Справа №1-113/07
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2007
року Деснянський районний суд м.
Чернігова в складі:

головуючого - судді
Мурашко І.А.,

при
секретарі -
Литвяк Я.В., Шемець Т.Ю.,

з участю
прокурора -
Максиміхіна Ю.В.,

потерпілої - ОСОБА_1,

адвоката - ОСОБА_2,

захисників -
ОСОБА_3,ОСОБА_4,

розглянувши у
відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Чернігові справу по

обвинуваченню:

ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1,
уродженець м. Чернігова, українець, освіта вища, одружений, працював
ІНФОРМАЦІЯ_2 в ТОВ ВКФ "Березка-1", судимий 09 червня 2005 року
Апеляційним судом Чернігівської області за ч. 2 ст. 15, ч.2 ст. 149,ч. 2 ст.
149, ст.69, ч. З ст. 149, ст. 304, ч. 2 ст. 358, ч. 5 ст. 27, ч.3 ст. 358,
ст.70 КК України до 6 років позбавлення волі, проживав: АДРЕСА_1, на даний час
перебуває під вартою у СІЗО №31 м. Чернігова,-

у скоєнні злочинів, передбачених
ч.3 ст.27, ч.3 ст.149, ч.3 ст.27, ч.2 ст.15, ч.3 ст.149,

ч.3 ст.27, ч.3
ст.303 КК України, -

ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3,
уродженка м. Чернігова, громадянка України, українка, освіта
середня-спеціальна, одружена, працює ІНФОРМАЦІЯ_4
у ТКФ "ТТД", судима: 09 червня 2005 року Апеляційним судом
Чернігівської області за ч. 3 ст. 149,ст.69, ст.ст.75,76 КК України до 5 років
позбавлення волі та звільнена від відбування покарання з випробуванням з
іспитовим строком 3 роки, проживає: АДРЕСА_1.

у скоєнні
злочинів, передбачених ч.3 ст.149, ч.3ст.303 КК України , -

ВСТАНОВИВ:

У 2002 році
жителі м. Чернігову ОСОБА_5 та
особа, в порушенні кримінальної справи відносно якої відмовлено на підставі п.
8 ч.1 ст.6 КПК України, керуючись корисним мотивом та маючи умисел на
сексуальну експлуатацію необмеженої кількості громадянок України у Туреччині,
Югославії, Польщі, Російській Федерації, Німеччині та в інших країнах, шляхом
їх продажу у сексуальну кабалу і отримання від такої діяльності незаконного
прибутку, створили транснаціональну злочинну групу, до складу якої увійшли:
громадянка України, жителька м. Чернігова ОСОБА_6,
а також жителі Туреччини - невстановлені слідством особи на ім'я ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9,
ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15;жителі Югославії
-невстановлені слідством особи на ім'я ОСОБА_16 і ОСОБА_17, житель Польщі
-невстановлена слідством особа на ім'я ОСОБА_18;жителі м. Москви Російської
Федерації - невстановлені слідством особи на ім'я ОСОБА_19 та ОСОБА_20, житель
Німеччини - невстановлена слідством особа на ім'я ОСОБА_21, житель м. Донецька
-невстановлена слідством особа на ім'я ОСОБА_22
(ОСОБА_23, ОСОБА_24), жителі м. Сімферополю - невстановлені слідством особи
на ім'я ОСОБА_25 (ОСОБА_26, ОСОБА_27), ОСОБА_28.

Загальною метою
організованої ОСОБА_5 та
особою, в порушенні кримінальної справи відносно якої відмовлено на підставі п.
8 ч.1 ст.6 КПК України, транснаціональної злочинної групи було одержання
незаконної матеріальної винагороди від систематичного продажу жінок, які
мешкають у м. Чернігові та Чернігівській області у різні держави для подальшого
використання потерпілих у сфері надання сексуальних послуг.

Створена
транснаціональна злочинна група спеціалізувалась на торгівлі жінками і
відзначалась: організованістю, яка проявлялася у суворому розподілі ролей між
членами групи; стійкістю, яка характеризувалася протиправною діяльністю
злочинної групи протягом більше двох років, наявністю планів на систематичне
вчинення злочинів, міжнародними зв'язками в особі ОСОБА_6, невстановленої
слідством особи на ім'я ОСОБА_22
(ОСОБА_23, ОСОБА_24), ОСОБА_25 (ОСОБА_26, ОСОБА_27) та ОСОБА_28 в Україні,
а також невстановлених слідством осіб: на ім'я ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9,
ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15 у Туреччині,
ОСОБА_16 і ОСОБА_17 в Югославії, ОСОБА_18 у Польщі, ОСОБА_19 і ОСОБА_20 в м.
Москві, ОСОБА_21 у Німеччині та інших невстановлених слідством осіб, наявністю
коштів, необхідних для швидкого, оперативного та безперешкодного виготовлення
закордонних паспортів та відправки жінок за кордон, з метою їх сексуальної
експлуатації.

У створеній ОСОБА_5 та особою, в
порушенні кримінальної справи відносно якої відмовлено на підставі п. 8 ч. 1
ст.6 КПК України, транснаціональній злочинній групі існував чіткий внутрішньо -
груповий розподіл ролей, які виконували члени групи для досягнення єдиного
злочинного умислу, план скоєння злочинів, відомий всім учасникам злочинної
групи.

Так, згідно з розробленим планом та розподілом
ролей, організатори групи ОСОБА_5 та
особа, в порушенні кримінальної справи відносно якої відмовлено на підставі п.
8 ч.1 ст.6 КПК України, разом з ОСОБА_6,
особисто або через своїх знайомих, яким достовірно не було відомо про
злочинні дії групи, підшукували дівчат та жінок, які мають приємний зовнішній
вигляд і знаходяться у важкому матеріальному становищі, після чого шляхом
обману потерпілих та зловживання їх довірою, з метою одержання від них згоди на
працевлаштування у Туреччині та інших державах, повідомляли їм свідомо
неправдиві дані щодо місця і умов запропонованої роботи та оплати праці.

ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9,
ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14 та ОСОБА_15 з Туреччини,
ОСОБА_16 і ОСОБА_17 з Югославії, ОСОБА_18 з Польщі, ОСОБА_19 і ОСОБА_20 з м.
Москви, ОСОБА_21 з Німеччини та інші невстановлені слідством особи фінансували
діяльність ОСОБА_5, особи, в
порушенні кримінальної справи відносно якої відмовлено на підставі п. 8 ч.1
ст.6 КПК України, та ОСОБА_6,
направлену на пошук жінок, яких ввівши в оману, можливо вивезти у Туреччину
або в іншу державу, де діяли члени групи, виготовлення жінкам закордонних
паспортів, відкриття віз та придбання проїзних документів для виїзду до
вказаної країни, ставлячи потерпілих у матеріально залежний стан.

