надбрівної області праворуч, синці та садна обличчя, струс головного мозку, а ОСОБА_10 тілесне ушкодження у вигляді травматичного відлому корончатої частини 1-го зуба верхньої щелепи зліва, струс головного мозку.

Із викладеного вбачається, що травматичне пошкодження корончатої частини зуба було спричинене діями обвинуваченого ОСОБА_10 , а тому колегія суддів вважає, що витрати на відновлення зламаного зуба в сумі 445 грн. мають бути стягнуті саме із ОСОБА_10 .

Тілесні ушкодження у вигляді струсу головного мозку спричинені спільними діями обох обвинувачених, а тому витрати на лікування в сумі 289 грн. 97 коп. мають бути відшкодовані обома обвинуваченими в солідарному порядку відповідно до норм ч. 1 ст. 1190 ЦК України.

Задовольняючи частково цивільний позов потерпілого в частині відшкодування моральної шкоди в сумі 2800 грн., суд першої інстанції прийняв до уваги тяжкість ушкоджень, тривалість лікування, строк відновлення стану здоров`я та пов`язану з цим глибину фізичних та душевних страждань, тривалість перебування на лікуванні та врахував принцип розумності та справедливості.

Не погоджуючись із таким розміром відшкодування моральної шкоди, представник потерпілого посилається на те, що суд першої інстанції не у повній мірі врахував характер, глибину та тривалість фізичних страждань потерпілого, які він переніс в результаті заподіяних йому тілесних ушкоджень.

Відповідно до норм ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода може полягати у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Нормами абз. 2 ч. 3 ст. 23 ЦК України передбачено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Враховуючи викладені вище обставини, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції з дотриманням принципів розумності та справедливості обгрунтовано визначив розмір відшкодування моральної суми в сумі 2 800 грн.

Оскільки фізичні та душевні страждання потерпілого були викликані в результаті отриманих ним тілесних ушкоджень, спричинених спільними діями обох обвинувачених, колегія суддів вважає, що відшкодування моральної шкоди повинно відбуватися в солідарному порядку.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів апеляційного суду

У Х В А Л И Л А :
Вимоги апеляційних скарг прокурора, який приймав участь у розгляді судом першої інстанції, та представника потерпілого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 жовтня 2014 року задовольнити частково.

Вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 жовтня 2014 року відносно ОСОБА_9 та ОСОБА_10 в частині призначеного їм покарання та вирішення цивільного позову скасувати.

Призначити ОСОБА_9 за ч. 2 ст. 125 КК України покарання у виді громадських робіт на строк сто п`ятдесят годин.

Призначити ОСОБА_10 за ч. 2 ст. 125 КК України покарання у виді громадських робіт на строк сто п`ятдесят годин.

На підставі ч. 5 ст. 74 КК України звільнити ОСОБА_9 та ОСОБА_10 від призначеного покарання у зв`язку із закінченням строків давності.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_7 про відшкодування майнової та моральної шкоди задовольнити частково:

- стягнути із ОСОБА_10 на користь ОСОБА_7 на відшкодування майнової шкоди 445 (чотириста сорок п`ять) грн.;

- стягнути із ОСОБА_10 та ОСОБА_9 солідарно на користь ОСОБА_7 на відшкодування майнової шкоди 289 (двісті вісімдесят дев`ять) грн. 97 коп.;

- стягнути із ОСОБА_10 та ОСОБА_9 солідарно на користь ОСОБА_7 на відшкодування моральної шкоди 2800 (дві тисячі вісімсот) грн.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Вирок суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржений шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді : __________ ______________ __________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4