Ухвала

іменем україни

23 квітня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_20,

суддів: ОСОБА_21, ОСОБА_22,

за участю прокурора ОСОБА_23,

засудженого ОСОБА_1,

захисника ОСОБА_2,

потерпілої ОСОБА_3,

представника потерпілої

ОСОБА_4 ОСОБА_5,

при секретарі ОСОБА_24,

розглянувши в судовому засіданні матеріали кримінального провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_1 на вирок Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 31 жовтня 2013 року та ухвалу Апеляційного суду Полтавської області від 6 березня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

Вироком Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 31 жовтня 2013 року

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, який народився в с. Озеряни Варвинського району Чернігівської області та проживає в АДРЕСА_1, громадянина України раніше не судимого,

засуджено:

за п.п.4,6 ч.2 ст. 115 КК України до покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке належить йому на праві приватної власності;

за ч.3 ст. 289 КК України на 12 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке належить йому на праві приватної власності;

за ч. 1 ст. 185 КК України на 3 роки позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_1 визначено остаточне покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке належить йому на праві приватної власності.

Вирішено питання про речові докази.

ОСОБА_1 визнано винним у злочинах вчинених за наступних обставин.

ОСОБА_1, маючи боргові зобов'язання перед окремими громадянами, вирішив розв'язати свої фінансові проблеми, здійснивши умисне вбивство ОСОБА_6 з метою заволодіння належним йому транспортним засобом марки Mercedes Benz «С-180», державний номерний знак НОМЕР_1, який планував в подальшому продати.

Реалізовуючи свій злочинний умисел, 04 серпня 2011 року ОСОБА_1, будучи знайомим з ОСОБА_6, попросив останнього за грошову винагороду на автомобілі відвезти його в с. Озеряни Варвинського району Чернігівської області, пообіцявши при цьому повернути грошовий борг в сумі 300 доларів США.

З метою підготовки злочину, ОСОБА_1 завчасно придбав ніж з викидним лезом, підготував змінний одяг, який помістив до поліетиленового пакету та взяв з собою належний йому пістолет для відстрілу гумових куль ГПМ "КІ-004425" разом з набоями.

06 серпня 2011 року, приблизно о 00 годин ОСОБА_6, виконуючи прохання ОСОБА_1, на автомобілі Mercedes Benz «С-180» державний номерний знак НОМЕР_1, приїхав до приміщення Солом'янського РУ ГУМВС України в м. Києві, де на нього чекав ОСОБА_1, і вони вирушили в напрямку Чернігівської області.

Приблизно о 2 годині, коли автомобіль проїхав знак "Полтавська область" по автодорозі Київ-Харків на 140 км. + 48 м. ОСОБА_1, пересвідчившись що відсутні автомобілі, які рухались у зустрічному та попутному напрямках, а поряд є лісопосадка, попросив ОСОБА_6 зупинити автомобіль на узбіччі дороги під приводом необхідності справити природні потреби. Коли ОСОБА_6 виконав його прохання, ОСОБА_1 вийшов з автомобіля та відійшов в лісопосадку, де привів в бойову готовність пістолет, який помістив собі під руку та повернувся до салону автомобіля і сів на пасажирське місце поряд з водієм.

Перебуваючи в салоні автомобіля, ОСОБА_1, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, переслідуючи корисливі мотиви, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки своїх дій у виді заподіяння смерті іншій особі та бажаючи настання таких наслідків, діючи з особливою жорстокістю, здійснив з близької відстані не менше 8 пострілів в область голови та тулубу ОСОБА_6

Після отриманих тілесних ушкоджень ОСОБА_6 зміг залишити салон автомобіля, однак ОСОБА_1, наздогнавши його, наніс удар кулаком в голову та два удари в тулуб, після чого, поваливши ОСОБА_6 на землю дістав заготовлений завчасно ніж та наніс ним не менше 18 ударів в область тулубу та шиї і в подальшому, не зупиняючись на досягнутому, та помітивши, що ОСОБА_6 подає ознаки життя, розрізав йому горло.

