Справа №1-340/06
ВИРОК

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

12 січня 2007 року Бердичівський міськрайонний суд
Житомирської області у складі: головуючого-судді Заїки Г.М., при
секретарі Левченко Н.В., з участю прокурора Дубцова О.В., розглянувши у
відкритому судовому засіданні в залі суду м. Бердичева кримінальну справу
по обвинуваченню:

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м. Бердичева, білоруса, громадянина України, неодруженого, з
середньою спеціальною освітою, раніше несудимого,
працюючого ІНФОРМАЦІЯ_2, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1,- за ст. 187 ч. 2 КК України;

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженця м. Самбір
Львівської області, росіянина, громадянина України з середньою освітою, неодруженого, раніше несудимого, працюючого ІНФОРМАЦІЯ_4,
проживаючого за адресою:АДРЕСА_2 за ст. 187 ч.2 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

16 квітня 2006 року близько 3 години 30 хвилин ОСОБА_1, за попередньою змовою з ОСОБА_2, діючи групою осіб, з метою заволодіння
чужим майном, перебуваючи на вул. Красіна в м.
Бердичеві, підбігли до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 і здійснили на них напад, при
цьому застосували фізичне насильство, яке є небезпечним
для життя та здоров»я потерпілих в момент заподіяння. Так, ОСОБА_2 підбіг до ОСОБА_3, а ОСОБА_1 до ОСОБА_4, та
здавлюючи шию рукою, зігнутою у
лікті, завдаючи фізичного болю , повалили їх на землю. Після цього, ОСОБА_2 почав виривати з рук ОСОБА_3 жіночу сумочку з
речами, а ОСОБА_1, поваливши на землю ОСОБА_4, притримував її. Побачивши, що
ОСОБА_2 не може вирвати ОСОБА_3 сумочку,
ОСОБА_1 залишив ОСОБА_4 і підбіг доОСОБА_2 та, шляхом ривка,
допоміг йому вирвати сумочку. В цей час, до них підбігла ОСОБА_4 та почала відтягувати ОСОБА_1 в сторону, але він, схопивши
її руками за голову, повалив на землю та вдарив
один раз головою об асфальт. Після цього, ОСОБА_1 разом з ОСОБА_2 відкрито
заволоділи належною ОСОБА_3жіночою сумочкою, вартістю 60 грн.
та речами, які знаходились в ній, а саме: жіночим гаманцем, вартістю 121 грн., в якому знаходились гроші в сумі 1 грн., банківською карткою « Аваль» вартістю 20 грн., на рахунку якої було 3 грн. 04 коп., мобільним телефоном « Моторола С-115», вартістю 280 грн. зі стартовим пакетом « Київстар Діджус», вартістю 50 грн., на рахунку якого було 5 грн., пляшечкою йогурту, вартістю 3 грн. 80 коп., чим заподіяли їй матеріальну шкоду на
суму 543,84
грн., та належнимОСОБА_4 мобільним телефоном « Нокіа 3510-А» вартістю 300 грн. зі стартовим пакетом « Київстар
Діджус» вартістю 50 грн., на рахунку якого було 6 грн., чим заподіяли їм
матеріальну шкоду на суму 356 грн., і з місця скоєння злочину зникли.

Допитаний в ході судового слідства ОСОБА_1 вину свою в скоєнні злочину визнав повністю і по суті обвинувачення пояснив, що 16 квітня 2006 року, близько 3 години, разом з ОСОБА_2 вони поверталися з кафе » Молодіжне» і йшли на «Червону гору». Проходячи біля фабрики « Рукавичка», вони побачили, що на зустріч їм йшли дві дівчини. ОСОБА_2 запропонував забрати в них сумочки. Коли дівчата
порівнялись з ними, вони розвернулись і пішли за ними. Біля
мосту, розташованого по вул. Красіна, вони наздогнали дівчат. ОСОБА_1 напав наОСОБА_4, яка була без сумочки. Він ззаду схопив її за шию, зробив крок назад і поклав на землю. Потім
відійшов в сторону. ОСОБА_2 напав на ОСОБА_3. Яким чином він це
зробив, ОСОБА_1 не бачив. Він спостерігав,

