УХВАЛА

іменем України

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_10,
суддів: при секретаріОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13,
за участю прокурора ОСОБА_14,
розглянувши у судовому засіданні в м. Києві 14 липня 2015 року кримінальне провадження № 0000252

в с т а н о в и л а:

Вироком Нововолинського міського суду Волинської області від

13 листопада 2014 року

ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, не судимого,

засуджено за: - ч.1 ст.307 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки;

- за ч. 2 ст.307 КК України із застосуванням ст.69 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки шість місяців без конфіскації майна;

- за ч.1 ст.311 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк один рік;

- за ч.1 ст.317 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк три роки.

На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання призначених покарань з врахуванням вимог ч.1 ст.72 КК України , остаточно визначено ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років без конфіскації майна.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання з випробуванням з трирічним іспитовим строком та покладено обов'язки, передбачені п.п. 2-4 ст. 76 КК України.

Вироком суду вирішено питання судових витрат та долю речових доказів.

Ухвалою Апеляційного суду Волинської області від 23 січня 2015 року вказаний вирок залишено без зміни.

Вироком суду ОСОБА_6 визнано винним та засуджено за те, що він в квітні 2014 року неодноразово надавав своє житло, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, ОСОБА_7 для вживання наркотичного засобу, обіг якого обмежено - бупренорфіну, шляхом введення в організм ін'єкцій за допомогою медичного шприца.

Він же, 3 квітня 2014 року, близько 15 год. під час проведення працівниками міліції оперативної закупівлі наркотичних засобів, перебуваючи поблизу магазину "Грінфорт" на 15 мікрорайоні у

м. Нововолинську, незаконно збув ОСОБА_8 наркотичний засіб, обіг якого обмежено - бупренорфін, масою 0,0012 г., який він придбав при невстановлених досудовим розслідуванням обставинах та зберігав при собі з метою збуту.

Крім того, 16 квітня 2014 року, в обідню пору ОСОБА_6, перебуваючи на території автостанції м. Нововолинська, повторно, незаконно збув ОСОБА_9 наркотичний засіб, обіг якого обмежено - бупренорфін масою 0,0032 г.

Також, 16 квітня 2014 року, близько 13 год. 15 хв., ОСОБА_6, під час проведення працівниками міліції оперативної закупівлі наркотичних засобів, перебуваючи поблизу магазину "Маяк" у м. Нововолинську, незаконно збув ОСОБА_8 наркотичний засіб, обіг якого обмежено - бупренорфін, масою 0,0007 г, який він придбав при невстановлених досудовим розслідуванням обставинах та зберігав при собі з метою збуту.

Крім того, ОСОБА_6 у невстановлених органом досудового розслідування місці та часі, придбав прекурсор - соляну кислоту, стосовно якого встановлюються заходи контролю, який переніс за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_2, та зберігав без мети збуту для виготовлення наркотичних засобів для власного вживання.

У касаційній скарзі прокурор, посилаючись на невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок м'якості, порушує питання про скасування ухвали апеляційного суду та призначення нового розгляду в суді апеляційної інстанції. Зазначає, що суд апеляційної інстанції, залишаючи без зміни вирок місцевого суду щодо ОСОБА_6, яким останньому призначено покарання із застосуванням ст.ст. 69, 75 КК України, не взяв до уваги тяжкість вчинених злочинів та дані, які характеризують особу засудженого.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора на підтримання касаційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження й обговоривши доводи, наведені в касаційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку, що скарга не підлягає задоволенню на таких підставах.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні злочинів, за які його засуджено, та кваліфікація дій у касаційній скарзі прокурором не оскаржуються.

Посилання прокурора на невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок м'якості, як і на необґрунтоване звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням, є безпідставними.

Так, відповідно до ст. 65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом'якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Частиною 3 цієї статті встановлено, що підстави для призначення більш м'якого покарання, ніж це передбачено відповідною статтею Особливої частини цього Кодексу за вчинений злочин, визначаються ст. 69 цього Кодексу.

Статтею 69 вказаного Кодексу передбачено, що за наявності кількох обставин, що пом'якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин.

Призначаючи покарання ОСОБА_6, суд з достатньою повнотою врахував ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу винного, який хворіє тяжкими захворюваннями, є інвалідом 3 групи, пенсіонером, має сім'ю, утримує доньку, яка навчається на денній формі навчання та малолітнього пасинка Владислава. Крім того, засуджений вину визнав в повному обсязі, щиро розкаявся у вчиненому, активно сприяв розкриттю злочинів, добровільно лікувався від наркотичної залежності та відсутність обставин, які б обтяжували покарання.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про необхідність призначення ОСОБА_6 покарання за ч. 2 ст. 307 КК із застосуванням ст. 69 КК, а за інші злочини - в межах санкції частини 1 ст.307, ч.1 ст.311, ч.1 ст.317 КК та правильно за сукупністю цих злочинів призначив покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років без конфіскації майна.

Згідно ст. 75 КК України, якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п'яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Враховуючи, що ОСОБА_6, хоча і вчинив злочини, два з яких є тяжкими, однак є особою, яка судимості не має, вищезазначені дані про його особу, які свідчать про наявність у нього тяжких захворювань, його критичне відношення до вчинених злочинів, наявність зазначених обставин, які пом'якшують покарання та відсутність протилежних, суд дійшов правильного висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, але під наглядом кримінально-виконавчої інспекції і обґрунтовано застосував до нього положення ст.75 КК.

Призначене покарання ОСОБА_6 зі звільненням від його відбування з випробуванням є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Апеляційний суд переглянув цю кримінальну справу і виніс мотивовану ухвалу, якою визнав вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_6 законним та обґрунтованим, а призначене йому покарання зі звільненням від його відбування з випробуванням таким, що повною мірою відповідає вимогам ст. 65 КК України. При цьому доводи, наведені в апеляційній скарзі прокурора, які є аналогічними доводам, викладеним у касаційній скарзі, були належним чином перевірені апеляційним судом та вмотивовано відхилені.

Ухвала апеляційного суду є достатньо вмотивованою та такою, що повною мірою відповідає вимогам ст. 419 КПК України.

Оскільки в касаційній скарзі прокурора не наведено переконливих доводів на обґрунтування невиправданої м'якості призначеного ОСОБА_6 покарання та безпідставного звільнення від його відбування з випробуванням, то скарга задоволенню не підлягає.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були б підставою для зміни чи скасування судових рішень у справі, не встановлено.

Керуючись статтями 436, 438 КПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Ухвалу Апеляційного суду Волинської області від 23 січня 2015 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційну скаргу прокурора - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_10 ОСОБА_11 ОСОБА_12