АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів
судової палати у
кримінальних справах
апеляційного суду Тернопільської області у складі:

головуючого Декайла
П.В.

суддів Коструби
ГЛ., Крукевича
М.Н.

за участю
прокурора Гарматюка
Р.Є.

потерпілої ОСОБА_1

розглянула
у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі 21 лютого 2007 року кримінальну
справу за апеляціями захисника ОСОБА_2 та представника відповідача ВАТ
«Бродівське АТП 14610» ОСОБА_2 на вирок Тернопільського міськрайонного суду від
11 грудня 2006 року.

Цим вироком:

ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця с.Черниця Бродівського району, жителя АДРЕСА_1,
громадянина України, з середньою освітою, одруженого, працюючого ІНФОРМАЦІЯ_2,
не судимого, -

засуджено
за ч.2 ст.286 КК України на 4 роки позбавлення волі без позбавлення права
керувати транспортними засобами.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_3 звільнено від
відбування покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку 2 роки.

Відповідно до ст.76 КК України на ОСОБА_3 покладено відповідні обов'язки.

Судом постановлено стягнути в користь ОСОБА_1 з ВАТ
«Бродівське АТП 14610». на погашення заподіяної злочином матеріальної шкоди
11074 грн. та 12000 грн. на погашення заподіяної злочином моральної шкоди.

Справа № 11 -
37, 2007 р. Головуючий
у І інстанції -Очеретяний Є.В.

Категорія
- ч.2 ст.286 КК України Доповідач
- Декайло П.В.

Вироком суду ОСОБА_3 визнано винним у вчинені злочину за
наступних обставин:

9 липня 2005 року, біля 16 години, ОСОБА_3 керуючи автобусом «ЛАЗ- 699» із
42 пасажирами та рухаючись по автодорозі Тернопіль -Броди -Червоноград в
напрямку м. Тернополя, проїжджаючи с
Ігровиця Тернопільського району, помітив велосипедиста, який рухався його
смугою руху в зустрічному напрямку та неправильно оцінивши зміну дорожньої
обстановки, ОСОБА_3 порушуючи вимоги п. п. 1.10; 12.3 ПДР України почав
виконувати маневр об'їзду зліва, пригальмовуючи, виїхав на зустрічну смугу руху
внаслідок чого допустив зіткнення передньою частиною автобуса з велосипедистом
ОСОБА_4, який керуючи велосипедом змінив напрямок руху виїхавши на свою смугу
руху.

В результаті зіткнення потерпілий ОСОБА_4 отримав тяжкі
тілесні ушкодження які спричинили його смерть.

У апеляційній скарзі захисник ОСОБА_2 ставить питання про скасування вироку
суду стосовно ОСОБА_3 та закриття кримінальної справи. При цьому захисник
посилається на те, що ОСОБА_3 діяв виходячи з реальної ситуації яка склалася на
дорозі і у відповідності до Правил дорожнього руху України безпечно для інших
учасників руху об'їхав перешкоду, а тому у його діях відсутній склад злочину.

Представник відповідача ВАТ «Бродівське АТП 14610» у апеляційній скарзі
просить вирок суду в частині стягнення з підприємства коштів на відшкодування
заподіяної потерпілій моральної так і матеріальної шкоди скасувати, а
кримінальну справу закрити, так як вважають, що водій підприємства не винен у
ДТП тому розмір моральної шкоди не відповідає фактичним обставинам справи.
Також вважають, що суд в частині стягнення матеріальної шкоди вийшов за межі
позовних вимог.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, міркування
прокурора про законність й обґрунтованість судових рішень, пояснення потерпілої
яка вважає, що вирок суду слід залишити без змін, перевіривши матеріали справи
та обговоривши доводи скарг захисника та представника відповідача, колегія
суддів вважає, що скарги задоволенню не підлягають.

Аналіз матеріалів справи свідчить про те, що органами
досудового слідства дотримано вимог ст.22 КПК України та вжито всіх
передбачених законом заходів для всебічного, повного і об'єктивного дослідження
обставин справи, виявлено як ті обставини, що викривають, так і ті, що
виправдують обвинуваченого, а також обставини, що пом'якшують і обтяжують його
відповідальність.

Викладені
у вироку висновки про винність ОСОБА_3, у скоєнні злочину, за обставин
встановлених судом, відповідають фактичним обставинам справи, підтверджується
сукупністю доказів, досліджених у судовому засіданні, аналіз яким суд дав у
вироку, і є обґрунтованими.

Зокрема, із показань ОСОБА_3 даних ним у судовому засіданні убачається, що
він вважає, що його вини у ДТП
не має оскільки він виконав всі вимоги Правил дорожнього руху. Так він керуючи
автобусом ЛАЗ - 699 і проїжджаючи по селі Ігровиця Тернопільського району та
побачивши, що потерпілий керуючи велосипедом рухався по його смузі руху, став
повертати вліво на зустрічну смугу, щоб його об'їхати. Коли став виїжджати на
зустрічну смугу руху, велосипедист також повернув праворуч і виїхав перед
автобусом, де він вчинив наїзд передньою частиною автобуса на потерпілого.

Проте із показань свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 убачається, що водій автобуса
ОСОБА_3 коли побачив велосипедиста намагався об'їхати його зліва і виїхав на
зустрічну смугу руху. Велосипедист повернув на свою смугу руху і так як водій
екстреного гальмування не застосував, в результаті чого сталася ДТП.

Відповідно до протоколу огляду місця події, схеми до
цього протоколу дорога в селі Ігровиця Тернопільського району із двохстороннім
рухом, яка має по одній смузі для руху в кожному напрямку, які розділені
суцільною лінією. Наїзд на велосипедиста ОСОБА_4 мав місце на зустрічній смузі
руху.

Згідно з даними судової автотехнічної експертизи № 5-219
від 19 травня 2006 року причиною настання ДТП є невідповідність дій водія
автобуса ЛАЗ -699 ОСОБА_3 вимог п.12.3 ПДР України.

Із висновку судово- медичної експертизи вбачається, що
смерть ОСОБА_4 настала внаслідок відкритої черепно - мозкової травми з
переломом кісток черепа, крововиливами у речовину та під його тверду та м'яку
оболонки, що ускладнилась набряком, набуханням та призвело до компресії
головного мозку.

Між спричиненням потерпілому внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди тілесних ушкоджень і настанням його смерті існує
прямий причинно-наслідковий зв'язок.

На підставі аналізу й оцінки наведених та інших доказів
суд дійшов обґрунтованого висновку, що саме ОСОБА_3 порушив правила безпеки
дорожнього руху, що спричинило смерть потерпілого.

Дії засудженого правильно кваліфіковані судом за ч.2 ст.
286 КК України.

При цьому судом детально і повно перевірялися твердження
ОСОБА_3 про те, що його вини у даній дорожньо-транспортній пригоді немає так як
він виконав всі умови та Правила дорожнього руху.

Так, із
протоколу відтворення обстановки і обставин події з ОСОБА_3, висновку судової
автотехнічної експертизи вбачається, що видимість велосипедиста із-за повороту
ліворуч настає водію автобуса за 87 метрів і ОСОБА_3 мав технічну можливість
шляхом своєчасного застосування екстреного гальмування зупинити автобус раніше,
ніж потерпілий досягне місця наїзду і в такий спосіб попередити наїзд на
останнього.

Отже, наведені захисником у скарзі доводи про те, що
засуджений ОСОБА_3 виконав вимоги п.12.3 ПДР України та діяв виходячи з
реальної ситуації, яка склалася на дорозі і у відповідності до Правил
дорожнього руху України, а тому у його діях відсутній склад злочину
спростовуються зібраними у справі доказами і є безпідставними.

Колегія суддів вважає, що скарга представника відповідача про скасування
вироку в частині вирішення цивільного позову з тих мотивів, що у діях ОСОБА_3
відсутній склад злочину тому і розмір моральної шкоди не відповідає фактичним
обставинам справи, до задоволення не підлягає.

Суд при вирішенні питання про встановлення розміру заподіяної злочином
моральної шкоди врахував всі ті обставини на які послалась у позовній заяві
позивачка, та обставини справи і вірно встановив розмір її, задовольнивши позов
в цій частині частково.

Безпідставним є і твердження апелянта, що суд при вирішенні питання про
стягнення розміру заподіяної злочином матеріальної шкоди вийшов за межі
позовних вимог стягнувши більшу суму чим вказана в позовній заяві. Як
убачається з протоколу судового засідання, потерпіла ОСОБА_1 уточнила свої
позовні вимоги в цій частині, пояснивши, що під час підрахунків загальної суми
понесених збитків допустила арифметичну помилку. Суд вірно на підставі
представлених позивачкою доказів прийшов до переконання, що з відповідача слід
стягнути саме 11074.52 грн. заподіяних їй злочином збитків. Крім цього як
убачається з позовної заяви так і вироку суду, позивачкою ставились питання про
стягнення і інших сум, які не входили у вказану вище суму, однак судом вірно
було відмовлено в задоволені позовних вимог в цій частині.

Суд вірно призначив покарання ОСОБА_3 врахувавши ступінь
тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини справи, які пом'якшують
покарання.

При вирішенні цього питання суд
дотримався вимог ст.65 КК України.

Колегія суддів не вбачає у матеріалах справи обставин,
які давали б можливість пом'якшити покарання засудженому.

Вирок суду є обґрунтованим і законним. Будь-яких
передбачених ст.367 КПК України підстав до його зміни чи скасування не виявлено
при перевірці справи у апеляційному порядку, а тому скарги захисника та
представника відповідача не підлягають задоволенню.

Виходячи
з викладеного, керуючись ст.ст. 356, 362, 366, КПК України, колегія суддів
судової палати у кримінальних справах апеляційного суду, -

УХВАЛИЛА:

Апеляції
захисника ОСОБА_2 та представника відповідача ВАТ «Бродівське АТП 14610 ОСОБА_2
залишити без задоволення, а вирок Тернопільського міськрайонного суду від 11
грудня 2006 року щодо ОСОБА_3 без змін.