Справа № 418/219/15-к
Провадження № 11кп/782/152/15
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Луганської області у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
розглянувши 11 серпня 2015 року у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Луганської області в м. Сєвєродонецьку апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Міловського районного суду Луганської області від 03 червня 2015 року, яким
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Луганська, громадянина України, українця, який має середню освіту, неодруженого, не працюючого, на підставі ст.89 КК України, визнається таким що не має судимості, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,
засуджено за ч.2 ст. 260 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки без конфіскації майна,
ВСТАНОВИЛА
Вироком суду ОСОБА_8 визнано винним в тому, що у 2014 році, точного часу не встановлено, на території Луганської області, невстановленими особами було створено непередбачене законом України збройне формування - батальйон «Зоря», яке мало організовану структуру військового типу, єдиноначальність, підпорядкованість, чітку ієрархічність, дисципліну та озброєння вогнепальної зброї. В зазначеному формуванні було визначено механізм вступу до нього, порядок проходження служби, в кожному структурному підрозділі ставились завдання щоденної діяльності. Вказане формування дислокувалось на території м. Луганська, так званої «Луганської народної республіки», та мало загальну координацію керівництва.

Приблизно в середині серпня 2014 року, точного часу не встановлено, ОСОБА_8 на добровільній основі увійшов до структурного підрозділу непередбаченого законом збройного формування - батальйону « ІНФОРМАЦІЯ_2 ». Вказане формування розміщувалося на території військової частини, розташованої в районі колишнього училища " ІНФОРМАЦІЯ_3 » АДРЕСА_1 . ОСОБА_8 добровільно написав рапорт на ім`я командира батальйону «Зоря» ОСОБА_9 про зарахування його до складу батальйону. Для подальшої участі у незаконному збройному формуванні, невстановленою особою ОСОБА_8 було призначено на посаду стрілка першої роти другого взводу та передано йому у використання автоматичну вогнепальну зброю - автомат Калашникова калібру 5,45 мм, набої до нього та формений одяг військового зразка. Під час перебування у складі батальйону « ІНФОРМАЦІЯ_2 » ОСОБА_8 чергував на контрольно-пропускному пункті території розташування формування та один раз виїжджав з іншими бійцями батальйону на патрулювання в м. Луганську з метою підтримання правопорядку. Кошти за свою участь в законному збройному воєнізованому формуванні не отримував. Зі збройного формування вийшов 21 вересня 2014 року.

В апеляційній скарзі захисник просить змінити вирок суду та призначити більш м`яке покарання. На думку захисника, суд розглянув дане провадження односторонньо, що потягло за собою призначення занадто суворого покарання. Вважає покарання, призначене судом першої інстанції, невідповідним ступеню тяжкості злочину та особі винного, оскільки за своїм розміром є явно несправедливим через суворість. Вважає, що суд, в порушення вимог ст. 66 КК України та п.5 ч. 1 ст. 368 КПК України, не врахував, що ОСОБА_8 повністю визнав свою вину, щиро розкаявся у вчиненому злочині, активно допомагав слідству в його розкритті. На думку захисника, суд за наявності кількох обставин, які пом`якшують покарання, відсутність обставин, що обтяжують покарання, повинен був розглянути питання про умовне засудження обвинуваченого. Зазначає, що ОСОБА_8 під впливом тяжких обставин та ворожої агітації, боячись за своє життя вступив до незаконного військового формування батальйон « ІНФОРМАЦІЯ_2 ». Однак протягом одного місяця зрозумів ворожий напрямок батальйону, в якому перебував і добровільно вийшов із його складу з метою переїзду на підконтрольну Україні територію в м Сєвєродонецьк, де мешкає його мати, з наміром почати мирне життя. ОСОБА_8 фактично не приймав участі в бойових зіткненнях з українськими військами, лише чергував на КПП и один раз патрулював у м. Луганську. Вказаними діями ОСОБА_8 не було завдано ніякої шкоди, про що вказано у вироку суду.

Після докладу суддею-доповідачем змісту вироку, доводів апеляційної скарги, були заслухані:
- обвинувачений, який підтримав вимоги апеляційної скарги, пославшись на її доводи, просив звільнити його з-під варти, закрити кримінальне провадження на підставі Указу Президента України від 07.08.2015 року;
- прокурор, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, пославшись на законність та обґрунтованість вироку суду.
Заслухавши суддю-доповідача, доводи обвинуваченого та прокурора, вивчивши матеріали провадження та дослідивши наведені в апеляційній скарзі доводи, колегія суддів вважає, що вона є необґрунтованою, за таких підстав.
У відповідності до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Висновки суду про доведеності вини ОСОБА_8 у вчинені вказаного злочину за обставин, викладених у вироку, а також кваліфікація його дій за ч. 2 ст. 260 КК України є правильними, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, які захисником не оскаржуються в апеляційній скарзі.
Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги захисника про невідповідність призначеного покарання тяжкості злочину та особи обвинуваченого через суворість, є необґрунтованими.
Відповідно до ст. 65 КК України, суд першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_8 врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного, обставину, які пом`якшує покарання - щире каяття, відсутність обставин, які обтяжують покарання, і призначив мінімальне покарання, передбачене ч. 2 ст. 260 КК України, не призначивши додаткове покарання у виді конфіскації майна.

Цей злочин з формальним складом, а отже доводи захисника про відсутність завданої шкоди від дій обвинуваченого є безпідставними.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги захисника про суворість покарання, призначеного судом першої інстанції є необґрунтованими.
Колегією суддів не встановлено декілька обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, у зв`язку з чим підстав для застосування ст. 69 КК України при призначенні покарання ОСОБА_8 , не вбачається. Так само, враховуючи тяжкість злочину, особу винного, колегія суддів приходить до висновку про неможливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання.
Колегією суддів не встановлено підстав для закриття кримінального провадження, зокрема за ч. 6 ст. 260 КК України.
З урахуванням наведеного, апеляційна скарга захисника є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.
Керуючись п. 1 ч. 1 ст. ст. 407, 419, 426 КПК України, колегія суддів,
УХВАЛИЛА
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Міловського районного суду Луганської області від 03 червня 2015 року щодо ОСОБА_8 засудженого за ч. 2 ст. 260 КК України без змін.
Ухвала апеляційного суду може бути оскаржена учасниками судового процесу до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ, шляхом подачі касаційних скарг безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення ухвали судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Головуючий ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3