ВИЩИЙ СПЕЦІАЛІЗОВАНИЙ СУД УКРАЇНИ
З РОЗГЛЯДУ ЦИВІЛЬНИХ І КРИМІНАЛЬНИХ СПРАВ
УХВАЛАІ ЕНЕМ УКРАЇНИ
29 квітня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ:

головуючого - судді ОСОБА_12,

суддів: ОСОБА_13, ОСОБА_14,

за участю прокурора ОСОБА_15,

захисника ОСОБА_1,

розглянувши у судовому засіданні кримінальну справу за касаційною скаргою прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, на вирок Пологівського районного суду Запорізької області від 05 червня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 03 вересня 2014 року,

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Пологівського районного суду Запорізької області від 05 червня 2014 року

ОСОБА_2,

ІНФОРМАЦІЯ_1,

громадянина України, раніше не судимого,

у пред'явленому обвинуваченні за ч. 1 ст. 115 КК України визнано невинуватим та виправдано за недоведеністю обвинувачення.

Органами досудового слідства ОСОБА_2 обвинувачувався у тому, що він 07 липня 2007 року, приблизно у період часу з 2-ої год. 00 хв. до 3-ої год. 00 хв., знаходячись у квартирі АДРЕСА_1, де між ним та потерпілою ОСОБА_3 на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин відбулась сварка, під час якої ОСОБА_2 вирішив її вбити. Реалізуючи злочинний намір на вбивство, ОСОБА_2, знаходячись у жилій кімнаті вказаної квартири, здавив руками шию потерпілої, заподіявши тим самим перелом під'язичної кістки, численні садна на кожних покровах нижньою третини обличчя та шиї, що ускладнилось механічної асфіксією, яка спричинила смерть ОСОБА_3

Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 03 вересня 2014 року вирок суду від 05 червня 2014 року щодо виправданого ОСОБА_2 залишено без зміни.

У касаційній скарзі прокурор порушує питання про скасування судових рішень, постановлених щодо ОСОБА_2, із направленням матеріалів справи на нове розслідування. Обґрунтував невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи, неповнотою досудового слідства, що не усунута та не може бути усунута під час проведення слідства судом. Вказав на наявність істотних протиріч між даними, що містяться у протоколі огляду місця події від 07 липня 2007 року, допитів потерпілої ОСОБА_4, свідка ОСОБА_5 та у протоколі відтворення обстановки і обставин події. Зазначив, що залишилось нез'ясованим ким залишені інші відбитки пальців, що вилучені з помешкання потерпілої, та що мали б бути допитані й інші експерти, зокрема щодо питання піднігтьового вмісту пальців ОСОБА_2 Стверджує, що залишилось невстановленим спричинення потерпілій крововиливу в скроневу ділянку. Наголосив на безпідставності врахування судами застосування до виправданого недозволених методів ведення слідства, оскільки з даного питання слідчим ще не прийнято рішення та триває слідство.

На касаційну скаргу потерпіла ОСОБА_4, виправданий ОСОБА_2, захисники ОСОБА_1 та ОСОБА_6 подали заперечення, в яких наводять доводи щодо законності і обґрунтованості судових рішень, просять залишити касаційну скаргу без задоволення, а вирок суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду - без зміни.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, яка підтримала касаційну скаргу, пояснення захисника, який заперечував проти задоволення касаційної скарги, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи, наведені у скарзі, колегія суддів дійшла висновку про залишення без задоволення касаційної скарги прокурора з таких підстав.

Посилання у касаційній скарзі прокурора про безпідставне виправдання ОСОБА_2 є необґрунтованими.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 327 КПК України 1960 року виправдувальний вирок постановляється у випадках, коли не встановлено події злочину, коли в діянні підсудного немає складу злочину, а також коли не доведено участі підсудного у вчиненні злочину.

За змістом ч. 3 ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях.

Вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_2 ухвалений з дотриманням вимог ст.ст. 323, 324 КПК України 1960 року.

При цьому, як вбачається із змісту касаційної скарги прокурора, останній фактично посилається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та вказує на неповноту та однобічність досудового і судового слідства, тоді як перевірка цих обставин до повноважень касаційного суду законом не віднесена.

Докази винуватості ОСОБА_2, на які посилалися органи досудового слідства, перевірені судом та згідно зі ст.ст. 65, 67 КПК України 1960 року належним чином оцінені з точки зору їх допустимості, належності, достовірності та достатності.

Суд першої інстанції, з яким погодився й суд апеляційної інстанції, оцінивши та проаналізувавши докази у справі, зокрема показання потерпілої ОСОБА_4, свідків, дійшов правильного висновку, що вони не є достатніми доказами причетності ОСОБА_2 до вбивства ОСОБА_3, так як прямо не вказують на нього як на особу, що вчинила вбивство, лише підтверджують факт перебування у помешканні потерпілої, чого він і не заперечував. Не підтверджують винуватість й дані, що містяться у протоколі допиту в якості підозрюваного від 08 липня 2007 року, у протоколі відтворення обстановки і обставин події від 08 липня 2007 року, що проведені з участю юриста ОСОБА_11, який не мав на той час повноважень на здійснення захисту підозрюваного, тобто проведені із порушенням права на захист. Судом враховані й висновки проведеної судово-цитологічної експертизи № 199 від 19 липня 2007 року щодо дослідження піднігтьового вмісту та пояснення надані з цього приводу у судовому засіданні експертом ОСОБА_7, оскільки за наявності виявлених при дослідженні трупа слідів боротьби, піднігтьовий вміст мав би містити інші, більш глибокі шари епідермісу з домішкою крові, чого виявлено не було. Стороною обвинувачення не були й спростовані твердження виправданого ОСОБА_2 про час залишення квартири потерпілої за годину до вчинення її вбивства. Крім того, речові докази, що долучені до матеріалів справи не несуть на собі слідів злочину та не можуть підтвердити причетність ОСОБА_2 до вбивства.

