У х в а л а

іменем україни

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Вільгушинського М.Й.,

суддів Мороза М.А., Крижановського В.Я.,

за участю прокурора Сєднєвої Г.Д.,

представника потерпілого ОСОБА_1

розглянула в судовому засіданні в м. Києві 11 грудня 2014 року кримінальну справу за касаційною скаргою потерпілого ОСОБА_2 на окрему постанову Святошинського районного суду м. Києва від 20 травня 2013 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 23 травня 2014 року.

Вироком Святошинського районного суду м. Києва від 20 травня 2013 року ОСОБА_3 і ОСОБА_4 визнані винними у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 365, ч. 2 ст. 121, ч. 1 ст. 366 КК України, і за сукупністю злочинів кожному з них призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 9 років із позбавленням права обіймати посади в правоохоронних органах на строк 3 роки. На підставі ст. 54 КК України ОСОБА_3 і ОСОБА_4 позбавлено спеціального звання.

Вироком суду ОСОБА_3 і ОСОБА_4 визнані винними у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 365, ч. 2 ст. 121, ч. 1 ст. 366 КК України, за наступних обставин.

24 квітня 2011 року в період часу з 10 год 30 хв до 11 год ОСОБА_3 - дільничний інспектор міліції сектору дільничних інспекторів міліції 2-го територіального відділу міліції Святошинського РУ ГУ МВС України в м.Києві і ОСОБА_4 - дільничний інспектор міліції відділу дільничних інспекторів міліції Святошинського РУ ГУ МВС України в м. Києві, знаходячись на зупинці транспорту, розташованій навпроти ринку «Дніпро», що на бульв. Кольцова, 12 у м. Києві, звернули увагу на громадянина ОСОБА_2, який лежав на лавці зупинки. ОСОБА_3 і ОСОБА_4, які були одягнені в цивільний одяг, підійшли до ОСОБА_2 та почали з'ясовувати причини такої поведінки. При цьому ОСОБА_3 безпричинно завдав ОСОБА_2 удар рукою в голову, що викликало обурення потерпілого та перехожих, які знаходились на зупинці. З метою заспокоювання перехожих, обурених зухвалою поведінкою ОСОБА_3, останній пред'явив службове посвідчення та відрекомендувався працівником міліції, після чого ОСОБА_2 заспокоївся, а ОСОБА_4 телефоном із чергової частини ТВМ-2 Святошинського РУ ГУ МВС України в м. Києві викликав до вказаної зупинки транспорту наряд працівників міліції для надання допомоги.

По прибуттю до зупинки близько 11 год на службовому автомобілі «ВАЗ-2107», реєстраційний номер 0739, групи швидкого реагування Святошинського РУ ГУ МВС України в м. Києві у складі капітана міліції ОСОБА_5 та сержанта міліції ОСОБА_6 дільничні інспектори міліції ОСОБА_3 та ОСОБА_4, без достатніх підстав, перевищуючи свої службові повноваження, незаконно затримали ОСОБА_2 і посадили його на заднє сидіння службового автомобіля, при цьому ОСОБА_3 безпричинно завдав ОСОБА_2 удар рукою в голову. Під час затримання ОСОБА_2 співробітниками міліції жодних процесуальних документів не складалося, факту вчинення ним будь-якого правопорушення встановлено і задокументовано не було. Після цього в салон автомобіля сіли ОСОБА_3 та ОСОБА_4, а також знайомий ОСОБА_4 - ОСОБА_7, які направились до дільничного пункту міліції. У салоні автомобіля ОСОБА_3 безпричинно завдав ще кілька ударів кулаком в обличчя ОСОБА_2

Прибувши до дільничного пункту міліції, розташованого у напівпідвальному приміщенні в будинку № 17 по бульв. Кольцова в м. Києві, ОСОБА_3 і ОСОБА_4 зайшли до службового кабінету та завели туди ОСОБА_2, де в період з 11 год до 15 год 30 хв , перевищуючи свої службові повноваження, застосували до останнього фізичне насильство, що виразилося у завданні численних ударів руками та спецзасобом ПР-73 (гумовим кийком) у різні частини тіла. З метою приниження честі та гідності, заподіяння моральних і фізичних страждань, що супроводжувалося болісними відчуттями, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ввели в анальний отвір ОСОБА_2 спецзасіб ПР-73, в результаті чого спричинили йому тяжке тілесне ушкодження у вигляді відкритого поранення прямої кишки - розриву 6 х 3 см на передній стінці прямої кишки, яке ускладнилось розвитком калового перитоніту.

ОСОБА_4, усвідомлюючи незаконність дій, пов'язаних із затриманням та спричиненням тілесних ушкоджень ОСОБА_2, із метою уникнення відповідальності за вчинений злочин, перебуваючи у зазначеному службовому кабінеті, в період із 11 год до 15 год 30 хв вніс до офіційного документу (постанови за справою про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_2 за ст.185 КУпАП) завідомо неправдиві відомості про те, що ОСОБА_2 24 квітня 2011 року об 11 год на зупинці транспорту по бульв. Кольцова, 12 у м. Києві вчинив злісну непокору працівникам міліції.

