ВИЩИЙ СПЕЦІАЛІЗОВАНИЙ СУД УКРАЇНИ
З РОЗГЛЯДУ ЦИВІЛЬНИХ І КРИМІНАЛЬНИХ СПРАВ
УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі колегії суддів:

ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13,

при секретарі

судового засідання ОСОБА_14,

розглянувши у судовому засіданні в м. Києві 9 квітня 2015 року касаційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні щодо

ОСОБА_5,

ІНФОРМАЦІЯ_1,

громадянина України, не судимого,

за участю прокурора ОСОБА_15,

засудженого ОСОБА_5,

встановив:

У касаційній скарзі викладено вимогу про скасування ухвали апеляційного суду та призначення нового розгляду у суді апеляційної інстанції з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме положень статті 75, що призвело до призначення засудженому ОСОБА_5 покарання, яке не відповідає тяжкості вчинених кримінальних правопорушень та даним про його особу внаслідок м'якості. Вказав і на невідповідність ухвали апеляційного суду вимогам ст. 419 КПК України.

Вироком Ковпаківського районного суду Сумської області від 12 червня 2014 року ОСОБА_5 засуджено за ч. 2 ст. 162 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк два роки; за ч. 2 ст. 365 КК України - у виді позбавлення волі на строк чотири роки з позбавленням права обіймати посади в правоохоронних органах строком на два роки; за ч. 3 ст. 371 КК України - у виді позбавлення волі на строк п'ять років з позбавленням права обіймати посади в правоохоронних органах строком на три роки. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно ОСОБА_5 визначено покарання у виді позбавлення волі на строк п'ять років з позбавленням права обіймати посади в правоохоронних органах строком на три роки. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_5 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю два роки. На підставі ст. 54 КК України ОСОБА_5 позбавлено спеціального звання - старший лейтенант міліції.

Цим же вироком засуджено ОСОБА_6, ОСОБА_7, щодо яких вирок у апеляційному та касаційному порядку не оскаржувався.

Ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 26 серпня

2014 року вирок суду щодо засудженого ОСОБА_5 залишено без зміни, а апеляційні скарги його захисника та прокурора - без задоволення.

За вироком суду ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень за таких обставин.

5 серпня 2013 року ОСОБА_5 отримав інформацію про можливе вчинення злочину у сфері обігу наркотичних засобів одним із працівників кафе «Ле Бейрут», що по вул. Кооперативна, 1, у м. Суми, в порушення установленого порядку вказану інформацію належним чином не реєстрував, будь-яких законних заходів щодо її перевірки не вживав.

Цього ж дня, ОСОБА_5, приблизно о 19-ій год., прибув до вказаного кафе на службовому автомобілі, куди також прибули невстановлена органом досудового розслідування та, на прохання ОСОБА_5, ще двоє працівників міліції, засуджені цим вироком. В порушення вимог Конституції України, статей 5, 12 Закону України «Про міліцію», статей 103, 104 КПК України, діючи умисно, з використанням свого службового становища, з метою покращення показників своєї роботи, зайшли в приміщення кафе, не маючи згоди та дозволу володільця, провели обшук, понятих до його проведення не залучили, протокол про хід і результат обшуку не склали, чим порушили конституційне право ОСОБА_8 на недоторканність володіння.

Продовжуючи свої злочинні дії, вимагали від потерпілого ОСОБА_10, який виконував функції адміністратора в кафе та знаходився в той час в приміщенні, зізнатися у вчиненні злочину та запропонували проїхати з ними, на що останній погодився. ОСОБА_5, зупинивши автомобіль та утримуючи потерпілого ОСОБА_10 в автомобілі, з 20-ої год. 30 хв. до 22-ої год., діючи умисно, з особистих інтересів, пов'язаних з покращенням показників у роботі, вимагав від потерпілого зізнатися у вчиненні злочину, при цьому погрожував фізичною розправою, а також наносив останньому удари рукою по голові та тулубу, завдаючи фізичного болю та принижень.

Таким чином, із вказаного часу - з 20-ої год. 30 хв. 5 серпня 2013 року потерпілий ОСОБА_10 був незаконно затриманий ОСОБА_5, який обмежив його свободу у салоні службового автомобіля, оскільки добровільність перебування потерпілого, якого змушували зізнатись у вчиненні злочину, перестала існувати. Також ОСОБА_5, не маючи будь-яких законних підстав, перевищуючи надані йому службові повноваження, заборонив потерпілому користуватись мобільним телефоном з метою перешкодити можливості повідомити про вчинювані щодо нього протиправні дії. Відтак, потерпілий, розуміючи, що перед ним знаходиться працівник міліції, попри порушення його прав на фізичну недоторканність, продовжував залишатись у салоні автомобіля.

В подальшому, один із присутніх працівників міліції у присутності решти, повідомили потерпілого ОСОБА_10, що не будуть ініціювати питання про притягнення останнього до кримінальної відповідальності, пред'явивши вимогу до потерпілого передачі їм грошових коштів у сумі 2 500 грн. Потерпілий, бажаючи припинення незаконних дій передав особі, засудженій цим вироком, у присутності решти осіб 500 грн.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, яка підтримала касаційну скаргу, засудженого, який заперечував проти задоволення касаційної скарги прокурора, перевіривши матеріали провадження та обговоривши наведені у скарзі доводи, суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Висновки суду про винуватість ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 162, ч. 2 ст. 365, ч. 3 ст. 371 КК України, в касаційній скарзі не оспорюються, як і кваліфікація дій за вказаними правопорушеннями.

Доводи прокурора щодо невідповідності призначеного покарання внаслідок м'якості у зв'язку із звільненням від його відбування з випробуванням на підставі ст. 75 КК України суд вважає обґрунтованими.

Так, в апеляційній скарзі прокурора наголошувалось на невідповідності призначеного покарання ОСОБА_5 внаслідок м'якості через звільнення останнього від призначеного покарання з випробуванням, оскільки судом не в повній мірі враховано тяжкість вчинених злочинів, два з яких - тяжкі, його активну роль, поведінку під час судового розгляду провадження. Також те, що він вчинив злочини будучи працівником міліції, саме він застосовував фізичне насильство до потерпілого, вину так і не визнав, а покаявся лише під тиском беззаперечних доказів, досліджених у суді, зокрема, і показань потерпілого.

Суд вважає небезпідставними й посилання прокурора про недотримання судом апеляційної інстанції вимог ст. 419 КПК України, оскільки висновки апеляційного суду звелись до загальних формулювань, що «при призначенні покарання суд відповідно до вимог ст. 65 КК України врахував характер і ступень суспільної небезпечності вчинених злочинів, дані про особу ОСОБА_5, який характеризується позитивно, відшкодував шкоду потерпілим та приніс перед ними вибачення».

З огляду на викладене, ухвала суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню із призначенням нового розгляду у суді апеляційної інстанції, за результатами проведення якого слід постановити законне і обґрунтоване судове рішення, призначивши покарання, яке б відповідало вимогам ст.ст. 50, 65 КК України, оскільки звільнення від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України слід вважати м'яким.

Керуючись ст.ст. 376, 433, 434, 436 КПК України, суд

ухвалив:

Касаційну скаргу прокурора задовольнити.

Ухвалу Апеляційного суду Сумської області від 26 серпня 2014 року щодо засудженого ОСОБА_5 скасувати та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

___________________ ___________________ ___________________

ОСОБА_11 ОСОБА_12 ОСОБА_13