Ухвала

іменем україни

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_6,

суддів ОСОБА_7, ОСОБА_8,

при секретарі ОСОБА_9,

за участю:

прокурора ОСОБА_10,

захисника ОСОБА_1,

засуджених ОСОБА_2 та ОСОБА_3,

розглянула в судовому засіданні в м. Києві 13 травня 2015 року кримінальне провадження за касаційними скаргами засуджених ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на вирок Солом'янського районного суду м. Києва від 11 червня 2013 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 24 грудня 2013 року.

Вироком Солом'янського районного суду м. Києва від 11 червня 2013 року

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, уродженця м. Коростеня Житомирської області, що проживає в АДРЕСА_1, який ніде не працює, раніше судимий, останнього разу 30 травня 2008 року Коростенським міськрайонним судом Житомирської області за ч. 2 ст. 121 КК України, із застосуванням ст. 71 КК України, до 7 років 6 місяців позбавлення волі, та постановою Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 21 липня 2012 року був звільнений умовно-достроково на 2 роки 4 місяці 26 днів,

засуджено за ч. 3 ст. 187 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 8 років, із конфіскацією майна, що належить йому на праві власності.

На підставі ст. 71 КК України, ОСОБА_2 до покарання за цим вироком частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 30 травня 2008 року і остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 8 років 8 місяців, із конфіскацією майна, що належить йому на праві власності.

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, громадянина України, уродженця м. Коростеня Житомирської області, що проживає в АДРЕСА_2, який ніде не працює, раніше судимий, останнього разу 06 квітня 2009 року Коростенським міськрайонним судом Житомирської області за ч. 2 ст. 186 КК України до 4 років позбавлення волі та постановою Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 07 липня 2012 року був звільнений умовно-достроково на 5 місяців 17 днів,

засуджено за ч. 3 ст. 187 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 8 років, із конфіскацією майна, що належить йому на праві власності.

На підставі ст. 71 КК України ОСОБА_3 до покарання за цим вироком частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 06 квітня 2009 року і остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 8 років 2 місяці, з конфіскацією майна, що належить йому на праві власності.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 24 грудня 2013 року вирок суду щодо ОСОБА_2 та ОСОБА_3 залишено без зміни.

За вироком суду ОСОБА_2, який раніше був засуджений за розбій, та ОСОБА_3 визнані винними у тому, що вони 10 серпня 2012 року близько 10.30 год. за обставин, детально викладених у вироку, діючи за попередньою змовою між собою та особою, матеріали кримінального провадження щодо якої виділено в окреме провадження у зв'язку з розшуком, шляхом проникнення у житло - квартиру АДРЕСА_3 - вчинили напад, поєднаний із насильством, небезпечним для здоров'я особи, яка зазнала нападу, та погрозою у застосуванні такого насильства на :

· потерпілого ОСОБА_4, заволодівши його мобільним телефоном марки «i-Phone 4S» вартістю 8 000 грн, і спричинивши йому легкі та середньої тяжкості тілесні ушкодження;

· потерпілу ОСОБА_5, заволодівши грошима в сумі 300 грн.

У касаційній скарзі та доповненнях до неї засуджений ОСОБА_3 просить скасувати судові рішення та призначити новий розгляд в суді першої інстанції. Посилається на неповноту, однобічність досудового та судового слідства та порушення вимог кримінально-процесуального закону, зокрема, його права на захист, при розгляді провадження судом першої інстанції. Вказує на недоведеність його вини у вчиненні розбійного нападу, стверджуючи, що потерпілий його обмовив з метою ухилитись від виконання цивільно-правових відносин, а також на факти фальшування кримінального провадження. Вважає, що призначене йому покарання не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та його особі внаслідок суворості. На думку засудженого, апеляційний суд не звернув уваги на допущені порушення закону і розглянув справу формально.

У касаційній скарзі та доповненнях до неї засуджений ОСОБА_2 посилається на аналогічні доводи щодо незаконності постановлених щодо нього судових рішень. Стверджує, що страждає на психічні захворювання, проте судово-психіатричної експертизи на предмет визначення осудності йому проведено не було. Зазначає, що розгляд провадження у суді першої інстанції відбувся незаконним складом суду.

Просив скасувати постановлені щодо нього судові рішення і призначити у провадженні новий розгляд в суді першої інстанції.

У клопотанні до касаційної скарги просить застосувати щодо нього Закон України «Про амністію у 2014 році».

Заслухавши доповідача, засуджених ОСОБА_2 та ОСОБА_3, а також їх захисника на підтримку поданих засудженими з додатками касаційних скарг з підстав, викладених у них, заперечення прокурора щодо їх обґрунтованості, перевіривши матеріали кримінального провадження, розглянувши наведені засудженими у касаційних скаргах доводи, колегія суддів вважає, що у задоволенні скарг засудженим слід відмовити з огляду на таке.

Порушені у касаційних скаргах питання про перегляд судових рішень у зв'язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи, однобічністю і неповнотою досудового та судового слідства є необґрунтованими. Зазначені обставини були предметом розгляду судів першої й апеляційної інстанцій і їм дана належна оцінка. Відповідно до вимог ст. 433 КПК України вони перегляду в касаційному порядку не підлягають. При розгляді доводів касаційних скарг колегія суддів виходить із фактичних обставин справи, встановлених судом.

Із матеріалів кримінального провадження вбачається, що органом слідства і судом досліджено всі обставини, які могли мати значення для прийняття рішення у справі.

Висновок суду про доведеність винності ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у вчиненні злочину, за який їх засуджено, ґрунтується на зібраних доказах, які судом повно перевірялися і яким дана належна оцінка відповідно до вимог ст. 94 КПК України.

Спростовуючи доводи засуджених про їх непричетність до злочину, а також їх твердження про наявність між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 цивільно-правових відносин, які вони намагались вирішити в квартирі потерпілого 10 серпня 2012 року, суд обґрунтовано послався у вироку на показання потерпілих ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про обставини вчинення щодо них розбійних нападів, оскільки ці показання узгоджуються з іншими доказами, зокрема: з висновками судово-медичних експертиз щодо характеру, локалізації, механізму утворення і ступеня тяжкості виявлених у потерпілого ОСОБА_4 тілесних ушкоджень, із даними протоколів огляду місця події та вилучення сім-карти, ножа, гаманця, а у цивільної дружини ОСОБА_2 - мобільного телефона потерпілого тощо, які судом належним чином перевірені та оцінені згідно зі ст. 94 КПК України.

Відповідно до установлених судом фактичних обставин справи дії ОСОБА_2 за ч. 3 ст. 187 КК України та ОСОБА_3 за ч. 3 ст. 187 КК України кваліфіковано правильно.

Вирок суду відповідає вимогам статей 370, 374 КПК України.

Твердження засуджених про фальсифікацію органом досудового слідства матеріалів кримінального провадження та інші порушення кримінально-процесуального закону безпідставні. Перевіркою матеріалів кримінального провадження не встановлено обставин, які б вказували на це.

Таким чином, істотних порушень кримінально-процесуального закону допущених із боку органів досудового слідства чи суду, в тому числі і ст. 75 КПК України, які б свідчили про необ'єктивність проведеного досудового і судового слідства та могли тягнути скасування чи зміну вироку щодо ОСОБА_2 і ОСОБА_3, як про це зазначається у їх касаційних скаргах, допущено не було.

Не виявлено у справі й обставин, які могли б свідчити про необ'єктивність при розгляді справи судом першої інстанції.

Апеляційний розгляд справи проведено з дотриманням вимог кримінально-процесуального закону. Всі наведені в апеляціях, у тому числі і обох засуджених, на вирок доводи, аналогічні викладеним ними в касаційних скаргах, були предметом перевірки. Апеляційний суд визнав правильними оцінку судом першої інстанції доказів у справі та встановлені ним фактичні обставини за кожним обвинуваченням.

Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України.

Ураховуючи характер та ступінь тяжкості вчинених злочинів призначене ОСОБА_2 та ОСОБА_3 покарання відповідає вимогам ст. 65 КК України і є необхідним для їх виправлення та попередження нових злочинів.

При призначенні остаточного покарання суд обґрунтовано призначив обом засудженим покарання із застосуванням положень ст. 71 КК України.

Підстав для пом'якшення призначеного ОСОБА_2 та ОСОБА_3 покарання, а також застосування до них положень Закону України «Про амністію у 2014 році» колегія суддів не вбачає.

На підставі викладеного, керуючись статтями 436-438 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційні скарги засуджених ОСОБА_2 та ОСОБА_3 залишити без задоволення, а вирок Солом'янського районного суду м. Києва від 11 червня 2013 року і ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 24 грудня 2013 року щодо них - без зміни.

Ухвала є остаточною і набуває законної сили з моменту її проголошення.

Судді:

ОСОБА_7 ОСОБА_6 ОСОБА_8