ОСОБА_3, усвідомлюючи незаконність дій, пов'язаних із затриманням та спричиненням тілесних ушкоджень ОСОБА_2, з метою уникнення відповідальності за вчинений злочин, примусив потерпілого виконати підпис від його імені на чистому аркуші паперу, який в подальшому був використаний для вчинення службового підроблення.

У період із 15 год до 15 год 30 хв ОСОБА_3, перебуваючи в службовому кабінеті на комп'ютері набрав текст протоколу огляду та вилучення від 24 квітня 2011 року в який вніс завідомо неправдиві відомості про виявлення та вилучення у ОСОБА_2 у період із 14 год 20 хв до 14 год 50 хв у присутності понятих ОСОБА_8 та ОСОБА_7 поліетиленового пакету з подрібненою речовиною зеленого кольору рослинного походження. Після виготовлення вказаного підробленого документу ОСОБА_3 роздрукував його на аркуші паперу, на якому ОСОБА_2 заздалегідь був виконаний підпис, і посвідчив його своїм підписом. Продовжуючи свої дії, ОСОБА_3 в період із 16 год до 16 год 30 хв склав і підписав офіційний документ - рапорт на ім'я начальника Святошинського РУ ГУ МВС України в м. Києві від 24 квітня 2011 року в який вніс завідомо неправдиві відомості про виявлення та вилучення у ОСОБА_2 поліетиленового пакету з подрібненою речовиною зеленого кольору рослинного походження.

Близько 15 год 30 хв ОСОБА_2 був відпущений з дільничного пункту міліції, однак у зв'язку з отриманням тяжких тілесних ушкоджень, які суттєво вплинули на його можливість рухатись, залишився на лавці поблизу дільничного пункту, звідки о 15 год 51 хв був госпіталізований до Київської клінічної лікарні швидкої медичної допомоги.

В період із 16 год 30 хв до 17 год 30 хв вищевказані підроблений протокол огляду та вилучення у ОСОБА_2 поліетиленового пакету з речовиною разом з підробленим рапортом дільничного інспектора міліції ОСОБА_3 був переданий ОСОБА_4 старшому групи швидкого реагування Святошинського РУ ГУ МВС України в м. Києві капітану міліції ОСОБА_5, який повинен був передати його до чергової частини ТВМ-2 Святошинського РУ ГУ МВС України в м. Києві, однак після відмови оперативного чергового зареєструвати матеріал передав його до чергової частини Святошинського РУ ГУ МВС України в м. Києві.

Суд, що розглядав справу щодо ОСОБА_3 та ОСОБА_4, одночасно з постановленням обвинувального вироку виніс окрему постанову від 20 травня 2013 року, якою порушено перед прокурором Шевченківського району м. Києва питання про притягнення до кримінальної відповідальності свідків ОСОБА_7, ОСОБА_8, потерпілого ОСОБА_2 за завідомо неправдиві показання.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 23 травня 2013 року постанову залишено без зміни.

У касаційній скарзі потерпілий ОСОБА_2 стверджує, що у суду не було підстав для винесення окремої ухвали щодо нього, оскільки він давав правдиві і послідовні показання на досудовому слідстві та в суді. Надаючи свій аналіз доказам по справі щодо ОСОБА_3 та ОСОБА_4, посилається на неповноту та однобічність розгляду кримінальної справи, внаслідок чого, як вважає потерпілий, безпідставно порушено перед прокурором питання про притягнення його до кримінальної відповідальності за завідомо неправдиві показання. Зазначає про формальність розгляду його апеляції на окрему постанову суду. Просить постановлені щодо нього судові рішення скасувати.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника потерпілого на підтримання касаційної скарги потерпілого, думку прокурора про законність та обґрунтованість постановлених у справі судових рішень, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Відповідно до вимог ст. 395 КПК України 1960 року касаційний суд перевіряє законність та обґрунтованість судових рішень у тій частині, в якій вони були оскаржені.

У касаційному порядку не оскаржуються судові рішення щодо ОСОБА_7, ОСОБА_8

Відповідно до вимог ст. 23-2 КПК України 1960 року суд, при наявності на те підстав, виносить окрему ухвалу (постанову), якою звертає увагу державних органів, громадських організацій або посадових осіб на встановлені по справі факти порушення закону, причини і умови, що сприяли вчиненню злочину і вимагають вжиття відповідних заходів. Окрему ухвалу (постанову) може бути винесено при виявленні судом порушень прав громадян та інших порушень закону, допущених при провадженні дізнання, досудового слідства або при розгляді справи нижчестоящим судом.

