Ухвала

іменем україни

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_13,
суддів ОСОБА_14, ОСОБА_15
при секретаріза участю прокурора ОСОБА_16.,ОСОБА_17
розглянула в судовому засіданні в м. Києві 29 січня 2015 року кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань

№ 0000068 від 31 січня 2014 року, за касаційною скаргою засудженого на вирок Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 13 червня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 12 серпня 2014 року за обвинуваченням

ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженця та жителя АДРЕСА_1, неодноразово судимого, останнього разу за вироком Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 28 лютого 2014 року за ч. 3 ст. 185 КК України із застосуванням ст. 71 цього ж Кодексу до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

Вироком Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від

13 червня 2014 року, залишеним без зміни ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 12 серпня 2014 року, ОСОБА_6 засуджено до покарання: за ч. 3 ст. 185 КК України - у виді позбавлення волі на строк

5 років, за ст. 395 КК України - у виді арешту тривалістю 6 місяців.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_6 визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

Згідно з ч. 4 ст. 70 цього ж Кодексу шляхом часткового складання призначених покарань ОСОБА_6 до покарання, призначеного за вказаним вироком, частково приєднано покарання, призначене за вироком Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 28 лютого

2014 року, та призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 8 місяців.

Як убачається з вироку районного суду ОСОБА_6 визнано винуватим у тому, що він у стані алкогольного сп'яніння з корисливих мотивів з господарських приміщень на території домоволодінь, розташованих у м. Жмеринці, таємно викрадав чуже майно:

- 24 грудня 2013 року приблизно о 22.00 год. на АДРЕСА_2 - продукти харчування, завдавши ОСОБА_7 матеріальної шкоди на суму 198 грн;

- в середині січня 2014 року в проміжок часу з 11.00 до 16.00 год. на АДРЕСА_3 - телевізор марки «Дніпро», три чавунні плити та металеву бочку, завдавши ОСОБА_8 матеріальної шкоди на суму 626 грн;

- у другій декаді січня 2014 року приблизно о 22.00 год.

на АДРЕСА_4 - продукти харчування, завдавши

ОСОБА_9 матеріальної шкоди на суму 175 грн;

- 02 лютого 2014 року приблизно о 21.00 год. на АДРЕСА_5 - продукти харчування, завдавши ОСОБА_10 матеріальної шкоди на суму 538,40 грн;

- 03 лютого 2014 року приблизно о 21.00 годин на АДРЕСА_6 - продукти харчування, завдавши ОСОБА_11 матеріальної шкоди на загальну суму 226,25 грн;

- 06 лютого 2014 року приблизно о 04.00 год. на АДРЕСА_7 - продукти харчування, завдавши ОСОБА_12 матеріальної шкоди на суму 2354 грн.

Крім цього, ОСОБА_6, щодо якого постановою Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 20 січня 2014 року встановлено адміністративний нагляд, з метою ухилення від нього, порушив встановленні обмеження: не повідомивши про це органу, який здійснює нагляд, 31 січня 2014 року самовільно залишив постійне місце проживання (АДРЕСА_8) і почав переховуватися від працівників міліції та вести бродяжницький спосіб життя, доки 07 лютого цього ж року не був затриманий.

У касаційній скарзі засуджений просить змінити постановлені щодо нього судові рішення і пом'якшити призначене йому покарання через невідповідність призначеного покарання тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень та його особі.

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора, який заперечував проти задоволення касаційної скарги і просив залишити без зміни оскаржувані судові рішення, перевіривши матеріали кримінального провадження й обговоривши доводи, наведені у скарзі, колегія суддів дійшла висновку, що у задоволенні касаційної скарги слід відмовити.

Так, відповідно до ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального й процесуального права, правової оцінки обставин, і не має права досліджувати докази, встановлювати й визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскарженому судовому рішенні, а також вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

При цьому, доведеність винуватості у вчиненні інкримінованих ОСОБА_6 кримінальних правопорушень та правильність кваліфікації його дій за ч. 3 ст. 185, ст. 395 КК України засудженим не оспорюються.