Переконавшись в тому, що ОСОБА_6 не подає ознак життя, ОСОБА_1 перемістив тіло потерпілого в лісопосадку, поряд з місцем вчинення злочину, де його і залишив, а сам сівши за кермо автомобіля, незаконно заволодів зазначеним транспортним засобом та вирушив на ньому до місця проживання своїх батьків в с. Озеряни Варвинського району Чернігівської області з метою переховування автомобіля та подальшого його продажу.

Приїхавши в с. Озеряни Варвинського району Чернігівської області, ОСОБА_1 поставив автомобіль у гараж, розташований на території домоволодіння своїх батьків в АДРЕСА_2, де оглянувши його, виявив та викрав майно, належне ОСОБА_6, на загальну суму 11200 грн. і грошові кошти у сумі 3600 грн. Викраденими цінностями ОСОБА_1 розпорядився на власний розсуд.

Також при огляді автомобіля ОСОБА_1 виявив особисті документи ОСОБА_6, які згодом знищив шляхом спалювання в лісовому насадженні поблизу вул. Радченка Солом'янського району м. Києва з метою приховання скоєних злочинів.

Крім того, ОСОБА_1 домовився із своїм знайомим ОСОБА_7 щодо переховування автомобіля та можливого продажу і з цією метою передав йому даний автомобіль, який на прохання ОСОБА_1 був поміщений у гараж НОМЕР_2, що розташований в гаражному кооперативі "Чайка" по вул. Щорса в м. Прилуки Чернігівської області, де він і був виявлений працівниками міліції.

Ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 6 березня 2014 року вирок місцевого суду залишено без зміни.

У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_1, посилаючись на неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, неправильне застосування кримінального закону, істотне порушення кримінального процесуального закону та невідповідність призначеного йому покарання його особі внаслідок суворості, просить судові рішення скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції. Як підставу для скасування судових рішень ОСОБА_1 зазначає, що в матеріалах кримінального провадження відсутня фіксація судового процесу в суді першої інстанції. При цьому суд, ухвалюючи обвинувальний вирок не взяв до уваги, що під час досудового розслідування на ОСОБА_1 вчинявся психологічний тиск та застосовувались недозволені методи, у зв'язку з чим надані ним пояснення не відповідають дійсності. Також суд, обґрунтовуючи доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованих йому злочинів, брав до уваги докази, які є неналежними та недопустимими, у зв'язку з чим вирок суду, на думку засудженого, базується на припущеннях. Крім того зазначає, що до початку розгляду кримінального провадження йому не було роз'яснено його право на суд присяжних, а визначення суддів по справі відбулось з порушенням КПК України. ОСОБА_1, як на підставу скасування судових рішень також посилається на те, що при призначенні йому покарання за ст.3 ст. 289, ч.1 ст. 185 КК України судом не було належним чином взято до уваги дані про його особу та всі обставини справи, у зв'язку з чим призначене йому покарання не відповідає ст. 65 КК України. Також зазначає, що апеляційний суд, в порушення вимог КПК не провів судове слідство та не дослідив всі доводи поданих апеляцій, а тому ухвала не відповідає положенням ст. 419 КПК України. При цьому ОСОБА_1 не оспорює покарання, призначене за п.п. 4,6 ч.2 ст. 115 КК України.

На касаційну скаргу ОСОБА_1 надійшли заперечення від потерпілої ОСОБА_3

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який не підтримав касаційну скаргу і просив залишити судові рішення без зміни, пояснення засудженого ОСОБА_1 та його захисника, які підтримали касаційну скаргу, пояснення потерпілої ОСОБА_3 та представника потерпілої ОСОБА_4 - ОСОБА_5, які заперечували проти задоволення касаційної скарги, обговоривши доводи, викладені в касаційній скарзі та перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судових рішень судом касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування кримінального закону та невідповідність призначеного покарання тяжкості злочину і особі засудженого.

Як убачається зі змісту касаційної скарги, засуджений ОСОБА_1, обґрунтовуючи касаційні вимоги, посилається, у тому числі, і на однобічність і неповноту судового розгляду, а також на невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, визначення яких дано у статтях 410, 411 КПК України, тоді як перевірка цих обставин до повноважень касаційного суду законом не віднесена. Отже, касаційний суд при касаційному розгляді виходить із обставин справи, встановлених судом.

