Справа № 554/2686/15-к
ВИРОК
Іменем України
Дата документу 24.03.2015
24 березня 2015 року Октябрський районний суд м. Полтави у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2
з участю прокурора ОСОБА_3
потерпілого ОСОБА_4
захисника ОСОБА_5
обвинуваченого ОСОБА_6
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця і мешканця АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, освіта середня, не працюючого, не одруженого, не судимого
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,
в с т а н о в и в :
15 листопада 2014 року, приблизно о 21 год. 30 хв., обвинувачений ОСОБА_6 , керуючи автомобілем ЗАЗ-Деу д. н. з. НОМЕР_1 , рухався по вул. Фрунзе від вул. Л.Убийвовк в напрямку вул. Кагамлика в м. Полтаві по крайній правій смузі. Наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, розташованого на перехресті з вул. П.Мирного, позначеному дорожньою розміткою і дорожнім знаком 5.35.1 Пішохідний перехід, перед яким на другій та третій сусідніх смугах зупинилися автомобілі, надаючи дорогу пішоходам, які знаходилися на ньому, обвинувачений ОСОБА_6 не зменшив швидкості руху, не зупинився перед пішохідним переходом, щоб переконатися в тому, що на ньому немає пішоходів, в результаті чого скоїв наїзд на постраждалу ОСОБА_7 , яка переходила проїзну частину зліва направо по напрямку його руху по нерегульованому пішохідному переходу і вийшла на смугу його руху із-за передньої частини автомобілів, які стояли перед пішохідним переходом зліва від нього.
В результаті наїзду автомобілем постраждалій ОСОБА_7 були спричинені тілесні ушкодження у вигляді політравми, черепно-мозкової травми з забоєм головного мозку тяжкого ступеню з множинними внутрішньо-мозковими гематомами та травматичним субарахноідальним крововиливом, коми 2 ступеню, перелому кісток тазу та кісток правої нижньої кінцівки, гематом та забійних ран голови, слизової порожнини роту, правої нижньої кінцівки, саден шкіри обличчя, які згідно з висновком судово-медичної експертизи № 122 від 19 лютого 2015 року кваліфікуються як тяжкі тілесні ушкодження по ознаці небезпеки для життя.
Згідно висновків судової авто-технічної експертизи № 471 від 8 грудня 2014 року причиною дорожньо-транспортної пригоди та її наслідків стали порушення водієм ОСОБА_6 п. п. 18.1 та 18.4 Правил дорожнього руху України, згідно з якими:
п. 18.1 Водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека;
п. 18.4 Якщо перед нерегульованим пішохідним переходом зменшує швидкість чи зупинився транспортний засіб, водії інших транспортних засобів, що рухаються по сусідніх смугах, повинні зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися і можуть продовжити (відновити) рух лише переконавшись, що на пішохідному переході немає пішоходів, для яких може бути створена перешкода чи небезпека.
Допитаний в суді обвинувачений ОСОБА_6 визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, підтвердивши факт його скоєння за викладених вище обставин. Щиро розкаявся у вчиненому та просив його суворо не карати. Зазначив, що причиною скоєння ДТП явилась неуважність, яку він допустив під час руху при наближенні до нерегульованого пішохідного переходу. Він також визнав цивільний позов прокурора про відшкодування витрат, понесених закладом охорони здоров`я на лікування потерпілої від злочину.
Факт вчинення кримінального правопорушення за вказаних вище обставин підтвердив під час допиту в суді потерпілий ОСОБА_4 , чоловік постраждалої, який зазначив, що обвинувачений протягом всього часу після ДТП надавав посильну матеріальну допомогу на лікування останньої і що він вірить запевненням обвинуваченого про надання такої ж допомоги і в майбутньому. Не наполягав на суворому покаранні обвинуваченого та просив не позбавляти його права керування транспортним засобом, оскільки це є єдиним джерелом прибутку останнього.
Оскільки обставини справи ніким із учасників судового розгляду не оспорюються, обвинувачений та інші учасники судового розгляду правильно розуміють зміст цих обставин, сумнівів у добровільності їх позиції немає та їм роз`яснено про позбавлення права оспорювати ці фактичні обставини справи у апеляційному порядку, суд відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України визнав за недоцільне дослідження доказів стосовно цих обставин справи.
Суд кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 286 КК України, оскільки він, будучи особою, яка керує транспортним засобом, допустив порушення правил безпеки дорожнього руху, внаслідок чого постраждалій ОСОБА_7 були заподіяні тяжкі тілесні ушкодження.
Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого, суд визнає щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, а також часткове добровільне відшкодування завданого збитку.
Обставин, які обтяжують його покарання, суд не знаходить.
Виходячи з загальних засад призначення покарання, визначених статтею 65 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що впливають на призначення покарання.
Суд також враховує, що обвинувачений вперше вчинив злочин та притягується до кримінальної відповідальності, визнав свою вину у вчиненні злочину і щиро розкаявся у цьому, позитивну характеристику його особи, наявність обставин, що пом`якшують і відсутність тих, які обтяжують покарання, і вважає за необхідне призначити йому основне покарання у виді позбавлення волі, яке, на думку суду, буде необхідним й достатнім для його виправлення, попередження вчинення нових злочинів та соціальної реабілітації.
Зважаючи на викладене та враховуючи наявність кількох обставин, що пом`якшують покарання, думку потерпілого, який не наполягає на реальному покаранні обвинуваченого, запевнення останнього про його наміри поступово відшкодовувати завдану ним матеріальну шкоду та сприяти лікуванню постраждалої, суд вважає за можливе відповідно до статті 75 КК України звільнити обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням.
Суд, враховуючи конкретні обставини справи, поведінку обвинуваченого під час скоєння кримінального правопорушення і після цього, його щире каяття, не вважає за необхідне позбавляти його права керування транспортними засобами.
Цивільний позов потерпілим по справі не заявлявся.
Процесуальних витрат і речових доказів по справі немає.
Керуючись статтями 373 та 374 КПК України, суд,
ОСОБА_6 визнати винним у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України і призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на чотири роки без позбавлення права керувати транспортними засобами.
На підставі ст. 75 КК України звільнити обвинуваченого ОСОБА_6 від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком на два роки шість місяців.
Відповідно до ч.1 ст. 76 КК України покласти на обвинуваченого ОСОБА_6 обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої системи; повідомляти органи кримінально-виконавчої системи про зміну місця проживання або роботи; періодично з`являтися для реєстрації в органи кримінально-виконавчої системи.
До набрання вироком законної сили заходи забезпечення кримінального провадження у вигляді особистого зобов`язання, які обрані щодо обвинуваченого ОСОБА_6 , залишити без змін.
Вирок може бути оскаржено в Апеляційний суд Полтавської області через районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.
Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім у судовому засіданні.
СуддяОСОБА_8