ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14
травня 2007 року м. Ужгород

Військовий
місцевий суд Ужгородського гарнізону у складі: головуючого - підполковника
юстиції Дацківа В.В., при секретарі
Каменевій Є.Ф.,

за
участю державного обвинувача - заступника військового прокурора Ужгородського
гарнізону майора юстиції Козачука М. В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у розташуванні військової
частини А0822 кримінальну справу відносно військовослужбовця військової частини
1493 солдата

ОСОБА_1, який наро­дився ІНФОРМАЦІЯ_1 року в м. Караганда,
Рес­публіки Казахстан,
українця, з неповно-серед­ньою
освітою, не одруженого, раніше не судимо­го, призваного на військову службу
Баранівсько-Романівським РВК Житомирської області у квіт­ні 2006 року,

за обвинуваченням
у вчиненні злочину, передбаченого ч.
1 ст.
190 КК України. Судовим слідством військовий місцевий суд

ВСТАНОВИВ:

У квітні
2006 року ОСОБА_1 призваний на дійсну строкову військову службу та з грудня
того ж року він проходить службу на посаді стрільця - контролера пункту
тимчасового тримання в/ч 1493 у військовому званні "солдат".

У кінці
січня 2007 року громадянин Молдови ОСОБА_2,
що утримувався у пункті тимчасового тримання Чопського прикордонного
загону знаючи, що термін його тримання в
адмі­ністративному порядку закінчується,
грошей на повернення додому у нього не має, звернувся до солдата ОСОБА_1 з проханням
надати йому мобільний телефон для здійснення розмови зі своєю матір'ю - гр-ю
Молдови ОСОБА_3, щоб попросити у неї
кошти для придбання квитків на потяг,
але надати мобільний телефон підсудний відмовився.

Тоді
ОСОБА_2 звернувся до солдата ОСОБА_1 з проханням, щоб той сам передзвонив його матері та від
його імені попросив переказати для нього 150 євро, а також отримати їх, за що ОСОБА_2 пообіцяв підсудному винагороду
у розмірі 50 євро за дзвінок та отримання ним грошового переказу у розмірі 150
євро, після того як він отримає ці
кошти, на що ОСОБА_1 пого­дився.

1 лютого
2007 року військовослужбовець в/ч 1493 за контрактом ОСОБА_4 на прохання
ОСОБА_1 отримав у Чопському відділені "Правексбанку" грошовий переказ
для гр-на ОСОБА_2

2

на суму 183, 40 доларів США (що по курсу НБУ становило 926,
17 грн.) та передав їх
підсуд­ному.

Надалі солдат ОСОБА_1, шляхом
зловживання довірою, діючи з
корисливих мотивів та з метою особистого збагачення, отримані ним грошові кошти у сумі 183, 40
доларів США, гр-ну ОСОБА_2 не передав,
а звернув на свою користь (привласнив),
повідомивши при цьому останньому завідомо неправдиві відомості, що грошовий переказ він не отримав через
те, що його ніхто не відправляв. У
послідуючому підсудний отримані ним 183, 40 доларів США використав на
власний розсуд - за частину коштів придбав у старшого солдата к/с ОСОБА_4 мобільний теле­фон, а решту грошей використав на власні потреби.

Допитаний
у судовому засіданні підсудний ОСОБА_1 свою вину у вчиненні злочину, перед­баченого ст.
190 ч.1 КК України, визнав
повністю та показав, що у його
функціональні обов'язки входило забезпечення надійної охорони затриманих
осіб, які утримувалися в пункті
тимчасового тримання. За своїми обов'язками по службі він спілкувався з
іноземними особами, які були затри­мані
за порушення законодавства України з прикордонних питань. У подальшому він дав
ана­логічні показання, як викладено в
описовій частині вироку.

Крім
особистого визнання своєї вини підсудним ОСОБА_1 , його вина у вчиненні інкримі­нованого йому
злочині повністю доведена сукупністю інших зібраних та досліджених у суді дока­зів.