Перегляд вироку суду в апеляційному порядку здійснювався відповідно до вимог кримінально-процесуального закону, в межах апеляційних вимог прокурора, що аналогічні доводам, наведеним ним у касаційній скарзі, та які були ретельно перевірені судом апеляційної інстанції, який проаналізував їх повною мірою, дав на них вичерпну відповідь, зазначивши в ухвалі достатні підстави, через які визнав їх необґрунтованими. Ухвала суду апеляційної інстанції відповідає вимогам ст. 377 КПК України 1960 року.

Колегія суддів вважає немотивованими твердження касаційної скарги щодо наявних суперечностей у протоколі огляду місця події з показаннями потерпілої ОСОБА_4, свідків ОСОБА_5, ОСОБА_8 щодо розташування трупу, оскільки вони узгоджуються між собою про розташування трупу паралельно дверям кімнати.

Не погоджується колегія суддів і з доводами касаційної скарги прокурора як на підставу скасування виправдувального вироку та ухвали апеляційного суду із направленням матеріалів на нове розслідування через невстановлення органом досудового слідства інших осіб, відбитки пальців яких вилученні з помешкання потерпілої, та причини виявлення крововиливів у скроневу ділянку голову потерпілої, оскільки вказані обставини не впливають на законність та обґрунтованість постановлених судових рішень щодо виправданого ОСОБА_2

При цьому, це вже є другий виправдувальний вирок, постановлений щодо ОСОБА_2 Тим більше, після скасування попереднього виправдувального вироку ухвалою апеляційного суду, суд першої інстанції, постановивши цей вирок із дотриманням вимог ст. 375 КПК України 1960 року, дійшов такого ж висновку про недоведеність пред'явленого обвинуваченню за ч. 1 ст. 115 КК України.

Колегія суддів не погоджується й з доводами касаційної скарги прокурора в частині безпідставного посилання у судових рішеннях щодо ОСОБА_2 на застосування до нього недозволених методів ведення слідства, оскільки слідчим з цього приводу не прийнято рішення та триває слідство.

Статтею 29 Конституції України передбачено право кожної людини на свободу та особисту недоторканність і зазначено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановленому законом.

Указані гарантії права на свободу та особисту недоторканість, які передбачені ст. 29 Конституції України, поєднуються з такими ж положеннями ст. 3 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини 1950 року, ратифікованої 17 липня 1997 року Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини 1950 року», Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції.

Так, виправданий ОСОБА_2 неодноразово наголошував на тому, що був змушений зізнатися у вчиненні злочину внаслідок застосування до нього недозволених методів ведення слідства. Органами досудового слідства від ОСОБА_2 отримано дві явки з повинною - 08 липня 2007 року, а потім ще 25 липня 2007 року (вже після порушення кримінальної справи щодо нього).

Як встановлено судами, ОСОБА_2 фактично був затриманий працівниками міліції фактично 07 липня 2007 року, тоді як його затримання було оформлено - 08 липня 2007 року. Того ж дня, 07 липня 2007 року, слідчим було направлено ОСОБА_2 для проведення судово-медичної експертизи, за висновками якої на його тілі не зафіксовано будь-яких тілесних ушкоджень (том 1 а.с. 86-87). В подальшому, будучи затриманим та таким, що не залишав приміщення райвідділу, 10 липня 2007 року потворно був направлено слідчим для проведення судово-медичної експертизи, за висновками якої, ОСОБА_2 він мав тілесні ушкодження - численні крововиливи правого плеча та правої половини грудної клітини, які утворились внаслідок заподіяння тупими предметами з обмеженою травмуючою поверхнею, давність спричинення яких встановлена як за три-п'ять діб до обстеження (том 1 а.с. 132).

Отже, застосування до виправданого ОСОБА_2 під час досудового слідства недозволених методів ведення слідства є встановленим судами фактом і не може бути спростований жодним чином, навіть через проведення численних перевірок, що тривають з 2007 року та шляхом досудового розслідування, під час якого, за доводами касаційної скарги прокурора, ці обставини підлягають додатковій перевірці, на що звертав Європейський суд з прав людини у справах «Вергельський проти України» (п. 97 рішення від 12 березня 2009 року), «Яременко проти України» (п. 57 рішення від 12 червня 2008 року). Тому зазначені доводи касаційної скарги прокурора колегія суддів визнає необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Враховуючи, що кримінальний закон застосовано правильно, істотних порушень вимог кримінально-процесуального закону не встановлено, касаційна скарга прокурора задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 394-396 КПК України 1960 року та пунктом 15 розділу ХІ Перехідних положень КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Вирок Пологівського районного суду Запорізької області від 05 червня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 03 вересня 2014 року щодо ОСОБА_2 залишити без зміни, а касаційну скаргу прокурора - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_12 ОСОБА_13 ОСОБА_14