АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 1/546/2/14
Номер провадження 11/786/66/14
Категорія ст.122 ч. 1 КК України С.Т.
Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2014 року м. Полтава

Головуючого судді: ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з участю:
прокурора ОСОБА_5
обвинуваченого ОСОБА_6
потерпілого ОСОБА_7
представника потерпілого ОСОБА_8

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтава кримінальну справу за апеляцією представника потерпілого ОСОБА_8 в інтересах потерпілого ОСОБА_7 на постанову Решетилівського районного суду Полтавської області від 3 березня 2014 року.

Цією постановою
ОСОБА_6 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Гребіняки Шишацького району Полтавської області, жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, освіта базова загальна середня, одруженого, маючого на утриманні двох неповнолітніх дітей, приватного підприємця, в силу ст. 89 КК України такого, що не має судимості,
звільнено від кримінальної відповідальності, передбаченої ст. 122 ч.1 КК України на підставі п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2011 році» від 8 липня 2011 року, а кримінальну справу закрито.
Цивільний позов законного представника потерпілого ОСОБА_9 залишено без розгляду.
Вирішено питання про речові докази.
Згідно обвинувального висновку ОСОБА_6 5 липня 2009 року близько 19:00 год. перебуваючи біля магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 », розташованого по вул. Жовтнева, 5 в с. Яреськи Шишацького району Полтавської області, в ході сварки та бійки, що виникла на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин, наніс декілька ударів неповнолітньому потерпілому ОСОБА_7 в область голови та тулубу, від чого потерпілий впав на землю. Після цього потерпілий ОСОБА_7 забіг до приміщення магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 » з проханнями викликати міліцію та надати йому допомогу. ОСОБА_6 , також зайшовши до приміщення магазину, схопив потерпілого ОСОБА_7 за капюшон куртки, виштовхав його надвір і біля входу з силою штовхнув його вниз, від чого потерпілий впав на асфальт.
Вказаними діями ОСОБА_6 спричинив потерпілому ОСОБА_7 середньої тяжкості тілесні ушкодження у виді закритого перелому обох кісток лівого передпліччя, закритої черепно-мозкової травми - струсу головного мозку, синців обличчя, сколу коронки 4-го верхнього лівого зуба, синців на шиї, садна правої гомілки.
В апеляції представник потерпілого ОСОБА_8 просить постанову районного суду скасувати, а справу повернути прокурору на додаткове розслідування або на новий судовий розгляд, але в інший суд, оскільки вважає, що в діях ОСОБА_6 наявні ознаки злочину, передбаченого ст. 296 ч. 1 КК України, по справі допущені істотні порушення кримінально-процесуального закону, оскільки судом не взято до уваги, що відносно ОСОБА_6 розслідується ще одна кримінальна справа, судом не усунуті суперечності в показаннях свідків, частина яких не допитана, суддею порушена тайна нарадчої кімнати та не вирішений відвід заявлений йому в останньому засіданні.
Інші учасники процесу постанову не оскаржили.
Справа розглядається на правилами КПК України (в редакції 1960 року) відповідно до п. 11 розділу Х1 Перехідних положень до КПК України, який встановлює, що кримінальні справи, які до дня набрання чинності цим Кодексом надійшли до суду від прокурорів з обвинувальним висновком, постановою про застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру, постановою про направлення справи до суду для вирішення питання про звільнення особи від кримінальної відповідальності, розглядаються судами першої, апеляційної та касаційної інстанцій і Верховним Судом України в порядку, який діяв до набрання чинності цим Кодексом.
Заслухавши доповідача, представника потерпілого та потерпілого, які підтримали апеляційну скаргу, думку прокурора про залишення її без задоволення, розглянувши клопотання потерпілого про проведення судового слідства та не знайшовши підстав для його проведення, перевіривши матеріали справи та доводи апеляції згідно її меж, колегія суддів вважає, що апеляція не підлягає задоволенню за таких підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_6 умисно заподіяв потерпілому ОСОБА_7 середньої тяжкості тілесні ушкодження.
Наведене підтверджується показаннями обвинуваченого ОСОБА_6 , який не заперечував вказаного факту, показаннями потерпілого ОСОБА_7 , який підтвердив, що ОСОБА_6 висловлював йому претензії за вилов риби у ставку, а потім наніс декілька ударів, виштовхуючи з магазину вдарив об двері, повалив на землю під час чого він отримав переломи кісток передпліччя.
Застосування ОСОБА_6 насильства щодо потерпілого підтвердили свідки ОСОБА_10 та ОСОБА_11 ..