З метою пошуку
дівчат ОСОБА_5, особа, в
порушенні кримінальної справи відносно якої відмовлено на підставі п. 8 ч.1
ст.6 КПК України, та ОСОБА_6,
відвідували бари та кафе м. Чернігова, де знайомившись з різними дівчатами,
довідувалась про їх матеріальне становище, місце роботи, адресу проживання та
виясняли їх бажання їхати на заробітки реалізаторами у магазини, офіціантами у
бари та ресторани, домробітницями або нянечками в іноземні родини чи повіями до
Туреччини, Польщі, Югославії, Німеччини, Ізраїлю та в інші країни.

Отримавши згоду
потерпілої на працевлаштування ОСОБА_5,
особа, в порушенні кримінальної справи відносно якої відмовлено на підставі
п. 8 ч.І ст.6 КПК України, та ОСОБА_6,
допомагали їй у виготовленні документів, які необхідні для отримання
закордонного паспорту, фінансували виготовлення закордонного паспорту,
придбавали одяг, купували квитки на потяг та літак, фінансували проїзд до
аеропортів Борисполя та Сімферополя.

Виготовивши,
необхідні для виїзду за кордон документи, придбавши або замовивши у
бориспільському або симферопольському аеропортах квитки, ОСОБА_6, діючи за
вказівкою особи, в порушенні кримінальної справи відносно якої відмовлено на
підставі п. 8 ч.1 ст.6 КПК України, та ОСОБА_5,
везла потерпілих в аеропорт Бориспіль, або особа, в порушенні кримінальної
справи відносно якої відмовлено на підставі п. 8 ч.1 ст.6 КПК України, ОСОБА_5 та ОСОБА_6, направляли їх до
м.Донецьк або М.Сімферополю для організації їх вильоту до країни призначення
невстановленими членами групи на ім'я ОСОБА_22
(ОСОБА_23, ОСОБА_24) з м. Донецьк та ОСОБА_25 (ОСОБА_26, ОСОБА_27) та
ОСОБА_28 з М.Сімферополю.

ОСОБА_7, ОСОБА_8,
ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15 з
Туреччини, ОСОБА_16 і ОСОБА_17 з Югославії, ОСОБА_18 з Польщі, ОСОБА_19 і
ОСОБА_20 з м. Москви, ОСОБА_21 з Німеччини та інші невстановлені слідством
особи, відповідно до взятих на себе ролей та розробленого злочинного плану,
повинні зустрічати потерпілих жінок в містах Стамбулі, Сіліврі (Туреччина),
Загонь (Угорщина), Москва (Російська Федерація), Пшемишль та Щецин (Польща), і
шляхом обману заволодівати їх документами, після чого примушувати потерпілих
займатися проституцією для відпрацювання витрачених на них коштів та отримувати
прибутки від такої діяльності для всіх членів транснаціональної злочинної
групи.

Так, у жовтні
2002 року, ОСОБА_5 та особа, в
порушенні кримінальної справи відносно якої відмовлено на підставі п. 8 ч.1
ст.6 КПК України, маючи умисел на продаж до Польщі з метою сексуальної
експлуатації жительки м. Чернігова ОСОБА_29, використовуючи її тяжкий
матеріальний стан, повідомили останній про можливість її працевлаштування у
вказаній державі для зайняття консумацією.

Будучи введеною
в оману та являючись необізнаною про дійсні наміри ОСОБА_5 та особи, в
порушенні кримінальної справи відносно якої відмовлено на підставі п. 8 ч.1
ст.6 КПК України, ОСОБА_29 дала свою згоду на працевлаштування, після чого ОСОБА_5 та особа, в
порушенні кримінальної справи відносно якої відмовлено на підставі п. 8 ч.1
ст.6 КПК України, з метою поставити потерпілу у матеріально залежний від них
стан, виготовили ОСОБА_29 закордонний паспорт, і за власні кошти привезли її до
м. Щецин (Польща), де заволоділи її закордонним паспортом, передавши його члену
транснаціональної злочинної групи, невстановленому слідством чоловіку на ім'я
ОСОБА_18.Після цього, ОСОБА_18 на протязі трьох місяців використовував ОСОБА_29
у сфері надання сексуальних послуг.

Продовжуючи свою
злочинну діяльність, навесні 2003 року, особа, в порушенні кримінальної справи
відносно якої відмовлено на підставі п. 8 ч.І ст.6 КПК України, та ОСОБА_5, діючи у
відношенні жительки м. Мени Чернігівської області ОСОБА_30, маючи умисел на її
продаж до Югославії, використовуючи її тяжке матеріальне становище, повідомили
їй заздалегідь неправдиві дані щодо можливості її працевлаштування офіціанткою
у барах чи ресторанах вказаної державі, а також щодо умов праці та її оплати.

Будучи введеною
в оману та являючись необізнаною про дійсні наміри особи, в порушенні
кримінальної справи відносно якої відмовлено на підставі п. 8 ч.1 ст.6 КПК
України, та ОСОБА_5,
ОСОБА_30 дала свою згоду на працевлаштування, після чого особа, в порушенні
кримінальної справи відносно якої відмовлено на підставі п. 8 ч.1 ст.6 КПК
України, та ОСОБА_5,
профінансували виготовлення їй закордонного паспорту і її перебування у м.
Чернігові до моменту
виготовлення документів, необхідних
для виїзду до Югославії, чим поставили її в залежне
матеріальне становище.

Після виготовлення
необхідних документів, особа, в порушенні кримінальної справи відносно якої
відмовлено на підставі п. 8 ч.1 ст.6 КПК України, та ОСОБА_5, направили
ОСОБА_30 до м. Будапешт (Угорщина).

У м. Будапешт
(Угорщина) ОСОБА_30 зустрів невстановлений слідством чоловік, який перевіз її
до невстановленого слідством міста, яке знаходиться на території Югославії, де
передав потерпілу члену транснаціональної злочинної групи, невстановленому
слідством чоловіку на ім'я ОСОБА_17, який повідомив ОСОБА_30, що вона продана
та повинна відпрацьовувати свій борг зайняттям проституцією.

Після цього, на
протязі одного місяця, невстановлений слідством чоловік на ім'я ОСОБА_17
використовував потерпілу ОСОБА_30 у сфері надання сексуальних послуг.

Продовжуючи
реалізацію загального злочинного умислу, у травні 2003 року, ОСОБА_5 та особа, в
порушенні кримінальної справи відносно якої відмовлено на підставі п. 8 ч.1
ст.6 КПК України, маючи умисел на продаж за кордон з метою сексуальної
експлуатації жительки м. Чернігова ОСОБА_31 та використовуючи тяжке матеріальне
становище останньої, запропонували їй працевлаштування повією в Ізраїлі.

Отримавши згоду
ОСОБА_31 на працевлаштування, ОСОБА_5, з
метою поставити її в залежний від членів групи матеріальний стан, придбав їй
квиток на потяг сполученням до м.Москви, перевіз її до вказаного міста, де
передав члену транснаціональної злочинної групи, невстановленому слідством
чоловіку на ім'я ОСОБА_19 для організації переправлення ОСОБА_31 до Ізраїлю,

Невстановлений
слідством чоловік, член злочинної групи на ім'я ОСОБА_19 не направив ОСОБА_31
до Ізраїлю, а став використовувати її в якості повії у м. Москві.

Продовжуючи свою
злочинну діяльність, у червні-липні 2003 року, особа, в порушенні кримінальної
справи відносно якої відмовлено на підставі п. 8 ч.І ст.6 КПК України, та ОСОБА_5, діючи у
відношенні жительки м.Мени Чернігівської області ОСОБА_32 та повторно у
відношенні жительки того ж міста ОСОБА_30, маючи умисел на їх продаж до
Югославії, використовуючи їх тяжке матеріальне становище, повідомили їм
заздалегідь неправдиві дані щодо можливості їх працевлаштування танцівницями у
вказаній державі, а також щодо умов праці та її оплати.

Будучи введеною
в оману та являючись необізнаною про дійсні наміри особи, в порушенні
кримінальної справи відносно якої відмовлено на підставі п. 8 ч.1 ст.6 КПК
України, та ОСОБА_5,
ОСОБА_32 дала свою згоду на працевлаштування, після чого особа, в порушенні
кримінальної справи відносно якої відмовлено на підставі п. 8 ч.1 ст.6 КПК
України, та ОСОБА_5,
профінансували виготовлення їй закордонного паспорту, перебування її у м.
Чернігові до моменту виготовлення документів, необхідних для виїзду до
Югославії, чим поставили її в залежне матеріальне становище.

Запідозривши те,
що особа, в порушенні кримінальної справи відносно якої відмовлено на підставі
п. 8 ч.1 ст.6 КПК України, та ОСОБА_5,
знов готують її до продажу для роботи повією, ОСОБА_30 повернулась до м.
Мени Чернігівської області, в зв'язку з чим особа, в порушенні кримінальної
справи відносно якої відмовлено на підставі п. 8 ч.1 ст.6 КПК України, та ОСОБА_5, свій злочинний
умисел у відношенні неї до кінця не довели, з причин, які не залежали від їх
волі.

Після
виготовлення необхідних документів, особа, в порушенні кримінальної справи
відносно якої відмовлено на підставі п. 8 ч.1 ст.6 КПК України, передав
ОСОБА_32 жительці м. Чернігова ОСОБА_33, яка була необізнаною про дійсні наміри
членів групи, для супроводження ОСОБА_32 до Югославії.

Виконуючи
прохання особи, в порушенні кримінальної справи відносно якої відмовлено на
підставі п. 8 ч.1 ст.6 КПК України, ОСОБА_33 привезла ОСОБА_32 до Югославії, де
член транснаціональної злочинної групи, невстановлений слідством чоловік на
ім'я ОСОБА_17, попросив її роздягнутись, мотивуючи своє прохання тим, що на
тілі танцівниці не повинні бути шрами, татуювання тощо. Після відмови ОСОБА_32
у виконанні прохання невстановленого слідством чоловіка на ім'я ОСОБА_17,
останній повернув її до України.

Продовжуючи
доведення свого злочинного умислу у відношенні потерпілої ОСОБА_32 до кінця,
особа, в порушенні кримінальної справи відносно якої відмовлено на підставі п.
8 ч.1 ст.6 КПК України, повторно направив її, у супроводі ОСОБА_33, до м.
Загонь (Угорщина), куди прибув член злочинної групи на ім'я ОСОБА_16, який
перевіз ОСОБА_32 до м. Пригревиця (Югославія), де на протязі трьох місяців
використовував її у сфері надання сексуальних послуг.

Продовжуючи
реалізацію загального злочинного умислу, у жовтні 2003 року, особа, в порушенні
кримінальної справи відносно якої відмовлено на підставі п. 8 ч.1 ст.6 КПК
України, діючи відповідно розробленого плану, маючи умисел на продаж до
Туреччини з метою сексуальної експлуатації жительки м. Чернігова ОСОБА_34,
використовуючи тяжке матеріальне становище, в якому знаходилась остання,
повідомив їй заздалегідь неправдиві дані про можливість її працевлаштування
офіціанткою у м. Стамбул (Туреччина), а також щодо умов праці та її оплати.

Будучи введеною
в оману та являючись необізнаною про дійсні наміри особи, в порушенні
кримінальної справи відносно якої відмовлено на підставі п. 8 ч.1 ст.6 КПК
України, ОСОБА_34 дала свою згоду на працевлаштування, після чого особа, в
порушенні кримінальної справи відносно якої відмовлено на підставі п. 8 ч.1ст.6
КПК України, та ОСОБА_5, з
метою поставити потерпілу у залежний від себе та членів злочинної групи
матеріальний стан, за власні кошти виготовили їй закордонний паспорт, і в
грудні 2003 року, особа, в порушенні кримінальної справи відносно якої
відмовлено на підставі п. 8 ч.1 ст.6 КПК України, привезла ОСОБА_34 до аеропорту м. Бориспіль, де придбала квиток
на літак до м. Стамбул (Туреччина), а також дала 30 доларів США на відкриття візи
та продукти харчування, чим поставила потерпілу в залежне матеріальне
становище.

У м. Стамбул
(Туреччина) ОСОБА_34 зустрів член транснаціональної злочинної групи -
невстановлений слідством чоловік на ім'я ОСОБА_12, який перевіз її до м.
Сіліврі (Туреччина), де член групи ОСОБА_7 на прізвисько "ОСОБА_40"
примусила потерпілу ОСОБА_34 відпрацьовувати затрачені на неї гроші зайняттям
проституцією.

Після цього, на
протязі більше трьох місяців, ОСОБА_7, ОСОБА_8
та невстановлені слідством сутенери на ім'я ОСОБА_12 та ОСОБА_13
використовували ОСОБА_34 у сфері надання сексуальних послуг.

Продовжуючи
реалізацію загального злочинного умислу, направленого на продаж жінок за
кордон, з метою їх сексуальної експлуатації, у березні 2004 року, особа, в
порушенні кримінальної справи відносно якої відмовлено на підставі п. 8 ч.1
ст.6 КПК України, та ОСОБА_5, діючи
згідно розробленого плану у відношенні жительок м. Чернігова ОСОБА_35 та
ОСОБА_36, повідомили їм заздалегідь неправдиві дані щодо можливості їх
працевлаштування у готелі Туреччини прибиральницями.

Крім того,
використовуючи тяжке матеріальне становище, в якому знаходились ОСОБА_35 та
ОСОБА_36, для отримання від них згоди на працевлаштування, особа, в порушенні
кримінальної справи відносно якої відмовлено на підставі п. 8 ч.1 ст.6 КПК
України, ввела їх в оману щодо умов праці за кордоном та її оплати.

Отримавши згоду
ОСОБА_35 та ОСОБА_36 на працевлаштування у Туреччині, з метою поставити їх в
залежне від членів групи матеріальне становище, особа, в порушенні кримінальної
справи відносно якої відмовлено на підставі п. 8 ч.1 ст.6 КПК України, та ОСОБА_5, профінансували
виготовлення потерпілим закордонних паспортів і придбання квитків на потяг та
літак, чим поставили їх у залежне матеріальне становище.

Після цього,
особа, в порушенні кримінальної справи відносно якої відмовлено на підставі п.
8 ч.1 ст.6 КПК України, продовжуючи злочинні дії у відношенні ОСОБА_35 та
ОСОБА_36, посадила їх на потяг до м. Донецька, де потерпілих зустрів член
групи, невстановлений слідством чоловік на ім'я ОСОБА_22 (ОСОБА_24, ОСОБА_23), який направив їх до м. Сімферополю,
звідки невстановлена слідством особа направила їх до м. Стамбул (Туреччина).

У м. Стамбул
(Туреччина) ОСОБА_35 та ОСОБА_36 зустрів невстановлений слідством чоловік, який
привіз їх до квартири вказаного міста, де сутенери на ім'я ОСОБА_7 на
прізвисько "ОСОБА_40" та ОСОБА_8
повідомили їм, що вони будуть працювати повіями.

Після цього,
сутенери використовували ОСОБА_35 та ОСОБА_36 у сфері надання сексуальних
послуг.

Продовжуючи
реалізацію загального злочинного умислу, наприкінці березня 2004 року,
ОСОБА_5 та особа, в порушенні
кримінальної справи відносно якої відмовлено на підставі п. 8 ч.1 ст.6 КПК
України, маючи умисел на продаж за кордон з метою сексуальної експлуатації
ОСОБА_37, використовуючи тяжке матеріальне становище, в якому вона знаходилась,
повідомили ОСОБА_37 заздалегідь неправдиві дані про можливість її працевлаштування
прибиральницею в одному з готелів Туреччини, а також щодо умов праці та її
оплати.

Будучи введеною
в оману та являючись необізнаною про дійсні наміри ОСОБА_5 та особи, в
порушенні кримінальної справи відносно якої відмовлено на підставі п. 8 ч.1
ст.6 КПК України, ОСОБА_37 дала свою згоду на працевлаштування прибиральницею у
готелі Туреччині.

Після цього, ОСОБА_5 та особа, в
порушенні кримінальної справи відносно якої відмовлено на підставі п. 8 ч.1
ст.6 КПК України, з метою поставити ОСОБА_37 у матеріально залежний від членів
групи стан, профінансували виготовлення їй закордонного паспорту, поїздку до
аеропорту м. Сімферополю, а також придбання квитків на літак до м. Стамбул
(Туреччина).

У м. Стамбул
(Туреччина) ОСОБА_37 зустріли невстановлені слідством чоловіки, яки
використовували її у сфері надання сексуальних послуг.

Продовжуючи
реалізацію загального злочинного умислу, у квітні 2004 року, та маючи умисел на
продаж до Туреччини з метою сексуальної експлуатації жительок м. Чернігова
ОСОБА_38 та ОСОБА_34 повторно, особа, в порушенні кримінальної справи відносно
якої відмовлено на підставі п. 8 ч.1 ст.6 КПК України, та ОСОБА_5, використовуючи
їх тяжке матеріальне становище, повідомили їм заздалегідь неправдиві дані про
можливість їх працевлаштування офіціантками у барах чи ресторанах Туреччини, а
також щодо умов праці та її оплати.

Будучи введеними
в оману та являючись необізнаними про дійсні наміри особи, в порушенні
кримінальної справи відносно якої відмовлено на підставі п. 8 ч.І ст.6 КПК
України, та ОСОБА_5, ОСОБА_38
та ОСОБА_34 дали свою згоду на працевлаштування у Туреччині. Після цього,
особа, в порушенні кримінальної справи відносно якої відмовлено на підставі п.
8 ч.І ст.6 КПК України, з метою поставити ОСОБА_38 та ОСОБА_34 у залежне від членів
групи матеріальне становище, профінансувала виготовлення їм закордонних
паспортів, придбала квитки на літак, чим поставили потерпілих у залежний
матеріальний стан.

Після цього,
особа, в порушенні кримінальної справи відносно якої відмовлено на підставі п.
8 ч.1 ст.6 КПК України, направила ОСОБА_38 та ОСОБА_34 до аеропорту Бориспіль,
звідки вони вилетіли до м. Стамбул (Туреччина), а звідти до м. Аланія тієї ж
держави.

У м. Аланія
(Туреччина) їх зустрів невстановлений слідством чоловік на ім'я ОСОБА_15, який
повідомив їм, що вони продані для зайняття проституцією, після чого
використовував ОСОБА_38 та ОСОБА_34 у сфері надання сексуальних послуг.

Продовжуючи
злочинну діяльність, направлену на пошук жінок для їх продажу за кордон, з
метою їх сексуальної експлуатації, у квітні 2004 року, у кафе
"Етуаль" м. Чернігова, ОСОБА_6
познайомилась з жителькою м. Чернігова ОСОБА_39.

Виконуючи
відведену їй роль щодо введення ОСОБА_39 в оману, для її подальшого продажу до
Туреччини, ОСОБА_6 запропонувала
їй працевлаштування танцівницею у барі у Туреччині, а також про можливість її
направлення до вказаної держави для зайняття консумацією, повідомивши їй
заздалегідь неправдиві відомості щодо умов праці, проживання та заробітку.

Будучи введеною
в оману та являючись необізнаною про дійсні наміри ОСОБА_6, ОСОБА_39 дала
свою згоду на працевлаштування у Туреччині. Після цього, ОСОБА_6 та ОСОБА_5, реалізуючі
свій загальний злочинний умисел, направлений на продаж ОСОБА_39 за кордон для
її сексуальної експлуатації, з метою поставити останню перед всіма членами
групи у матеріальний залежний стан, використовуючи тяжке матеріальне становище,
в якому вона знаходилась, викупили у ломбарді "Скарбниця" м.
Чернігова належні ОСОБА_39 золоті вироби, залишивши їх у себе до моменту повернення
їм грошей потерпілою ОСОБА_39

Після цього,
ОСОБА_5 та ОСОБА_6 привезли ОСОБА_39 на залізничний вокзал м. Чернігова, де
передали особі, в порушенні кримінальної справи відносно якої відмовлено на
підставі п. 8 ч.1 ст.6 КПК України, яка посадила її на потяг, який прямував до
м. Сімферополю. В м. Сімферополі ОСОБА_39 зустрів невстановлений слідством
чоловік, який привіз її до аеропорту, звідки направив до Туреччини.

В аеропорту м.
Стамбул (Туреччина) її зустрів невстановлений слідством чоловік на ім'я Ніждет,
який перевіз її у м. Сіліврі (Туреччина) до будинку члена злочинної групи -
невстановленої слідством особи на ім'я ОСОБА_7 на прізвисько
"ОСОБА_40". У будинку, член злочинної групи сутенер ОСОБА_8 повідомив
ОСОБА_39, що вона продана і повинна відпрацьовувати свій борг зайняттям
проституцією.

З метою понудити
ОСОБА_39 до зайняття проституцією, ОСОБА_8
побив її, після чого, разом з ОСОБА_7, використовував потерпілу у сфері
надання сексуальних послуг.

Продовжуючи свою
злочинну діяльність, у червні 2004 року, ОСОБА_5 та ОСОБА_6, діючи у
відношенні жительки м. Чернігова ОСОБА_41, маючи умисел на її продаж до
Туреччини з метою сексуальної експлуатації та використовуючи її тяжке
матеріальне становище, повідомили останній заздалегідь неправдиві дані щодо
можливості її працевлаштування танцівницею в одному з барів у вказаній державі,
а також щодо умов праці та її оплати.

Будучи введеною
в оману та являючись необізнаною про дійсні наміри ОСОБА_5 та ОСОБА_6, ОСОБА_41 дала
свою згоду на працевлаштування танцівницею у Туреччині.

Після цього, з
метою поставити потерпілу у залежне від членів групи матеріальне становище, ОСОБА_5 профінансував
виготовлення для ОСОБА_41 закордонного
паспорту, придбання квитків на літак до м. Стамбул, а також проїзд до аеропорту м.
Бориспіль.

Діючи згідно
розробленого плану та відведеної їй ролі, ОСОБА_6
привезла ОСОБА_41 до аеропорту м. Бориспіль, де проінструктувала відносно
того, хто її буде зустрічати у м. Стамбул (Туреччина).

У м. Стамбул
(Туреччина) ОСОБА_41 зустрів член злочинної групи невстановлений слідством
чоловік на ім'я ОСОБА_8 та
невстановлений слідством чоловік на ім'я ОСОБА_42, які перевезли потерпілу до
будинку члена злочинної групи -невстановленої слідством особи на ім'я ОСОБА_7
на прізвисько "ОСОБА_40".

У вказаному
будинку, ОСОБА_8 повідомив
ОСОБА_41, що у Туреччині вона повинна займатися проституцією з метою
відпрацювання затрачених на неї грошей.

Після цього,
члени злочинної групи ОСОБА_7 на прізвисько "ОСОБА_40" та ОСОБА_8, використовували
потерпілу ОСОБА_41 у сфері надання сексуальних послуг, після чого продали до м.
Анталії (Туреччина) невстановленому слідством сутенеру, який продовжив
використовувати ОСОБА_41 у сфері надання сексуальних послуг.

В серпні 2004
року потерпіла ОСОБА_41 втекла від сутенеру, повернувшись до України.

Продовжуючи свою
злочинну діяльність, у червні 2004 року, ОСОБА_5,
ОСОБА_6 та особа, в порушенні кримінальної справи відносно якої
відмовлено на підставі п. 8 ч.1 ст.6 КПК України, діючи у відношенні жительки
м. Чернігова ОСОБА_43, повідомили їй заздалегідь неправдиві дані щодо
можливості її працевлаштування нянечкою в турецькій родині строком на два
тижні, а також щодо умов праці та її оплати.

З метою
отримання згоди ОСОБА_43 на працевлаштування, особа, в порушенні кримінальної
справи відносно якої відмовлено на підставі п. 8 ч.1 ст.6 КПК України, ОСОБА_5 та ОСОБА_6, повідомили
ОСОБА_43, що всі розходи, пов'язані з організацією її виїзду, вони візьмуть на
себе, а після працевлаштування вона відпрацює, затрачену на неї суму грошей.

Будучи введеною
в оману та являючись необізнаною про дійсні наміри особи, в порушенні
кримінальної справи якої відмовлено на підставі п.8 ст.6 КПК України, ОСОБА_5 та ОСОБА_6, ОСОБА_43 дала
свою згоду на працевлаштування, після чого особа, в порушенні кримінальної
справи відносно якої відмовлено на підставі п. 8 ч.1 ст.6 КПК України, ОСОБА_5 та ОСОБА_6, профінансували
виготовлення їй закордонного паспорту.

Приблизно 06
липня 2004 року, ОСОБА_6,
виконуючи відведену їй роль, привезла потерпілу ОСОБА_43 в аеропорт
Бориспіль, де придбала квиток на літак, супроводила її до пункту проходження
митного і прикордонного контролю, дала їй 20 доларів США на відкриття візи,
проконсультувала з приводу того, хто саме буде зустрічати її у Туреччині, після
чого направила ОСОБА_43 до м. Стамбул (Туреччини).

