Справа № 183/3011/15
№ 1-кп/183/449/15
В И Р О К
іменем України
28 липня 2015 року Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого ОСОБА_1

секретаря ОСОБА_2

за участю

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши в залі Новомосковського міськрайонного суду у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000263 відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Нововоронцовка Нововоронцовського району Херсонської області, громадянина України, українця, одруженого, маючого на утриманні неповнолітню дитину, маючого середню освіту, не працюючого, не судимого, проживаючого АДРЕСА_1

обвинуваченого у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України,

встановив:

4 квітня 2014 р. наказом № 73 (по стройовій частині) командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 (дислокується у АДРЕСА_2 ) солдата ОСОБА_4 зараховано до списків особового складу частини, та призначено на посаду - номера обслуги 1 механізованого відділення 1 механізованого взводу 7 механізованої роти З механізованого батальйону. Солдат ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем відповідно до вимог ст.ст. 9, 11, 12, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України зобов`язаний суворо дотримуватись у своїй службовій діяльності вимог законів України, Статутів Збройних Сил України, бути взірцем виконання службового обов`язку.

5 листопада 2014 р. так і в подальшому солдат ОСОБА_4 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи з метою ухилитися від проходження військової служби у військовій частині польова пошта НОМЕР_1 під час мобілізації на особливий період, умисно, самовільно залишив розташування військової частини, свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд у смт. Томаківка Дніпропетровської області, про своє місце знаходження до органів військового чи цивільного управління не заявляв, не приймаючи мір для повернення до військової частини.

26 березня 2015 р. солдат ОСОБА_4 самостійно прибув до військової прокуратури Дніпропетровського гарнізону та заявив про себе. Таким чином, у період з 5 листопада 2014 р. по 26 березня 2015 р. солдат ОСОБА_4 самовільно залишив військову частину польова пошта НОМЕР_2 та без поважних причин ухилявся від проходження військової служби тривалістю понад один місяць.

Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні свою вину в пред`явленому кримінальному правопорушенні визнав повністю, та пояснив, що військову частину залишив з причин звільнення з роботи його дружини та хвороби дитини, обставин справи викладених в обвинувальному акті не оспорює, щиро кається у вчиненому правопорушенні.

Суд визнав, відповідно до ст. 349 КПК України, недоцільним дослідження доказів, щодо обставин справи як обвинувачення так і захисту, оскільки учасники судового провадження проти цього не заперечують, та обставин справа не оспорюють.

Таким чином, суд вважає вину обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення встановленою та доведеною, його дії підлягають правовій кваліфікації за ч. 3 ст. 407 КК України як самовільне залишення військової частини без поважних причин тривалістю понад один місяць.

При призначенні виду та розміру покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд керується ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, сукупність усіх обставин у справі, дані про особу обвинуваченого.

Суд встановив пом`якшуючі покарання обставини відповідно до ст. 66 КК України щире каяття, яке ґрунтується на належній критичній оцінці ОСОБА_4 своєї протиправної поведінки, визнання вини та готовністю підлягати кримінальній відповідальності. Обтяжуючих покарання обставин відповідно до ст. 67 КК України судом не встановлено.

Враховуючи сукупність пом`якшуючих покарання обставин, ставлення обвинуваченого до скоєного злочину, суд вважає за можливе призначити покарання у виді позбавлення волі та звільнити його від відбування покарання з випробуванням згідно ст. 75 КК України, розмірного тяжкості вчиненого кримінального правопорушення. Призначаючи покарання як кару суд, виходячи з вимог ст. 50 КК України враховує, що призначення покарання з випробуванням буде достатнім для виправлення засудженого і запобігання вчинення ним нових злочинів.

На підставі викладеного, враховуючи ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, а також усі обставини по справі, керуючись ст. ст. 370, 371, 374 КПК України, суд,

ухвалив :

визнати винним ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України та призначити покарання три роки позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України, звільнити його від відбування покарання з випробуванням строком два роки.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Новомосковський міськрайонний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копії вироку видати обвинуваченому та прокуророві негайно, після його проголошення.

Суддя