Справа №1-86/2007р.
ВИРОК

ІМ'ЯМ УКРАЇНИ

27 липня
2007 року Корюківський
районний суд Чернігівської області

у складі:

головуючого -
судді Крапивного В.І.,

при секретарі -
Лашко Л.І.,

з участю
прокурора - Дремлюги C.O.,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в м.
Корюківці у приміщенні суду кримінальну справу по обвинуваченню
ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1року
народження, уродженця і мешканця с.
Шишківка Корюківського району Чернігівської області, українця,
освіта базова вища,
одруженого, невійськовозобов'язаного, не працюючого, раніше не судимого, громадянина України, за
ст. ст. 165 ч.2, 172 ч.2 КК України (в ред. 1960
року), -

встановив:

Підсудний, працюючи з 1998 по 2003 рік на посадах
головного інженера та директора КСП ім.
Куйбишева, реформованого спочатку
в СВК „Діброва", а потім - ПСП
«Діброва» в с. Шишківка Корюківського району Чернігівської області, і виконуючи організаційно-розпорядчі
обов»язки, при здійсненні господарської
діяльності господарства, зловживаючи
своїм службовим становищем в інтересах третіх осіб, у 2000 році в порушення чинного законодавства
підписав та передав до Корюківського районного відділу земельних ресурсів
додатковий список № 4 працівників колишнього КСП ім. Куйбишева,
які начебто працювали в господарстві на момент розпаювання земель КСП у
1995 році, внаслідок чого місцеві жителі
ОСОБА_2., ОСОБА_3. , ОСОБА_4. ,
ОСОБА_5., ОСОБА_6., ОСОБА_7.,
ОСОБА_8. , ОСОБА_9., ОСОБА_10. та ОСОБА_11. незаконно отримали
сертифікати на право на земельну частку (пай) на загальну суму 78240 грн., спричинивши цим державі тяжкі наслідки, при цьому вніс в офіційні документи завідомо
неправдиві відомості.

Як у
ході досудового слідства, так і в
судовому засіданні підсудний вину свою визнав повністю, у скоєному розкаявся і пояснив, що з 1972 року він працював у колгоспі
ім. Куйбишева с. Шишківка, а в 1998 році був призначений на посаду
головного інженера та члена правління КСП ім.
Куйбишева, реорганізованого
згодом у СВК „Діброва", а потім -
ПСП «Діброва», засновником якого він
став. За час роботи в КСП ім. Куйбишева
та СВК «Діброва» під час відсутності голови правління всі документи підписував
він. В тому числі, приблизно у 2000 році, він підписав і додатковий список № 4
колгоспників КСП ім. Куйбишева, які начебто працювали в колгоспі на момент
розпаювання земель, хоча це, в основному були учні місцевої школи, які прийшли працювати в господарство.
Додатковий список давав підставу для отримання сертифікатів на право на
земельну частку (пай). Точної дати, коли
він підписував цей документ, він не
пам»ятає. Ніякого зиску від цього він не мав,
керувався лише мотивами, щоб ці
молоді люди, отримавши земельний
пай, мали б зацікавленість залишитись в
селі і працювати в господарстві. Цей

додатковий
список був переданий у земвідділ і всі молоді люди отримали земельні
сертифікати. З чинним законодавством щодо розпаювання земель колишніх колгоспів
він не знайомий, тому й підписав цей
додатковий список. Просить суворо його не карати і не позбавляти волі.

Окрім
повного визнання своєї вини самим підсудним,
його вина підтверджується наступними доказами: державним актом на право
колективної власності на землю КСП ім.
Куйбишева с Шишківка у розмірі 1206 га від 22.08.1995р. (а.с. 6), додатковим списком № 4 колгоспників КСП
ім. Куйбишева на отримання земельних
сертифікатів у кількості 20 осіб (а.с. 7,
61), ксерокопіями сертифікатів на
право на земельну частку (пай) та витягами з трудових книжок вищевказаних 10-ти
осіб та їх поясненнями (а.с. 8-43),
архівною довідкою про те, що в
протоколах загальних зборів та в протоколах засідань правлінь колгоспу ім. Куйбишева (КСП ім. Куйбишева,
СВК «Діброва») с Шишківка
за 1994-2001 роки питання про складення додаткових списків осіб на отримання
земельних сертифікатів не розглядалось (а.с. 58), довідкою Корюківського райземвідділу про
те, що станом на 22.06.2007р.
сертифікати на право на земельну частку (пай) отримали 10 вищевказаних осіб
(а.с. 64), статутами цих господарств
(а.с. 66-81), ксерокопією трудової
книжки підсудного (а.с. 115), копіями
позовних заяв прокурора до суду про припинення права власності на земельну
ділянку та визнання недійсними сертифікатів на право на земельну частку (пай) і
державних актів на право власності на земельну ділянку (а.с. 120-138), показаннями свідків (а.с. 47-57) та іншими
матеріалами справи, які повністю
відповідають вищенаведеним фактичним обставинам.

Таким
чином, підсудний, здійснюючи організаційно-розпорядчі обов»язки
в сільськогосподарському підприємстві,
скоїв зловживання службовим становищем,
тобто умисне, в інтересах третіх
осіб, використання службовою особою
службового становища всупереч інтересам служби,
що спричинило тяжкі наслідки у вигляді заподіяння державі матеріальних
збитків, які більше ніж у 250 разів перевищують
неоподатковуваний мінімум доходів громадян,
а також посадовий підлог, тобто
внесення посадовою особою до офіційних документів завідомо неправдивих
відомостей, інша підробка
документів, складання і видача завідомо
неправдивих документів, що спричинило
тяжкі наслідки, і його Дії вірно
кваліфіковані органом досудового слідства за
ст. ст. 165 ч.2 та 172 ч.2 КК України (в ред. 1960
року).

Призначаючи
підсудному покарання, суд враховує
характер і ступінь тяжкості скоєного злочину,
конкретні обставини його вчинення,
розмір завданих державі збитків,
які на даний час відшкодовані шляхом постановления судом рішень про
визнання недійсними сертифікатів на право на земельну частку (пай), особу підсудного, який раніше не був судимий і не притягувався
ні до адміністративної, ні до
кримінальної відповідальності, вперше
скоїв тяжкий та середньої тяжкості злочини,
працездатний, але ніде не
працює, виключно позитивно
характеризується за місцем свого проживання,
має на своєму утриманні матір похилого віку, відсутність обтяжуючих його вину
обставин, пом"якшуючу його вину
обставину - щире каяття, а також інші
обставини, у зв'язку з чим суд приходить
до висновку, що підсудному слід
призначити мінімальне покарання,
передбачене санкціями обох статей обвинувачення, - у виді позбавлення волі на мінімальні
строки з позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю
також на мінімальні строки, а остаточно
- шляхом поглинення менш суворого покарання
більш суворим, але з урахуванням
всіх вищенаведених фактичних обставин справи суд приходить до висновку, що підсудного слід звільнити від відбування
призначеного йому покарання з випробуванням на іспитовий строк 1 рік та з
покладенням на нього ряду обов'язків на час іспитового строку, бо його виправлення можливе і без ізоляції від
суспільства. Запобіжний захід підсудному за таких обставин слід залишити той же
- підписку про невиїзд.

Речових
доказів та судових витрат по справі немає,
цивільний позов по справі не заявлений.

Керуючись ст.
ст. 323-324 КПК України, суд -

засудив:

Визнати
ОСОБА_1 винним за ст. ст.
165 ч.2, 172 ч.2 КК України
(1960р.) і призначити йому;

за ст.
165 ч.2 КК України (1960р.) - 5 (п"ять) років позбавлення волі з
позбавленням права обіймати організаційно-розпорядчі посади строком на - 1
(один) рік;

за ст.
172 ч.2 КК України (1960р.) - 2 (два) роки позбавлення волі з
позбавленням права обіймати організаційно-розпорядчі посади строком на - 1
(один) рік.

На
підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом
поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно до відбування
засудженому ОСОБА_1 призначити - 5 (п»ять) років позбавлення волі з
позбавленням права обіймати організаційно-розпорядчі посади строком на - 1
(один) рік.

Застосувати ст. 75
КК України і звільнити засудженого ОСОБА_1. від відбування призначеного
покарання з випробуванням на іспитовий строк - 1 (один) рік.

На
підставі ст. 76 КК України зобов"язати засудженого
ОСОБА_1. протягом іспитового строку не виїжджати за межі України на постійне
проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої системи, повідомляти ці органи про зміну місця
проживання чи роботи.

-
Запобіжний захід засудженому ОСОБА_1. до набрання вироком чинності залишити той
же - підписку про невиїзд.

На вирок
суду протягом 15 діб з часу його проголошення може бути подана апеляція.