Код суду 233 Справа № 233/1066/15-к
Вирок
Іменем України
13 березня 2015 року. Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2
за участю прокурора ОСОБА_3
обвинуваченого ОСОБА_4
захисника ОСОБА_5 ,
ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с.Предтечине Костянтинівського району Донецької області, громадянина України, має неповну середню освіту, холостого, не судимого в силу ст.89 КК України, не працюючого, проживає в АДРЕСА_1 , у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.260 КК України, -
В С Т А Н О В И В:
Відповідно до обвинувального акту від 27 лютого 2015 року під час досудового розслідування встановлено, що на початку квітня 2014 року, на території Донецької області України, невстановленими особами для насильницького підтримання влади незаконної самопроголошеної так званої "Донецької народної республіки" було створено непередбачене законами України збройне формування, яке мало організовану структуру військового типу, а саме: єдиноначальність, підпорядкованість, чітку ієрархічність та дисципліну, були озброєні вогнепальною зброєю, вибухівкою а також мали тяжке військове озброєння та військову техніку. Крім того, в зазначеному формуванні було визначено механізм вступу до нього, порядок проходження служби, в кожному структурному підрозділі ставились завдання щоденної діяльності, яка полягала в здійсненні методами військових операцій силової підтримки незаконно створених структур ДНР, придушення організованого опору населення на окупованій території, депортації населення Донецької області, встановлення режиму військового стану, протистояння правоохоронним органам державної виконавчої влади України, знищення їх живої сили і матеріальних засобів, а також скоєння інших тяжких і особливо тяжких кримінальних правопорушень. Вказані формування дислокувались в різних населених пунктах та місцевостях Донецької області та мали загальну координацію керівництва.
1 травня 2014 року ОСОБА_4 , усвідомлюючи протиправність своїх дій, з метою участі у діяльності непередбаченого законами України збройного формування, перебуваючи в м.Костянтинівка Донецької області, на пропозицію свого знайомого ОСОБА_6 , увійшов до незаконного збройного формування під командуванням невстановленої досудовим слідством особи. Ознайомившись з встановленими правилами поведінки, правами та обов`язками члена вказаного збройного формування, ОСОБА_4 дав свою згоду на їх дотримання та виконання, тим самим підтвердив свої наміри на участь у вищевказаному незаконному збройному формуванню та виконанню його цілей і завдань.
Для подальшої участі у незаконному збройному формуванні, невстановленою досудовим слідством особою, яку звали ОСОБА_7 на призвістко « ОСОБА_8 », ОСОБА_4 1 травня 2014 року призначено бійцем незаконного збройного формування на блокпосту, який розташовувався на АДРЕСА_2 поблизу БК «Жовтень» та передано у використання вогнепальну зброю пістолет Макарова 9мм. та бойову гранату Ф-1, яку останній використовував перебуваючи на блокпосту.
Продовжуючи свою протиправну діяльність, впродовж травня 2014 року, ОСОБА_4 , здійснюючи свої умисні протиправні дії у складі непередбаченого законами України збройного формування, проводив пропускний режим транспортних засобів, які проїжджали вказаною ділянкою дороги та осіб, які проходили нею, охорону блокпосту, а також виконував інші протиправні накази, направлені проти представників влади, із застосуванням вогнепальної зброї, які отримував від своїх керівників із числа незаконного збройного військового формування самопроголошеної так званої «Донецької народної республіки».
Таким чином, протиправні дії ОСОБА_4 носили тривалий характер, а саме впродовж травня 2014 року, та виразились у активній участі в діяльності непередбаченого законами України збройного формування, що супроводжувались вчиненням опору представникам влади.
Такі умисні дії ОСОБА_4 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч.2 ст.260 КК України, як участь у діяльності не передбачених законом збройних формувань.
Обвинувачений ОСОБА_4 у судовому засіданні свою вину в скоєнні інкримінованого йому злочину при обставинах, зазначених в обвинувальному акті, визнав в повному обсязі, щиро каявся.
Між прокурором Ізюмської міжрайонної прокуратури Харківської області ОСОБА_9 та обвинуваченим ОСОБА_4 27 лютого 2015 року була укладена угода про визнання винуватості. Згідно з угодою обвинувачений ОСОБА_4 свою вину в скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.260 КК України, визнав повністю.
За умовами угоди обвинувачений ОСОБА_4 зобов`язався беззастережно визнати обвинувачення в обсязі підозри у кримінальному провадженні, сприяти досудовому розслідуванню.
Сторонами узгоджено, що при затвердженні угоди про визнання винуватості обвинуваченому ОСОБА_4 буде призначено покарання за ч.2 ст.260 КК України у вигляді позбавлення волі строком на 5 років зі звільненням від відбування покарання на підставі ст.75 КК України з іспитовим строком 3 роки з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст.76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти в кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції.
Розглядаючи питання про затвердження угоди, суд виходить з наступного.
Відповідно до статті 468 КПК України у кримінальному провадженні між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена угода про визнання винуватості.
Згідно з ч.4 ст.469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні, в якому бере участь потерпілий, не допускається.
Злочин, передбачений ч.2 ст.260 КК України є тяжким злочином, внаслідок якого шкода завдана лише державним інтересам.
Судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_4 цілком розуміє положення ч.4 ст.474 КПК України, а також наслідки невиконання угоди про визнання винуватості, передбачені ст.476 КПК України.
Судом встановлено, що укладення угоди між сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.
Судом встановлено, що умови угоди не суперечать вимогам Кримінального процесуального Кодексу та Кримінального кодексу України.
Обвинувачений ОСОБА_4 погоджується на призначення узгодженого покарання у вигляді позбавлення волі строком на 5 років та звільнення від його відбування на підставі ст.75 КК України з іспитовим строком 3 роки, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст.76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти в кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції.
На підставі викладеного, суд вважає, що укладена угода між прокурором та обвинуваченим відповідає вимогам закону і не порушує законних прав та інтересів сторін та інших осіб, а також інтересів суспільства.
При призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості скоєного злочину, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, відомості про особу обвинуваченого.
Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , суд визнає щире каяття.
При дослідженні особи обвинуваченого встановлено, що він на обліках в диспансерах за місцем проживання не перебуває, офіційно не працює, за місцем проживання характеризується позитивно, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався.
Таким чином, узгоджена міра покарання для обвинуваченого за скоєння злочину, передбаченого ч.2 ст.260 КК України, у вигляді позбавлення волі строком на 5 років, є достатньою для його виправлення та попередження скоєння нових злочинів, відповідає загальним засадам призначення покарання.
Суд погоджується з тим, що виправлення ОСОБА_4 можливо без реального відбування призначеного покарання і його варто звільнити від відбування цього покарання з випробуванням, оскільки він скоїв злочин вперше, щиро розкаявся у скоєному.
Виходячи з викладеного, суд дійшов висновку про наявність підстав для затвердження угоди про визнання винуватості, укладеної між прокурором та обвинуваченим.
Обраний відносно обвинуваченого запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до набрання вироком законної сили слід змінити на особисте зобов`язання.
Відомості про речові докази відсутні.
Керуючись ст.ст. 373, 374, 475 КПК України суд, -
ЗАСУДИВ:
Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 27 лютого 2015 року між прокурором Ізюмської міжрайонної прокуратури Харківської області ОСОБА_9 та обвинуваченим ОСОБА_4 .
ОСОБА_4 визнати винним у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.260 КК України, та призначити узгоджене сторонами покарання у вигляді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.
На підставі ст.75 КК України ОСОБА_4 від відбування покарання звільнити з випробуванням з іспитовим строком на 3 (три) роки та з покладенням на нього відповідно до ст.76 КК України обов`язку періодично з`являтися для реєстрації до кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти в кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції.
До набрання вироком законної сили обраний відносно засудженого ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою змінити на особисте зобов`язання, звільнивши його з-під варти негайно.
Покласти на засудженого ОСОБА_4 в зв`язку із застосуванням відносно нього запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання наступні обов`язки:
1) не відлучатися з м.Костянтинівка та Костянтинівського району Донецької області без дозволу суду;
2) повідомляти суд про зміну свого місця проживання та місця роботи.
Роз`яснити засудженому ОСОБА_4 , що порушення умов особистого зобов`язання має наслідком застосування грошового стягнення у розмірі від 0,25 розміру мінімальної плати до 2-х розмірів мінімальної заробітної плати.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на вирок може бути подана до апеляційного суду Запорізької області через Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.
Суддя