У м. Стамбул (Туреччина),
діючи згідно розробленого плану, члени групи -невстановлені слідством особи на
ім'я ОСОБА_8 та
ОСОБА_9, разом з невстановленою слідством особою на ім'я ОСОБА_42, зустріли
ОСОБА_43 та привезли її до члена злочинної групи ОСОБА_7 на прізвисько
"ОСОБА_40", яка повідомила їй, що ОСОБА_43 продана, і повинна
відпрацьовувати заплачені за неї гроші зайняттям проституцією.

Після цього,
ОСОБА_7 на прізвисько "ОСОБА_40" та ОСОБА_8 забрали у ОСОБА_43 закордонний паспорт, та погрожуючи
застосуванням насильства і вбивством дитини, яка повинна була народитися у
ОСОБА_43, примусили її до зайняття проституцією.

Знаходячись у
сутенерши ОСОБА_7, ОСОБА_43 використовувалась сутенерами у сфері надання
сексуальних послуг, після чого була перепродана до м. Стамбул невстановленому
слідством сутенеру на ім'я ОСОБА_44 на прізвисько "ОСОБА_45", який
продовжив використовувати її у сфері надання сексуальних послуг.

У листопаді 2004
року, сутенер ОСОБА_44 на прізвисько "ОСОБА_45" перепродав потерпілу
ОСОБА_43 невстановленим слідством сутенерам на ім'я ОСОБА_46 та ОСОБА_47 на
прізвисько "Сібель", які продовжили використовувати ОСОБА_43 у сфері
надання сексуальних послуг.

У січні 2005
року ОСОБА_43 втекла від сутенерів та звернулась до поліції, після чого її було
повернено до України.

Продовжуючи свою
злочинну діяльність, у червні 2004 року, ОСОБА_5 та
особа, в порушенні кримінальної справи відносно якої відмовлено на підставі п.
8 ч.І ст.6 КПК України, діючи у відношенні жительки м. Чернігова ОСОБА_48, з метою
її продажу до Туреччини, повідомили їй заздалегідь неправдиві дані щодо
можливості її працевлаштування офіціанткою у барі уТуреччині, а також щодо умов
праці та її оплати.

З метою
отримання згоди ОСОБА_48 на працевлаштування, особа, в порушенні кримінальної
справи відносно якої відмовлено на підставі п. 8 ч.І ст.6 КПК України, та ОСОБА_5, повідомили їй,
що всі розходи, пов'язані з організацією її виїзду, вони візьмуть на себе.

Будучи введеною
в оману та являючись необізнаною про дійсні наміри особи, в порушенні
кримінальної справи відносно якої відмовлено на підставі п. 8 ч.1 ст.6 КПК
України, та ОСОБА_5,
ОСОБА_48 дала свою згоду на працевлаштування, після чого особа, в порушенні
кримінальної справи відносно якої відмовлено на підставі п. 8 ч.1 ст.6 КПК
України, та ОСОБА_5, профінансували
виготовлення їй закордонного паспорту та придбали квиток на літак.

Свій злочинний
умисел, направлений на продаж ОСОБА_48 до Туреччини з метою її сексуальної
експлуатації, з залученням у боргову кабалу, ОСОБА_5 та особа, в порушенні кримінальної справи відносно якої
відмовлено на підставі п. 8 ч.1 ст.6 КПК України, до кінця не довели з причин,
які не залежали від їх волі, в зв'язку з тим, що потерпіла ОСОБА_48 відмовилась
від виїзду до Туреччини.

Продовжуючи свою
злочинну діяльність, у липні 2004 року, ОСОБА_6
та ОСОБА_5, діючи
згідно розробленого плану та відведеної ролі, запропонували жительці м.
Чернігова ОСОБА_1 працевлаштування нянечкою та домробітницею у Туреччині.

З метою продажу
ОСОБА_1 до Туреччини для її сексуальної експлуатації, ОСОБА_5 та ОСОБА_6, використовуючи
тяжке матеріальне становище потерпілої, повідомили їй заздалегідь неправдиві
дані щодо можливості її працевлаштування у Туреччині, а також щодо умов праці,
її оплати та проживання у вказаній державі.

Будучи введеною
в оману та являючись необізнаною про дійсні наміри ОСОБА_5 та ОСОБА_6, потерпіла
ОСОБА_1 дала свою згоду на працевлаштування, після чого ОСОБА_5, з метою
поставити потерпілу у матеріально залежний стан, профінансував виготовлення їй
закордонного паспорту, придбання одягу, проїзд до аеропорту Бориспіль, а також
переліт до Туреччини.

Приблизно 18
липня 2004 року, ОСОБА_6,
діючи згідно розробленого плану та виконуючи відведену їй роль, привезла
ОСОБА_1 до аеропорту Бориспіль, де супроводила до пункту проходження митного та
прикордонного контролю, дала 20 доларів США
для відкриття візи, після чого ОСОБА_1 вилетіла до м. Стамбул (Туреччина).

У м. Стамбул
ОСОБА_1 зустрів невстановлений слідством чоловік-турок, який привіз її до члена
злочинної групи - невстановленої слідством особи на ім'я ОСОБА_7 на прізвисько
"ОСОБА_40", яка повідомила ОСОБА_1 про те, що вона продана до
Туреччини для зайняття проституцією.

Після цього,
ОСОБА_7 використовувала потерпілу ОСОБА_1 у сфері надання сексуальних послуг, і
в подальшому перепродала її невстановленому слідством сутенеру на прізвисько
"ОСОБА_14", який продовжив використовувати ОСОБА_1 у сфері надання
сексуальних послуг.

Продовжуючи
реалізацію загального злочинного умислу у відношенні жительки м. Чернігова
ОСОБА_29, повторно, у липні-серпні 2004 року, ОСОБА_5, з метою продажу останньої за кордон для її сексуальної
експлуатації, використовуючи тяжкий матеріальний стан, в якому вона
знаходилась, повідомив їй заздалегідь неправдиві дані щодо можливості її
працевлаштування офіціанткою у барах чи ресторанах Німеччини, а також щодо умов
праці та її оплати.

Будучи введеною
в оману та являючись необізнаною про дійсні наміри ОСОБА_5, ОСОБА_29 дала
свою згоду на працевлаштування офіціанткою у Німеччині.