З матеріалів справи щодо ОСОБА_3 та ОСОБА_4 вбачається, що потерпілий ОСОБА_2 на досудовому слідстві та в суді давав показання, які, як зазначено у вироку, суд визнав такими, що не відповідають встановленим фактичним обставинам справи є непослідовними, не логічними та такими, що мають суттєві протиріччя, не узгоджуються з матеріалами справи в їх сукупності та показами свідків, а ОСОБА_2 шляхом зміни показань і висування різних версій у ході досудового слідства та судового розгляду щодо обставин спричинення йому тілесних ушкоджень намагався допомогти ОСОБА_3 та ОСОБА_4 уникнути відповідальності за вчинені злочини.

Так, потерпілий ОСОБА_2 неодноразово попереджався про кримінальну відповідальність за ст. 384 КК України, тобто за завідомо неправдиві показання. Разом з тим, ОСОБА_2, будучи допитаним як потерпілий про обставини вчинених щодо нього злочинів, показав, що невстановлені особи, з якими він розпивав алкогольні напої після 9 год 24 квітня 2011 року, в ході конфлікту заподіяли йому тілесні ушкодження, після чого він втратив свідомість, а коли прийшов до тями, штани у нього були розстібнуті, мокрі, і дуже болів живіт. За зупинці знову втратив свідомість, і потім побачив ОСОБА_3 та ОСОБА_4, які представилися працівникам міліції і яким він нагрубив, відмовившись пройти з ними. ОСОБА_3 та ОСОБА_4 доставили його до дільничного пункту, де він пробув 30-40 хвилин протягом яких у присутності понятих працівники міліції вилучили пакетик з речовиною, якого у нього раніше не було, склали необхідні процесуальні документи і відпустили його. Вийшовши з дільничного пункту міліції, він пройшов близько кілометра, прямуючи додому, а потім вирішив повернутися до працівників міліції, які перед тим, як відпустити його, пропонували викликати швидку, і, не доходячи 15-20 метрів до пункту, коли йому стало зле, попросив сторонню жінку викликати швидку. Свої пояснення в лікарні про спричинення тілесних ушкоджень працівниками міліції обґрунтовує тим, що відбував покарання в місцях позбавлення волі і відчуває неприязнь до людей в погонах.

Ці показання потерпілого суд визнав такими, що не відповідають встановленим фактичним обставинам справи та спростовуються показаннями свідків ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13 - лікарів та медичних працівників, які госпіталізували ОСОБА_2 і надавали йому медичну допомогу і яким потерпілий повідомив про заподіяння йому тілесних ушкоджень працівниками міліції. Також суд послався на показання свідків ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16 - керівників ОСОБА_3 та ОСОБА_4, яким лікарі повідомили про обставини виникнення у ОСОБА_2 тілесних ушкоджень. Свідки ОСОБА_8 та ОСОБА_7, ОСОБА_17, ОСОБА_18 повідомляли про обставини затримання ОСОБА_2, доставляння його до дільничного пункту міліції. ОСОБА_7 був очевидцем того, як ОСОБА_3 безпричинно завдавав потерпілому удари в обличчя. При цьому свідки ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21 повідомляли про намагання засуджених зареєструвати після вчинення злочину щодо ОСОБА_2 адміністративні матеріали за підробленими офіційними документами.

Ці та інші наведені детально у вироку докази, які узгоджувалися з даними протоколу огляду огляду місця події, документів, які визнані речовими доказами, протоколу виїмки системного блоку з службового кабінету ОСОБА_3 від 27 квітня 2011 року, висновку судово-почеркознавчої експертизи № 6148/11-11 від 08 серпня 2011 року, стенограми аудіозапису виклику бригади швидкої медичної допомоги, висновку судово-медичної експертизи № 948/е від 05 липня 2011 року, спростовували показання ОСОБА_2, які були суперечливі, щодо обставин спричинення йому тілесних ушкоджень та свідчили про намагання потерпілого допомогти ОСОБА_3 та ОСОБА_4 уникнути відповідальності за вчинені злочини.

З огляду на те, що за результатами розгляду кримінальної справи щодо ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було встановлено факт, який вимагав вжиття відповідних заходів реагування, суд у порядку статей 23-2, 340 КПК України 1960 року правильно на це звернув увагу прокурора, що не виключає в подальшому можливості прийняття рішення про закриття провадження за наявності передбачених для цього підстав.

Суд апеляційної інстанції повно та всебічно розглянув апеляцію потерпілого ОСОБА_2 на окрему постанову Святошинського районного суду м. Києва від 20 травня 2013 року та виніс ухвалу, яка відповідає вимогам ст. 377 КПК України 1960 року, оскільки містить обґрунтовані мотиви прийнятого рішення.

З огляду на викладене, підстав для задоволення касаційної скарги потерпілого ОСОБА_2 не встановлено.

Керуючись статтями 394-396 КПК України 1960 року, пунктами 11, 15 розділу ХІ Кримінального процесуального кодексу України, колегія суддів,

ухвалила:

окрему постанову Святошинського районного суду м. Києва від 20 травня 2013 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 23 травня 2014 року щодо ОСОБА_2 залишити без зміни, а його касаційну скаргу - без задоволення.

С у д д і:

______________________________________________________________

М.Й. Вільгушинський М.А. Мороз В.Я. Крижановський