Справа № 359/340/15-к
Провадження № 1-в/359/33/2015
У Х В А Л А

Іменем України

12 березня 2015 р. Бориспільський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

за участю прокурора ОСОБА_2 ,

за участю представника БВК № 119 ОСОБА_3 ,

за участю засудженого ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Бориспіль в режимі відеоконференції клопотання засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Боярка Києво-Святошинського р-ну Київської обл., українця, громадянина України, з середньою освітою, непрацюючого, неодруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого 19.07.2013 року вироком Києво-Святошинського районного суду Київської області за ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185, ст. 198, ч. 1 ст. 396 КК України до 3 років 1 місяця позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 3 роки, про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, -

встановив:
Вироком Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16.01.2014 року, ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України, та призначено покарання: за ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України у виді 3 років позбавлення волі; за ч. 3 ст. 185 КК України у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі, та на підставі ч. 1, ч. 4 ст. 70 КК України, призначено остаточне покарання у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі.

Згідно вищевказаного вироку засуджений відбуває покарання в Бориспільській ВК №119.

16.01.2015 року до Бориспільського міськрайонного суду Київської області надійшло клопотання засудженого ОСОБА_4 про умовно-дострокове звільнення його від відбування покарання на підставі ст. 81 КК України. Також просив суд взяти до уваги, що в нього погане самочуття та наявність у нього тяжких хвороб, а саме: "ВІЛ" та "ВІЧ" інфекцій, гепатит "В" та "С", а також заліковий туберкульоз легень форми 5.1. Враховуючи все вищевикладене, ОСОБА_4 просив суд звільнити його умовно-достроково від відбування покарання, у зв`язку з його поганим самопочуттям та для подальшого лікування на свободі.

Суд, заслухавши засудженого, який клопотання підтримав та просив його задовольнити, думку представника адміністрації БВК та думку прокурора, які клопотання не підтримали, дослідивши матеріали клопотання та особової справи в їх сукупності, вважає клопотання не обґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Згідно ч. 1 ст. 81 КК України, до осіб, що відбувають покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. За змістом даної норми умовно-дострокове звільнення від відбування покарання є правом, а не обов`язком суду.

Для застосування звільнення, згідно п. 2 ч. 3 ст. 81 КК України, необхідно щоб засуджений фактично відбув не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за умисний тяжкий злочин, а також у разі, якщо особа раніше відбувала покарання у виді позбавлення волі за умисний злочин і до погашення або зняття судимості знову вчинила умисний злочин, за який вона засуджена до позбавлення волі.

Згідно вироку Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16.01.2014 року, ОСОБА_4 засуджено до 3 років 6 місяців позбавлення волі. Строк покарання рахується з 18.07.2013 року.

Ухвалою Балаклійського районного суду Харківської області від 12.08.2014 р. засудженому ОСОБА_4 невідбуту частину покарання скорочено наполовину в силу ст. 6 Закону України "Про амністію у 2014 році" від 08.04.2014 року (а.с.25).

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 26.09.2014 р., ухвалу Балаклійського районного суду Київської області від 12.08.2014 р. залишено без змін (а.с.26-27).

Відповідно до п. 11 ППВСУ "Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким" № 2 від 26.04.2002 р., при вирішенні питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким щодо засудженого, покарання якому було пом`якшено згідно з актом амністії, помилування або за рішенням суду, фактично відбута частина покарання повинна обчислюватись виходячи з покарання, встановленого актом амністії, помилування або рішенням суду.

Таким чином, на момент розгляду клопотання 12.03.2015 року засуджений відбув 2/3 строку призначеного покарання.

Згідно ч. 2 ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Відповідно до коментованої ст. 81 КК України Сумлінна поведінка - це не тільки пасивна форма поведінки, яка полягає у стримуванні від порушень режиму відбування покарання, порушень правил внутрішнього розпорядку, а й активна форма поведінки засудженого, яка полягає у зразковому дотриманні вимог режиму, участі у самодіяльних організаціях засуджених, беззаперечному виконанні законних вказівок і розпоряджень адміністрації органів кримінально-виконавчої системи, відсутності порушень дисципліни, товариському ставленні до інших засуджених. Це поведінка, на яку повинні орієнтуватися інші особи, які відбувають покарання. Під сумлінним ставленням до праці слід розуміти постійну свідому участь у суспільно корисній праці, систематичне виконання і перевиконання виробничих завдань, сумлінне виконання трудових обов`язків і дорученої роботи, якість її виконання, прагнення до вдосконалення наявного фаху, спеціальності, придбання спеціальності, відсутність трудових порушень, прогулів, відмов від роботи, дбайливе ставлення до довіреного майна, інструментів, суворе додержання правил охорони праці і техніки безпеки тощо.

Виходячи з приписів ст. 81 КК України, висновок суду про виправлення засудженого повинен бути заснований на всебічному врахуванні даних про його поведінку і ставлення до праці за весь період перебування у виправно-трудовій установі, а не за час, який безпосередньо передує розгляду подання.

Пунктом 2 ППВСУ "Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким" № 2 від 26.02.2002 р., передбачено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Крім того, відповідно до положень пункту 17 вказаної Постанови, суду слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

Висновок суду про виправлення засудженого повинен бути зроблений і з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, а також даних, що характеризують його особу.

З матеріалів особової справи вбачається, що засуджений під час утримання в Київському СІЗО порушень вимог утримання не допускав. У зв`язку із захворюванням на туберкульоз легенів, 13.06.2014 р. прибув до спеціалізованої туберкульозної лікарні при Жовтневській виправній колонії № 17. За час відбування покарання у даній установі характеризується задовільно. Заохочень та стягнень не має. Не працевлаштований, та до неоплачуваних робіт з благоустрою колонії ставить посередньо. Вимог режиму дотримується під наглядом адміністрації. Участь в програмах диференційованого виховного впливу та самодіяльних організаціях засуджених не приймає за власним бажанням (а.с.28-29).

Засуджений ОСОБА_4 відбуває покарання в БВК з 14.09.2014 р. За період відбування покарання зарекомендував себе посередньо. Працевлаштований днювальним на відділенні СПС. Заохочень та стягнень не має. Однак, 13.11.2014 р. ОСОБА_4 допустив порушення режиму утримання (а.с.31), у зв`язку з чим, із засудженим було проведено профілактичну бесіду.

Засуджений ОСОБА_4 роботи по благоустрою виконує, але потребує постійного контролю з боку представників адміністрації. Поводить себе флегматично, не завжди чемний та доброзичливий. Не приймає участь у громадському житті колективу відділення. Форми одягу дотримується, але носить не завжди охайно. До майна установи відносить не завжди бережно. В побуті потребує постійного контролю з боку адміністрації для підтримання охайного вигляду. У відношенні до представників адміністрації колонії намагається бути ввічливим, виконує їх законні вимоги, з метою поблажливого ставлення до нього. Згідно вироку суду має цивільний позов на суму 2 737 грн. 03 коп., який він взагалі не виплачує.

Згідно ст. 12 КК України злочини, за вчинення яких був засуджений ОСОБА_4 є тяжким злочинами.

Таким чином, матеріали особової справи не містять відомостей про те, яким чином засуджений ОСОБА_4 своєю поведінкою та сумлінним ставленням до праці довів своє виправлення.

За таких обставив, враховуючи тяжкість та характер вчинених ОСОБА_4 злочинів, дані про особу засудженого, суд приходить до висновку, що засуджений не має усіх належних умов, передбачених ст. 81 КК України, для його умовно-дострокового звільнення.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про наявність усіх підстав для відмови у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_4 .

Керуючись ч. 2 ст. 369, ст. 370, ч. 3 ст. 371, ст. ст. 372, 376, 537, 539, КПК України, ст. ст. 12, 81 КК України, суд -

п о с т а н о в и в :
У задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_4 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання відмовити.

Ухвала може бути оскаржена протягом 7 днів з дня проголошення до Апеляційного суду Київської області через Бориспільський міськрайонний суд Київської області.

Суддя: ОСОБА_1