Вказані дії обґрунтовано кваліфіковані судом за ч. 1 ст. 122 КК України.
Твердження в апеляції про необхідність додаткової кваліфікації дій ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 296 КК України не ґрунтується на зібраних у справі доказах.
З наведених вище доказів не вбачається, що діями ОСОБА_6 був грубо порушений громадський порядок, робота торговельного закладу не зупинялась, його дії були обумовлені конфліктом, що виник з приводу вільного користування ставком для вилову риби. При цьому, сам факт побиття потерпілого у громадському місці не може бути підставою для висновку про вчинення вказаних дій з хуліганських мотивів.
Факт розслідування щодо ОСОБА_6 іншої кримінальної справи не впливає, як на доведеність його винуватості, кваліфікації його дій, так і обґрунтованість застосування Закону про амністію. А отже, вказані кримінальні справи можуть бути розглянуті окремо без негативних наслідків для всебічності, повноти і об`єктивності їх вирішення.
Сам факт не допиту у судовому засіданні свідків ОСОБА_12 ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 ,Ю ОСОБА_18 не свідчить про порушення кримінально-процесуального закону, осільки не вплинув на повноту і всебічність дослідження доказів по справі, виходячи з того, що вказані свідки(крім ОСОБА_13 та ОСОБА_15 ) очевидцями подій не були. При цьому, апелянт не наводить обставин, які можуть спростувати висновки суду першої інстанції в результаті допиту цих свідків.
По справі проведені судово-медичні експертизи, в тому числі комісійна за висновками яких ОСОБА_7 були спричинені середньої тяжкості тілесні ушкодження (т. 2 а.с. 46-48, 66-70, т.3 а.с.124-142).
Посилання в апеляції на необхідність допиту судово-медичних експертів для встановлення механізму утворення тілесних ушкоджень є безпідставним з огляду на те, що судово-медичні експертизи є достатньо повними та об`єктивними.
При цьому, виявленні при проведенні магнітно-резонансної томографії головного мозку ОСОБА_7 кистозно-розширених периваскулярних просторів лобній і тім`яній областей є наслідками аномалій перфоруючих артерій, а не черепно-мозкової травми, отже, не впливають на висновки судово-медичних експертиз (т. 5 а.с.230).
Твердження в апеляції про порушення судом порядку вирішенні відводу судді є безпідставним.
Відповідно до ч. 2 ст. 56 КПК України заяви про відвід подаються до початку судового слідства. Пізніша заява про відвід допускається у випадках, коли підстава для відводу стала відома після початку судового слідства.
За змістом наведеної статті закону відвід судді може бути заявлений на протязі судового слідства, тобто до видалення суду до нарадчої кімнати.
Заявлені ОСОБА_8 відводи судді під час судового слідства розглянуті відповідно до вимог ст. 57 КПК України (в редакції 1960 року).
Згідно протоколу судового засідання та даних технічної фіксації судового процесу суд видалився в нарадчу кімнату 28 лютого 2014 року о 10 год. 14 хв..
Отже, заяви про відвід головуючому судді та секретарю судового засідання, які надійшли до суду відповідно 28 лютого 2014 року о 11 год. 14 хв. (т.5 а.с. 222-223) та 3 березня 12014 року о 8 год. 12 хв. не підлягали розгляду, оскільки подані поза межами судового розгляду справи.
Посилання в апеляції на порушення судом таємниці нарадчої кімнати не підтвердилось при службовій перевірці, за висновками якої порушень вимог ст. 322 КПК України (в редакції 1960 року) не встановлено. Не підтверджує вказаної обставини і додана до апеляції фотографія судді головуючого у справі, оскільки не відомі дата та обставини за яких вона здійснена.
Встановивши, що ОСОБА_6 вчинив злочин, який відповідно до ст. 12 КК України є середньої тяжкості, має на утриманні двох неповнолітніх дітей (т. 2 а.с. 130-131), суд обґрунтовано звільнив його від кримінальної відповідальності на підставі п. «в» ст. 1, ст. 6 Закону України від 8 липня 2011 року «Про амністію у 2011 році», які встановлюють, що звільняються від кримінальної відповідальності в порядку та на умовах, визначених цим Законом, особи, які підпадають під дію статті 1 цього Закону, а саме, не позбавлені батьківських прав, які на день набрання чинності цим Законом мають дітей, яким не виповнилося 18 років, або дітей-інвалідів незалежно від їх віку.
В силу викладеного колегія суддів вважає, що підстав для скасування постанови суду не вбачається.
Керуючись ст. ст. 365, 382 КПК України (в редакції 1960 року) , колегія суддів апеляційного суду, -

УХВАЛИЛА :

апеляцію представника ОСОБА_8 в інтересах потерпілого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а постанову Решетилівського районного суду Полтавської області від 3 березня 2014 року щодо ОСОБА_6 без зміни.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4