Ухвала іменем україни 27 травня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_8,

суддів: ОСОБА_9, ОСОБА_10,

розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_1 на вирок Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 03 жовтня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 18 грудня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

Вироком, залишеним без зміни ухвалою апеляційного суду,

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м. Алчевська Луганської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_2, громадянина України, раніше неодноразово судимого,

засуджено:

за ч. 1 ст. 162 КК до покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки;

за ч. 1 ст. 262 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки;

за ч. 3 ст. 185 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки;

за ч. 1 ст. 263 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки.

На підставі ст. 70 КК шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь потерпілої ОСОБА_2 45 000 грн матеріальної шкоди та 5 000 грн моральної шкоди; на користь держави 1 080 грн 64 коп процесуальних витрат на проведення експертиз.

Вирішено питання щодо речових доказів.

ОСОБА_1 визнано винним у тому, що він:

28 червня 2014 року в період із 09.00 год до 10.00 год проник у будинок АДРЕСА_3, звідки повторно викрав майно ОСОБА_3 на загальну суму 26 180 грн, чим завдав потерпілій значної матеріальної шкоди;

11 липня 2014 року близько 12.00 год проник у будинок АДРЕСА_4, звідки повторно викрав грошові кошти в сумі 12 000 грн, що належали ОСОБА_4, чим завдав останньому значної матеріальної шкоди, а також 45 набоїв калібру 5,6 мм для стрільби з мисливсько-спортивної зброї ТОЗ-8, ТОЗ-12, які незаконно зберігав за місцем свого проживання; також ОСОБА_1 незаконно зберігав за місцем проживання сестри - ОСОБА_5, без її відома, на АДРЕСА_1 пістолет «BLOW CLASS», що вважається вогнепальною зброєю;

17 липня 2014 року приблизно о 09.00 год повторно проник до будинку АДРЕСА_5, звідки викрав майно ОСОБА_6 на загальну суму 22 700 грн, чим завдав значної матеріальної шкоди потерпілій;

06 серпня 2014 року близько 09.00 год. проник до будинку АДРЕСА_3, звідки повторно таємно викрав майно ОСОБА_2, завдавши потерпілій значної матеріальної шкоди на загальну суму 67 000 грн;

13 серпня 2014 року близько 14.55 год незаконно проник на огороджене подвір'я будинку АДРЕСА_6, яке є володінням ОСОБА_7, і намагався через відчинене вікно проникнути всередину житлового будинку, але після виявлення мешканцями з місця скоєння злочину втік.

У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_1 просить змінити судові рішення судів першої й апеляційної інстанцій, пом'якшити призначене покарання, застосувати положення статей 69, 75, КК та звільнити його від відбування призначеного покарання з випробуванням.

Обґрунтовуючи свої вимоги, засуджений звертає увагу на те, що судами при призначенні покарання належним чином не враховано дані про особу засудженого та всі обставини, що пом'якшують покарання.

Крім того, ОСОБА_1 порушує питання про поновлення йому строку на касаційне оскарження судових рішень.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши наведені у скарзі доводи та вивчивши долучені до неї копії судових рішень, колегія суддів вважає, що підстав для відкриття касаційного провадження з мотивів, наведених у касаційній скарзі, немає з огляду на таке.

Положеннями ч. 2 ст. 426 КПК визначено, що касаційна скарга на судові рішення може бути подана протягом трьох місяців із дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який перебуває під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Відповідно до розписки копію ухвали Апеляційного суду Київської області від 18 грудня 2014 року ОСОБА_1 отримав 18 березня 2015 року. Таким чином, його скарга подана в межах строку на касаційне оскарження.

Висновки суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_1 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 162, ч. 1 ст. 262, ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 263 КК засуджений не оскаржує.

Доводи ОСОБА_1 про невідповідність призначеного покарання тяжкості злочину та особі засудженого через суворість є безпідставними.

Згідно зі ст. 65 КК суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом'якшують і обтяжують покарання.

Як вбачається з наданих копій судових рішень, при призначенні ОСОБА_1 покарання суд першої інстанції з дотриманням вимог зазначеного Кодексу взяв до уваги ступінь тяжкості скоєних засудженим злочинів, три з яких відповідно до ст. 12 КК є тяжкими, дані про його особу (раніше неодноразово судимий за аналогічні злочини, має на утриманні неповнолітню дитину, займається суспільно корисною працею, позитивно характеризується за місцем проживання, не відшкодував заподіяну шкоду), обставини, що пом'якшують покарання (щире каяття), відсутність обставин, що обтяжують покарання та обставини скоєння злочинів. Враховуючи викладене, суд дійшов переконливого висновку про неможливість виправлення засудженого без ізоляції від суспільства, а тому визначивши покарання окремо за кожен із злочинів у межах санкції відповідної частини статті, на підставі ч. 1 ст. 70 КК, застосувавши принцип поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначив остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

Колегія суддів вважає, що визначене ОСОБА_1 покарання відповідає положенням статей 50, 65 КК, є необхіднім та достатнім для виправлення засудженого, попередження вчинення ним нових злочинів і не вбачає підстав для його пом'якшення чи застосування положень статей 69, 75 КК.

Доводи засудженого ОСОБА_1, аналогічні за своїм змістом доводам його касаційної скарги, належно перевірив суд апеляційної інстанції та обґрунтовано відмовив у задоволенні скарги, навівши в ухвалі відповідно до вимог ст. 419 КПК мотиви, з яких виходив при постановленні рішення.

Таким чином, із наведених у скарзі мотивів та з наданих до неї копій судових рішень підстав для задоволення касаційної скарги колегія суддів не вбачає.

У касаційній скарзі не наведено доводів щодо наявності істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, неправильного застосування кримінального закону, а тому у відкритті касаційного провадження за скаргою засудженого слід відмовити.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, колегія суддів

у х в а л и л а:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_1 на вирок Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 03 жовтня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 18 грудня 2014 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

__________________ ___________________ ___________________

ОСОБА_8 ОСОБА_9 ОСОБА_10