як ОСОБА_2
виривав сумочку. В цей час, ОСОБА_4 встала. ОСОБА_1 знову підійшов до неї і, таким самим чином поклав на землю, щоб вона не
заважала ОСОБА_2 виривати сумочку. Після цього, вони побігли
до «Вічного вогню». Там вони забігли у двір і подивились, що є в сумці. Там були речі, які перераховані в обвинувальному
висновку, а саме: два телефони, гаманець,
банківська карточка. Телефони вони забрали, а усе інше
викинули. Коли їх переслідували працівники міліції, телефони вони викинули.
Перед потерпілими вони вибачились і відшкодували збитки.
Навіщо він взяв ті телефони, ОСОБА_1 пояснити не може. Про те, що потерпіла вагітна, він не чув і її вагітність
не бачив. В скоєному розкаявся.

ОСОБА_2, будучи допитаним в ході судового слідства, пояснив, що 16 квітня 2006 року, близько 3 години, разом з ОСОБА_1 вони повертались з кафе. По
дорозі побачили двох дівчат. ОСОБА_1
запропонував забрати сумки. Вони пішли за дівчатами і напали на них. Він підбіг до ОСОБА_3, а ОСОБА_1 до ОСОБА_4. ОСОБА_2 взяв
потерпілу рукою за шию і поклав її на землю.
Потім взяв сумочку і вирвав з рук потерпілої. При цьому йому допомагав ОСОБА_1. Усе це відбувалось дуже швидко. Коли він вирвав
сумочку, то одна з потерпілих крикнула, що
вагітна, однак вагітності він не бачив. Після цього вони побігли. По дорозі були затримані працівниками міліції. Ударів потерпілій
він не наносив. Збитки відшкодував. В скоєному розкаявся.

Крім визнання своєї вини, вина підсудних підтверджується матеріалами
справи, а саме:

показами потерпілої ОСОБА_4 яка пояснила, що з підсудними вона не знайома. ОСОБА_3, її сестра. Стосунки добрі. 16 квітня 2006 року вони поверталися додому від товариша. Біля «Вічного вогню» побачили, що за ними
йшли два хлопця. Коло мосту по вул. Красіна
вони на них напали. ОСОБА_1 рукою схопив її за горло, зажав горло, і різко
кинув її на землю. Після чого її покинув і побіг до ОСОБА_2, де разом з ними почав виривати у сестри сумочку. Сестра
лежала на землі і сумку не віддавала. ОСОБА_4 підбігла до них і стала відтягувати ОСОБА_1. У відповідь на це, ОСОБА_1 повалив її і вдарив головою об асфальт.
Після цього, вони вирвали сумочку і почали тікати. З того
моменту, як вони забрали сумочку, потерпілі кричали, що сестра вагітна. Вона
побігла за підсудними, щоб подивитися куди вони втікають, а сестра пішла на прохідну швейної фабрики і викликала працівників
міліції. Підсудні усе їм повернули і відшкодували моральну шкоду;

показами потерпілої ОСОБА_3 яка пояснила, що з підсудними стосунків ніяких немає. З Сестрою стосунки добрі. 15 квітня 2006 року до них прийшов товариш і запросив в гості. 16 квітня 2006 року, біля 3 години 30 хвилин, вони поверталися додому і по дорозі побачили, що за ними йшли підсудні. Вона почула
позаду тупіт і не встигла обернутися, як ОСОБА_2 схватив її
за шию рукою, зігнутою у лікті, від чого вона відчула біль. Потім він повалив її на землю. Руки в неї були в кишені і він не міг
вирвати сумочку. Що було з сестрою, вона не бачила.
Вона пам»ятає, що ОСОБА_1 допомагав виривати сумочку. Коли підсудні виривали сумочку, то вона кричала, що вагітна і що в
сумці нічого немає. Подія злочину відбувалася
протягом 5 хвилин. їй відшкодовано матеріальну
та моральну шкоду. Покарання підсудним вона покладає
на розсуд суду;

