Ухвала

іменем україни

Колегія суддів судової палати у
кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Слинька С. С.,суддів
Дембовського С. Г., Мороза М. А.,при
секретарі за участю прокурора
засудженого Гладкіх Л. М., Опанасюка О.
В.,ОСОБА_7розглянула в судовому
засіданні в м. Києві 25 вересня 2014 року
кримінальне провадження, внесене до
Єдиного реєстру досудових
розслідувань № 0000080, за
касаційного скаргою засудженого на
ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 31
січня 2014 року.

Вироком Голосіївського районного суду
м. Києва від 02 жовтня

2013 року

ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця та
жителя АДРЕСА_1), неодноразово судимого,
останнього разу - за вироком
Монастирищенського районного суду
Черкаської області від 15 березня 2004
року за ч. 4 ст. 185 КК України із
застосуванням ст. 71 цього ж Кодексу до
покарання у виді позбавлення волі на
строк 5 років 6 місяців, звільненого з
місця відбування позбавлення волі

13 травня 2009 року,

засуджено за ч. 2 ст. 186 КК України до
покарання у виді позбавлення волі на
строк 4 роки.

Згідно з цим вироком ОСОБА_7 визнано
винуватим у тому що він 17 лютого 2013 року
приблизно о 22.30 год. напроти будинку №
114, розташованого на пр-ті 40-річчя
Жовтня у м. Києві, повторно із
застосуванням насильства, яке не є
небезпечним для життя і здоров'я в
момент його заподіяння, вирвавши з рук
ОСОБА_8 її мобільний телефон, відкрито
заволодів ним, спричинивши останній
матеріальної шкоди у розмірі 2000 грн.

Ухвалою Апеляційного
суду м. Києва від 31 січня 2014 року цей
вирок районного суду залишено без
зміни.

У касаційній скарзі
засуджений просить скасувати
оскаржувану ухвалу апеляційного суду
через істотні порушення
процесуального закону. Крім того, він
також посилається на порушення судом
апеляційної інстанції його права на
захист.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
прокурора, який заперечував проти
задоволення касаційної скарги та
просив залишити без зміни оскаржувані
судові рішення, засудженого, який у
судовому засіданні змінив свої вимоги
та просив пом'якшити призначене йому
покарання, перевіривши матеріали
кримінального провадження та
обговоривши доводи, наведені у скарзі,
колегія суддів дійшла висновку, що
касаційну скаргу слід задовольнити
частково.

Відповідно до ст. 433 КПК України суд
касаційної інстанції перевіряє
правильність застосування судами
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин і не має права
досліджувати докази, встановлювати та
визнавати доведеними обставини, яких
не було встановлено в оскарженому
судовому рішенні, вирішувати питання
про достовірність того чи іншого
доказу.

Доведеність винуватості у вчиненні
інкримінованого йому кримінального
правопорушення та правильність
кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 186 КК
України засудженим не оспорюються.

Що стосується доводів засудженого про
невідповідність призначеного судом
покарання тяжкості вчиненого
кримінального правопорушення та особі
ОСОБА_7 унаслідок суворості, то вони є
безпідставними.

Так, мотивуючи своє рішення щодо виду
та міри покарання, яке необхідно
призначити ОСОБА_7, суд урахував
тяжкість вчиненого ним кримінального
правопорушення, обставину, що пом'якшує
покарання засудженого, та відсутність
обставин, які б його обтяжували, дані
про особу ОСОБА_7, котрий неодноразово
притягувався до кримінальної
відповідальності за вчинення злочинів
проти власності, на обліку у лікарів
нарколога чи психіатра не перебуває.

Обставиною, що пом'якшує покарання
ОСОБА_7, було визнано добровільне
відшкодування шкоди потерпілій.

З урахуванням сукупності перелічених
даних, тяжкості скоєного кримінального
правопорушення та конкретних обставин
його вчинення, даних про особу
засудженого, а також думки потерпілої
щодо покарання, яке необхідно
призначити ОСОБА_7, суд першої
інстанції призначив йому покарання у
виді позбавлення волі на мінімальний
строк, передбачений санкцією частини
статті, інкримінованої ОСОБА_7

Покарання такого виду та розміру
колегія суддів вважає таким, що
відповідає вимогам ст. 65 цього Кодексу,
оскільки воно з огляду на обставини, що
характеризують особу ОСОБА_7 та спосіб
його життя, ефективно сприятиме
виправленню засудженого та попередить
вчинення ним нових кримінальних
правопорушень.

Підстав вважати призначене
засудженому покарання у виді
позбавлення волі без застосування
положень статей 69 чи 75 КК України
несправедливим унаслідок суворості, а
також підстав для його пом'якшення
колегія суддів не вбачає.

Крім того, доводи щодо
несправедливості покарання,
призначеного

ОСОБА_7, захисник засудженого наводив у
своїй апеляційній скарзі, вони
перевірялися судом апеляційної
інстанції та були визнані
безпідставними. Ухвала апеляційного
суду відповідає вимогам ст. 377 КПК
України 1960 року.

Істотних порушень вимог кримінального
процесуального закону, які би
перешкодили чи могли перешкодити суду
повно й усебічно розглянути справу і
постановити законне, обґрунтоване та
справедливе рішення,

у справі не встановлено.

Керуючись статтями 434, 436, 438 КПК України,
колегія суддів

у х в а л и л а:

ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 31
січня 2014 року щодо ОСОБА_7 залишити без
зміни, а касаційну скаргу засудженого -
без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення й оскарженню не
підлягає.

Судді:

_________________С. С. Слинько _______________С. Г.
Дембовський_________________М. А. Мороз