У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Верховного Суду України у складі:

Головуючого

Паневіна В.О.,

суддів

Присяжнюк Т.І. та Філатова В.М.,

розглянувши
в судовому засіданні в місті Києві 19 червня 2007 року кримінальну справу за
касаційною скаргою засудженого ОСОБА_1 на судове рішення щодо нього, -

встановила:

вироком Сакського міськрайонного суду Автономної Республіки Крим від 13
вересня 2006 року

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця міста Саки Автономної
Респіблки Крим, мешканця АДРЕСА_1, раніше судимого: 1) 26 березня 1991 року за
ст. 140 ч. 3 КК України на 3 роки позбавлення волі із застосуванням ст. 25-1 КК
України умовно з обов'язковим залученням до праці; 2) 24 жовтня 1996 року за
ст. ст. 140 ч. 3, 141 ч. 2, 222 ч. 3 КК України на 4 роки позбавлення волі
(звільнений 15 жовтня 1998 року на підставі акту амністії умовно-достроково на
1 рік 2 місяці 22 дні), 3) 7 жовтня 1999 року за ст. 140 ч. 2 КК України на 2
роки позбавлення волі; 4) 20 серпня 2002 року за ст. ст. 186 ч. 3, 185 ч. 2 КК
України на 3 роки 6 місяців позбавлення волі, -

засуджено
за ст. 186 ч. 3 КК України на 4 роки позбавлення волі.

Судом постановлено стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на відшкодування спричиненої
злочином матеріальної шкоди 72 гривні.

У апеляційному порядку вирок щодо ОСОБА_1 не переглядався.

ОСОБА_1 визнано судом винним і засуджено за те, що він 20 травня 2006 року
близько 14-ої години з дачної ділянки, яка розташовувалася АДРЕСА_2 і належала
ОСОБА_2, намагався таємно заволодіти майном, однак був помічений ОСОБА_3.
Незважаючи на зауваження, які йому стала робити жінка, ОСОБА_1 вже відкрито заволодів майном ОСОБА_2
на суму 72 гривні.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 порушується питання про скасування вироку суду
з направленням справи на новий судовий розгляд. Свою вимогу він обґрунтовує
тим, що у справі неправильно було встановлено той факт, що він вчинив відкрите
заволодіння майном. Зазначає, що він
вчинив таємне заволодіння майном, а тому за грабіж його засуджено
необґрунтовано.

Заслухавши доповідь судді Верховного Суду України, перевіривши матеріали
кримінальної справи та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів не
вбачає підстав для внесення справи на касаційний розгляд з метою перегляду
постановленого у ній судового рішення.

Винність ОСОБА_1 у вчиненні злочину підтверджена сукупністю зібраних по
справі, вірно оцінених та обґрунтовано покладених судом в основу вироку
доказів, зокрема, показаннями самого ОСОБА_1, в яких він не заперечував факту
заволодіння майном з дачної ділянки
ОСОБА_2, його ж показаннями на досудовому слідстві, в яких він
підтверджував, що чув і бачив ОСОБА_3, яка робила йому зауваження з приводу
заволодіння майном ОСОБА_2, показаннями потерпілого ОСОБА_2 про кількість та
вартість викраденого у нього майна, показаннями свідка ОСОБА_3, яка розповіла
про обставини вчинення ОСОБА_1 злочину, очевидицею якого вона була, показаннями
свідка ОСОБА_4, який підтвердив, що купував у ОСОБА_1 металічні вироби, даними
протоколу огляду місця події, іншими доказами.

Уся сукупність зібраних по справі доказів була ретельно проаналізована
судом, що дало можливості дійти обґрунтованого висновку про доведеність
винності ОСОБА_1 у вчиненні відкритого заволодіння чужим майном, а тому доводи
його скарги про незаконність засудження є безпідставними.

Кваліфікація дій ОСОБА_1 за ст. 186 ч. 2 КК України є правильною. Посилання
у скарзі ОСОБА_1 про вчинення ним крадіжки, а не грабежу колегія суддів вважає
такими, що не заслуговують на увагу. Як
встановлено судом, сам ОСОБА_1 на
досудовому слідстві не заперечував факту відкритого заволодіння майном, тобто
він усвідомлював, що його бачить ОСОБА_3, яка розуміла протиправний характер
його дій, робила з цього приводу зауваження, однак він своєї злочинної
діяльності не припинив і в її присутності заволодів майном ОСОБА_2 Крім того,
потерпілому саме із повідомлень свідка ОСОБА_3 стало відомо про зникнення його
майна. Ці докази у своїй сукупності підтверджують винність ОСОБА_1 саме у
вчиненні грабежу.

Міра покарання ОСОБА_1 обрана у відповідності до вимог закону.

Не вбачаючи передбачених ст. 398 КПК України підстав для скасування або
зміни судових рішень щодо ОСОБА_1 та
керуючись ст. 394 КПК України,
колегія суддів, -

У Х В А
Л И Л А:

відмовити в задоволенні касаційної скарги ОСОБА_1, засудженого вироком
Сакського міськрайонного суду Автономної Республіки Крим від 13 вересня 2006
року.

С у д д і:

Паневін В.О. Присяжнюк Т.І. Філатов В.М.