Справа
№ 1-560/2007 p.
ВИРОК

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

22 серпня 2007 року Святошинський районний суд міста
Києва

в складі: головуючого - судді Почупайло А.В.

при секретарі Єрмак
Л.В.

за участю прокурора Заріцької
О.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві
кримінальну справу про обвинувачення ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_1, що народилася
смт. Бородянка, Бородянського району, Київської області, українки,
громадянки України, освіта
середня, не заміжньої, не працюючої,
проживаючої АДРЕСА_1, не
судимої, у скоєнні злочину передбаченого
ч. 1 ст. 185 КК України, -

встановив:

Підсудна ОСОБА_111 вересня 2006 року, приблизно в 16 годин, знаходячись у квартирі АДРЕСА_2, таємно викрала чуже майно, яке належить ОСОБА_2, завдавши потерпілій матеріальну шкоду.

Так, ОСОБА_111 вересня 2006 року, приблизно в 16 годин, знаходячись у квартиріАДРЕСА_2, вирішила скоїти крадіжку чужого майна яке
належить ОСОБА_2

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_1,
зайшла в жилу кімнату й,
скориставшись тим, що ОСОБА_2в
цей час спала, з метою обернення на свою
користь та особистого збагачення, таємно
викрала чуже майно, яке належить
ОСОБА_2, а саме: - мобільний телефон «Моторола С 650», чорного кольору, ціною 380 гривень, із сім-карткою оператора мобільного зв'язку
«Джинс», ціною 20 гривень, на рахунку якого знаходилось 5 гривень, що знаходився в шкіряному футлярі для
мобільного телефону чорного кольору,
ціною 25 гривень; мобільний телефон «Моторола С 650», червоного кольору, ціною 410 гривень, в якому знаходилась сім - картка оператора
мобільного зв'язку «Джинс», ціною 20
гривень, на рахунку якої знаходилось 2
гривні; мобільний телефон «Соні-еріксон Т 608» сріблястого кольору, ціною 600 гривень, вартість підключення якого до мережі SDMA
становить 372 гривні, на рахунку
якого знаходилось 108 гривень; шкіряний футляр для мобільних телефонів чорного
кольору на три відділення, ціною 35
гривень, в якому знаходилась торбинка
для зберігання ювелірних виробів яка не представляє для потерпілої матеріальної
цінності, в якій знаходились: - золотий
ланцюжок, вагою 1, 93 грн., ціною 232 гривні; золотий ланцюжок, вагою 1, 39 грн., ціною 167 гривень; підвіска золота у вигляді
знаку зодіаку «близнюки», вагою 0, 94
грн., ціною 120 гривень 32 копійки;
золотий браслет, вагою 0, 94 грн., ціною 147 гривень; золотий хрестик, вагою 0, 5 грн., ціною 50 гривень; ланцюжок срібний, ціною 47 гривень 50 копійок, а всього майна на загальну суму 2740 гривень
82 копійки, чим завдала потерпілій матеріальну
шкоду.

З викраденим чужим майном ОСОБА_1, з місця скоєння злочину втекла, розпорядившись ним у подальшому на свій
власний розсуд.

Допитана в судовому засіданні підсудна ОСОБА_1 свою вину
в інкримінованому їй складі злочину,
передбаченому ч. 1 ст. 185 КК України
визнала повністю, щиросердно розкаялася
й пояснила, що з вересня 2006 року вона
стала спів мешкати зОСОБА_3, з яким вони
стали проживати у квартирі АДРЕСА_2, що
належить його батьку. Крім них у даній квартирі також проживав батько
ОСОБА_3 та його співмешканка - ОСОБА_2

09 вересня 2006 року вона посварилась зі своїм
співмешканцем і зателефонувавши своєму колишньому - співмешканцю ОСОБА_4, запропонувала приїхати до неї. 11 вересня
2006 року, коли ОСОБА_4 приїхав до
неї, то вона разом із ним знаходилась в
квартирі АДРЕСА_2. В цей час в квартирі також знаходились ОСОБА_2та ОСОБА_5 які
спали. Тоді вона вирішила викрасти деякі речі з вищевказаної квартири та
продати їх. В той час коли ОСОБА_4 знаходився на кухні, вона зайшла до кімнати, де з журнального столика забрала три мобільні
телефони, два з яких «Моторола», а третій - «Соні-Еріксон». Також звідти вона забрала