Оцінюючи правильність постановлених щодо ОСОБА_1 судових рішень з огляду на правильність застосування кримінального закону та дотримання вимог кримінального процесуального закону, колегія суддів вважає, що висновок суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованих йому злочинів та правильність кваліфікації його дій підтверджується зібраними по справі, дослідженими під час судового засідання і наведеними у вироку доказами у їх сукупності.

Зокрема, приймаючи рішення про доведеність вини ОСОБА_1, судом були перевірені та оцінені показання потерпілої ОСОБА_4, свідків ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_7, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15 та пояснення експертів ОСОБА_16 та ОСОБА_17, які вказували на причетність ОСОБА_1 до вчинених злочинів.

Крім того висновки суду про доведеність вини ОСОБА_1 в умисному вбивстві іншої особи за кваліфікуючими ознаками: з корисливих мотивів і з особливою жорстокістю, протиправному заволодінні автомобілем та в таємному викраденні чужого майна також підтверджуються відомостями, які зафіксовані в протоколах огляду місця пригоди, виїмки, огляду та вилучення предметів, відтворення обстановки і обставин події злочину, висновках судово-медичних, судово-криміналістичних експертиз, речовими доказами та явкою з повинною самого ОСОБА_1, а також його показами, які він надавав в ході відтворення обстановки та обставин події злочину. Підстави вважати, що вказані докази були зібрані з порушенням вимог кримінального процесуального законодавства, у зв'язку із чим вони є не допустимими, по справі відсутні.

Дії ОСОБА_1 за п.п.4,6 ч.2 ст. 115, ч. 3 ст. 289, ч.1 ст. 185 КК України кваліфіковано правильно.

Таким чином доводи касаційної скарги про те, що судом до ОСОБА_1 було неправильно застосовано кримінальний закон є безпідставними.

Доводи ОСОБА_1, що під час досудового слідства його примушували давати показання всупереч його волі були предметом належної перевірки під час розгляду справи судом першої інстанції і обґрунтовано визнані такими, що не відповідають дійсності.

Фіксація судового процесу під час розгляду справи судом першої інстанції здійснювалась у відповідності до вимог КПК України, а в матеріалах провадження наявні відповідні аудіоносії та журнал судового засідання. Тому доводи ОСОБА_1 про те, що в матеріалах справи відсутні вказані матеріали є безпідставними.

Також є необґрунтованими доводи касаційної скарги ОСОБА_1 про те, що йому не було роз'яснено право на суд присяжних так як вказані роз'яснення зафіксовані під час фіксації судового процесу.

Склад суду при розгляді кримінального провадження визначався у відповідності до вимог закону, а порушень ст. 35 КПК України колегія суддів не виявила. Також не знайшли свого підтвердження і доводи касаційної скарги про порушення вимог ст. 367 КПК України, оскільки з матеріалів кримінального провадження не вбачається порушень таємниці нарадчої кімнати.

Порушення, допущені судом під час вирішення питання щодо запобіжного заходу не є підставою для скасування судових рішень відповідно до положень ст. 412 КПК України.

На час розгляду кримінального провадження в апеляційному суді за апеляціями засудженого ОСОБА_1 та його захисників - ОСОБА_18 та ОСОБА_19, апелянти уточнили апеляційні вимоги і ставили питання лише про пом'якшення призначеного ОСОБА_1 покарання, не оспорюючи фактичні обставини справи та кваліфікацію його дій, тому доводи касаційної скарги ОСОБА_1 про те, що апеляційний суд не провів судового слідства та не розглянув в повній мірі доводи апеляції є необґрунтованими.

Таким чином істотних порушень кримінального процесуального закону, які б давали підстави для скасування судових рішень судом касаційної інстанції не встановлено.

При призначенні ОСОБА_1 покарання суд, у відповідності до вимог ст.ст. 64, 65 КК України, врахував ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу винного та належним чином мотивував своє рішення у вироку з посиланням на встановлені обставини вчинених злочинів і дані, які характеризують засудженого.

Остаточне покарання ОСОБА_1 визначено у відповідності з вимогами ст. 70 КК України.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 434-439 КПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Вирок Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 31 жовтня 2013 року та ухвалу Апеляційного суду Полтавської області від 6 березня 2014 року щодо ОСОБА_1 залишити без зміни, а його касаційну скаргу - без задоволення.

Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_20 ОСОБА_21 ОСОБА_22