У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Верховного Суду України у складі:

головуючого

Верещак В.М.,

суддів

Гошовської Т.В., Пошви Б.М.

за участю прокурора

Яковенко Р.І.

розглянула в судовому засіданні в м. Києві
26 липня 2007 року кримінальну справу за касаційним поданням прокурора, який
брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, та касаційною скаргою засудженого
ОСОБА_1. на вирок апеляційного суду Житомирської області від 20 квітня 2007 року.

Цим вироком

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 народження, уродженця АДРЕСА_1 Олевського району Житомирської області, не судимого,-

засуджено за пунктами 6, 11, 12 ч. 2 ст.
115 КК України на 11 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, що є його
власністю.

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 народження, уродженця АДРЕСА_1, Олевського району, Житомирської області, не судимого,-

засуджено за пунктами 11, 12 ч. 2 ст.
115 КК України на 13 років позбавлення волі.

Постановлено стягнути із ОСОБА_2. та ОСОБА_1. солідарно на користь потерпілого ОСОБА_3. - 5 000 гривень на відшкодування матеріальної шкоди та
50 000 гривень - моральної шкоди.

Вирішено питання про стягнення із засуджених
судових витрат та долю речових доказів.

Як визнав суд, ОСОБА_2. та ОСОБА_1. вчинили злочин за таких обставин.

11 вересня 2006 року між ОСОБА_2. та ОСОБА_4 виникла сварка, яка переросла в бійку,
під час якої останній завдав ОСОБА_2. декілька ударів по обличчю та голові. Будучи ображеним,
ОСОБА_2. вирішив вбити ОСОБА_4. Реалізуючи свій намір, ОСОБА_2. 14 вересня 2006 року приблизно о 20 годині в АДРЕСА_1 Олевського району, під час спільного вживання алкогольних
напоїв біля сільського кафе, запропонував своєму знайомому - ОСОБА_1 за винагороду вбити ОСОБА_4, на що ОСОБА_1 погодився. Розробивши та узгодивши між собою план дій, у
той же день приблизно о 22 годині ОСОБА_1, діючи за попередньою домовленістю із ОСОБА_2., маючи при собі ніж, прийшов до будинку
ОСОБА_4 та під надуманим приводом викликав потерпілого на вулицю
і запропонував пройтись у напрямку перехрестя вулиць Сидоренка та Комсомольської,
де їх мав чекати ОСОБА_2. Підійшовши до перехрестя,
ОСОБА_1, повалив ОСОБА_4 на землю та став завдавати йому удари руками
в різні частини тіла, після чого дістав ніж і з метою вбивства вдарив ним два рази
у шию потерпілому. Вважаючи, що потерпілий мертвий, ОСОБА_1 відкинув ніж у сторону.
У цей час до нього підійшов ОСОБА_2., який перед цим спостерігав за навколишньою
обстановкою, підняв ніж та поклав його собі до кишені. Після цього, ОСОБА_2. та ОСОБА_1, будучи впевненими,
що потерпілий мертвий, почали тягнути його тіло в напрямку АДРЕСА_2, щоб позбутися трупа. Під час цього ОСОБА_4 став подавати ознаки життя і тоді ОСОБА_2., діючи за попередньою
змовою з ОСОБА_1, з метою вбивства
почав завдавати потерпілому ножем чисельні удари в шию та голову, від чого останній
знепритомнів. Вважаючи, що ОСОБА_4 мертвий, ОСОБА_2. та ОСОБА_1 кинули його тіло у річку.

Смерть ОСОБА_4 настала від механічної
асфіксії внаслідок утоплення у воді.

Цього ж дня, приблизно о 23 годині, ОСОБА_2. віддав ОСОБА_1 100 гривень в якості винагороди за вчинення
вбивства ОСОБА_4, а також 45 гривень наступного дня.

