ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №668/11731/14-к

26.02.2015 року Суворовський районний суд м. Херсона в складі:

головуючого судді: ОСОБА_1

при секретарях: ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю прокурора: ОСОБА_5

потерпілого: ОСОБА_6

представників потерпілого: ОСОБА_7 , ОСОБА_8

захисників: ОСОБА_9 , ОСОБА_10

обвинуваченого: ОСОБА_11

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Херсоні кримінальне провадження №0001474 за обвинуваченням:

- ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Херсона, українець, громадянин України, освіта вища, одружений, утриманців не має, на військовому обліку не перебуває, психічних вад здоров`я не має, інвалідності не має, не працевлаштований, не є потерпілим внаслідок аварії на ЧАЕС, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не засуджувався

у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 122 КК України, -

встановив:
Органом досудового розслідуванням ОСОБА_11 обвинувачується у тому, що він 05.04.2014 року близько 01-25 год., переслідуючи прямий умисел, спрямований на викрадення чужого майна, усвідомлюючи суспільно - небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно - небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, у невстановлений досудовим розслідуванням спосіб проник на охоронювану територію ТОВ НВП «Херсонський машинобудівний завод», що розташована за адресою: м. Херсон, вул. Тираспільська, 1, а в подальшому - у приміщення складального цеху підприємства, звідки намагався таємно викрасти майно, що належить ТОВ НВП «Херсонський машинобудівний завод», а саме: металеві вироби КМС 03000А (вал) у кількості однієї штуки вартістю 374,76 грн., КСКУ 0616010Г (коробка роздатна) у кількості двох штук вартістю 822,67 грн. за 1 штуку на загальну суму 2020,10 грн., однак з причини, що не залежать від його волі, не вчинив усіх дій, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, оскільки був затриманий на території зазначеного підприємства начальником служби охорони ТОВ НВП «Херсонський машинобудівний завод» ОСОБА_6 .

Крім того, ОСОБА_11 обвинувачується у тому, що він 05.04.2014 року близько 01-35 год., перебуваючи на території складального цеху ТОВ НВП «Херсонський машинобудівний завод», розташованого за адресою м. Херсон, вул. Тираспільська, 1, в ході затримання останнього начальником служби охорони вказаного підприємства ОСОБА_6 , переслідуючи прямий умисел, направлений на спричинення тілесних ушкоджень, усвідомлюючи суспільно - небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно - небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з метою запобігти своєму затриманню та покинути територію ТОВ НВП «Херсонський машинобудівний завод», заламав ліву руку ОСОБА_6 та кинув його на підлогу, внаслідок чого останньому були спричинені тілесні ушкодження у вигляді закритого травматичного вивиху лівої плечової кістки, які відносяться до середньої тяжкості тілесних ушкоджень за критерієм тривалого розладу здоров`я, після чого з території підприємства ОСОБА_11 зник.

Дії ОСОБА_11 за першим епізодом розцінено як замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднана із проникненням у приміщення, не доведений до кінця з причин, що не залежали від волі особи, яка не вчинила усіх дій, які вважала необхідними для доведення злочину до кінця, за другим як умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у ст. 121 цього Кодексу, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я, і кваліфіковано за ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України, ч. 1 ст. 122 КК України відповідно.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_11 заперечив свою причетність до вчинення інкримінованих йому злочинів, ствердивши, що в період часу, визначений органом досудового розслідування як час вчинення ним злочинів - у ніч з 4-го на 5-те квітня 2014 року, він перебував вдома. Показав, що про те, що він підозрюється у вчиненні на території ТОВ НВП «Херсонський машинобудівний завод» (далі - завод), де він раніше - до серпня 2013 року - працював, крадіжки та у заподіянні ОСОБА_6 тілесних ушкоджень, йому стало відомо лише 22.04.2014 року - у день проведення у його домоволодінні обшуку, до цього з приводу вказаних обставин він слідчим допитаний не був, чим, вважає, було обмежено його право на захист, оскільки зі сплином часу йому було важко пригадувати те, як він провів час у інкримінований йому період, ця ж обставина ускладнила також збирання доказів на підтвердження ним своєї невинуватості. Зазначив, що при проведенні вказаного обшуку ніяких речей, які б вказували на його причетність до вчинення інкримінованих йому злочинів, виявлено не було. Вказав, що висунуте йому обвинувачення ґрунтується на неправдивих показаннях потерпілого ОСОБА_12 , який ще до звільнення з роботи підозрював його у вчиненні крадіжок, однак жодного такого факту зафіксовано не було, а також на таких же показаннях свідка обвинувачення ОСОБА_13 , належна перевірка яких органом досудового розслідування здійснена не була, слідчий не намагався з`ясувати, що в дійсності сталося на території заводу та хто до того причетний, і не вжив для цього належних заходів. Крім того заявив, що слідчим також не здійснено належної перевірки його доводів на свій захист, оскільки слідчий експеримент на території заводу з його участю з метою з`ясування можливості перенесення ним металевих виробів, у замаху на викрадення яких він обвинувачується, та можливості втекти з галереї за обставин, про які повідомив свідок ОСОБА_13 , проведений не був, тоді як слідчий експеримент з участю потерпілого в тій же обстановці був проведений, чим вважає також було обмежено його право на захист. Також зазначив, що органом досудового розслідування не з`ясована можливість заподіяння ним ОСОБА_12 тілесних ушкоджень за обставин, про які повідомив останній, у зв`язку з наявністю у нього ( ОСОБА_14 ) фізичної вади відсутністю на правій руці трьох пальців та зниженням через це функції захвату, ствердивши, що внаслідок цього він не міг заподіяти потерпілому виявлені у нього ушкодження, чого не було враховано при призначенні та проведенні судово медичної експертизи для з`ясування вказаного вище питання.

Просив виправдати його за недоведеністю вчиненням ним інкримінованих йому злочинів.

Суд вважає, що наведені доводи ОСОБА_14 є слушними, висунуте йому прокурором обвинувачення в ході судового розгляду справи не знайшло підтвердження, оскільки воно ґрунтується на доказах, які органом досудового розслідування досліджені неповно і однобічно, внаслідок чого залишилися нез`ясованими обставини, які могли мати істотне значення для прийняття стороною обвинувачення законних і неупереджених процесуальних рішень, що не дає підстав суду зробити категоричного висновку про винність ОСОБА_14 у вчиненні інкримінованих йому злочинів, який би виключав сумнів з приводу достовірності зібраних органом досудового розслідування доказів, виходячи з наступного.

Згідно з роз`ясненнями, даними у п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.97 року №7 «Про посилення судового захисту прав та свобод людини і громадянина», конституційне положення проте, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком (ч. 1 ст. 62 Конституції України), покладає на суди всю повноту відповідальності за правильне вирішення справи.

Крім того, Пленум Верховного Суду України у п. 23 у своїй постанові «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку» №5 від 29.06.90 року, із змінами, вказав судам на недопустимість обвинувального ухилу при вирішенні питання про винність чи невинність підсудного. Коли зібрані у справі докази не підтверджують обвинувачення і всі можливості збирання додаткових доказів вичерпані, суд зобов`язаний постановити виправдувальний вирок, всі сумніви щодо доведеності обвинувачення, якщо їх неможливо усунути, повинні тлумачитись на користь підсудного, що кореспондується з положеннями ч. 3 ст. 62 Конституції України та ч. 3 ст. 373 КПК України.

При цьому, у ч. 2 ст. 9 КПК України визначено, що прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

З огляду на це, при аналізі доказів у справах повинно досліджуватися питання, наслідки обґрунтовано висунуті обставини, які обумовили за версією обвинувачення факт вчинення злочину.

ОСОБА_14 ствердив і це видно з реєстру матеріалів досудового розслідування, що на досудовому розслідуванні вину у вчиненні інкримінованих йому злочинів він також не визнавав та заявляв у зв`язку з цим клопотання про перевірку його доводів.

