Справа № 1/2506/450/11
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11.10.2011 року Деснянський районний суд м. Чернігова в складі :

головуючого - судді Самусь Л.В.

при секретарі Сидорець Ю.В.

з участю прокурора Домашенка О.В.

потерпілої - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Чернігові справу по обвинуваченню

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянина України, ІНФОРМАЦІЯ_3, не працюючого, не одруженого, має на утриманні двох доньок Ніну, ІНФОРМАЦІЯ_4 та Ірину, ІНФОРМАЦІЯ_5, в силу ст. 89 КК України судимості не має, мешканця ІНФОРМАЦІЯ_6,

у скоєнні злочину, передбаченого ст. 122 ч.1 КК України, -

в с т а н о в и в :

17.05.2011 р. близько 14.00 год. підсудний ОСОБА_2, перебуваючи в стані алкогольного спяніння, знаходячись в квартирі АДРЕСА_1, в ході конфлікту, який виник на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин, умисно наніс один удар правою рукою в щелепу потерпілій ОСОБА_1, чим спричинив останній тілесні ушкодження, які відносяться до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості, за ознакою тривалого розладу здоровя.

Підсудний, допитаний у судовому засіданні, вину у предявленому обвинуваченні за ст. 122 ч.1 КК України, визнав повністю, у повному обсязі підтримав свої попередні свідчення, які давав у ході досудового слідства та повністю підтвердив обставини вчиненого ним злочину, викладені в обвинуваченні. У скоєному щиро розкаявся, жалкував щодо вчиненого та просив суворо не карати. Позов прокурора визнав.

Потерпіла у судовому засіданні підтримала свої попередні свідчення та пояснила, що матеріальних претензій до підсудного не має, просила того суворо не карати, призначити покарання, не повязане з позбавленням волі.

Враховуючи свідчення підсудного, потерпілої, а також те, що фактичні обставини справи, розмір цивільного позову, доведеність вини підсудного, кваліфікація його дій ніким не оспорюються, суд відповідно до ст. ст. 299 ч.3, 301-1 КПК України визнав недоцільним дослідження інших доказів і знаходить, що предявлене обвинувачення знайшло своє підтвердження в повному обсязі, дії підсудного правильно кваліфіковані за ст. 122 ч.1 КК України, як умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у ст. 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоровя, а його вина у скоєному стверджується у повному обсязі.

Вирішуючи питання про міру покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який є злочином середньої тяжкості, особу винного його вік, сімейний та матеріальний стан, наявність двох утриманців, постійного місця проживання та формально позитивну характеристику за таким, дані щодо притягнення до адміністративної відповідальності та те, що відповідно до ст. 89 КК України судимості не має, враховує думку потерпілої, яка не наполягала на призначенні суворого покарання та, навпаки, просила не призначати тому суворого покарання та відсутність у неї претензій матеріального порядку до підсудного, обставини, які помякшують покарання щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, відсутність обставин, які обтяжують покарання, оскільки в обвинувальному висновку такі зазначені не були, у звязку з чим доходить висновку, що ОСОБА_2 необхідно призначити покарання у вигляді позбавлення волі в межах санкції ст. 122 ч.1 КК України, якою передбачене покарання за вчинений підсудним злочин, разом з тим, з урахуванням всіх вищезазначених обставин, доходить висновку, що ще не втрачена можливість виправлення підсудного без відбування покарання, тобто про прийняття рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, з встановленням таких обовязків, передбачених ст. 76 КК України, які покладаються на засудженого і в такому обсязі, щоб це було необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Заявлений прокурором позов про відшкодування підсудним витрат, у звязку з перебуванням потерпілої на лікуванні, обґрунтований на законі, підтверджується матеріалами справи, не заперечується підсудним, а тому підлягає задоволенню, а саме, належить стягнути з підсудного 4130 грн. 71 коп. зазначених витрат на користь Чернігівського обласного бюджету.

Речові докази та судові витрати по справі відсутні.

Запобіжний захід до вступу вироку в законну силу слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 323, 324 КПК України, суд

з а с у д и в :

ОСОБА_2 визнати винним за ст. 122 ч.1 КК України і призначити покарання у вигляді 3 років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити засудженого від відбування призначеного покарання, якщо він протягом іспитового строку в 2 роки не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обовязки.

В силу ст. 76 КК України зобовязати засудженого повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, періодично зявлятись для реєстрації до кримінально-виконавчої інспекції, та не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Чернігівського обласного бюджету 4130 грн. 71 коп. витрат за лікування потерпілої ОСОБА_1 в Чернігівській обласній лікарні.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили залишити підписку про невиїзд.

На вирок можуть бути подані апеляції до апеляційного суду Чернігівської області протягом 15 діб із моменту його проголошення.

Суддя Л.В. Самусь