У касаційному поданні прокурор, не оспорюючи доведеності винуватості
ОСОБА_2. та ОСОБА_1 та правильності юридичної оцінки їх дій,
просить вирок суду скасувати, а справу направити на новий судовий розгляд у зв'язку
з невідповідністю призначеного засудженим покарання ступеню тяжкості вчиненого ними
злочину та їх особам внаслідок м'якості. При цьому посилається на те, що ОСОБА_2. був ініціатором злочину та активним співвиконавцем, вину
не визнав, намагався перекласти всю відповідальність на ОСОБА_1., який також приймав
безпосередню участь у позбавленні життя потерпілого, після скоєного з метою уникнути
відповідальності переховувався від правоохоронних органів. Крім того, засуджені
вчинили злочин у стані алкогольного сп'яніння, ніде не працювали та ніяких мір по
відшкодуванню завданої матеріальної та моральної шкоди родичам потерпілого не прийняли.
Також, на думку прокурора, суд, задовольняючи позов потерпілого про відшкодування
матеріальної шкоди у розмірі 5 000 гривень, безпідставно послався на довідку сільської
ради, як на доказ понесених потерпілим затрат на поховання сина.

Засуджений ОСОБА_1. у касаційній скарзі порушує питання про зміну вироку та пом'якшення йому покарання,
а також заперечує корисливий мотив своїх дій та вчинення вбивства на замовлення
та доведеність такої обтяжуючої покарання обставини, як учинення злочину у стані
алкогольного сп'яніння. Крім цього, вказує на те, що суд недостатньо врахував його
другорядну роль у вчиненні злочину, визнання вини, молодий вік та притягнення до
кримінальної відповідальності вперше.

Заслухавши доповідача, пояснення прокурора, яка підтримала касаційне
подання та заперечувала проти задоволення касаційної скарги засудженого,
перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи, викладені у касаційному
поданні, колегія суддів вважає, що воно задоволенню не підлягає з наступних
підстав.

Висновок суду про доведеність винуватості
ОСОБА_2. та ОСОБА_1. у вчиненні злочину, зазначеного у вироку,
по суті не оспорюється і підтверджується сукупністю доказів, зібраних у встановленому
законом порядку, і досліджених судом, яким дана належна оцінка. Ці докази детально
викладені у вироку суду.

Цей висновок, зокрема, ґрунтується як на
показаннях засудженого ОСОБА_1. під час досудового слідства та судового
розгляду, так і потерпілого ОСОБА_3, свідків ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8., ОСОБА_9, даних, що містяться у протоколі огляду місця події та місця
виявлення трупу, у протоколі огляду речових доказів, у висновках судово-медичних,
судово-цитологічної та судово-криміналістичної експертиз.

Посилання засудженого ОСОБА_1. на те, що судом неправильно встановлений мотив його дій,
а також, що він не вчиняв вбивство потерпілого на замовлення ОСОБА_2., є необґрунтованими та спростовуються матеріалами справи.

Як убачається з протоколу допиту ОСОБА_1. у якості підозрюваного та протоколу очної ставки між ним
та ОСОБА_2., які проводилися із застосуванням відеозапису, ОСОБА_1. стверджував, що вчинити вбивство ОСОБА_4 йому за винагороду
запропонував ОСОБА_2. Після вбивства ОСОБА_2. передав йому 145
гривень за те, що він йому допоміг вбити потерпілого.

При дослідженні цих доказів у судовому засіданні
ОСОБА_1. підтвердив, що саме такі показання він давав і це було добровільно.

Будь-яких даних, які б ставили під сумнів
зазначені показання ОСОБА_1. по справі не встановлено.

Крім того, як убачається з матеріалів справи,
між ОСОБА_1 та потерпілим ОСОБА_4 ніяких стосунків не було і інших мотивів,
крім учинення дій щодо потерпілого на замовлення ОСОБА_2. за винагороду, для
вбивства ОСОБА_4 у засудженого ОСОБА_1. не було.

