Справа № 646/3892/15-к Пр.№ 1-кс/646/1775/2015
ЧЕРВОНОЗАВОДСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ХАРКОВА
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.03.15 року м.Харків

Слідчий суддя Червонозаводського районного суду м. Харкова ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , розглянувши клопотання слідчого СВ Червонозаводського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області ОСОБА_4 , про арешт майна в кримінальному провадженні №0002923 від 19.11.2014 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.162 КК України,
ВСТАНОВИВ:

Слідчий СВ Червонозаводського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області ОСОБА_4 звернувся із клопотання, погодженим з старшим прокурором прокуратури Червонозаводського району м.Харкова ОСОБА_5 про накладення арешту майна в кримінальному провадженні №0002923 від 19.11.2014 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.162 КК України, а саме: на квартиру АДРЕСА_1 , заборонивши розпоряджатися нею.

В обґрунтування клопотання зазначив, що 11.11.2014 до прокуратури Червонозаводського району м. Харкова звернулася ОСОБА_6 щодо порушення недоторканності житла, а саме щодо незаконного проникнення невстановленими особами в квартиру АДРЕСА_2 , що належить на праві власності її померлому батьку ОСОБА_7 .

В ході досудового розслідування по даному кримінальному провадженню надано запит до Харківської міської ради з метою отримання інвентаризаційної справи № 7926 на квартиру АДРЕСА_2 .

Вивченням зазначеної інвентаризаційної справи встановлено, що згідно договору куплі-продажу № 4786 від 05.07.2002, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_8 , ОСОБА_9 продав вищезазначену нерухомість ОСОБА_7 .

Також в ході досудового розслідування по даному кримінальному провадженню надано запит до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, згідно інформаційної довідки якого вказане нерухоме майно належить ОСОБА_10 на підставі свідоцтва про право власності № НОМЕР_1 , виданого 05.03.1999 Харківським міським центром приватизації державного житлового фонду. Однак в інвентаризаційній справі зазначені відомості відсутні.

Крім того, згідно інформаційної довідки Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 29831993 від 21.11.2014 встановлено, що 30.09.2014 року був укладений договір куплі-продажу № 1492, посвідчений приватним нотаріусом Харківського нотаріального округу ОСОБА_11 , згідно якого ОСОБА_10 продав дану квартиру ОСОБА_12 .

В ході тимчасового доступу до документів, а саме до нотаріальної справи № 1492 від 30.09.2014 щодо засвідчення приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_11 , договору куплі-продажу квартири АДРЕСА_1 , укладеного між ОСОБА_10 та ОСОБА_12 були виявлені ряд сумнівних документів, а саме свідоцтво про право власності на житло від 05.03.1999 на ім`я ОСОБА_10 , довідка з КП « Харківське Міськ БТІ» видана ОСОБА_10 для подання нотаріусу від 30.09.2014 № 1202379 та довідка з місця проживання №1280 від 23.09.2014, видана ОСОБА_10 дільницею № 8 КП «Жилкомсервіс».

Згідно висновку експерта № 43 від 25.02.2015 у вищезазначених сумнівних документах відбитки печаток та штампів виконані струйно-краплинним способом друку, тобто вони не дійсні.

Допитаний в якості свідка ОСОБА_12 пояснив, що придбав вищевказаному квартиру у раніше незнайомого йому ОСОБА_10 , який надав всі необхідні документи на дану нерухомість приватному нотаріусу для посвідчення відповідного договору куплі-продажу. Після купівлі, він хотів продати дану нерухомість, однак виявив, що в ній зареєстрована інша особа, а ОСОБА_10 не являвся законним власником даної квартири.

Таким чином, на даний час на зазначену квартиру є діючі право установчі документи у громадян ОСОБА_12 ( розмір частки 1/1) та ОСОБА_7 (розмір частки 1/1), які надають їм право власності на зазначене житло, що суперечить вимогам діючого законодавства.

Враховуючи вищевикладене є всі підстави вважати, що договір купівлі-продажу № 1492 від 20.09.2014, посвідчений приватним нотаріусом Харківського нотаріального округу ОСОБА_11 , згідно якого ОСОБА_10 продав вищезазначену квартиру ОСОБА_12 є не дійсний, так як ОСОБА_10 не являвся власником даної квартири і не мав право розпоряджатися нею.

Враховуючи вищевикладене, слідчий посилається на те, що право власності на вищезазначену нерухомість, зареєстроване на ОСОБА_10 та в подальшому на ОСОБА_12 шляхом вчинення невстановленою особою кримінального правопорушення, передбаченого ст. 358 КК України та дана нерухомість являється предметом злочинів, передбачених ст.190, 162 КК України, вчинених невстановленою в ході досудового розслідування особою, що дає підстави вважати, що дана нерухомість може бути відчужена іншим особам, що буде перешкодою для швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду та перешкодою для встановлення об`єктивної істини по кримінальному провадженню, тому необхідно накласти арешт на майно, а саме на квартиру АДРЕСА_1 , заборонивши будь-кому розпоряджатися нею..

Вивчивши клопотання, додані до нього документи, якими слідчий обґрунтовує доводи клопотання та витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо кримінального провадження, в рамках якого подано до суду клопотання, заслухавши думку слідчого та прокурора, суд приходить наступного висновку.

Згідно з ч.1 ст. 131 КПК України захід забезпечення кримінального провадження застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до ч.2 ст. 131 КПК України одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Відповідно до ст. 170 КПК України арешт майна є тимчасове позбавлення підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, можливості відчужувати певне його майно за ухвалою слідчого судді або суду до скасування арешту майна у встановленому цим Кодексом порядку. Відповідно до вимог цього Кодексу арешт майна може також передбачати заборону для особи, на майно якої накладено арешт, іншої особи, у володінні якої перебуває майно, розпоряджатися будь-яким чином таким майном та використовувати його.

Відповідно до ч.3 ст. 170 КПК України арешт може бути накладено, зокрема, на рухоме майно.

Суду надано витяг з ЄРДР від 19.11.2014 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.162 КК України, відповідно до якої предметом злочину є право користування житлом. Разом з тим, до клопотання не надано доказів щодо порушення прав власника на користування вказаним житлом.

Крім того, слідчий в обґрунтування клопотання зазначає про кримінальні правопорушення, передбачені ст.ст. 190, 358 КК України, однак не надає доказів про внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань даних кримінальних правопорушень.

Фіксування процесу технічними засобами відповідно до положень статті 107 КПК України не здійснювалось.

Керуючись вимогами ст.ст. 131, 132, 170-173 КПК України, слідчий суддя

УХВАЛИВ:

В задоволенні клопотання слідчого СВ Червонозаводського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області ОСОБА_4 , про арешт майна в кримінальному провадженні №0002923 від 19.11.2014 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.162 КК України відмовити.
Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Харківської області протягом 5 днів з дня отримання копії. Підозрюваний, його захисник, які не були присутні про розгляді клопотання, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна.

Слідчий суддя ОСОБА_1