2

сумочку з
декількома відділеннями, у якій
знаходився маленький замшевий мішечок,
проте, що саме в ньому
знаходилось вона не перевіряла. Коли вона забрала дані речі, то сказала ОСОБА_4, що їй необхідно йти в магазин за продуктами і
пішла з квартири. Вийшовши на вулицю вона громадським транспортом приїхала до
станції метро «Святошин», де при вході в
метро раніше незнайомому їй чоловікові продала два викрадені нею мобільні
телефони «Моторола» за 200
гривень. Після цього на метро вона проїхала до станції «Вокзальна», де познайомилась з невідомим їй раніше
молодим чоловіком, якому розповіла про
свій намір продати мобільний телефон. Даний чоловік сказав, що допоможе їй у цьому й, забравши мобільний телефон «Соні Еріксон»
кудись пішов, сказавши, щоб вона зачекала на нього. Прочекавши
приблизно 40 хвилин та, не дочекавшись
даного чоловіка, вона вирішила поїхати
до станції «Гідропарк», і коли заходила
до метро, то в бак для сміття викинула
викрадену сумочку в якій, як їй пізніше
стало відомо знаходились золоті та срібні вироби. Гроші в розмірі 200
гривень, отримані від продажі викрадених
мобільних телефонів вона витратила на придбання продуктів харчування. Цивільний
позов визнає.

Оскільки підсудна ОСОБА_1 свою вину в скоєному визнала
повністю та не оспорює фактичні обставини справи, то суд при визначенні обсягу доказів, що підлягають дослідженню, обмежився показами підсудної ОСОБА_1

Таким чином,
дослідивши зібранні по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що вина підсудної ОСОБА_1 у скоєнні інкримінованого
їй складу злочину повністю доведена й кваліфікація її дій за ч. 1 ст. 185 КК України є правильною, оскільки вона таємно викрав чуже майно.

Обговорюючи питання про міру та вид покарання підсудній
ОСОБА_1, суд враховує характер та
ступінь суспільної небезпеки скоєного нею злочину, характеристику особи підсудної, яка позитивно характеризується за місцем
утримання в ІТТ Святошинського РУ ГУ МВС України в м. Києві,
на час скоєння злочину не була зайнята суспільно-корисною працею, не працювала,
раніше не судима, її відношення
до скоєного, щире каяття в
скоєному, що завдані збитки потерпілій
не відшкодовані, та вважає за необхідне
обрати їй покарання у вигляді позбавленням волі, із застосуванням ст. 75 КК України, звільнення від відбування покарання з
випробуванням, оскільки на думку суду її
виправлення та перевиховання можливе без ізоляції від суспільства.

Цивільний позов ОСОБА_2 суд вважає за необхідне
задовольнити в повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 323, 324 КПК України, суд, -

засудив:

ОСОБА_1, визнати
винною у скоєнні злочину передбаченого ч. 1
ст. 185 КК України та призначити їй покарання у вигляді 2 (двох)
років позбавлення волі.

На підставі ст. 75
КК України звільнити ОСОБА_1 від відбування покарання з випробуванням строком
на 2 (два) роки, зобов'язавши її не
виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої
системи, повідомляти органи
кримінально-виконавчої системи про зміну місця проживання, періодично з'являтися для реєстрації в органи
кримінально-виконавчої системи, якщо
вона протягом визначеного судом іспитового строку не вчинить нового
злочину, і виконає покладені на неї
обов'язки.

Міру запобіжного заходу ОСОБА_1 змінити із тримання під
вартою в Київському СІЗО (№ 13) Управління Державного департаменту України з
питань виконання покарань у Київській області на підписку про невиїзд, звільнивши її з-під варти в залі судового
засідання

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 2740 гривень 82
копійки.

Вирок може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва протягом 15 днів, із моменту його проголошення.