ОЧАКІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 483/2797/14-к
Провадження 1-кп/483/13/2015
ВИРОК
Іменем України
05 січня 2015 року м. Очаків
Очаківський міськрайонний суд Миколаївської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2 ,
за участю прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000099 за обвинуваченням
ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Очакові Миколаївської області, є громадянином України, має повну загальну середню освіту, не одружений, проходить військову службу у військовій частині - польова пошта НОМЕР_1 на посаді старшого механіка-водія, раніше не судимий, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 409 КК України,
В С Т А Н О В И В :
Обвинувачений ОСОБА_4 ухилився від несення обов`язків військової служби за наступних обставин.
18 березня 2014 року, відповідно до ч. 8 ст. 4, ч. 1 ст. 5, ст.ст. 10, 11, ч. 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21 жовтня 1993 року №3543-ХІІ, Указу виконуючого обов`язки Президента України «Про часткову мобілізацію», від 17 березня 2014 року №303/2014, затвердженого Законом України від 17 березня 2014 року № 1126-ХІІ, ст. 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року №2232-ХІІ, ІНФОРМАЦІЯ_2 громадянин ОСОБА_4 був призваний на військову службу до лав Збройних Сил України, у зв`язку з мобілізацією.
Наказом командира військової частини НОМЕР_2 № 62 від 19 березня 2014 року ОСОБА_4 зарахований до списків особового складу військової частини НОМЕР_2 , яка дислокується в АДРЕСА_1 , поставлений на всі види забезпечення та призначений на посаду електрика взводу технічного забезпечення у військовому званні старший солдат.
Під час проходження військової служби старший солдат ОСОБА_4 зобов`язаний був діяти у відповідності до вимог ст.ст. 9, 11, 14, 16, 37, 40, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 2, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, ст.ст. 1, 3, п. 8 ст. 6, п. 2 ст. 23, п. 3 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», згідно яких кожен військовослужбовець зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, беззастережно виконувати накази командирів (начальників), виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою, виконувати обов`язки військової служби, знаходячись на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу.
Діючи в порушення вимог зазначених вище нормативних актів, ОСОБА_4 22 вересня 2014 року, близько 11 год. 30 хв., діючи всупереч інтересам служби, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння і передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання у вигляді ухилення від несення обов`язків військової служби, в період проходження військової служби, самовільно залишив місце служби на території військового містечка № НОМЕР_3 військової частини НОМЕР_2 острів АДРЕСА_3 .
Того ж дня, після організованих пошуків, місцезнаходження ОСОБА_4 було встановлено та останнього доставлено до військової частини НОМЕР_2 , де перебуваючи в приміщенні службового кабінету заступника командира з виховної роботи начальника відділення, капітана 2 рангу ОСОБА_5 , біля 15 год. 00 хв., ОСОБА_4 відкрито, не вживаючи обман, усно та письмово виразив службовим особам військової частини НОМЕР_2 своє небажання нести обов`язки військової служби та фактично припинив їх виконання, що виразилось у невиконанні наказів та розпоряджень службових осіб військової частини НОМЕР_2 , при цьому останній був попереджений про можливу кримінальну відповідальність за зазначене діяння.
Наступного дня, 23 вересня 2014 року, біля 08 год. 30 хв., перебуваючи в приміщенні службового кабінету капітана 2 рангу ОСОБА_5 , старший солдат ОСОБА_4 знову відкрито, не вживаючи обман, усно та письмово виразив службовим особам військової частини НОМЕР_2 своє небажання нести обов`язки військової служби, при цьому останній також був попереджений про можливу кримінальну відповідальність за зазначене діяння.
В подальшому, після відмови старшого солдата ОСОБА_4 від несення обов`язків військової служи, з 22 вересня 2014 року по 26 жовтня 2014 року, останній, знаходячись на території військової частини НОМЕР_2 , демонстративно не виконував обов`язки військової служби, явно ігноруючи встановлений порядок її проходження. Лише після того, як 26 жовтня 2014 року старшого солдата ОСОБА_4 було повідомлено службовими особами військової частини НОМЕР_2 про факт передачі матеріалів службового розслідування за вищевикладеними обставинами до військової прокуратури Миколаївського гарнізону, останній приступив до виконання обов`язків військової служби.
Дії ОСОБА_4 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч. 2 ст. 409 КК України, як відмова від несення обов`язків військової служби.
Разом з обвинувальним актом до суду надійшла угода про визнання винуватості, укладена 20 листопада 2014 року між ОСОБА_4 та старшим прокурором військової прокуратури Миколаївського гарнізону Південного регіону України ОСОБА_3 , відповідно до якої обвинувачений повністю визнав свою винуватість у зазначеному діянні, сторони дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 2 ст. 409 КК України, усіх істотних для даного кримінального провадження обставин, а також щодо міри покарання, яку повинен понести ОСОБА_4 , а саме: призначення покарання у виді позбавлення волі строком на два роки, із звільненням на підставі ст. 75 КК України, від відбування покарання з іспитовим строком на один рік.
В угоді передбачені наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, встановлені ст. 473 КПК України, та наслідки її невиконання, передбачені ст. 476 КПК України.
При проведенні підготовчого судового засідання обвинувачений ОСОБА_4 пояснив, що він повністю погоджується з підписаною угодою, розуміє наслідки укладення угоди, яка була добровільною, без будь-якого примусу, та просить затвердити укладену угоду.
Прокурор не заперечував проти затвердження угоди.
Розглядаючи питання про затвердження угоди, суд виходить з наступного.
ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 409 КК України, який згідно ст. 12 КК України, є злочином середньої тяжкості.
При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений розуміє права, передбачені ч. 5 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені ст. 473 КПК України, розуміє характер обвинувачення, щодо якого визнає себе винним, вид покарання та інші заходи, що будуть застосовані у разі затвердження угоди судом, обвинуваченому роз`яснено наслідки невиконання угоди, передбачені ст. 476 КПК України.
Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз, або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.
Відповідно до ч. 4 ст. 459 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.
Судом встановлено, що умови даної угоди не суперечать вимогам Кримінального процесуального кодексу України та Кримінального кодексу України, відповідають інтересам суспільства та не порушують прав, свобод, чи інтересів сторін або інших осіб, не є очевидною можливість невиконання обвинуваченим взятих на себе зобов`язань за угодою, фактичні підстави для визнання винуватості наявні та правова кваліфікація злочину визначена правильно за ч. 2 ст. 409 КК України.
При призначенні обвинуваченому покарання судом встановлено наявність таких обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, як щире каяття у вчиненому та активне сприяння в розкритті злочину.
Виходячи з викладеного, суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди про визнання винуватості та постановлення обвинувального вироку з призначенням ОСОБА_4 міри покарання за ч. 2 ст. 409 КК України, визначеної сторонами в угоді, у виді позбавлення волі строком на два роки, із звільненням на підставі ст. 75 КК України, від відбування покарання з іспитовим строком на один рік.
Керуючись ст.ст. 314, 370, 371, 373, 374, 468, 474, 475 КПК України, суд -
З А С У Д И В:
Угоду про визнання винуватості від 20 листопада 2014 року, укладену між ОСОБА_4 та старшим прокурором військової прокуратури Миколаївського гарнізону Південного регіону України ОСОБА_3 у кримінальному провадженні №0000099 за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 409 КК України затвердити.
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 409 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на два роки.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_4 звільнити від відбування призначеного покарання з іспитовим строком на один рік.
На вирок може бути подано апеляцію до апеляційного суду Миколаївської області через Очаківський міськрайонний суд Миколаївської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення з підстав, передбачених статтею 394 КПК України.
Головуючий: