У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Верховного Суду України у складі:

головуючого

Кравченка К.Т.,

суддів

Жука В.Г., Шевченко Т.В.

розглянула
у судовому засіданні у м. Києві 28 лютого 2008 року кримінальну справу за
касаційною скаргою захисника ОСОБА_2 на вирок Ізмаїльського міськрайонного суду
Одеської області від 27 грудня 2006 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської
області від 20 березня 2007 року щодо
ОСОБА_1.

Вироком місцевого суду

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1,

уродженця та жителя м. Ізмаїл

Одеської
області, такого,

що не має судимості,

засуджено до позбавлення волі:

- за
ч.2 ст.146 КК України на два роки;

- за ч.3 ст.152
КК України на сім років;

- за ч.2 ст.153
КК України на три роки.

На підставі ст.70 КК України ОСОБА_1 за сукупністю злочинів призначено
позбавлення волі строком на сім років.

Постановлено стягнути з ОСОБА_1 на користь
потерпілої ОСОБА_3 на
відшкодування матеріальної шкоди 309 грн., моральної - 25 000 грн. та витрати
на юридичну допомогу - 1 300 грн.

Цим же вироком засуджено ОСОБА_4, судові рішення щодо якого не оскаржуються.

Як визнав суд, 12 червня 2006 року,
приблизно о 22 годині, ОСОБА_1, за попередньою змовою із ОСОБА_4, перебуваючи у
стані алкогольного спґяніння, біля магазину “Глобус” на вул. Шевченка у м.
Ізмаїл Одеської області, із застосуванням погроз та фізичного насильства,
незаконно позбавили волі потерпілих ОСОБА_3 та неповнолітню ОСОБА_5, змусивши їх
сісти у вантажне відділення автомобіля “Форд Транзит”, НОМЕР_1 та проти волі
потерпілих, з метою зґвалтування та задоволення статевої пристрасті неприродним
способом, відвезли останніх на територію Ізмаїльської торгівельної бази на вул. Короленка, 45.

З метою доведення до кінця злочинного
умислу на вчинення статевих злочинів, засуджені завели ОСОБА_5 у приміщення
охорони, де
ОСОБА_4, застосовуючи фізичне насильство до потерпілої, намагався
змусити останню вступити із ним у статеві зносини. Крім того, з метою зломити
волю потерпілої до опору, ОСОБА_4 у присутності ОСОБА_5, побив її матір
ОСОБА_3, заподіявши їй легкі тілесні ушкодження.

Після цього, ОСОБА_4 та ОСОБА_1, проти волі потерпілих, відвезли останніх за межі міста
Ізмаїл, де привґязали ОСОБА_5 буксирувальним тросом до автомобіля та по черзі
керуючи автомобілем, тягли її по землі.

Зломивши
волю ОСОБА_5 до опору, на вказаному автомобілі відвезли неповнолітню потерпілу
на територію Ізмаїльської торгівельної бази на вул. Короленка, 45, де ОСОБА_4
зґвалтував потерпілу та задовольнив з нею статеву пристрасть неприродним
способом.

Ухвалою Апеляційного суду Одеської
області від 20 березня 2007 року апеляції ОСОБА_4, ОСОБА_1 та його захисника
ОСОБА_2 залишено без задоволення, а вирок Ізмаїльського міськрайонного суду
Одеської області від 27 грудня 2006 року - без зміни.

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_2 в
інтересах ОСОБА_1., просить судові рішення щодо нього змінити. Захисник вважає,
що ОСОБА_1 не вчиняв злочинів
проти статевої свободи та статевої недоторканості особи, а тому за ч.3 ст.152
та ч.2 ст.152 КК України його слід виправдати, а за ч.2 ст.146 КК України -
призначити покарання не повґязане із позбавленням волі.