Так, із показань потерпілого ОСОБА_2 слідує, що 18 січня 2007 року він був затри­маний
співробітниками Державної прикордонної служби України за спробу незаконного
перети­нання державного кордону України поза пунктом пропуску через державний
кордон України. За вчинення правопорушення він був притягнутий до
адміністративної відповідальності у вигляді адміністративного арешту строком на
15 діб. По закінченню терміну адміністративного арешту він став піклуватися про
те, як поїде додому в зв'язку з відсутністю
коштів. У кінці січня 2007 року, з метою
отримання коштів, він звернувся до
солдата строкової служби (ОСОБА_1), який
забезпечував охорону затриманих осіб в пункті тимчасового тримання Чопського
прикордонного загону, з про­ханням
надати йому цигарку. Після цього він з ним став розмовляти і під час бесіди
попросив за­значеного солдата, щоб той
надав йому свій особистий мобільний телефон для того, щоб порозмо­вляти з матір'ю про направлення
йому коштів для повернення додому. Потім він почав солдата просити, щоб той особисто передзвонив його матері та
попросив для нього 150 євро і якщо дане прохання буде виконано та він отримає
грошовий переказ, тоді солдат отримає
від нього винаго­роду у розмірі 50 євро,
на що підсудний погодився. Після чого він йому (ОСОБА_1) надав номер
теле­фону матері. Після розмови він побачив солдата тільки через декілька днів
в пункті тимчасового тримання прикордонного загону і на його запитання, чи отримав той його переказ, отримав нега­тивну відповідь. Вказаний солдат
до нього більше не підходив. Через деякий час він знову зустрів вказаного
солдата в пункті тимчасового тримання і під час розмови солдат йому
повідомив, що грошовий переказ не
отримав у зв'язку з тим, що той не був
відправлений.

Про факт
отримання грошового переказу солдатом він взнав від співробітників правоохо­ронних
органів, які в середині лютого 2007 року
опитували його за фактом не отримання ним грошового переказу. З їх слів він
взнав, що грошовий переказ від його
матері надійшов до м. Чоп та отримав
його старший солдат ОСОБА_4 за проханням солдата ОСОБА_1

Під час
проведення очної ставки з ОСОБА_1 ,
потерпілий ОСОБА_2 повністю під­твердив свої показання та під час
проведення впізнання, останній взнав та
показав на підсудного як такого, якому
він давав номер телефону своєї матері та такого, який отримав його грошовий пе­реказ у сумі
183 доларів США.

Допитаний
у судовому засіданні в якості свідка старший солдат к/с ОСОБА_4 показав, що в пункті тимчасового тримання Чопського
прикордонного загону він проходить службу з травня 2004 року на посаді стрільця
контролера. У січні 2007 року він познайомився з військовослужбов­цем строкової
служби ОСОБА_1 та останній запитав
його, чи не може він продати йому свій
мо­більний телефон марки «NOKIA
- 6230». Він вирішив продати свій телефон за 500 гривень, на що ОСОБА_1 погодився, але за умови,
що гроші віддасть через 3-4 дні,
після того як отримає грошовий пе-

3

реказ
від батьків. Через 3 дні він звернувся до підсудного, коли той віддасть йому борг у сумі 500
гривень за мобільний телефон, на що
отримав відповідь, що грошовий переказ
той ще не отримав, але має його отримати
після обіду. Коли він підійшов до ОСОБА_1 після обіду, підсудний повідомив, що грошовий переказ є, але необхідно його забрати, після чого ОСОБА_1 попросив його отримати
переказ. На це він дав свою згоду. Для отримання коштів ОСОБА_1 надав йому пін
код з десяти цифр та назвав йому прізвище "ОСОБА_2" та
повідомив, що остання являється його
тіткою, яка на даний час мешкає та
працює в Італії. Близько 1 -2 лютого 2007 року він, надавши свій пас­порт, назвавши пін код, прізвище та ім'я "ОСОБА_2"
відправника, отримав у Правексбанку
м. Чоп грошовий переказ у розмірі 183
долари США. Сто доларів США,
він відразу забрав собі за те, що ОСОБА_1 йому був винен за мобільний телефон, а решту грошей віддав, а саме 83 долари США,
підсудному. Як були використані гроші ОСОБА_1, він не знає.