Після цього, ОСОБА_5, з метою
поставити ОСОБА_29 у залежний від себе та членів злочинної групи, матеріальний
стан, за власні кошти виготовив їй закордонний паспорт та придбав квиток на
потяг, який прямував до м. Москви (Російська Федерація).

Виконавши необхідні для продажу ОСОБА_29 дії, ОСОБА_5 направив її до
м. Москва (РФ), де її
зустрів член транснаціональної злочинної групи, невстановлений слідством
чоловік на ім'я ОСОБА_20.

Виконуючи
відведену йому роль, член злочинної групи - невстановлений слідством чоловік на
ім'я ОСОБА_20 переправив потерпілу ОСОБА_29 до м. Берлін (Німеччина), де її
зустрів член злочинної групи - невстановлений слідством чоловік на ім'я
ОСОБА_21, який переправив ОСОБА_29 до м. Франкфурт на Майні (Німеччина), де на
протязі приблизно 7 місяців невстановлені слідством сутенери використовували її
у сфері надання сексуальних послуг.

У судовому
засіданні підсудний ОСОБА_5 свою
вину у пред'явленому йому обвинуваченні за ч.3 ст.27, ч.3 ст.149, ч.3 ст.27,
ч.2 ст.15, ч.3 ст.149, ч.3 ст.27, ч.3 ст.303 КК України визнав повністю,
відмовився давати показання, підтвердив обставини, викладені у обвинуваченні. У
судовому засіданні щиро каявся у вчиненому.

У судовому
засіданні підсудна ОСОБА_6 свою
вину у пред'явленому їй обвинуваченні за ч.3 ст.149, ч.3 ст.303 КК України
визнала повністю, відмовилась давати показання, і у судовому засіданні
підтвердила обставини, викладені у обвинуваченні. У судовому засіданні щиро
каялась у вчиненому.

З'ясувавши думку
учасників судового розгляду про те, які докази треба дослідити та порядок їх
дослідження, визнавши недоцільним дослідження доказів стосовно фактичних
обставин справи , які ніким не оспорюються, враховуючи, що учасниками процесу
не оспорюється доведеність вини підсудних та кваліфікація їх дій, з'ясувавши
правильне розуміння підсудними та іншими учасниками судового розгляду змісту
цих обставин, за відсутності сумнівів у добровільності та істинності їх
позиції, роз'яснивши їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права
оспорювати ці фактичні обставини справи в апеляційному порядку, суд вважає, що
обвинувачення, пред'явлене ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , знайшло своє підтвердження у
судовому засіданні у повному обсязі, а дії ОСОБА_5 правильно кваліфіковані за
ч. 3 ст.27, ч.3ст.149 КК України, як організація незаконної угоди, об'єктом
якої є людина, а також вербування, переміщення, передачі та продажу людини з
метою її сексуальної експлуатації, з залученням у боргову кабалу, з
використанням обману та уразливого стану потерпілої, які вчинені повторно, щодо
неповнолітнього, щодо кількох осіб, організованою групою, за ч.3 ст.27, ч.2
ст.15, ч.3 ст.149 КК України, як закінчений замах на організацію незаконної
угоди, об'єктом якої є людина, а також вербування, переміщення, передачу з
метою продажу людини з метою її сексуальної експлуатації, з залученням у
боргову кабалу, з використанням обману та уразливого стану потерпілої, які
вчинені повторно, щодо кількох осіб, організованою групою, за ч.3 ст.27,ч.3
ст.303 КК України, як організація втягнення особи у зайняття проституцією, з
використанням обману та уразливого стану потерпілих, вчинені щодо кількох осіб,
повторно, щодо неповнолітньої, організованою групою, а дії ОСОБА_6 правильно кваліфіковані за ч.3 ст. 149 КК України, як
здійснення незаконної угоди,
об'єктом якої є людина, а також вербування, переміщення, передача та продаж
людини з метою її сексуальної експлуатації, з залученням у боргову кабалу, з
використанням обману та уразливого стану потерпілої, які вчинені повторно,
організованою групою, за ч.3 ст.303 КК Україна, як втягнення особи у зайняття
проституцією, з використанням обману та уразливого стану потерпілих, вчинені
щодо кількох осіб, повторно, організованою групою.

Вирішуючи
питання про міру покарання підсудному ОСОБА_5,
суд враховує характер та ступінь тяжкості вчинених злочинів, роль
підсудного у вчиненні злочинів, відсутність цивільних позовів по справі,
відсутність вимог до підсудного від потерпілої, що була присутня у судовому
засіданні, особу винного -його вік, сімейний стан, а саме те, що підсудний
проживав з матір'ю, яка є пенсіонером та учасником ліквідації наслідків аварії
на Чорнобильській АЕС, при цьому має тяжкі хвороби, згідно наданих суду
документів, при обставинах, що рідний брат підсудного та його батько померли,
його дружина має хвороби, які підтверджуються наданими суду документами,
матеріальний стан його сім'ї, відомостей про його трудову діяльність , стан
його здоров'я, освіту, позитивну характеристику за місцем роботи , що підсудний
мав заохочення за місцем відбуття покарання та не мав стягнень, те що підсудний
раніше до вчинення інкримінованих йому злочинів не притягувався до кримінальної
відповідальності, а також те, що у справі відсутні дані про притягнення його до
адміністративної відповідальності.

Обставинами, які
пом'якшують покарання підсудному суд вважає щире каяття та його сімейний стан.
Обставин, що обтяжують покарання підсудному, судом не встановлено.

За наявності
декількох обставин , які пом'якшують покарання та істотно знижують ступінь
тяжкості вчиненого злочину: щире каяття та сімейний стан підсудного, враховуючи
дані про особу винного, суд вважає за можливе при призначенні покарання
підсудному за ч.3 ст.27, ч.3 ст.149, ч.3 ст.27, ч.2 ст.15, ч.3 ст.149 та ч.3
ст.27, ч.3 ст.303 КК України застосувати до ОСОБА_5 ст.69 КК України та
призначити йому покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкціях
статей за ці злочини.

З урахуванням
викладеного, суд приходить до висновку, що ОСОБА_5 необхідно призначити покарання у вигляді позбавлення
волі з конфіскацією майна, яке є власністю підсудного.

