Справа № 1-кп/593/26/2015
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
"30" березня 2015 р. Бережанський районний суд Тернопільської області в складі:

головуючої судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участі прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

потерпілої ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Бережани матеріали кримінального провадження, внесеного 2 січня 2015 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000001 по обвинуваченню ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Рибник Дрогобицького району, Львівської області, українця, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, не працюючого, депутатом не являється, неодруженого, має на утриманні одну малолітню дитину, жителя АДРЕСА_1 , раніше не судимого, - у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст.15 ч.2 ст.186 та ч. 2 ст. 186 КК України,-

ВСТАНОВИВ:
Обвинувачений ОСОБА_6 1 січня 2015 року, близько 20 год., разом із своєю співмешканкою ОСОБА_7 та її матір"ю ОСОБА_8 знаходився у житловому будинку, що розташований в АДРЕСА_2 . Підчас сімейного конфлікту, що виник між ними, ОСОБА_6 вчинив замах на грабіж ноутбука «LenovoB 570» вартістю 3799 гривень, який на праві приватної власності належить ОСОБА_8 .. З цією метою він почав від`єднувати ноутбук від кабелів, але ОСОБА_8 , зловившись за ноутбук руками, перешкодила обвинуваченому заволодіти ним, тоді обвинувачений з метою подолання перешкоди та заволодіння чужим майном, застосував до ОСОБА_8 насильство: вдарив її рукою в область грудей, від цього удару вона впала і вдарилась об бильце ліжка, але тілесних ушкоджень не отримала і ноутбука з рук не випустила, а надійно заховала його від обвинуваченого. Зрозумівши, що він не має змоги заволодіти ноутбуком, ОСОБА_6 відмовився від доведення злочину до кінця з причин, що не залежали від його волі.

Своїми умисними діями ОСОБА_6 вчинив незакінчений замах, спрямований на відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний із насильством, яке не було небезпечним для життя чи здоров`я потерпілої, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3З ст. 15 ч. 2 ст. 186 КК України.

Продовжуючи свою злочинну діяльність, обвинувачений ОСОБА_6 , 1 січня 2015 року, близько 20 год. 10 хв., знаходячись у тому ж житловому будинку, у присутності ОСОБА_8 та ОСОБА_7 відкрито викрав з кімнати мобільний телефон «AsusZenFone 5» вартістю 3 499 гривень, який на праві приватної власності належить ОСОБА_7 і поклав його у задню кишеню штанів. Потерпіла ОСОБА_7 намагалася припинити незаконні дії ОСОБА_6 та повернути собі мобільний телефон, однак обвинувачений з метою подолання перешкоди та заволодіння мобільним телефоном, наніс потерпілій удари ногами в область лівого стегна та лівої і правої гомілки, і своїми діями спричинив потерпілій ОСОБА_7 тілесні ушкодження у виді синців на зовнішніх поверхнях нижньої третини лівого стегна, верхньої третини лівої гомілки та на передній поверхні середньої третини правої гомілки, які за ступенем тяжкості належать до легких. Подолавши супротив потерпілої ОСОБА_7 , ОСОБА_6 з місця вчинення злочину з викраденим майном скрився, чим спричинив потерпілій матеріальну шкоду на суму 3 499 гривень.
Зазначеними вище умисними діями ОСОБА_6 вчинив грабіж, поєднаний із насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілої, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 186 КК України.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 свою вину у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст.15 ч.2 ст.186 та ч. 2 ст.186 КК України, визнав повністю, зі всіма доказами по справі погодився, у вчиненому розкаявся, просив вибачення у потерпілих і запевнив, що подібне не повториться, від дослідження доказів в судовому засіданні відмовився, суду показав, що зазначений конфлікт дійсно мав місце між ним, його співмешканкою та її матір"ю, внаслідок якого ОСОБА_7 дійсно могла отримати зазначені у матеріалах кримінального провадження тілесні ушкодження.
Оскільки обвинувачений в судовому засіданні повністю визнав свою вину в скоєнні кримінальних правопорушень, погодився зі всіма доказами по справі, відмовившись від їх дослідження в судовому засіданні, суд вважає, що в силу ст. 349 КПК України слід обмежитись дослідженням фактичних обставин справи: допитом обвинуваченого та потерпілих, а тому визнає недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.
В судовому засіданні потерпіла ОСОБА_7 показала, що 1 січня 2015 року, близько 20 год., між нею та її співмешканцем ОСОБА_9 виник сімейний конфлікт, підчас якого обвинувачений ОСОБА_6 намагався відкрито викрасти ноутбук, який належить її матір ОСОБА_8 , але матір перешкодила йому у цьому, тоді він вдарив її рукою в область грудей, від чого матір впала, однак ноутбука йому не віддала, зрозумівши, що він не має змоги заволодіти ноутбуком, обвинувачений відкрито викрав з кімнати її мобільний телефон «AsusZenFone 5» вартістю 3499 гривень. Вона намагалася відібрати від ОСОБА_6 свій телефон, однак обвинувачений з метою подолання перешкоди та заволодіння мобільним телефоном, наніс їй декілька ударів ногами в область лівого стегна та лівої і правої гомілки, і своїми діями спричинив їй тілесні ушкодження у виді синців, які за ступенем тяжкості належать до легких. Після вчинення зазначених неправомірних дій обвинувачений з місця вчинення злочину з викраденим телефоном скрився, чим спричинив їй матеріальну шкоду на суму 3499 гривень. На даний час спричинена їй

діями обвинуваченого матеріальна шкода обвинуваченим у добровільному порядку відшкодована, претензій до нього вона не має, вважає, що можна до обвинуваченого застосувати можливе мінімальне покарання.

Потерпіла ОСОБА_8 у судове засідання не з"явилися, представила суду письмову заяву про розгляд кримінального провадження у її відсутності, а так як обвинувачений після вчинення протиправних дій просив у неї вибачення та у добровільному порядку відшкодував заподіяну ним шкоду, тому вона до обвинуваченого претензій не має та просить його суворо не карати.

Оцінюючи в сукупності докази, здобуті в судовому засіданні, суд прийшов до переконання, що вина обвинуваченого ОСОБА_6 у скоєнні ним кримінальних правопорушень доведена повністю, а дії його органом досудового розслідування за ч. 3 ст. 15 ч.2 ст. 186 КК України кваліфіковані вірно, поскільки він своїми умисними діями вчинив замах на відкрите викрадення чужого майна, поєднане із насильством, яке не є небезпечним для життя і здоров"я потерпілої, а також суд вважає, що дії обвинуваченого органом досудового розслідування за ч. 2 ст. 186 КК України також кваліфіковані вірно, оскільки ОСОБА_6 своїми умисними діями вчинив відкрите викрадення чужого майна, поєднане із насильством, яке не є небезпечним для життя і здоров"я потерпілої.

Обираючи обвинуваченому ОСОБА_6 міру покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, особу винного, в якості обставин, що пом`якшують відповідальність: чесне визнання ним своєї вини у їх скоєнні та щире каяття, що на даний час він усвідомлює суспільну небезпечність скоєних ним діянь, що обвинувачений раніше до кримінальної відповідальності не притягався, що він по місцю проживання характеризується позитивно, вперше притягується до кримінальної відповідальності, що раніше він ні в чому протиправному поміченим не був, що він повністю відшкодував потерпілим заподіяну ним шкоду, і з врахуванням усіх пом"якшуючих по справі обставин, при відсутності обтяжуючих обставин суд вважає доцільним обрати ОСОБА_6 міру покарання в межах санкції ч.2 ст. 186 КК України із застосуванням ст. 75 КК України.
Керуючись ст. ст. 368, 370, 374, 393, 395 КПК України, суд,-

ЗАСУДИВ:
ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.З ст.15 ч.2 ст.186 та ч. 2 ст. 186 КК України, і призначити йому покарання:

- за ч.3 ст.15 ч.2 ст.186 КК України у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

- за ч. 2 ст. 186 КК України у виді 4 (чотирьох) років і 6 (шести) місяців позбавлення волі.

На підставі ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно до відбуття обрати ОСОБА_6 покарання - у виді 4 (чотирьох) років і 6 (шести) місяців позбавлення волі.

Застосувати до ОСОБА_6 ст. 75 КК України, і звільнити його від відбуття призначеного йому покарання з випробуванням, встановивши йому для цього іспитовий строк тривалістю 1 (один) рік.

У відповідності із ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_6 обов`язок не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти органи кримінально-виконавчої системи про зміну місця проживання чи роботи та періодично з`являтися в органи кримінально-виконавчої системи для реєстрації.

Стягнути із ОСОБА_6 в користь держави 245 (двісті сорок п"ять) гривень 96 коп. за проведення товарознавчої експертизи від 27 січня 2015 року за № 6-48/15 в кримінальному провадженні за № 0000022.

Речові докази : поліетиленовий пакет у якому знаходяться картонна коробка, квитанція про сплату та гарантійний талон мобільного телефону «Asus Zenfone 5», які зберігаються в камері зберігання речових доказів Бережанського PB УМВСУ в Тернопільській області - повернути потерпілій ОСОБА_7 , а ноутбук «LenovoB 570» та документи з приводу його придбання, а саме: товарний чек, графік платежів, інформаційний листок та договір про надання споживчого кредиту за № , що передані на зберігання потерпілій ОСОБА_8 - залишити у розпорядженні останньої.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Тернопільської області через Бережанський районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення.

Суддя Бережанського
районного суду Тернопільської області ОСОБА_1 .