показами свідка ОСОБА_7 який пояснив, що він працює в Державній службі охорони. Зі сторонами ніяких стосунків в нього немає. В
ту ніч він був на чергуванні і отримав повідомлення про злочин
відносно двох дівчат. Вони виїхали до швейної фабрики, де дівчата їм розповіли, що в них забрали сумочку і, що одна з них вагітна.
Також показали, в якому напрямку зникли підсудні.
Він побіг пішки, а напарник на автомобілі. На міському пляжі вони
затримали підсудних;

Свідки ОСОБА_8,ОСОБА_9, та ОСОБА_10 дали аналогічні покази, щодо
обставин затримання підсудних.

Крім показів потерпілих та свідків
вина підсудних підтверджується:

протоколом огляду місця події від 16 квітня 2006 року, відповідно до якого було оглянуто частину земельної ділянки біля будинку №14 по вул. Свердлова в м. Бердичеві та

виявлено
банківську картку, гаманець та жіночу сумочку, належні ОСОБА_3( а. с. 4-5);

протоколом огляду місця події від 16 квітня 2006 року, відповідно до якого було оглянуто частину земельної ділянки по вул. Боровського в м. Бердичеві, де в
траві, навпроти будинку №255, було виявлено та
вилучено мобільний телефон « Моторола С-115 «, належний ОСОБА_3, а навпроти будинку №9 по вул. Рибній в м. Бердичеві було виявлено та вилучено мобільний телефон « Нокіа 35100» , належнийОСОБА_4 (а. с. 6-8);

протоколом очної ставки від 21 квітня 2006 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1, в ході якої потерпіла викриває ОСОБА_1. в злочинних діях ( а. с. 97 );

протоколом очної ставки від 21 квітня 2006 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2, в ході якої потерпіла викриваєОСОБА_2 в злочинних діях ( а. с. 98
);

протоколом очної ставки від 21 квітня 2006 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_1, в ході якої потерпіла викриває ОСОБА_1. в злочинних діях ( а. с. 96 );

протоколом очної ставки від 21 квітня 2006 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2, в ході якої потерпіла викриваєОСОБА_2 в злочинних діях ( а. с. 99
);

протоколом виїмки від 20 квітня 2006 року, відповідно до якого у потерпілої
ОСОБА_3 було вилучено куртку, в якій вона була одягнена під час вчинення відносно
неї злочину, і на якій є сліди пошкодження (а. с. 101);

протоколом огляду речових доказів від 6 травня 2006 року, відповідно до
якого було оглянуто жіночу куртку, банківську
картку, жіночий гаманець, сумочку та мобільні телефони « Моторола С-115» та Нокіа-35101», належні потерпілим (а. с. 102);

висновком судово-товарознавчої експертизи №30 від 20 квітня 2006 року, відповідно до якого було
встановлено вартість викрадених у потерпілих речей (а. с. 111);

висновком судово-медичної експертизи №133 від 12 травня 2006 року, відповідно до якого у ОСОБА_3 виявлено тілесні ушкодження у вигляді
подряпин на дистальній фаланзі правої кісті, які відносяться до легких тілесних
ушкоджень без розладу здоров»я ( а. с 119);

довідкою НОМЕР_1, відповідно до якої на банківській
картці ОСОБА_3 станом на 3 годину 30 хвилин 16 квітня 2006 року була доступна сума в розмірі 3 грн. 04 коп. (а. с 32).

Суд знаходить вину ОСОБА_1. в скоєнні нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаному з насильством, небезпечним для життя
чи здоров»я особи, яка зазнала нападу, вчиненого за попередньою
змовою групою осіб, тобто в скоєнні злочину, передбаченого
ст. 187 ч.2 КК
України, повністю доведеною.

ВинуОСОБА_2 в скоєнні нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаному з насильством, небезпечним для життя чи здоров»я особи,
яка зазнала нападу, вчиненого за попередньою змовою групою осіб,
тобто в скоєнні злочину, передбаченого ст. 187 ч.2 КК України, повністю доведеною.

