Ухвала

іменем україни

26 червня 2015 рокум. Київ

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі колегії:

головуючої ОСОБА_1.,
суддів:ОСОБА_2., ОСОБА_4,

розглянувши в судовому засіданні касаційну скаргу заступника прокурора Кіровоградської області на ухвалу Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 25 грудня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Кіровоградської області від 16 березня 2015 року у кримінальному провадженні № 0000141 щодо ОСОБА_3,

в с т а н о в и в:

Ухвалою Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 25 грудня 2014 року закрито кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 229, ч. 2 ст. 229, ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 229 КК, у зв'язку з відмовою потерпілих від обвинувачення.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь держави процесуальні витрати в сумі 2608,6 грн. Знято арешт з належного йому майна. Прийняте рішення щодо речових доказів.

Ухвалою Апеляційного суду Кіровоградської області від 16 березня 2015 року ухвалу місцевого суду залишено без зміни.

У касаційній скарзі прокурор, посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, просить ухвали місцевого та апеляційного судів щодо ОСОБА_3 скасувати і призначити новий розгляд в суді першої інстанції. Вказує на порушення судом вимог ч. 9 ст. 100 КПК при вирішенні питання про долю речових доказів. Вважає, що повернуте обвинуваченому майно є засобами чи знаряддями кримінальних правопорушень, набуте у результаті їх вчинення, а тому підлягає конфіскації. Посилається на порушення судом процедури судового розгляду. Зазначає, що новий розгляд в суді першої інстанції розпочато без проведення підготовчого судового засідання; прокурору не надано можливості оголосити обвинувальний акт; не оголошено короткого викладу позовної заяви; обвинуваченому не роз'яснено суті обвинувачення; не визначено обсяг доказів, що підлягають дослідженню, та порядок їх дослідження. Крім того, суд закрив кримінальне провадження на підставі заяви, поданої під час попереднього судового розгляду особою, яка, на думку прокурора, не мала відповідних процесуальних повноважень. Апеляційний суд доводів апеляційної скарги прокурора належним чином не перевірив та необґрунтовано залишив ухвалу суду першої інстанції без зміни.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши касаційну скаргу та долучені до неї копії судових рішень, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення касаційної скарги прокурора з наступних підстав.

Відповідно до ст. 477 КПК кримінальне провадження за ст. 229 КК здійснюється у формі приватного обвинувачення. Таке кримінальне провадження розпочинається лише на підставі заяви потерпілого. Відмова потерпілого, а у випадках, передбачених КПК, його представника від обвинувачення є безумовною підставою для закриття кримінального провадження у формі приватного обвинувачення.

Як убачається зі змісту касаційної скарги та доданих до неї копій судових рішень, 19 грудня 2013 року представником потерпілих ТОВ «Піонер Насіння України» та Компанії ПайанірГай-Бред Інтернешнл, Інк адвокатом ОСОБА_5. було надано суду заяву, в якій вона відмовилась від обвинувачення та цивільного позову і просила кримінальне провадження щодо ОСОБА_3 закрити.

На час розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції 25 грудня 2014 року потерпілими чи їх представником вказану заяву не відкликано.

За таких обставин, керуючись вимогами ч. 4 ст. 26 та п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК, суд прийняв обґрунтоване рішення про закриття кримінального провадження.

Доводи прокурора про порушення судом вимог кримінального процесуального закону, які, на його думку, тягнуть скасування судового рішення, а саме не оголошення в судовому засіданні обвинувального акту, змісту позовної заяви, не роз'яснення обвинуваченому суті обвинувачення, не визначення обсягу доказів і порядку їх дослідження, колегія суддів вважає безпідставними.

За умови закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК, такі порушення у випадку їх підтвердження не можуть бути визнані істотними, оскільки не порушують прав обвинуваченого і не впливають на законність та обґрунтованість по суті правильного судового рішення.

Згідно ч. 9 ст. 100 КПК при вирішенні питання про долю речових доказів конфіскації підлягають, зокрема, гроші, цінності та інше майно, які підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та/або зберегли на собі його сліди, а також якщо вони одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від нього.

У зв'язку з відмовою потерпілих від обвинувачення кримінальне провадження щодо ОСОБА_3 закрите і не може бути продовженим. Вказане виключає можливість вирішення судом питання про винність обвинуваченого та притягнення його до кримінальної відповідальності.

Отже, не встановивши злочинного походження майна, яке є речовими доказами у кримінальному провадженні, суд правильно повернув його власнику.

Таким чином, оскільки зі змісту касаційної скарги та доданих до неї документів не вбачається підстав для задоволення касаційної скарги, то на підставі п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

Керуючись ч. 2 ст. 428 КПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою заступника прокурора Кіровоградської області на ухвалу Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 25 грудня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Кіровоградської області від 16 березня 2015 року щодо ОСОБА_3.

Ухвала набирає законної сили з моменту постановлення й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_4