Наведені обставини, з урахуванням того, що ОСОБА_14 у разі доведення його винуватості у вчиненні інкримінованих йому злочинів, загрожувало б досить суворе покарання, вимагали від слідчого належного виконання закріплених у ст. 9 КПК України наведених вище вимог та проведення максимально можливих дій, спрямованих на перевірку його доводів з тим, щоб викладені в обвинувальному акті висновки не можна було ставити під сумнів, чого зроблено не було.

На підтвердження висунутого ОСОБА_14 обвинувачення органом досудового розслідування зібрані наступні докази.

Допитаний у судовому засіданні потерпілий ОСОБА_6 суду показав, що працює начальником служби охорони заводу, згідно покладених на нього обов`язків здійснює перевірку несення служби охоронцями, в тому числі має право робити це і в нічний час. Знає ОСОБА_14 у зв`язку з тим, що останній працював столяром того ж підприємства. Розповів, що у ніч з 4 го на 5 те квітня 2014 року близько 1-00 год. у складальному цеху заводу спрацювала охоронна сигналізація, яка встановлена для фіксації руху у зазначеному приміщенні, про що на його мобільний телефон надійшло повідомлення, у якому він почув скрегіт металу, у зв`язку з чим поїхав туди з метою з`ясування обставин, які там відбувалися, підозрюючи, що на території заводу відбувається крадіжка і до цього причетні охоронці заводу. Приїхавши на територію заводу близько 1-30 год. та впевнившись, що охоронці перебувають на своїх постах, і зробивши у зв`язку з цим висновок про те, що до спрацювання охоронної сигналізації причетні інші особи, він по мобільному телефону повідомив про цей факт спочатку ОСОБА_13 представнику підприємства, яке на підставі договору надавало заводу охоронні послуги, а потім Ямковому заступнику директора заводу з питань економічної безпеки. Тоді ж у галереї зазначеного цеху почув звуки і пішов туди, де на третьому поверсі побачив, як якась особа несла, а потім поклала металеві вироби на підлогу, та пішов за нею і почав кричати на адресу тієї особи, вимагаючи, щоб вона зупинилася, після чого зміг ідентифікувати її і побачив, що тією особою був ОСОБА_14 , якого він, не дивлячись на те, що той звільнився з роботи, продовжував підозрювати у вчиненні з території заводу крадіжок. Підійшовши ближче до ОСОБА_14 , спробував затримати його, однак йому не вдалося це зробити. Пояснив, що намагався схопити ОСОБА_14 за куртку та закрутити йому руку, однак той відбивався, внаслідок чого між ними виникла боротьба, яка тривала декілька хвилин (1-2), в ході якої вони схопили один одного руками і в той момент він відчув різкий біль злівої сторони від плечового суглоба до поясниці та впав на підлогу. Через декілька хвилин побачив біля себе охоронців, які допомогли йому підвестися. Також виявив, що металеві вироби, які ОСОБА_14 намагався викрасти, лежали у галереї на полу, це були роздатні коробки та вал. В подальшому близько 2-00 год. поїхав у травмпункт, де йому надали медичну допомогу. Перед цим на територію заводу була викликана міліція.

Про це ж ОСОБА_12 показав і під час проведення з його участю слідчого експерименту (а.с. 156-158).

Показання ОСОБА_12 щодо посади, яку він займає на заводі, та кола його повноважень відповідають даним наказу від 05.05.2009 року №5-к та Інструкції з охорони об`єкта ТОВ НВП «Херсонський машинобудівний завод» (а.с. 111-117).

Свідок ОСОБА_15 суду показав, що працює начальником відділу охорони ТОВ «Комплексні системи безпеки 2005» - підрядного підприємства, яке на час інкримінованих ОСОБА_14 діянь надавало заводу охоронні послуги, що підтверджується даними відповідного договору (а.с. 118-122). Розповів, що у ніч з 4 го на 5 те квітня 2014 року він перебував на території заводу з метою перевірки постів, був на першому посту. В той момент ОСОБА_12 по мобільному телефону повідомив йому про те, що у складальному цеху спрацювала охоронна сигналізація, після чого він ( ОСОБА_13 ) дав вказівку начальнику зміни щодо вжиття заходів з метою виявлення причин спрацювання сигналізації, а сам поїхав до того ж цеху, прибув туди через 2-3 хвилини та розташувався на місці, де він мав контролювали обстановку згідно плану дій, розробленого на випадок виникнення подібних ситуацій, - неподалік воріт. Згодом в стороні від того місця - на відстані 6-8 м - почув шум і побіг туди, але нікого не виявив, за парканом почув лише тупіт і, оглянувши місцевість, там же побачив на землі мішок та сумку з інструментами. Повернувшись назад, почув шум в галереї складального цеху, однак відразу туди не пішов і деякий час залишався на тому ж місці, бо цього вимагав той же план дій. У зв`язку з тим, що шум у галереї не припинявся, він по сходах піднявся туди, де за допомогою світла ліхтаря побачив раніше незнайомого йому чоловіка, яким є обвинувачений ОСОБА_14 , який біг в його сторону (на нього), а після цього, відразу ж повернувшись, побіг в іншу сторону. Зазначив, що бачив ОСОБА_14 з відстані 4-5 м, раніше з ним знайомий не був і бачив його тоді вперше. Вказав, що зазначені події відбулися у проміжок часу з 00-00 год. до 1-00 год. ночі. Крім того, показав, що після цього, пройшовши вздовж тієї ж галереї, під стіною на підлозі побачив ОСОБА_12 , який сказав йому, щоб він затримав того, хто тікає, повідомивши, що тією особою є ОСОБА_14 . Однак йому не вдалося це зробити, оскільки ОСОБА_14 перескочив через хвіртку та втік. Тоді ж на підлозі галереї він бачив мішок та металеві вироби (дві роздатні коробки та вал).

Крім того розповів, що під час досудового розслідування двічі впізнавав ОСОБА_14 - спочатку слідчий пред`являв йому для цього фотознімки останнього, а пізніше самого ОСОБА_14 , що відповідає даним наданого прокурором протоколу пред`явлення особи для впізнання від 22.04.2014 року (а.с. 181-182), а також даним наданого стороною захисту такого ж протоколу від 10.04.2014 року, на який прокурор не посилався як на доказ винуватості ОСОБА_14 , згідно з яким з свідком ОСОБА_13 було проведено впізнання ОСОБА_14 за фотознімками з зображенням останнього (а.с. 185-186).

Проте, аналізуючи наведені показання потерпілого та свідка, суд дійшов висновку, що вони є суперечливими і не узгоджуються між собою, належна перевірка їх достовірності слідчим проведена не була, що дає суду підстави поставити їх під сумнів.

Так, зазначені показання містять суперечності щодо часу, коли відбулися події, про які повідомили потерпілий та свідок, потерпілий ОСОБА_12 показав, що повідомлення на його мобільний телефон про те, що на заводі спрацювала охоронна сигналізація надійшло близько 1-00 год. ночі і він був там близько 1-30 год., тоді як за показаннями свідка ОСОБА_13 події на заводі, очевидцем яких він був, о 1-00 год. вже закінчилися. Під час проведення слідчого експерименту, що мало місце 10.04.2014 року, тобто через короткий проміжок часу після подій у справі, ОСОБА_12 взагалі вказував, що зазначене вище повідомлення про спрацювання охоронної сигналізації надійшло йому на телефон о 01-25 год..

При цьому, не дивлячись на те, що потерпілий та свідок за їхніми показаннями спілкувалися в той час по мобільних телефонах, слідчий не вжив заходів щодо встановлення точного часу тих події, а отже всупереч вимог ч. 1 ст. 91 КПК України і часу вчинення інкримінованих ОСОБА_14 злочинів, зокрема шляхом витребування відповідної інформації від оператора мобільного зв`язку.

