Провадження № 11-кп/792/340/15 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Справа № 683/1811/14-к Доповідач ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст.185, ч.2 ст.190 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2015 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Хмельницької області у складі:
головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря с/з ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_8
розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому матеріали кримінального провадження №0000373 за спільною апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника адвоката ОСОБА_7 на вирок Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 30 березня 2015 року, -

В с т а н о в и л а:
Вироком Старокостянтинівського районного суду від 30 березня 2015 року

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Старокостянтинова, українця, громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, інваліда 3 групи з дитинства, без місця реєстрації, проживаючого по АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 26.11.2004 року Старокостянтинівським районним судом за ч.3 ст.185 КК України на 3 роки 6 місяців позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України від відбування покарання звільнений з іспитовим строком тривалістю 2 роки;

- 18.05.2005 року Старокостянтинівським районним судом за ст.69, ч.3 ст.185, ст.304, ст.70, ст.71 КК України на 3 роки 6 місяців позбавлення волі;

- 27.01.2009 року Старокостянтинівським районним судом за ст.2 ст.186, ч.1 ст.309, ст.70, ст.71 КК України на 4 роки 1 місяць позбавлення волі. 26.10.2012 року звільнився з місць позбавлення волі по відбуттю строку покарання, -

визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.190, ст.198 КК України та призначено покарання:

- за ч.2 ст.190 КК України у виді позбавлення волі строком на 1 рік 6 місяців;

- за ст.198 КК України у виді позбавлення волі строком на 1 рік.

На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік 6 місяців.

Строк відбування покарання ОСОБА_8 визначено рахувати з 30.03.2015 року, зарахувавши в строк відбування покарання час утримання під вартою з 27.01.2015 року по 29.03.2015 року, включно.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави процесуальні витрати в сумі 235 грн. 87 коп. за проведення експертизи.

Запобіжний захід ОСОБА_8 , до набрання вироком законної сили, залишено попередній тримання під вартою.

Долю речових доказів вирішено відповідно до вимог ст.100 КПК України.

За вироком суду, 16.05.2014 року приблизно об 11 год. 30 хв. ОСОБА_9 , знаходячись в стані алкогольного сп`яніння, перебуваючи в приміщенні квартири АДРЕСА_2 та належить ОСОБА_10 , діючи з корисливих мотивів, з метою вчинення шахрайських дій, шляхом зловживання довірою ОСОБА_11 , умисно, усвідомлюючи свої дії, заволодів її мобільним телефоном марки «Нокія Аша 301» вартістю 925 грн., чим спричинив останній майнову шкоду на вище вказану суму. Того ж дня ОСОБА_8 даний мобільний телефон продав у кіоск продажу мобільних телефонів за 50 грн., а виручені гроші витратив на продукти харчування.

Крім того, 08.09.2014 року приблизно о 17 год. в м. Старокостянтинові ОСОБА_8 , достовірно знаючи та усвідомлюючи, що велосипед іноземного виробництва марки «Ardis Victory» вартістю 1476,32 грн. здобутий злочинним шляхом, у невстановленої особи придбав вказаний велосипед за 100 грн. та 0,5 л самогону та зберігав його з метою подальшого використання за призначенням. 09.09.2014 року вказаний велосипед у ОСОБА_8 був відібраний потерпілою ОСОБА_12 .

Не погоджуючись з вироком суду, обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник адвокат ОСОБА_7 подали спільну апеляційну скаргу, в якій просять оскаржуваний вирок змінити в частині призначеного покарання пом`якшивши його шляхом призначення ОСОБА_8 за ст.2 ст.190 КК України покарання у виді штрафу в розмірі 850 грн., який, відповідно до ч.3 ст.72 КК України, визначити виконувати самостійно; за ст.198 КК України призначити покарання у виді арешту строком на 3 місяці. Зарахувати в строк арешту час перебування ОСОБА_8 під вартою з 27 січня 2015 року по день оголошення судового рішення апеляційним судом.

Свої вимоги апелянти обґрунтовують невідповідністю висновків суду про можливість виправлення та перевиховання обвинуваченого виключно шляхом призначення покарання у виді позбавлення волі; неправильним застосуванням положень ст.65 КК України, а саме можливість призначення альтернативного покарання, передбаченого в санкціях ч.2 ст.190 і ст.198 КК України; невідповідністю призначеного судом покарання ступеню реальної тяжкості вчинених кримінальних правопорушень та особі обвинуваченого, які за своїм видом та розміром є явно несправедливими через суворість.

Звертають увагу на наявності в обвинуваченого легкої розумової відсталості, як ознаки обмеженої осудності, що не було враховано місцевим судом при призначенні покарання.

Оспорюють апелянти і стан сп`яніння обвинуваченого під час події шахрайства, оскільки вказаної обставини не було доведено в суді, а матеріали справи не містять з цього приводу жодного доказу.

Наголошують на причинах і умовах, які послугували скоєнню обвинуваченим злочинів, а саме тяжкий матеріальний стан останнього, обмежена працездатність через інвалідність з дитинства, а також вказують на відсутність майнових претензій з боку потерпілої сторони, якій заподіяна шкода була відшкодована обвинуваченим у повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду щодо змісту судового рішення з коротким викладом суті вимог апеляційної скарги, пояснення обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника на підтримку поданої апеляційної скарги з підстав наведених у ній, думку прокурора про законність і обґрунтованість судового рішення та відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги процесуальних опонентів, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, надавши обвинуваченому можливість виступу в судових дебатах та останньому слові, колегія суддів вважає, що подана апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а вирок місцевого суду зміні, з наступних підстав.

Доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, за які його засуджено, фактичні обставини вчинених злочинів та правильність кваліфікації його дій за ч.2 ст.190 та ст.198 КК України, ґрунтується на наведених у вироку доказах та сторонами судового провадження, в тому числі апелянтами, не оспорюються, у зв`язку з чим, відповідно до вимог ст.404 КПК України, вирок в цій частині апеляційним судом не досліджується.

Перевіряючи законність та обґрунтованість вироку суду першої інстанції в межах призначеного покарання, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги сторони захисту про немотивоване призначення судом занадто суворих покарань обвинуваченому ОСОБА_8 за інкриміновані злочини у виді позбавлення волі, за наявності при цьому альтернативних видів покарань.

За змістом ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Згідно з роз`ясненнями, які містяться в абз. 2 п. 1 Постанови Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», при обранні покарання у кожному конкретному випадку суд зобов`язаний врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, які пом`якшують та обтяжують покарання.

Отже, рішення суду першої інстанції при призначенні виду і розміру покарання, має бути належним чином умотивоване.

Однак, вказаних вимог закону місцевим судом не дотримано, так як рішення про призначення ОСОБА_8 такого виду покарання, як позбавлення волі, всупереч тому, що санкції ст.ст. 190 ч.2, 198 КК України передбачають й інші (альтернативні) види покарань, не вмотивовано.

Суд першої інстанції при призначенні обвинуваченому покарання взяв до уваги, але не в повній мірі врахував характер, ступень тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які, відповідно до вимог ст.12 КК України, відносяться до категорії середньої тяжкості, особу обвинуваченого, який є інвалідом 3 групи з дитинства, виявляє легку розумову відсталість, логоневроз важкого ступеня, обставин, які пом`якшують покарання, а саме щире каяття обвинуваченого та добровільне відшкодування ним завданої шкоди.

Колегія суддів приймає також до уваги позицію потерпілої ОСОБА_13 , яка просила обвинуваченого суворо не карати, так як останній відшкодував завдану їй шкоду і вона до нього не має жодних претензій.

Таким чином, доводи сторони захисту щодо невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості вчинених злочинів та особі обвинуваченого внаслідок його суворості є слушними.

В той же час, колегія судів не може погодитися із доводами захисту щодо не доведення факту перебування ОСОБА_8 у стані алкогольного сп`яніння за епізодом шахрайства, оскільки висновок суду про зворотнє ґрунтується на показаннях як потерпілої так і самого обвинуваченого ОСОБА_8 , який визнав, під час його допиту в місцевому суді, що перед тим як взяти мобільний телефон у ОСОБА_13 , він вживав спиртні напої у квартирі останньої.

З врахуванням положень ст.94 КПК України, місцевий суд оцінив дані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та, на переконання колегії суддів, прийшов до правильного висновку про перебування ОСОБА_8 у стані алкогольного сп`яніння під час вчинення злочину за епізодом шахрайства. Тому в цій частині апеляційна скарга підлягає відхиленню.

За таких обставин, призначене ОСОБА_8 покарання за кримінальні правопорушення, передбачені ч.2 ст.190 та ст.198 КК України, а саме у виді позбавлення волі, на переконання колегії суддів, є нелогічним, навіть з врахуванням обтяжуючої покарання обставини, а саме вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, адже дані про особу винного, його подальшу поведінку після злочинів, свідчать про здатність ОСОБА_8 до виправлення і перевиховання за допомогою іншого, більш гуманного виду покарання.

Оцінивши наведені обставини в сукупності, колегія суддів вважає, що є підстави для призначення ОСОБА_8 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України, найбільш м`якого виду покарання, а саме штрафу, а за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст.198 КК України покарання у виді арешту. Саме такі види покарання, на переконання судової колегії, є необхідними й достатніми для виправлення обвинуваченого ОСОБА_8 та попередження вчинення ним нових злочинів.

У зв`язку з наведеним, на підставі п.4 ч.1 ст.408 та ст.413 КПК України, оскаржуваний вирок підлягає зміні в частині призначеного покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону про кримінальну відповідальність та необхідністю призначення більш м`якого виду покарання.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 407, 408, 409, 418, 419 КПК України, колегія суддів апеляційного суду Хмельницької області, -

П о с т а н о в и л а:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника адвоката ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 30 березня 2015 року щодо ОСОБА_8 в частині призначеного покарання змінити.

За ч.2 ст.190 КК України призначити ОСОБА_8 покарання у виді штрафу в розмірі 1 000 грн.

За ст.198 КК України у виді арешту на строк 4 місяці.

На підставі ч.1 ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_8 покарання у виді арешту строком на 4 місяці і вважати його таким, що відбув це покарання.

ОСОБА_8 звільнити з-під варти в залі суду негайно.

В решті вирок суду залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді /підписи/

Згідно з оригіналом:

Суддя апеляційного суду
Хмельницької області ОСОБА_2 .