Однак, його доводи про невідповідність призначеного судом покарання тяжкості вчинених кримінальних правопорушень та особі засудженого внаслідок суворості є безпідставними.

Так, мотивуючи своє рішення щодо виду та міри покарання, яке необхідно призначити ОСОБА_6, суд урахував тяжкість вчинених кримінальних правопорушень, обставини, які обтяжують та пом'якшують його покарання, а також дані про особу ОСОБА_6, який раніше був неодноразово судимий за вчинення аналогічних злочинів проти власності, за місцем проживання характеризується негативно, на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, має на утриманні двох неповнолітніх дітей його дружини.

Обставинами, що пом'якшують покарання, суд визнав щире каяття й активне сприяння розкриттю злочину, а обставинами, що його

обтяжують, - вчинення протиправних дій у стані алкогольного сп'яніння, рецидив злочину.

З урахуванням сукупності перелічених даних, тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, конкретних обставин їх вчинення, а також даних, що негативно характеризують особу засудженого, суд призначив ОСОБА_6 покарання, в межах санкцій статтей кримінального закону, інкримінованих йому, застосувавши при цьому положення частин 1, 4

ст. 70 КК України, оскільки засуджений вчинив декілька кримінальних правопорушень до постановлення щодо нього попереднього вироку суду від 28 лютого 2014 року.

Покарання зазначеного виду та розміру колегія суддів вважає таким, що відповідає вимогам ст. 65 цього Кодексу, оскільки воно ефективно сприятиме виправленню засудженого і попередить вчинення ним нових кримінальних правопорушень, а з урахуванням кількості протиправних діянь, вчинених засудженим, а також умов, за яких їх було вчинено (перебування засудженого під адміністративним наглядом), обставин, що обтяжують і пом'якшують його покарання, відношення засудженого до вчиненого, а також з огляду на схильність засудженого до вчинення протиправних діянь (наявність у засудженого попередніх судимостей за вчинення злочинів проти власності, у тому числі й після відбування покарання за попередні злочини), то призначена міра покарання є адекватною та справедливою.

Доводи засудженого про те, що негативну характеристику з місця його проживання не слід брати до уваги, оскільки він за вказаною адресою не проживає з 2000 року, є неспроможними.

Так, постановою Жмеринського районного суду Вінницької області від 20 січня 2014 року щодо засудженого було встановлено адміністративний нагляд і встановлено певні обмеження, у тому числі пов'язані і з його перебуванням за місцем проживання - по АДРЕСА_8 При цьому в ході здійснення такого нагляду відповідно до листка контролю за дотриманням установлених обмежень, дій піднаглядним, 27 та 29 січня 2014 року у нічний час засуджений перебував за вказаною адресою, що спростовує його доводи про постійне проживання в іншому місці.

Що стосується тверджень ОСОБА_6 про те, що він не перебував у стані алкогольного сп'яніння під час вчинення протиправних діянь, то відповідно до положень ст. 433 КПК України, які встановлюють межі перегляду справи касаційним судом, ця обставина не є предметом перевірки суду касаційної інстанції. Такі факти не підлягають перевірці в касаційному порядку, оскільки були предметом дослідження суду першої та апеляційної інстанції та, як видно з оскаржуваних судових рішень, знайшли своє підтвердження в ході судових розглядів, і не заперечувалися самим засудженим у ході судового розгляду провадження.

Таким чином, з огляду на наведене підстав вважати покарання, призначене засудженому, несправедливим унаслідок суворості, а також підстав для його пом'якшення колегія суддів не вбачає.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які би перешкодили чи могли перешкодити суду повно й усебічно розглянути справу і постановити законне, обґрунтоване та справедливе рішення,

у справі не встановлено.

Керуючись статтями 433, 434, 436 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

вирок Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області

від 13 червня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Вінницької області

від 12 серпня 2014 року за обвинуваченням ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційну скаргу засудженого - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_13 ОСОБА_14ОСОБА_15