Крім того, захисник вказує, що судом
безпідставно постановлено стягнути з ОСОБА_1 на користь потерпілої матеріальну,
моральну шкоду та витрати на отримання юридичної допомоги. При цьому суд не
урахував другорядну роль ОСОБА_1 у
вчиненні злочинів.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши
доводи захисника, колегія суддів вважає, що його скарга не підлягає задоволенню
з таких підстав.

Висновок суду щодо доведеності винності
ОСОБА_1 у вчиненні злочинів, за які його засуджено, ґрунтується на
сукупності зібраних та досліджених у судовому засіданні доказів, і є правильним.

На обґрунтування свого висновку суд підставно
послався на показання засудженого ОСОБА_4, який у судовому засіданні повністю визнав
себе винним та зізнався у вчиненні злочинів, детально повідомивши про обставини
їх вчинення. ОСОБА_4 також підтвердив, що злочини вчиняв спільно
із ОСОБА_1

Крім того, винність ОСОБА_1 стверджується й показаннями потерпілих ОСОБА_3 та ОСОБА_5, які у судовому засіданні розповіли про
обставини вчинення злочинів щодо них а також пояснили, що ОСОБА_1 діяв спільно та узгоджено
із ОСОБА_4 Потерпілі повідомили, що безпосередньо ОСОБА_1 не здійснював насильницький статевий акт та задоволення статевої
пристрасті з ОСОБА_5, однак застосовував до потерпілих фізичне
насильство.

Показання потерпілих та ОСОБА_4 повністю узгоджуються між собою, а також стверджуються даними,
що містяться у протоколах огляду місця події, огляду транспортного засобу, відтворення
обстановки та обставин події за участю ОСОБА_1 та ОСОБА_4, висновках судово-медичних
та судово-цитологічних експертиз, на які підставно послався суд.

Перевіривши вказані докази у судовому засіданні,
суд, належним чином умотивував своє рішення й дійшов обгрунтованого висновку, що
ОСОБА_1 діяв як співвиконавець злочинів, та правильно кваліфікував
його злочинні дії за ч.2 ст.146, ч.3 ст.152, ч.2 ст.153 КК України. При цьому суд
підставно критично оцінив показання ОСОБА_1 щодо його непричетності до зґвалтування
та задоволення статевої пристрасті неприродним способом.

За таких обставин
вважати, що ОСОБА_1 не вчиняв злочини, передбачені ч.3 ст.152,
ч.2 ст.153 КК України, немає підстав.

Призначене ОСОБА_1 покарання, відповідає вимогам ст.65 КК України. При цьому,
суд належним чином урахував дані про особу засудженого, ступінь тяжкості злочинів,
а також і ступінь його участі у їх вчиненні.

Умотивувавши своє рішення, суд обґрунтовано
обрав обрав винному покарання саме у виді позбавлення волі, яке є достатнім і необхідним.
Призначене ОСОБА_1 покарання є мінімальним, передбаченим ч.3
ст.152 КК України. Підстав для застосування ст.69 КК України чи звільнення засудженого
від відбування покарання з випробуванням, не знайдено.

При вирішенні питання про задоволення цивільного
позову ОСОБА_3 про стягнення з ОСОБА_1 завданої шкоди, суд виходив із характеру та обсягу заподіяних
потерпілим фізичних і моральних страждань, конкретних обставин справи. З дотриманням
вимог, передбачених ст.ст.64, 328 КПК України і ст.ст. 23, 1167 ЦК України, суд прийняв обгрунтоване рішення щодо стягнення
завданої шкоди та витрат на юридичну допомогу із ОСОБА_1 і належним чином умотивував
його у цій частині.

Зі справи убачається, що цивільний позов
про стягнення з ОСОБА_4 завданої його злочинними діями шкоди, потерпілою
не подавався.

Не вбачаючи підстав для задоволення скарги
захисника, керуючись ст.394
КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

у задоволенні
касаційної скарги захисника ОСОБА_2 - відмовити.

Судді:

Кравченко К.Т. Жук В.Г. Шевченко
Т.В.