Крім того, привертає увагу той факт, що слідчий експеримент з ОСОБА_12 був проведений у обстановці, яка не відповідала обстановці, у якій за версією обвинувачення відбулися інкриміновані ОСОБА_14 події у денний час, тоді як ОСОБА_14 обвинувачується у вчиненні злочинів вночі о 01-25 01-35 год.. Зазначене дає підстави вважати, що слідчим неповно була з`ясована можливість ідентифікації особи у приміщенні, де відповідно до довідки заводу від 20.06.2014 року №01/394 освітлення здійснюється тільки у робочий час (а.с. 111), враховуючи при цьому те, що за показаннями ОСОБА_12 під час виявлення та затримання ОСОБА_14 він не мав при собі ліхтаря, а також з урахуванням того, що під час перегляду відеозапису слідчого експерименту було видно, що навіть тоді (при проведенні слідчого експерименту у денний час) у приміщенні галереї було досить темно.

Частиною 6 ст. 228 КПК України встановлено, що проведення впізнання за фотознімками виключає можливість у подальшому пред`явлення особи для впізнання, що дає підстави визнати недопустимим доказом у справі вказаний вище протокол впізнання свідком ОСОБА_13 обвинуваченого ОСОБА_14 і поставити під сумнів показання свідка з цього приводу.

Крім того, з показань ОСОБА_13 видно, що прибувши за дзвінком ОСОБА_12 до складального цеху, на галерею він піднявся не відразу, а деякий час був на вулиці, ходив та контролював обстановку, що, з урахуванням суперечностей його показань з показаннями ОСОБА_12 щодо часу подій та показань останнього про те, що події між ним та ОСОБА_14 у галереї тривали близько 1-2 хвилин, дає підстави сумніватися, що при такому розвитку подій ОСОБА_13 мав змогу побачити ОСОБА_14 на галереї до того, як останній за версією обвинувачення втік звідти.

Клопотань від сторони обвинувачення під час судового розгляду справи щодо усунення наведених суперечностей не надходило, суд відповідно до закріпленого у ст. 22 КПК України принципу змагальності сторін та свободи у поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а також згідно з положеннями ч. 2 ст. 92 того самого Кодексу, не має права перебирати на себе функції обвинувачення.

З огляду на це, наведені вище показання потерпілого та свідка не можуть бути прийняті як беззаперечний доказ висунутого ОСОБА_14 обвинувачення.

Дані протоколу огляду місяця події від 05.04.2014 року з фототаблицями свідчать про те, що слідчим була оглянута територія заводу, де за версією обвинувачення відбулися інкриміновані ОСОБА_14 події, в ході якого на галереї, на яку вказали потерпілий ОСОБА_12 та свідок ОСОБА_13 як на місце вчинення ОСОБА_14 злочинних дій, на підлозі були виявлені дві роздані коробки та вал (а.с. 115-131). Крім того, там же на липку стрічку було виявлено та вилучено структурні сліди, а також зліпок сліду ступні. Також в ході того ж огляду за парканом заводу було виявлено мішок з ножами для жаток, що узгоджується з показаннями свідка ОСОБА_13 в цій частині.

За змістом ст.ст. 214, 223 КПК України слідчими діями є дії, спрямовані на отримання (збирання) доказів і мають бути розпочаті невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення.

З вказаного протоколу видно, що зазначений огляд місця події був проведений з 09-00 год. до 09-27 год., тоді як дані заяви ОСОБА_12 про вчинене кримінальне правопорушення свідчать про те, що про факт крадіжки майна на території заводу співробітникам міліції стало відомо ще о 02-50 год. (а.с. 153). При цьому, матеріали справи не містять відомостей про те, як на протязі майже 6-ти годин після подання ОСОБА_12 зазначеної заяви забезпечувалася схоронність виявлених в ході огляду місця події речей і яким чином був унеможливлений доступ до них сторонніх осіб, в тому числі з метою знищення слідів злочину, за якими можна було б ідентифікувати особу, причетну до цього.

