Справа № 642/595/15-к
Провадження 1кп/642/173/15
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 люте 2015 року Ленінський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

за участю:

секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду обвинувальний акт у кримінальному провадженні відносно:

ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в смт. Кіровське Дніпропетровського району Дніпропетровської області, українця, громадянина України, неодруженого, з середньою освітою, раніше не судимого, військовослужбовця за контрактом військової частини НОМЕР_1 , старшого стрільця 2 відділення 2 патрульного взводу 3 патрульної роти 2 патрульного батальйону, старшого солдата, призваного на військову службу 20 квітня 2012 року ІНФОРМАЦІЯ_2 , який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1
підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України,

з участю сторони кримінального провадження:

- обвинувачення військового прокурора Харківського гарнізону полковника юстиції ОСОБА_3

встановив:
10 серпня 2014 року, старший солдат ОСОБА_4 , отримавши наказ вибувати у постійне місце дислокації військової частини НОМЕР_1 у АДРЕСА_1 , перебуваючи у спеціальному автомобілі БТР-4Е бортовий номер НОМЕР_2 , який на той час знаходився у м. Дебальцево Донецької області, поклав у свої особисті речі знайдені ним раніше бойові припаси гранати РГД-5 у кількості 5 од. із запалами УЗРГМ-2 у кількості 4 шт. та запалом УЗРГМ у кількості 1 шт. та патрони калібру 7,62 мм. у кількості 45 шт., та продовжуючи свій злочинний намір таємно, незаконно, без передбаченого дозволу в цей же день незаконно транспортував їх військовими транспортними засобами у м. Харків до станції метро «Площа повстання» та в подальшому потягом зі станції метро «Площа повстання» до станції метро «Південний вокзал», звідки прибув до залу очікування залізничного вокзалу «Харків Пассажирський».
У подальшому, 10 серпня 2014 близько 17 години 40 хвилин працівниками міліції у залі очікування залізничного вокзалу «Харків-Пасажирський», розташованого за адресою: м. Харків, Привокзальна площа, 1, у старшого солдата ОСОБА_4 були виявлені гранати РГД-5 у кількості 5 од. із запалами УЗРГМ-2 у кількості 4 шт. та запалом УЗРГМ у кількості 1 шт. та патрони калібру 7,62 мм. у кількості 45 шт., які останній носив при собі без передбаченого законом дозволу.
Своїми діями ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст. 263 КК України, тобто носіння, зберігання, придбання бойових припасів без передбаченого законом дозволу.

12 лютого 2015 р. між обвинуваченим ОСОБА_4 та прокурором ОСОБА_3 укладена угода про визнання винуватості у відповідності до вимог ст. 473 КПК України. Згідно даної угоди ОСОБА_4 визнає свою вину у скоєнні вищевказаного кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 263 КК України, обвинувачений ОСОБА_4 та прокурор дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 1 ст. 263 КК України, істотних для даного кримінального провадження обставин. Також сторони дійшли згоди щодо покарання, яке має понести обвинувачений, а саме відповідно до ч. 1 ст. 263 КК України на підставі ст. 69 КК України у виді одного року позбавлення волі. На підставі ст. 58 КК України замість покарання у виді одного року позбавлення волі призначити службове обмеження строком на один рік із відрахуванням у дохід держави десяти відсотків із суми грошового забезпечення ОСОБА_4 . Крім цього даною угодою встановлені відомості щодо розуміння сторонами угоди наслідків її укладання та затвердження зазначеної угоди.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 повністю визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення та пояснив, що саме він скоїв зазначене правопорушення, у вчиненому щиро розкаюється. Також пояснив суду, що угоду він укладав добровільно і наслідки укладання і затвердження зазначеної угоди для нього зрозумілі. Просив затвердити зазначену угоду.

Прокурор просив затвердити угоду.

Суд, заслухавши думку прокурора, обвинуваченого, приходить до наступного:

Відповідно до ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та обвинуваченим про визнання винуватості.

Згідно ч. 4 ст. 469 КПК України, угода про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладання угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні, в якому бере участь потерпілий, не допускається.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 обвинувачується та визнає вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, який згідно зі ст. 12 КК України є злочином невеликої тяжкості.

Міра покарання, погоджена сторонами угоди, відповідає санкції ч. 1 ст. 263 КК України.

При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений ОСОБА_4 цілком розуміє права визначені абзацами 1, 4 п. 1 ч. 4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені п. 1 ч. 1 та ч. 2 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.

В судовому засіданні встановлено, що дана угода відповідає вимогам Кримінального процесуального кодексу України та може бути затверджена і на підставі цієї угоди може бути ухвалений вирок, оскільки умови угоди не суперечать його вимогам, правова кваліфікація кримінального правопорушення вірна, умови угоди відповідають інтересам суспільства, не порушують права, свободи та інтереси сторін, укладення угоди було добровільним, очевидна можливість виконання підозрюваним взятих на себе зобов`язань, не відсутні фактичні підстави для визнання винуватості. Крім того судом береться до уваги те, що узгоджені сторонами вид і міра покарання є такими, що відповідають ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Також судом встановлено, що зміст, умови та порядок укладення угоди про примирення відповідають вимогам ст.ст. 469, 472 КПК України, міра покарання, узгоджена обвинуваченим та прокурором, визначена у межах санкції ч. 1 ст. 263 КК України, а тому не суперечить інтересам суспільства. Підстав для відмови в затвердженні угоди про визнання винуватості, передбачених ч.7 ст.474 КПК України, не встановлено.

За таких обставин, виходячи з позиції обвинуваченого, висловленої в судовому засіданні щодо погодження із призначенням узгодженої сторонами міри покарання, позиції прокурора, суд дійшов до висновку про наявність підстав для затвердження угоди про визнання винуватості від 12 лютого 2015 року, укладеної між обвинуваченим та прокурором по справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 475 КПК України якщо суд переконається, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду і призначає узгоджену сторонами міру покарання.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_4 в ході досудового розслідування не обирався.

Долю речових доказів суд вирішує згідно зі ст. 100 КПК України.

Керуючись ст. ст. 373, 374 КПК України, суд, -

ухвалив:
затвердити угоду про визнання винуватості між обвинуваченим ОСОБА_4 та військовим прокурором Харківського гарнізону підполковником юстиції ОСОБА_3 , укладену 12 лютого 2015 року.

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України та призначити узгоджене сторонами покарання на підставі ст. 69 КК України у виді 1 (одного) року позбавлення волі. На підставі ст. 58 КК України замінити покарання у виді 1 року позбавлення призначити службове обмеження строком на 1 (один) рік із відрахуванням у дохід держави 10% (десяти відсотків) із суми грошового забезпечення ОСОБА_4 .

Речові докази по справі -знищіти.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити засудженому та прокурору.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст.394 КПК України до апеляційного суду Харківської області через Ленінський районний суд м. Харкова протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку на подачу апеляційної скарги за відсутності такої скарги, а при оскарженні вироку - після постановлення ухвали апеляційним судом.

Головуючий: