УХВАЛА

іменем України

29 червня 2010 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Рівненської області у складі

головуючого судді Полюховича О.І., суддів Коробова О.К.,Сачука В.І., з участю

прокурора Клімашевич Н.О. засудженої ОСОБА_1, захисника ОСОБА_2

розглянула у відкритому судовому засіданні кримінальну справу за апеляціями засудженої ОСОБА_1 та її захисника ОСОБА_2 на вирок Млинівського районного суду від 10 грудня 2009 року.

Цим вироком

ОСОБА_1, яка народилася 14 листопада 1982 року, уродженка і жителька м. Луцька Волинської області, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка має малолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, відповідно до ст. 89 КК України судимості не має, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянка України,

засуджена за ч. 2 ст. 121 КК України до позбавлення волі на строк у сім років. Вироком вирішене питання про речові докази.

ОСОБА_1 визнана винною у тому, що 13 лютого 2009 року о 20 годині в будинку ОСОБА_4 в селі Малин Млинівського району Рівненської області перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння ударом ножем в живіт ОСОБА_5 (співмешканцю) умисно заподіяла йому тяжке тілесне ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого. Тілесні ушкодження заподіяла на ґрунті особистих неприязних відносин, які раптово виникли.

В апеляції засуджена просить (т. 2 а.с. 19) вирок змінити, перекваліфікувавши її дії з ч. 2 ст. 121 КК України на ст. 123 КК України, з зміною покарання відповідно до санкції ст.

Справа N 11 -257 2010 р. Категорія : ч.2 ст. 121 КК України

Вирок постановлений одноособово суддею Феськовим П.В. Доповідач Коробов О.К.

123 КК України. При цьому вона посилається на те, що при нанесенні удару ножем потерпілому вона перебувала в стані сильного душевного хвилювання, внаслідок того, що ОСОБА_5 обізвав її повією, а їх сина - байстрюком. При цьому, за її твердженням, вона не усвідомлювала наслідки своїх дій. Заперечує, що була в стані сп'яніння. При цьому пояснює, що випила лише 100 гр. горілки, але „п'яною не була".

Захисник теж в апеляції (т. 2 а.с. 7-10) просить вирок змінити з перекваліфікацією дій засудженої з ч.2 ст. 121 КК України на ст. 123 КК України та із зміною покарання відповідно до санкції ст. 123 КК України.

В судовому засіданні засуджена і її захисник просили змінити вирок без перекваліфікації вчиненого та з пом'якшенням покаранбня із застосуванням ст. 69 КК України.

Засуджена показала також, що поміщення її до слідчого ізолятора привело до передчасного переривання її вагітності. Стверджує, що злочин вона вчинила в стані вагітності, який теж міг вплинути на її емоційний стан під час сварки із співмешканцем.

Заслухавши суддю-доповідача, вищевикладене прохання засудженої та її захисника, думку прокурора про залишення вироку без зміни, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляція підлягає частковому задоволенню.

Доведеність факту заподіяння засудженою ОСОБА_5В тяжкого тілесного ушкодження, від якого настала смерть останнього, час, місце, механізм нанесення ушкодження, тяжкість тілесного ушкодження і причинний зв'язок ушкодження із смертю потерпілого по справі не оспорюються.

Питання перебування ОСОБА_1 під час вчинення злочину в стані сильного душевного хвилювання перевірялось під час судового слідства. При дослідженні судом висновку комплексної судової психолого-психіатричної експертизи встановлено, що за висновком експертів вона під час вчинення інкримінованих їй дій не перебувала в стані, який позбавляв би її можливості усвідомлювати свої дії та керувати ними. Даних про наявність стану фізіологічного афекту експерти не встановили (т. 1 а.с. 152). За клопотанням захисника по справі була призначена повторна стаціонарна комплексна судова психолого-психіатрична експертиза, яка категорично підтвердила, що під час вчинення інкримінованих їй дій ОСОБА_1 не перебувала в стані фізіологічного афекту. В мотивувальній частині акту експертизи викладене обґрунтування кінцевих висновків (т. 1 а.с. 228-229). Наукова обґрунтованість і умотивованість експертизи сумнівів у суду не викликала. Сторони по справі при дослідженні висновку повторної експертизи та під час судових дебатів жодних заперечень щодо її висновків не висловлювали, клопотань з приводу оголошеного висновку не заявляли, в апеляціях доводів, які могли б викликати сумнів в обґрунтованості висновків експертів не виклали.

