Справа № 751/6561/147 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/795/12/2015
Категорія - ст. 119 ч.1КК Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
13 січня 2015 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернігівської області в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5 .

З участю учасників судового провадження :

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

потерпілої ОСОБА_8

представника потерпілої - адвоката ОСОБА_9

законного представника неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_10

представника кримінальної міліції у справах дітей ОСОБА_11

представника служби у справах дітей ОСОБА_12

обвинуваченого ОСОБА_13

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Чернігові в порядку апеляційного розгляду кримінальне провадження № 11-кп/795/12/2015 за апеляційною скаргою потерпілої ОСОБА_8 на вирок Новозаводського районного суду м. Чернігова від 23 вересня 2014 року, яким

ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та мешканець АДРЕСА_1 , громадянин України, українець, проживає з обома батьками, не перебував на обліку у кримінальній міліції та службі у справах дітей, неодружений, навчається на 1 курсі Чернігівського державного педагогічного університету на факультеті фізвиховання, не судимий,

- визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, з призначенням покарання за ст. 119 ч.1 КК України 4 /чотири/ роки позбавлення волі.

На підставі ст. 104 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 /два/ роки, з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Стягнуто з ОСОБА_10 на користь Чернігівського обласного бюджету 3325 грн. 14 коп. за лікування потерпілого ОСОБА_15 у КЛПЗ «Чернігівська обласна лікарня».

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_8 залишено без розгляду.

В С Т А Н О В И Л А :

Вироком суду першої інстанції встановлено, що 01 лютого 2014 року близько 22 год. 50 хв., неповнолітній ОСОБА_13 біля кафе « ІНФОРМАЦІЯ_2 » по вул. Щорса, 63-А в м. Чернігові, в ході конфлікту на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин, не передбачаючи можливості настання суспільно-небезпечних наслідків свого діяння у вигляді заподіяння смерті ОСОБА_15 , хоча повинен був та міг їх передбачити, умисно ударив один раз ліктем в голову ОСОБА_15 , від чого той упав на асфальтне покриття та отримав тілесні ушкодження голови, які відповідно висновку комісійної судової медичної експертизи №99 від 16.04.2014 року є тяжкими тілесними ушкодженнями, небезпечними для життя в момент заподіяння, від яких ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_15 помер в реанімаційному відділенні Чернігівської обласної лікарні.

В апеляційній скарзі потерпілої ОСОБА_8 ставиться питання про скасування вироку та направлення матеріалів кримінального провадження органу досудового розслідування у зв`язку з необхідністю застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушення і пред`явлення ОСОБА_13 підозри за ч.2 ст. 121 КК України, а у випадку непогодження з доводами апеляційної скарги, вирок суду змінити та призначити ОСОБА_13 більш суворе покарання у виді позбавлення волі строком до 5 років. Посилається на неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність міри покарання тяжкості вчиненого правопорушення та особі обвинуваченого. Зазначає, що з показань свідків та самого обвинуваченого вбачається, що ОСОБА_13 ніхто не запрошував на день народження ОСОБА_16 та ОСОБА_17 , а запросили його з єдиною метою для участі в бійці, і з метою її продовження ОСОБА_13 знайшов такий привід, що начебто її син ОСОБА_15 ображав ОСОБА_18 , за що ударив його в обличчя, від чого ОСОБА_15 упав на асфальтне покриття та отримав тілесні ушкодження, від яких і настала його смерть. Звертає увагу на те, що ОСОБА_13 займається боксом, обізнаний в бійцівських прийомах, тому вважає, що він спричинив її сину, який значно вищий на зріст, удар на ураження, діючи навмисно. Показання ОСОБА_13 , що він заступався за ОСОБА_18 не заслуговують на увагу, бо не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки з показань ОСОБА_19 вбачається, що ОСОБА_15 її не ображав, з ОСОБА_13 вона особисто не знайома. З показань обвинуваченого та свідків доводиться, що ніякого конфлікту між її сином, ОСОБА_13 та іншими учасниками подій не було, неприязних відносин не виникало, тому у ОСОБА_13 не було підстав застосовувати силу відносно її сина. Вважає, що він діяв умисно, з метою спричинити її сину саме тяжкі тілесні ушкодження, усвідомлюючи, що від такого удару син впаде на асфальтне покриття, удариться головою об тверду поверхню та отримає тілесні ушкодження, не сумісні з життям. Його дії та подальша поведінка втеча після падіння сина, часте телефонування товаришам, цікавість станом сина - свідчать, що саме настання таких наслідків він бажав.

ОСОБА_13 раніше вчинив бійку з однолітком, але на шлях виправлення не став, і будучи неповнолітнім, в нічний час, погодився прийняти участь в «розборці» з незнайомими особами. Не вибачився перед нею, не намагався зустрітись, довести своє каяття, ніяких висновків для себе не зробив, тому заслуговує на більш суворе покарання та ізоляцію від суспільства.

Заслухавши доповідача, пояснення потерпілої ОСОБА_8 та її представника, адвоката ОСОБА_9 , які підтримали апеляційну скаргу, пояснення та думку обвинуваченого ОСОБА_13 , його законного представника ОСОБА_10 та захисника, адвоката ОСОБА_7 , представників служб у справах дітей, які заперечують проти апеляційної скарги, прокурора, який просить залишити вирок суду без змін, перевіривши доводи апеляційної скарги, розглянувши матеріали кримінального провадження щодо засудження ОСОБА_13 в межах апеляційної скарги у відповідності із ст. 404 КПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

У судовому засіданні ОСОБА_13 свою винуватість у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення визнав повністю. Не заперечував, що один раз ліктем ударив чи то в підборіддя, чи в груди ОСОБА_15 за те, що той образив ОСОБА_18 , а він за неї заступився, та за те, що той глузував з його малого зросту, а також тому, що ОСОБА_20 намагався його ударити, і він наніс удар з метою захисту. ОСОБА_20 упав на спину, він злякався та пішов додому. Двічі телефонував ОСОБА_21 , цікавився станом ОСОБА_15 , пропонував викликати „швидку медичну допомогу. ІНФОРМАЦІЯ_4 дізнався, що ОСОБА_15 помер в лікарні. Смерті потерпілому не бажав, розкаюється у вчиненому.

Суд першої інстанції дослідив інші докази по справі, співставив їх в сукупності з документами та речовими доказами, та встановив, що ОСОБА_13 винуватий у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 119 ч.1 КК України, обґрунтувавши такий висновок показаннями потерпілої ОСОБА_8 , свідків ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 та ОСОБА_31 , ОСОБА_19 , ОСОБА_32 , ОСОБА_33 , ОСОБА_34 та інших, даними протоколів огляду місця події від 17.02.2014 року, висновками судово-медичних експертів № 169, № 99 /т.2 а.п.6-11, 44-53/ щодо локалізації, характеру та тяжкості заподіяних тілесних ушкоджень та причини смерті потерпілого ОСОБА_15 , даними протоколів слідчих експериментів від 11.04.2014 року з участю ОСОБА_13 /т.2 а.п.29-36/ та з ОСОБА_35 від 18.06.2014 року /т.2 а.п.59-66/ щодо обставин події злочину, записами в картці виклику швидкої медичної допомоги 02.02.2014 року /т.2 а.п.38/, копією свідоцтва про смерть ОСОБА_15 /т.2 а.п.93/, а також протоколом допиту ОСОБА_13 як підозрюваного від 24.03.2014 року /т.2 а.п.150-152/, тощо.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції з достатньою повнотою, об`єктивністю та ретельністю дослідив наявні докази по справі, про що вказав у вироку, вірно встановив обставини вчиненого ОСОБА_13 злочину, який виразився у вбивстві ОСОБА_15 з необережності, та правильно кваліфікував його дії за ст. 119 ч. 1 КК України, що не викликає сумнівів.

Посилання потерпілої ОСОБА_8 в апеляційній скарзі на невірний висновок суду щодо кваліфікації дій ОСОБА_13 за даним законом, про наявність в діях ОСОБА_13 умисного тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілого, з направленням кримінального провадження органам досудового розслідування для пред`явлення підозри за більш тяжкий злочин за ст. 121 ч. 2 КК України, з призначенням більш суворого покарання, ніж визначив суд першої інстанції, суперечить дослідженим по справі доказам.

Висновки суду про те, що ОСОБА_13 вчинив саме вбивство ОСОБА_15 через необережність, а не заподіяння йому тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілого, підтверджуються показаннями свідків ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 та ОСОБА_31 , ОСОБА_19 , які вказали, що під час святкування дня народження ОСОБА_36 та ОСОБА_31 у кафе „ ІНФОРМАЦІЯ_2 по АДРЕСА_2 близько 22 год. 22 год. 50 хв. під час сутички /конфлікту/ ОСОБА_13 з ОСОБА_15 , який намагався ударити ОСОБА_13 , останній, з метою самозахисту, завдав один удар ліктем правої руки в область голови ОСОБА_15 , від чого той упав на асфальтоване покриття, та ударившись, отримав, згідно висновків експертів №№ 169, 99, тілесні ушкодження у вигляді : закритої черепно-мозкової травми, що супроводжувалась крововиливом у м`які тканини голови з внутрішньої поверхні потиличної області, лінійним переломом кісток основи черепу, крововиливу під тверду мозкову оболонку в області лобних долей, забоїв обох полюсів лобних долей.

Такі тілесні ушкодження виникли від дії тупих предметів або при ударі об такі, і не виключена можливість при падінні на площині, після надання тілу прискорення, в строк 01.02.2014 року.

Смерть ОСОБА_15 настала внаслідок набряку набухання головного мозку, який виник на фоні отриманої черепно-мозкової травми в строк 17.02.2014 року. Вищевказані тілесні ушкодження відносяться до категорії тяжких, які небезпечні для життя в момент спричинення.

Свідки ОСОБА_32 , ОСОБА_37 та ОСОБА_38 підтвердили, що з ОСОБА_15 перебували в кафе, де спочатку у ОСОБА_39 виник конфлікт з одним із хлопців компанії, яка святкувала день народження і йому розбили губи та ніс, а потім у ОСОБА_15 , який за нього пішов заступитись, та виникла сварка із дівчиною. Потім вони почули удар, щось гупнуло, обернулись і побачили, що ОСОБА_40 / ОСОБА_41 / лежить на землі. Вони приводили ОСОБА_42 до тями, відвели у гуртожиток, де живе ОСОБА_43 , а коли близько 16 год. ОСОБА_44 погіршало, відвезли додому, вийшла його мати та викликали „швидку медичну допомогу.

Показання свідків узгоджуються між собою, а також з показаннями потерпілої ОСОБА_8 , яка показала, що її син ОСОБА_45 , був на роботі, близько години ночі 02 лютого 2014 року вона йому телефонувала, спілкувалась. Близько 17 год. хлопці привезли її сина на „таксі додому до під`їзду. Коли вона вийшла, то побачила на лавці біля під`їзду ОСОБА_42 , який упав, коли вона підійшла до нього. Викликана „швидка медична допомога забрала його до лікарні, а 17 лютого 2014 року після лікування син помер.

З картки виклику швидкої медичної допомоги 02.02.2014 року /т.2 а.п.38/ вбачається, що ОСОБА_15 був доставлений до Чернігівської обласної лікарні о 19 год. 48 хв. з діагнозом: ЗЧМТ, а з копії свідоцтва про смерть /т.2 а.п.93/ вбачається, що смерть ОСОБА_15 настала ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Показання свідків також узгоджуються з показаннями ОСОБА_13 у судовому засіданні та як підозрюваного /а.с. 150-152 т. 2/, протоколами слідчих експериментів з його участю та участю ОСОБА_35 , де ОСОБА_13 добровільно на місці розповів, де та як у нього виникла суперечка з потерпілим ОСОБА_15 , яким чином той намагався нанести йому удар, а він ухилився, наніс ліктем удар в підборіддя у відповідь, та як потерпілий упав на асфальт. ОСОБА_13 визнав свою вину в тому, що після його удару, нанесеного потерпілому в підборіддя, останній упав на асфальт.

Тобто, такі докази судом були визнані належними та допустимими, і вірно доводять винуватість ОСОБА_13 у вчиненні вбивства ОСОБА_15 з необережності, його дії вірно кваліфіковані за ст. 119 ч. 1 КК України

Колегія суддів вважає, що матеріалами справи та зібраними доказами не встановлено, що ОСОБА_13 мав умисел на завдання тяжких тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_15 або на позбавлення його життя.

Щодо доводів потерпілої про запрошення у кафе ОСОБА_13 лише для участі у бійці з метою навмисного побиття її сина, безпідставні, бо з показань обвинуваченого, свідків вбачається, що по приходу в кафе, побачивши бійку між ОСОБА_23 та незнайомим чоловіком, ОСОБА_24 та ОСОБА_22 відтягнули того чоловіка, а ОСОБА_13 відтягнув ОСОБА_23 , більше бійки не продовжували, зайшли до кафе, де відпочивали. По виходу з кафе, ОСОБА_13 ні з ким не бився, лише коли ОСОБА_15 намагався його ударити, ударив його у відповідь.

Доводи потерпілої про продовження ОСОБА_13 бійки під приводом нібито ображання її сином ОСОБА_19 , та ударив його, не заслуговують на увагу, бо з показань самого обвинуваченого та свідків ОСОБА_22 , ОСОБА_25 , ОСОБА_46 , ОСОБА_35 доводиться, що ОСОБА_15 намагався ударити ОСОБА_13 рукою в обличчя.

Твердження потерпілої про невідповідність фактичним обставинам справи показань ОСОБА_13 , де він посилається на те, що заступився за ОСОБА_18 , бо її ображав ОСОБА_15 , спростовуються показаннями самої ОСОБА_19 , яка вказала, що незнайомий молодий чоловік „чіплявся до неї та запитував, „звідки вона така з`явилась, чому так намальована і де її самець, коли вона виходила з кафе на вулицю. Крім того, її показання підтвердили свідки ОСОБА_22 , ОСОБА_25 , ОСОБА_29 , ОСОБА_47 , ОСОБА_35 , які бачили, як незнайомий чоловік ображав ОСОБА_19 .

Доводи потерпілої про те, що ніякого конфлікту між її сином та ОСОБА_13 , іншими учасниками події не виникало, не відповідають дійсності, бо з показань обвинуваченого та вищевказаних свідків доводиться, що ОСОБА_15 ображав ОСОБА_19 , намагався ударити ОСОБА_13 .

З аналізу вищенаведених та перевірених доказів колегія суддів вважає, що вирок місцевого суду обґрунтований доказами, які є достатні, достовірні та допустимі, і підстав для скасування або зміни рішення суду немає.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_13 , суд керувався вимогами ст. 65 КК України, врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, що злочин вчинив у неповнолітньому віці, та обставини, що пом`якшують покарання, - активне сприяння розкриттю злочину, щире каяття, вчинення злочину неповнолітнім, відсутність обставин, що обтяжують покарання.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що призначене покарання ОСОБА_13 буде необхідним й достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів, а тому підстав для скасування або зміни вироку суду першої інстанції немає, і апеляційна скарга потерпілої ОСОБА_8 задоволенню не підлягає.

Рішення суду щодо заявлених потерпілою цивільних позовів також прийняте у відповідності з вимогами ст.ст. 1179, 1206 ЦК України, і є вірним.

Керуючись ст.ст. 404-405, 407, 418 - 419, 376, 424-426, 532 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Новозаводського районного суду м. Чернігова від 23 вересня 2014 року щодо ОСОБА_13 без змін.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Судове рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення.

Касаційна скарга на судові рішення може бути подана протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4