Той же протокол поряд з відомостями про виявлення та вилучення структурних слідів на липку стрічку містить висновок слідчого про те, що слідів, які можуть допомогти в ідентифікації особи злочинця, виявити не вдалося, тоді як за положеннями п. 6.2. Науково - методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 08.10.98 року № 53/5, питання щодо придатності слідів для ідентифікації особи віднесено до компетенції експертів.

Пунктом 5 ст. 223 КПК України визначено, що у разі отримання під час проведення слідчої (розшукової) дії доказів, які можуть вказувати на невинуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, слідчий, прокурор зобов`язаний провести відповідну слідчу (розшукову) дію в повному обсязі, долучити складені процесуальні документи до матеріалів досудового розслідування та надати їх суду.

Як було зазначено вище, в ході огляду місця події був виявлений та вилучений зліпок сліду ступні, однак рішення слідчого з приводу подальшої його долі у справі немає, як немає і результатів використання його для виявлення особи, причетної до вчинення злочинів, хоча ОСОБА_14 дав показання про те, що при проведенні у його домоволодіння обшуку слідчий ходив зі зліпком сліду ступні та співставляв його з належним йому ( ОСОБА_14 ) взуттям.

Даних щодо долі виявленої в ході огляду місця події вказаної вище сумки з ножами для жаток у матеріалах справи взагалі немає і з матеріалів справи не видно, чи досліджувалися ці речі взагалі на предмет наявності на них слідів, придатних для ідентифікації, що, очевидно, було б доречним з урахуванням показань свідка ОСОБА_13 про те, що до того, як він піднявся на галерею, за парканом він чув тупіт і там же згодом виявив сумку з інструментами, що дає підстави вважати, що до інкримінованих ОСОБА_14 подій можуть бути причетні інші особи.

Крім того, як видно з листа за підписом директора заводу від 20.06.2014 року за вих. №01/394, запит слідчим щодо надання записів з камер відеоспостереження за інкримінований ОСОБА_14 період часу був зроблений лише 04.06.20104 року (а.с. 111). У цьому ж листі вказано, що надати такі записи не видалося можливим у зв`язку з закінченням терміну їх зберігання.

Наведене свідчить про те, що на початковому етапі розслідування, від ефективності дій на якому у значній мірі залежить прийняття у подальшому законних і неупереджених рішень, стороною обвинувачення не було вжито належних заходів для виявленні та фіксації доказів, які могли бути використані для повного та об`єктивного встановлення обставин даного кримінального провадження.

Доречними, на думку суду, є також доводи ОСОБА_14 про обмеження його права захищатися від пред`явленої йому підозри через те, що слідчим він був допитаний не відразу після подій у справі, а зі сплином певного часу.

Так, з вказаної вище заяви ОСОБА_12 про вчинене кримінальне правопорушення видно, що він відразу при поданні заяви 05.04.2014 року вказав на ОСОБА_14 , як на особу, яка вчинила відносно нього протиправні дії.

За показаннями ОСОБА_14 , про те, що він підозрюється у вчиненні на території заводу злочинів йому стало відомо лише 22.04.2014 року - у день проведення у його домоволодінні обшуку. Його допит за даними реєстру досудового розслідування з приводу цих обставин був проведений лише 14.05.2014 року (розділ І, п. 14).

З огляду на це та з урахуванням того, що особа, яка має статус підозрюваного, відповідно до положень ст. 42 КПК України під час досудового розслідування наділена певними правами, які дають можливість захищатися їй від висунутої підозри, в тому числі шляхом забезпечення її участі у проведенні процесуальних дій, чого ОСОБА_14 фактично був позбавлений на протязі проведення всіх слідчих дій, оскільки вони були проведені без його участі, його доводи заслуговують на увагу і суд вважає, що є підстави стверджувати, що його право на захист у зазначений спосіб на досудовому розслідуванні було обмежено.

Обмеженням права на захист ОСОБА_14 , на думку суду, слід визнати також позбавлення його можливості на місці інкримінованих йому дій надати заперечення проти висунутого йому обвинувачення шляхом проведення слідчого експерименту для з`ясування тих питань, які він порушував перед слідчим, враховуючи при цьому також те, що таку слідчу дію з потерпілим проведено.