Необхідною умовою застосування ст. 123 КК України є раптовість як сильного душевного хвилювання так і умислу заподіяти тілесне ушкодження, однак із показань засудженої та свідків вбачається, що спір між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 про батьківство їх сина проходив тривалий час. ОСОБА_5 вдарив ОСОБА_1 (за її показаннями) кулаком в обличчя за те, що „дитина не його, а його вітчима" (т. 2 а.с. 237) . Про подальші події ОСОБА_1 пояснила наступне: „ОСОБА_5 вдарив мене кулаком в обличчя і хвилин через 20-ть я його вдарила ножем." Отже раптовість виникнення душевного хвилювання і умислу на нанесення удару ножем відсутня. Душевного хвилювання з медичного погляду - це стан фізіологічного афекту. Наявність фізіологічного афекту в досліджуваній ситуації (під час вчинення злочину ОСОБА_1В.) категорично заперечена висновками двох проведених по справі комплексних експертиз. Підстав піддавати сумніву їх висновки колегія суддів не вбачає сторони доводів про наявність таких підстав не навели.

За вказаних обставин підстав для задоволення прохання апеляцій про перекваліфікацію дій засудженої на ст. 123 КК України колегія суддів не вбачає.

Не заслуговує на увагу і твердження засудженої про те, що вона не була в стані сп'яніння після виживання горілки. У даному випадку суб'єктивне тлумачення стану сп'яніння засудженою не узгоджується із загальноприйнятим.

Разом з тим суд при постановленні вироку незаконно врахував як обставину, що обтяжує покарання те, що ОСОБА_1 має погашені судимості і лише частково визнала себе винною.

Твердження суду у вироку про те, що ОСОБА_1 негативно характеризується і врахування цієї обставини судом при призначенні покарання не ґрунтується на наведених судом у вироку доказах. Дослідження особи підсудної орган досудового слідства і, прокурор і суд обмежили оголошенням так званої „характеристики" підписаної директором ЖКП № 11 міста Луцька ОСОБА_6 (т. а.с. 147, 245). Вказаний документ лише підтверджує факт проживання ОСОБА_1 за певною адресою і відсутність скарги на неї до ЖКП від сусідів.

Зважаючи на вказане колегія суддів вважає за необхідне виключити із мотивувальної частини вироку такі обґрунтування розміру призначеного покарання як „раніше двічі притягалась до кримінальної відповідальності," „негативно характеризується", „часткове визнання вини".

За показаннями потерпілої ОСОБА_4 її син ОСОБА_5 в той вечір 13 лютого 2009 року дуже ображав ОСОБА_1 Колегія суддів вважає, що образлива, неправомірна та провокуюча поведінка ОСОБА_5 мала віктимний характер і теж має бути врахована як обставина, що пом'якшує покарання. За показаннями потерпілої ОСОБА_4 її син ОСОБА_5В відмовився їхати до лікарні саме тому, що не хотів спричинити негативні наслідки для ОСОБА_1 і не мав до останньої претензій за вчинене.

Поведінка ОСОБА_1 після нанесення удару (спроба надання медичної допомоги, виклик медпрацівника) теж свідчить про її швидке каяття, раптовість і необдуманість умислу, а тому має розцінюватись як пом'якшуюча обставина.

З урахуванням вказаних пом'якшуючих обставин та викладених у вироку пом'якшуючих обставин (стан здоров'я, наявність на утриманні малолітньої дитини), враховуючи виключення із вироку посилань на погашені судимості, часткове визнання вини і не підкріплену доказами загальну негативну характеристику особи колегія суддів вважає за можливе застосувати ст. 69 КК України і призначити покарання нижче від найнижчої межі за санкцією ч.2 ст. 121 КК України.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 365, 366 КПК України, колегія суддів

ухвалила

Апеляцію засудженої ОСОБА_1 та її захисника ОСОБА_2 на вирок Млинівського районного суду від 10 грудня 2009 року задовольнити частково.

Вирок Млинівського районного суду від 10 грудня 2009 року щодо ОСОБА_1 змінити.

Виключити з мотивувальної частини вироку такі доводи на обгрунтування розміру призначеного покарання як: „раніше двічі притягалась до кримінальної відповідальності"; „негативно характеризується"; „часткове визнання вини".

Пом'якшити призначене засудженій покарання і вважати ОСОБА_1 засудженою вироком Млинівського районного суду від 10 грудня 2009 року за ч. 2 ст. 121 КК України, із застосування ч. 1 ст. 69 КК України , до позбавлення волі на строк у три роки.

В решті вирок щодо ОСОБА_1В залишити без зміни.

Судді