Призначаючи покарання підсудним, суд в першу чергу враховує, що розбій є найбільш небезпечним серед злочинів проти власності,
оскільки посягає не тільки на власність, а і на життя та здоров»я потерпілого.

Призначаючи міру покарання підсудному ОСОБА_1, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину - злочин відноситься до категорії тяжких, особу винного, який характеризується
позитивно, раніше несудимий.

Призначаючи міру покарання підсудному ОСОБА_2, суд також враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину - злочин відноситься до категорії тяжких, особу винного, який характеризується
позитивно, раніше не судимий.

Обставинами, що
відповідно до ст. 66 КК
України пом»якшують покарання

підсудним
ОСОБА_1 та ОСОБА_2, суд визнає щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, а також добровільне відшкодування
завданого збитку.

Відповідно до п.7 ст. 67 КК України, вчинення злочину щодо
жінки, яка завідомо для винного перебувала в стані
вагітності, як обтяжуючу обставину, слід враховувати в тому випадку, коли
доведено, що винний був вірогідно обізнаний, тобто, завідомо знав про такий стан потерпілої. В ході судового слідства встановлено, що
потерпілі повідомили про вагітність ОСОБА_3 тільки після
того, як підсудні вирвали в неї сумочку, тобто в даному випадку така обтяжуюча обставина відсутня, а тому суд, виключає її з
обвинувачення ОСОБА_1. таОСОБА_2

На підставі наведеного, суд приходить до висновку, що покарання підсудному ОСОБА_1 має бути лише у вигляді позбавлення волі з
конфіскацією майна, що є необхідним не тільки до його
виправлення, а й попередження нових злочинів. Проте, наявність декількох обставин, що пом»якшують покарання підсудному та
істотно знижують ступінь тяжкості вчинення злочину, а
саме: щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування завданого збитку, з урахуванням особи
винного, який характеризується позитивно, раніше
не судимий, суд вважає можливим застосувати до нього ст. 69 ч.І КК України та призначити підсудному основне покарання нижче від
найнижчої межі, встановленої санкцією ст. 187 ч.2 КК України.

На підставі наведеного, суд приходить до висновку, що покарання підсудному
ОСОБА_2 має бути лише у вигляді позбавлення волі з конфіскацією майна, що є необхідним не тільки для його виправлення, а й
попередження нових злочинів. Проте, наявність
декількох обставин, що пом»якшують покарання підсудному та істотно знижують ступінь тяжкості вчинення злочину, а саме: щире каяття та
активне сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування
завданого збитку, з урахуванням особи винного, який характеризується позитивно, раніше не судимий, суд вважає можливим
застосувати до нього ст. 69 ч.І КК України та призначити
підсудному основне покарання нижче від найнижчої межі,
встановленої санкцією ст. 187 ч.2 КК України.

Цивільний позов по справі не
заявлений, судових витрат немає.

Враховуючи, що підсудні працюють та мають постійне місце проживання, суд
вважає за можливе, до вступу вироку в
законну силу, не змінювати відносно них міру запобіжного заходу.

Керуючись ст. ст. 323, 324 КПК України, суд ,-

ЗАСУДИВ:

ОСОБА_1 ст.ст. 187 ч.2, 69 ч.І КК України на 4 роки позбавлення волі
з конфіскацією майна.

ОСОБА_2 ст.ст. 187 ч.2, 69 ч.І КК України на 4 роки позбавлення волі
з конфіскацією майна.

В строк покарання засудженим ОСОБА_1 та ОСОБА_2 врахувати час перебування
їх під вартою з 20 по 22 квітня 2006 року.

До вступу вироку
в законну силу міру запобіжного заходу засудженим не змінювати, залишити
підписку про невиїзд.

Речові докази по справі, які знаходяться на зберіганні у потерпілих ОСОБА_3 та
ОСОБА_4, залишити потерпілим.

На вирок може бути подано апеляцію до апеляційного суду Житомирської
області через Бердичівський міськрайонний
суд протягом 15 діб з моменту проголошення, а засудженим, який перебуває під вартою, - в той же строк з моменту вручення йому копії вироку.