Відповідно до висновку судово медичної експертизи №405 від 15.04.2014 року у ОСОБА_6 було виявлено тілесне ушкодження у виді закритого травматичного вивиху лівої плечової кістки, яке відноситься до середньої тяжкості тілесних ушкоджень за критерієм тривалого розладу здоров`я, а також тілесні ушкодження у виді крововиливу, садна передньої поверхні правого колінного суставу, які утворилися від дії тупих предметів, не виключено 05.04.2014 року (а.с. 161).

За матеріалами справи встановлено, що постанова про призначення вказаної експертизи була винесена слідчим ОСОБА_16 (а.с. 159).

Відповідно до ч. 1 ст. 214 КПК України слідчий, який здійснюватиме досудове розслідування, визначається керівником органу досудового розслідування.

На підтвердження повноважень слідчого ОСОБА_16 у даному кримінальному провадженні прокурором надано відповідне доручення (а.с. 155), однак з його змісту вбачається, що воно стосується іншого кримінального провадження - №0001481, а не даного провадження. Якщо навіть виходити з даних реєстру матеріалів досудового розслідування про те, що дане провадження та кримінальне провадження №0001481 були об`єднані в одне провадження (розділ ІІ, п. 7), то слід зазначити, що прийняття такого рішення мало місце 10.04.2014 року, тоді як вищевказана постанова про призначення експертизи у даному провадженні була винесена слідчим ОСОБА_16 07.04.2014 року.

Наведене свідчить про те, що прокурором на підтвердження повноважень слідчого ОСОБА_16 у даному кримінальному провадженні належних документів не надано і, як наслідок, поставити під сумнів те, що призначення вказаної експертизи було здійснено неуповноваженою на те особою, що відповідно до положень ч. 1 ст. 86 КПК України та п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» №9 від 01.11.96 року зобов`язує суд відхилити висновок судово медичної експертизи №405 від 15.04.2014 року як доказ на підтвердження висунутого ОСОБА_14 обвинувачення.

За висновком додаткової судово медичної експертизи №117/405 від 30.04.2014 року утворення у ОСОБА_12 тілесних ушкоджень за обставин, про які він показав, не виключається, при падінні з висоти власного зросту виключається (а.с. 164-165).

При цьому, у зазначеному висновку вказано, що антропометричні дані особи, яка заподіяла ОСОБА_12 тілесні ушкодження, не мають значення для встановлення можливості їх заподіяння цією особою.

Разом з цим, при проведенні цієї експертизи не була врахована фізична вада, яку має ОСОБА_14 відсутність у нього на правій руці трьох пальців, що відбулося, на думку суду, знову ж таки через те, що ОСОБА_14 не було надано можливості своєчасно надати пояснення на свій захист (експертиза була призначена 28.04.2014 року а.с. 162, а ОСОБА_14 з приводу обставин справи був допитаний лише 14.05.2014 року) і питання щодо можливості заподіяння ОСОБА_17 виявлених у останнього тілесних ушкоджень при наявності таких даних залишилося нез`ясованим, що також свідчить про неповне дослідження стороною обвинувачення обставин даного кримінального провадження всупереч вимогам ст. 9 КПК України.

Свідок ОСОБА_18 суду показав, що працює заступником директора заводу з питань економічної безпеки. У ніч з 4 го на 5 те квітня 2014 року був вдома, йому зателефонував ОСОБА_12 та повідомив про те, що на території заводу спрацювала охоронна сигналізація і що він виїжджає туди, сказав, щоб він також туди їхав, що він і зробив. В той момент, коли він ( ОСОБА_19 ) був біля матеріальних воріт, ОСОБА_12 по телефону повідомив йому, що затримав ОСОБА_14 . Невдовзі він ( ОСОБА_19 ) піднявся на галерею, оскільки перед цим саме там чув звук боротьби, де на підлозі побачив мішок, дві роздатні коробки та вал. Зателефонувавши ОСОБА_12 , дізнався, що той знаходиться біля складального цеху, куди він у подальшому і направився та побачив останнього з пошкодженою рукою, після чого відвіз його до лікарні. Вказав, що зазначені події відбулися у проміжок часу з 23-30 год. до 1-30 год.. Крім того зазначив, що вранці наступного дня на території заводу була виявлена сумка з інструментами та мішок, за парканом - мішок з належними заводу ножами.