Вирішуючи
питання про міру покарання підсудній ОСОБА_6,
суд враховує характер та ступінь тяжкості вчинених злочинів, роль підсудної
у вчиненні злочинів, відсутність цивільних позовів по справі, відсутність вимог
до підсудної від потерпілої, що була присутня у судовому засіданні, особу
винної - її вік , освіту, стан її здоров'я, який ускладнився у зв'язку з
вагітністю, згідно наданих суду документів, її сімейний стан, а саме те, що
підсудна постійно проживає з матір'ю свого чоловіка , яка є пенсіонером та учасником ліквідації
наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, при цьому має тяжкі хвороби, згідно
наданих суду документів, що підсудна працює та навчається, її матеріальний
стан, позитивну характеристику за місцем роботи та формально позитивну
характеристику за місцем реєстрації, відсутність у справі даних про притягнення
підсудної до адміністративної відповідальності, те, що вона позитивно
характеризується органом кримінально-виконавчої інспекції за місцем відбування
покарання, а також те, що вона не притягувалась до кримінальної
відповідальності до вчинення інкримінованих їй злочинів.

Обставинами, які пом'якшують покарання підсудній суд вважає: її щире
каяття, сімейний стан та стан її здоров'я. Обставин, що обтяжують покарання
підсудній, судом не встановлено.

За наявності декількох обставин , які пом'якшують покарання та істотно
знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину: щире каяття підсудної , сімейний
стан та стан її здоров'я, враховуючи дані про особу винної, суд вважає за
можливе при призначенні покарання за ч.3 ст.149 та ч.3 ст.303 КК України
застосувати до ОСОБА_6 ст.69 КК України та призначити їй покарання нижче від
найнижчої межі, встановленої в санкціях статей за ці злочини.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що ОСОБА_6 необхідно
призначити покарання у вигляді позбавлення волі без конфіскації майна, що є
особистою власністю підсудної, та про можливість виправлення засудженої без
відбування покарання, звільнивши її від відбування покарання з випробуванням на
підставі ст.75 КК України. У зв'язку зі звільненням ОСОБА_6 від відбування
покарання з випробуванням покласти на неї обов'язки, передбачені ст.76 КК
України.

Цивільні позови
по справі не заявлені.

Речові докази по справі: документи(т.2 а.с. 118,119,176,т.3 а.с.243, т.4
а.с.40) необхідно залишити на зберігання при справі.

Дані про судові
витрати у справі відсутні.

На підставі
викладеного, керуючись ст. ст. 323 , 324 КПК України, суд, -

ЗАСУДИВ:

ОСОБА_5 визнати
винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст.27, ч.3ст.149, ч3 ст.27, ч.2
ст.15, ч.3 ст.149, ч.3 ст.27, ч.3 ст.303 КК України і призначити йому
покарання:

· за ч.3
ст.27, ч.3 ст.149 КК України із застосуванням ст.69 КК України у вигляді шести
років двох місяців позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є
власністю засудженого;

за ч.3 ст.27,
ч.2 ст.15, ч.3 ст.149 КК України із застосуванням ст.69 КК України у вигляді
п"яти років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є власністю
засудженого;

- за
ч.3 ст.27, ч.3 ст.303 КК України із застосуванням ст.69 КК України у

вигляді чотирьох років позбавлення волі з конфіскацією
всього майна, яке є

власністю засудженого.

Відповідно до ч. 1 ст.70 КК України шляхом поглинення
менш суворого покарання більш суворим призначити ОСОБА_5 покарання за сукупністю злочинів у вигляді шести років
двох місяців позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є власністю
засудженого.

Відповідно до ч.4 ст.70 КК України враховуючи вирок
Апеляційного суду Чернігівської області від 09 червня 2005 року, яким ОСОБА_5 засуджений до
шести років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є власністю
засудженого, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити
ОСОБА_5
остаточне покарання у вигляді шести років двох місяців позбавлення волі з
конфіскацією всього майна, яке є власністю засудженого.

Початок строку відбуття покарання ОСОБА_5 обчислювати з
моменту фактичного затримання з 09 червня 2005 року, зарахувавши у строк
відбуття покарання ОСОБА_5, строк
його перебування у ІТТ з 15 вересня 2004 року по 05 жовтня 2004 року.

Мірою запобіжного заходу ОСОБА_5 до набрання вироком законної сили залишити без змін -
утримання під вартою у СІЗО №31 ДДУ ПВП в Чернігівській області.

ОСОБА_6 визнати
винною у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст.149, ч.3 ст.303 КК України і
призначити їй покарання:

· за ч.3
ст.149 КК України із застосуванням ст.69 КК України у вигляді чотирьох років
десяти місяців позбавлення волі без конфіскації майна, яке є власністю
засудженої;

·
за ч.3 ст.303 КК України із застосуванням ст.69 КК
України у вигляді трьох років позбавлення волі без конфіскації майна, яке є
власністю засудженої. Відповідно до ч.1
ст.70 КК України шляхом поглинення менш
суворого

покарання
більш суворим призначити ОСОБА_6 покарання за сукупністю злочинів у вигляді
чотирьох років десяти місяців позбавлення волі без конфіскації майна, яке є
власністю засудженої.

Відповідно до ч.4 ст.70 КК України враховуючи вирок
Апеляційного суду Чернігівської області від 09 червня 2005 року, яким ОСОБА_6
було засуджено до п'яти років позбавлення волі без конфіскації майна, яке є
власністю засудженої та на підставі ст.ст.75,76 КК України звільнено від
відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком три роки, шляхом
поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити ОСОБА_6 остаточне
покарання у вигляді п'яти років позбавлення волі без конфіскації майна, яке є
власністю засудженої.

На підставі ст.
75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування призначеного судом покарання з
випробуванням, якщо вона протягом іспитового строку у три роки, не вчинить
нового злочину і виконає покладені на неї обов'язки.

Згідно ст.76 КК України покласти на засуджену такі
обов'язки:

·
не виїжджати за межі України на постійне проживання без
дозволу кримінально-виконавчої системи;

·
повідомляти органи кримінально-виконавчої системи про
зміну місця проживання та роботи;

·
періодично з'являтись для реєстрації в органи
кримінально-виконавчої системи.

Мірою
запобіжного заходу ОСОБА_6
до набрання вироком законної сили залишити без змін - підписку про невиїзд.

Речові докази:
документи(т.2 а.с.118,119,176,т.3 а.с.243, т.4 а.с.40) залишити на зберігання
при справі.

На вирок може
бути подана апеляція до Апеляційного суду Чернігівської області протягом 15 діб
з моменту його проголошення, а засудженим ОСОБА_5 у той
же строк з моменту отримання копії вироку.