ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 лютого 2015 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська у складі :
головуючого судді: ОСОБА_1
за участю секретаря: ОСОБА_2
прокурора : ОСОБА_3
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за обвинуваченням
ОСОБА_4 , що народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Баку, Азербайджану, громадянина Азербайджану, одруженого, маючого на утриманні трьох неповнолітніх дітей, освіта середня, приватного підприємця, не судимого, проживаючого в АДРЕСА_1 , зареєстрованого по АДРЕСА_2 .

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.197-1 КК України

ВСТАНОВИВ :
Приблизно у жовтні 2012 року ОСОБА_5 , для отримання прибутку самовільно зайняв земельну ділянку площею 0.0713 га, розташовану поблизу будинку АДРЕСА_3 , яка знаходиться в охоронній зоні електричних мереж ВЛ -150 кВ, чим заподіяв майнову шкоду територіальній громаді м. Дніпропетровська на суму 37 796.37 грн .

В судовому засіданні обвинувачений свою вину у скоєнні кримінального порушення визнав повністю, суду пояснив, що він дійсно розмістив торгівельний павільйон та огородив земельну ділянку, площею 0.0713 га, розташовану поблизу будинку АДРЕСА_3 , коли дізнався, що вона знаходиться в охоронній зоні електричних мереж, то готовий звільнити земельну ділянку.

Відповідно до положень ч.3 ст. 349 КПК України, враховуючи, що проти цього не заперечують учасники судового провадження, суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин справи, які ніким не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, що зазначені особи правильно розуміють зміст цих обставин, добровільність їх позицій не викликає сумнівів, а також роз`яснив їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржувати ці обставини в апеляційному порядку.
Суд допитав обвинуваченого, дослідив матеріали, що характеризують особу обвинуваченого, дійшов висновку, що вина ОСОБА_5 доведена повністю і він повинен нести кримінальну відповідальність за самовільне зайняття земельної ділянки щодо земель в охоронних зонах.
Дії ОСОБА_4 необхідно кваліфікувати за ст. 197-1 ч.2 КК України.
При призначенні покарання обвинуваченому суд, відповідно до ст.65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відноситься до невеликої тяжкості, особу винного, який раніше не судимий, характеризується позитивно .
Обставин , що пом`якшують або обтяжують покарання, суд не вбачає.
З врахуванням наведених обставин справи особи обвинуваченого, суд вважає, що необхідним та достатнім покаранням для його виправлення буде покарання у виді обмеження волі з випробуванням.

Керуючись ст. 367-374 КПК України суд, -
У х в а л и в :
ОСОБА_4 визнати винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 197-1 КК України, та призначити йому покарання у виді двох років обмеження волі.

У відповідності до ст.75 КК України від відбування призначеного покарання звільнити, якщо протягом 1 року /іспитового строку/ він не вчинить нового злочину.

Згідно ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 обов`язки :

- не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу органу кримінально виконавчої інспекції;

- повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання;

Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Головуючий