Згідно
рапорту начальника відділу по роботі з іноземцями та адміністративного прова­дження
майора Петельського В.Б. вбачається, що
ним 1 березня 2007 року був здійснений теле­фонний дзвінок на номер
+НОМЕР_1, власником якого являється
громадянка Молдови ОСОБА_3 - мати ОСОБА_2У ході розмови гр-ка ОСОБА_3
повідомила, що наприкінці січня 2007
року направила грошовий переказ у сумі 150 евро у м. Чоп для свого
сина ОСОБА_2, який був відправлений на
прізвище "ОСОБА_4".

Згідно
повідомлення № 30691/82 від 17 квітня 2007 року, яке надійшло з акціонерного комерційного
банку "Правексбанк" вбачається,
що 1 лютого 2007 року у Чопському відділенні АКБ "Правексбанку"
отримано грошовий переказ на суму 183, 40 доларів США гр-ном
ОСОБА_4, відправником якого була гр-ка ОСОБА_2.

Протоколом
огляду від 20 березня 2007 року встановлено,
що сім карта "Діджус" номер НОМЕР_2 мобільного оператора
"КиївСтар", яка належить
солдату ОСОБА_1. , має мобільний номер
80...66, з якого, зі слів останнього, здійснювались дзвінки матері потерпілого
ОСОБА_2- гр-ці ОСОБА_3

Згідно
витягу з наказу командира в/ч 1493 № 235-ос від 8 грудня 2006 року - ОСОБА_1
призначено на посаду стрільця-контролера пункту тимчасового тримання Чопського
прикордон­ного загону.

Оскільки
солдат ОСОБА_1, будучи
військовослужбовцем строкової служби,
шляхом обману та зловживання довірою заволодів чужим майном - грошовими
коштами громадянина Молдови ОСОБА_2, а
саме: 1 лютого 2007 року, отримавши
грошовий переказ у сумі 183, 40 доларів США
(що по курсу НБУ становили 926 (дев'ятсот двадцять шість) гривень 17
(сімнадцять) копі­йок), який належав
потерпілому, вказану суму грошових
коштів останньому не передав, а звернув
їх на свою користь та в послідуючому використав на власний розсуд, чим вчинив шахрайство, суд ці дії підсудного кваліфікує за ст.
190 ч. 1 КК України.

При
обранні ОСОБА_1. виду та міри покарання
військовий суд приймає до уваги щире ка­яття підсудного у скоєному, що до кримінальної відповідальності він
притягуються уперше, рані­ше ні в чому
вартому осуду помічений не був, по місцю
проходження служби характеризуються в основному з позитивної сторони, на даний час уже прослужив встановлений
Законом України строк військової служби,
його мама на утриманні має ще одну неповнолітню та двох малолітніх дітей
і що потерпілий ОСОБА_2 претензій до підсудного не має.

Враховуючи
сукупність наведених вище обставин, суд
знаходить можливим призначити ОСОБА_1 покарання у вигляді штрафу у
максимальному розмірі, передбаченому
санкцією даної статті.

На
підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 323, 324,
330 КПК України, військовий
місцевий суд

З АСУДИВ:

ОСОБА_1
визнати винними у вчиненні злочину,
передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, на підставі якої призначити йому покарання у
виді штрафу у розмірі 50

4

(п'ятдесяти) неоподатковуваних мінімумів
доходів громадян, що
становить 850 (вісімсот п'ятдесят) грн.

Запобіжний
захід відносно засудженого - нагляд командування військової частини 1493, до вступу вироку в законну силу, залишити без зміни.

Визнану
по справі у якості речового доказу - сім карту «Діджус» номер НОМЕР_1 мобільного
оператора "КиївСтар",
мобільний номер 80.. .66, яка
знаходиться при матеріалах кримінальної справи - після вступу вироку у законну
силу, повернути засудженому ОСОБА_1.

На вирок
може бути подано апеляцію у військовий апеляційний суд Центрального регіону
через військовий місцевий суд Ужгородського гарнізону протягом 15 діб з моменту
його прого­лошення.