Факт отримання грошей від ОСОБА_2. після вбивства потерпілого засуджений ОСОБА_1. не заперечує, але посилається, що це не пов'язано з вбивством.

За таких обставин, проаналізувавши наведені
докази, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що ОСОБА_1. вчинив умисне вбивство з корисливих мотивів та на замовлення.

Також обґрунтованим є і висновок суду про
те, що зазначені дії були вчинені засудженими за попередньою змовою групою осіб,
оскільки вони, будучи об'єднаними єдиним умислом, спрямованим на позбавлення життя
потерпілого, виконували кожний частину того обсягу дій, який група вважала необхідним
для реалізації цього умислу.

Відповідно до встановлених судом фактичних
обставин справи дії ОСОБА_1. за пунктами 6, 11, 12 ч. 2 ст. 115 КК
України і ОСОБА_2. за пунктами 11, 12 ч. 2 ст. 115 КК України
кваліфіковано правильно.

Призначене засудженим покарання відповідає
вимогам ст. 65 КК України, оскільки його вид та строк визначений судом з урахуванням
ступеня тяжкості вчиненого злочину, даним про особи засуджених, з яких убачається,
що вони злочин учинили вперше, раніше ні в чому осудному помічені не були, характеризуються
за місцем проживання позитивно. Також судом у відповідності до вимог ч. 2 ст.
68 КК України був врахований характер та ступінь участі кожного із засуджених у вчиненні злочину.

Посилання прокурора на те, що суд при призначенні
покарання не врахував те, що ОСОБА_2. не визнав вину у вчиненому, а також те, що засуджені не відшкодували шкоду потерпілим,
є безпідставними, оскільки у відповідності до вимог кримінального закону зазначені
обставини не є такими, які впливають на призначення покарання.

Необґрунтованим є і посилання засудженого
ОСОБА_1. на те, що суд безпідставно врахував в якості обставини,
що обтяжує покарання вчинення ним злочину у стані алкогольного сп'яніння, оскільки
цей факт підтверджується як показаннями самого засудженого на досудовому слідстві,
так і показаннями свідків ОСОБА_6 і ОСОБА_7

Призначене засудженим покарання є необхідним
й достатнім для їх виправлення та попередження нових злочинів.

Враховуючи викладене, підстав для скасування
вироку у зв'язку з м'якістю призначеного засудженим покарання, як про це ставиться
питання у касаційному поданні прокурора, а також для зміни вироку та пом'якшення
покарання засудженому ОСОБА_1, як про це зазначається у його касаційній
скарзі, колегія суддів не вбачає.

Що стосується посилання прокурора на те,
що довідка сільської ради не є належним документом, який підтверджує розмір матеріальної
шкоди, зокрема затрат, пов'язаних із похованням, то вони є безпідставними.

У відповідності до вимог ст. 65 КПК України
доказами в кримінальній справі є всякі фактичні дані, на підставі яких у визначеному
законом порядку орган дізнання, слідчий і суд встановлюють обставини, що мають значення
для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, у тому числі, і документами.

Отже, вважати, що довідка складена депутатами
Хочинської сільської ради Олевського району Житомирської області, яка затверджена
головою сільської ради про те, що потерпілим ОСОБА_3. у зв'язку з похованням сина - ОСОБА_10 понесені матеріальні затрати у розмірі 5 000 гривень не є
належним доказом розміру матеріальної шкоди, як про це ставиться питання у касаційному
поданні, підстав немає.

Крім цього, прокурор не навів ніяких доказів
того, що розмір матеріальної шкоди менший.

Керуючись статями 395, 396 КПК України,
колегія суддів

у х в а л и л а:

касаційне подання прокурора,
який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, та касаційну скаргу засудженого
ОСОБА_1. залишити без задоволення, а вирок апеляційного суду Житомирської
області від 20 квітня 2007 року щодо ОСОБА_2 та ОСОБА_1 - без зміни.

С У Д Д І :

Гошовська Т.В. Верещак В.М. Пошва Б.М.