Проте, цей свідок не був очевидцем подій, які інкримінують ОСОБА_14 , оскільки знає про них зі слів ОСОБА_12 , тому його показання не є достатніми для висновку про доведеність висунутого ОСОБА_14 обвинувачення.

При цьому слід зазначити, що з показань цього свідка видно, що про присутність під час подій, про які він повідомив, свідка ОСОБА_13 , він не повідомляв.

Представник потерпілого ОСОБА_7 суду показала, що працює начальником юридичного відділу заводу, їй нічого не відомо з приводу інкримінованих ОСОБА_14 подій, оскільки вона не була їх очевидцем. Разом з цим підтвердила належність заводу металевих виробів (коробок та валу), у вчиненні замаху на викрадення яких обвинувачується останній, зазначивши, що це майно заводу повернуто.

Належність заводу вказаного майна стверджено також даними листа від 20.06.2014 року за вих. №01/394, бухгалтерської довідки від 20.06.2014 року за вих. №01/395, інвентаризаційного опису станом на 05.04.2014 року та довідки розрахунку від 08.04.2014 року №01/240-1 (а.с. 109-112, 123-124, 132).

Свідки захисту ОСОБА_20 та ОСОБА_21 суду показали, що працювали з ОСОБА_14 на заводі, охарактеризували його з позитивно. Розповіли, що за час їхньої роботи причетності ОСОБА_14 до крадіжок майна заводу, які тоді мали місце, виявлено не було, хоча начальник служби охорони ОСОБА_12 його у цьому незмінно підозрював і ОСОБА_14 упродовж робочого дня знаходився під постійним контролем підлеглих йому працівників.

Наведені показання дають підстави погодитися з доводами ОСОБА_14 про необгрунтованість підозр ОСОБА_12 відносно нього щодо його причетності до крадіжок на заводі та відсутність доказів таких фактів.

Свідки захисту ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 підтвердили показання обвинуваченого ОСОБА_14 про те, що на час інкримінованих йому подій він був дома, при цьому останні троє показали, що тоді вони перебували там же разом з ним, зокрема, свідок ОСОБА_23 показав, що пішов додому на початку 2-ї год. ночі.

Підстав не довіряти таким показанням вказаних свідків, з урахуванням того, що вони узгоджуються з даними, наданими у встановленому законом порядку ПрАТ «МТС» і містяться на оптичному диску CD-R (а.с. 166-180), суд не вбачає.

Наведені дані ставлять під сумнів обґрунтованість висунутого ОСОБА_11 обвинувачення, у зв`язку з чим суд вважає за необхідне виправдати його за недоведеністю його участі у вчиненні інкримінованих йому злочинів.

При цьому, у зв`язку з цим суд позбавлений можливості покласти на ОСОБА_14 витрати на отримання висновків експертів №405 від 15.04.2014 року та №117/405 від 30.04.2014 року.

Керуючись ст.ст. 369, 373 - 376 КПК України, суд
ухвалив:
ОСОБА_11 визнати невинуватим у пред`явленому йому обвинуваченні за ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 122 КК України та виправдати.

Витрати КЗ «Бюро судово медичної експертизи» на проведення судово медичних експертиз №405 від 15.04.2014 року в сумі 110,70 грн. та експертизи №117/405 від 30.04.2014 року в сумі 110,70 грн. прийняти на рахунок держави.

Речові докази в справі:

- деталі сільськогосподарської техніки вважати повернутим законному володільцю.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, та може бути оскаржений протягом тридцяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Херсонської області через Суворовський районний суд м. Херсона.

Головуючий: ОСОБА_1