справа № 216/4668/15-к
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 липня 2015 року р.
Центрально-Міський районний суд м.Кривого Рогу
в складі: головуючого судді ОСОБА_1
за участю секретаря ОСОБА_2
прокурора ОСОБА_3
обвинуваченого ОСОБА_4
захисника ОСОБА_5
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м. Кривому Розі Дніпропетровської області, українця, громадянина України, з професійно-технічною освітою, одруженого, не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , заступника командира бойової машини навідника оператора механізованого відділення механізованого взводу 5 механізованої роти 2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 (польова пошта НОМЕР_2 ), старшого солдата,
за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.408 КК України, -
З 18 серпня 2014 року ОСОБА_4 призваний на військову службу під час мобілізації у військову частину НОМЕР_1 (польова пошта НОМЕР_2 ), яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 , де займає посаду заступника командира бойової машини навідника оператора механізованого відділення механізованого взводу 5 механізованої роти 2 механізованого батальйону у військовому званні «старший солдат».
Будучи військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 (польова пошта НОМЕР_2 ) старший солдат ОСОБА_4 відповідно до вимог ст.ст. 9, 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року № 548-ХІV, ст.ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 №551-ХІV (далі Статутів), зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; бути дисциплінованим; знати та виконувати свої обов`язки та додержуватись вимог Статутів Збройних Сил України; дорожити честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України; додержуватись правил військової поведінки; постійно бути зразком високої культури, скромності й витримки; завжди пам`ятати, що за його поведінкою судять не лише про нього, а й про Збройні Сили в цілому; не допускати негідних вчинків і стримувати від них інших військовослужбовців.
Разом з тим, старший солдат ОСОБА_4 , діючи умисно, всупереч інтересам служби та наведеним вище вимогам Статутів, будучи придатним для проходження військової служби, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння та передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання у вигляді самовільного залишення військової частини з метою ухилення від військової служби, будучи придатним для проходження військової служби, 26 вересня 2014 року самовільно залишив військову частину.
Реалізуючи свій злочинний намір, направлений на самовільне залишення військової частини, старший солдат ОСОБА_4 26 вересня 2014 року самовільно залишив військову частину з метою ухилення від військової служби, переховувався від органів досудового розслідування та суду, проводив службовий час на власний розсуд за місцем свого мешкання, та в інших місцях до моменту затримання 19.05.2015 року.
Таким чином, старший солдат ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 (польова пошта НОМЕР_2 ), яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 та проходячи військову службу на посаді заступника командира бойової машини навідника оператора механізованого відділення механізованого взводу 5 механізованої роти 2 механізованого батальйону, на порушення вимог ст.ст. 9, 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року № 548-ХІV, ст.ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 №551-ХІV, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння та передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання у вигляді самовільного залишення військової частини з метою ухилення від військової служби, будучи придатним для проходження військової служби, 26.09.2014 року самовільно залишив військову частину з метою ухилення вій військової служби та продовжував ухилятися до 19.05.2015 року, чим вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 408 КК України.
Вказані дії ОСОБА_4 кваліфіковано за ч. 1 ст. 408 КК України самовільне залишення військової частини з метою ухилення від військової служби.
Підозрюваний ОСОБА_4 беззастережно визнав свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.408 КК України.
Суд, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ч. 3 ст. 12 КК є злочином середньої тяжкості, особу підозрюваного, який за місцем служби командуванням характеризується позитивно, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, обставин, які обтяжують покарання згідно ст. 67 КК України не встановлено, наявність визначених ст. 66 КК України обставин, що пом`якшують покарання, а саме: щире каяття та вчинення злочину внаслідок збігу тяжких особистих та сімейних обставин. Враховуючи наявність декількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного, сторони на підставі ст. 69 КК України погодилися перейти до іншого, більш м`якого покарання, не зазначеного в санкції ст. 408 ч. 1 КК України та призначити ОСОБА_4 остаточне покарання у виді службового обмеження для військовослужбовців строком на два роки з відрахуванням в дохід держави двадцяти відсотків із суми його грошового забезпечення.
Сторони розуміють, що відповідно до ст. 473 КПК України наслідком укладання та затвердження угоди для них є:
-для прокурора і обвинуваченого обмеження права на оскарження вироку згідно з положеннями ст.ст.394, 424 КПК України.
Обвинуваченому ОСОБА_4 при укладенні угоди роз`яснені правила ст.ст.394,424,473,474,476 КПК України, а також він розуміє, що умисне невиконання угоди є підставою для притягнення до кримінальної відповідальності за ст.389-1 КК України.
У судовому засіданні ОСОБА_4 повністю визнав себе винним в кримінальному правопорушенні, передбаченому ч.3 ст. 407 КК України та підтвердив добровільність укладення угоди.
Судом роз`яснено ОСОБА_4 , що він має право на справедливий судовий розгляд, під час якого прокурор зобов`язаний довести кожну обставину, щодо кримінального правопорушення, у вчиненні якого він обвинувачується, він має права передбачені ст. 474 ч. 5 КПК України. Роз`яснено наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, щодо якого він визнає себе винуватим, вид покарання та інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.
Суд переконався поясненнями обвинуваченого, матеріалами кримінального провадження, що укладення угоди є добровільною, не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.
Укладена угода повністю відповідає вимогам ст. 469 ч.ч. 2, 4 КПК України, та може бути затверджена судом, оскільки правова кваліфікація кримінального правопорушення вірна, існують достатні фактичні підстави для винуватості. Умови угоди відповідають інтересам суспільства, не порушують права, свободи та інтереси сторін та інших осіб, укладення угоди є добровільним, виконання угоди обвинуваченим є можливим.
Разом з тим, суд приймаючи рішення щодо запобіжного заходу до набрання вироком законної сили в силу ч.1 ст.377 КПК України, вважає можливим звільнити обвинуваченого з-під варти в залі судового засідання, оскільки за угодою сторонами узгоджено покарання ОСОБА_4 не пов`язане з позбавленням волі.
Керуючись ст. ст. 474, 475 КПК України, суд -
ЗАСУДИВ:
ОСОБА_4 визнати винним та призначити узгоджене сторонами покарання за ч.1 ст. 408 КК України із застосуванням ст.69 КК України службове обмеження для військовослужбовців строком на 2 /два/ роки з відрахуванням в дохід держави двадцяти відсотків із суми грошового забезпечення.
Звільнити ОСОБА_4 з-під варти в залі суду.
Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Дніпропетровської області, через Центрально-Міський районний суд м. Кривого Рогу, протягом тридцяти днів з дня проголошення: обвинуваченим, виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених ч.ч.4,6,7 ст. 474 КПК України, в тому числі нероз`яснення йому наслідків укладення угоди; прокурором виключно з підстав призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з ч.4 ст. 469 КПК України угода не може бути укладена.
СУДДЯ: