Подільський районний суд міста Києва
Справа № 758/7334/15-к
У Х В А Л А
про повернення обвинувального акту
09 липня 2015 року Подільський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

з участю прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

потерпілого ОСОБА_5 ,

обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

розглянувши в підготовчому судовому засіданні в приміщенні Подільського районного суду міста Києва обвинувальний акт у кримінальному провадженні, яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0002423 від 12.05.2015 року, відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, проживаючого в АДРЕСА_1 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Кандоба Ахсуїнського району, Республіка Азербайджан, громадянина Азербайджану, проживаючого в АДРЕСА_2 , по обвинуваченню у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.296, ч.2 ст.345 КК України,-

В С Т А Н О В И В :
До Подільського районного суду міста Києва в порядку ст.283 КПК України з прокуратури Подільського району міста Києва надійшов даний обвинувальний акт.

Під час проведення підготовчого судового засідання по даному кримінальному провадженню суд прийшов до висновку, що обвинувальний акт відносно ОСОБА_6 та ОСОБА_7 підлягає поверненню прокурору, оскільки він не відповідає вимогам КПК України, виходячи з наступного.

Пункт 3 ч.3 ст. 314 КПК України передбачає, що у підготовчому судовому засіданні суд вправі повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам КПК України.

Стаття 291 КПК України передбачає вимоги до обвинувального акту та додатків до нього, які є його невід`ємною частиною та разом повинні бути надіслані до суду.

Ці вимоги закону не виконані.

Так, згідно п.13 ч.1 ст.3 КПК України, обвинувачення це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

Процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування, відповідно до положень ч.4 ст.110 КПК України, є обвинувальний акт, який повинен відповідати вимогам, передбаченим у статті 291 цього Кодексу.

До того ж, згідно ч.1 ст.337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуто обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

Європейський суд з прав людини (далі Суд) у справі «Абрамян проти Росії» від 09 жовтня 2008 р. зазначив, що у тексті підпункту «а» п.3 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (див. рішення від 19 грудня 1989 р. у справі «Камасінскі проти Австрії», №9783/82, п.79). Крім того, Суд нагадує, що положення підпункту «а» п.3 ст.6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п.1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (див.: рішення від 25 березня 1999 р. у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції» [ВП], №25444/94, п.52; рішення від 25 липня 2000 р. у справі «Матточіа проти Італії», №23969/94, п.58; рішення від 20 квітня 2006 р. у справі «І.Н. та інші проти Австрії», №42780/98, п.34).

Справедливість під час провадження у справі необхідно оцінювати, беручи до уваги розгляд справи в цілому (див. рішення від 01 березня 2001 р. у справі «Даллос проти Угорщини», №29082/95, п.47). Крім того, право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» п.3 ст.6 Конвенції (див. зазначені рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п.54, а також «Даллос проти Угорщини», п.47).

Обвинувальний акт, складений відносно ОСОБА_6 та ОСОБА_7 не відповідає вимогам п.5 ч.2 ст.291 КПК України, оскільки не містить формулювання обвинувачення відповідно до положень закону.

Насамперед, у даному обвинувальному акті не чітко викладено формулювання обвинувачення, тобто короткий опис злочину, із зазначенням часу, місця, способу, мотивів його скоєння та інших обставин, що мають значення для правильної кваліфікації дій обвинувачених. Зокрема, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 обвинувачуються у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.296 КК України, що вони, проявляючи явну неповагу до суспільства, діючи групою осіб з особливою зухвалістю, повалили ОСОБА_8 на землю та почали завдавати йому удари в сторону тулуба та голови, точне число яких встановити не виявилось можливим, чим спричинили йому фізичну біль. Проте, із викладеного не зрозуміло чи були обвинуваченими завдані удари ногами або здійснені рухи в сторону тулуба та голови ОСОБА_8 , їх приблизна кількість, враховуючи неможливість встановити точну.

Окрім того, зі змісту даного обвинувального акту видно, що, крім інших осіб, по обвинуваченню ОСОБА_9 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.345 КК України, потерпілим є ОСОБА_5 . Обвинуваченим інкримінується, що вони умисно заподіяли працівникові правоохоронного органу середньої тяжкості тілесні ушкодження у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків. Однак, згідно викладеного формулювання обвинувачення вбачається, що такі тілесні ушкодження були завдані лише працівнику правоохоронного органу ОСОБА_10 , а ОСОБА_5 ніяких тілесних ушкоджень внаслідок дій обвинувачених не отримав, що свідчить про суперечність обставин, які містить даний обвинувальний акт та унеможливлює право ОСОБА_6 і ОСОБА_7 належним чином підготуватися до захисту.

Також, обвинувальний акт в порушення п.4 ч.2 ст. 291 КПК України не містить ім`я та по батькові слідчого.

У зв`язку із цими, встановленими в ході підготовчого судового засідання невідповідностями обвинувального акту вимогам КПК України, суд вважає за необхідне обвинувальний акт щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_7 повернути прокурору.

Водночас, суд, заслухавши клопотання щодо продовження та зміну обвинуваченим запобіжних заходів, а також з цього приводу думку учасників судового провадження, вивчивши наявні матеріали, вважає, що запобіжний захід обраний ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у виді тримання під вартою слід залишити без змін, а тому продовження його застосування після вищевказаного дня закінчення в межах строків визначених законом є доцільним, оскільки на даний час є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ними інкримінованих їм злочинів та ризиків, які дають достатні підстави вважати, що обвинувачені можуть здійснити дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, зокрема, переховуватися від суду, перешкоджати судовому провадженню іншим чином. На даний час застосування інших більш м`яких запобіжних заходів обвинуваченим суд вважає недостатнім.

Приймаючи до уваги викладене, керуючись ст.ст. 314-315 КПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :
Повернути обвинувальний акт відносно ОСОБА_6 та ОСОБА_7 по обвинуваченню у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.296, ч.2 ст.345 КК України, прокурору.

У клопотанні захисника ОСОБА_4 про зміну запобіжного заходу обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_7 відмовити.

Запобіжний захід у відношенні обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 залишити без змін, продовживши їм строк тримання під вартою в Київському СІЗО Управління Державної пенітенціарної служби України в м. Києві та Київській області на шістдесят днів, тобто до 09 вересня 2015 року, включно.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду міста Києва протягом семи днів з дня її оголошення.

СуддяОСОБА_1