АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 ,
при секретарі ОСОБА_4 ,
з участю прокурора ОСОБА_5 ,
потерпілого ОСОБА_6 ,
представника потерпілого ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою потерпілого та його представника ОСОБА_7 на вирок Святошинського районного суду м. Києва від 27 листопада 2014 року відносно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України,

в с т а н о в и л а:

Вироком Святошинського районного суду м. Києва від 27 листопада 2014 року ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, та йому призначено покарання у виді штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 510 гривень.

Цим вироком частково задоволено цивільний позов потерпілого ОСОБА_6 та постановлено стягнути на його користь з обвинуваченого ОСОБА_8 на відшкодування матеріальної шкоди - 831 грн. 85 коп., моральної шкоди 2000 гривень та витрат на правову допомогу 3000 гривень.

_________________________________________________________________
Справа №11-кп/796/535/2015 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_9
Категорія: ч. 1 ст. 125 КК України Доповідач ОСОБА_1
Відмовлено в задоволенні цивільного позову в частині стягнення моральної шкоди на суму 13 000 грн. та матеріальної шкоди на суму 613 грн. 44 коп.

Позов потерпілого ОСОБА_6 до обвинуваченого ОСОБА_8 щодо відшкодування матеріальної шкоди, завданої пошкодженням автомобіля «Хонда», д.н.з. НОМЕР_1 , та мобільного телефону «Samsung», з урахуванням суми діагностики останнього, на загальну суму 7245 гривень залишено без розгляду.

Як встановив суд у вироку, ОСОБА_8 01 вересня 2014 року приблизно о 15 год. 30 хв., вийшовши з під`їзду житлового будинку за місцем свого проживання: АДРЕСА_2 , на вулицю, побачив, що виїзд припаркованого ним півгодини назад належного йому автомобіля «Пежо», д.н.з. НОМЕР_2 , заблоковано іншим автомобілем - «Хонда», д.н.з. НОМЕР_1 , яким користувався мешканець цього ж під`їзду - ОСОБА_10 . Маючи намір виїхати у справах, ОСОБА_8 через конс`єржа викликав ОСОБА_11 на вулицю з тим, щоб той розблокував виїзд.
Приблизно о 15 год. 40 хв., коли ОСОБА_10 вийшов з під`їзду, ОСОБА_8 , перебуваючи за кермом свого автомобіля, висловив невдоволення тим, що ОСОБА_10 не поспішає. Реагуючи на ці претензії, ОСОБА_6 зупинився поруч зі своїм автомобілем, зачинивши останній, внаслідок чого ОСОБА_8 залишив свій автомобіль і словесний конфлікт між ними набув ще більшого загострення. Під час цього конфлікту ОСОБА_8 , відчуваючи раптово виниклу особисту неприязнь та будучи обуреним поведінкою ОСОБА_11 , який до того ж був значно молодше за віком, став умисно наносити удари кулаками рук по різних частинах тіла ОСОБА_11 , заподіявши останньому легкі тілесні ушкодження у виді синців та саден на обличчі, правій ділянці грудей та шиї, а також на обох ліктьових суглобах та в області лівого колінного суглобу, коли потерпілий впав на асфальт, не втримавшись від нанесених ударів в обличчя на ногах.

В апеляційній скарзі потерпілий та його представник ОСОБА_7 , посилаючись на постановлення судом вироку з порушенням норм матеріального і процесуального права, просять вирок суду змінити частково, виключити з тексту вироку посилання на вину потерпілого ОСОБА_6 у розв`язанні конфлікту з обвинуваченим, а позов потерпілого задовольнити повністю і стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_6 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди: витрати на медичне обстеження та лікування 831,85 гривень; шкоду, завдану пошкодженням телефону «Самсунг» - 4500 гривень; вартість діагностики телефону 95 гривень; вартість ремонту автомобіля «Хонда», д.н.з. НОМЕР_1 2650 гривень; витрати на пальне 613,44 гривні, а всього майнової шкоди у розмірі 8690,29 гривень, а також в рахунок відшкодування процесуальних витрат 4500 гривень та моральної шкоди 15000 гривень.

В обґрунтування своїх вимог апелянти посилаються на те, що суд, невірно оцінивши обставини справи, прийшов до хибних висновків щодо вини потерпілого у розв`язанні конфлікту з обвинуваченим та фактично виправдав неадекватну поведінку обвинуваченого, який своїми емоційними висловами першим почав ображати потерпілого, чим принижував потерпілого, намагаючись прискорити його дії, в тому числі численними побоями, та ввів потерпілого своєю поведінкою в розгублений стан, що унеможливило здійснення ним будь-яких маневрів за кермом автомобіля.

За твердженнями апелянтів, хибні висновки суду щодо вини потерпілого у розв`язанні конфлікту з обвинуваченим призвели до того, що, обґрунтовуючи зменшення моральної шкоди, суд невірно застосував правила ст. 1193 ЦК України та неправомірно зменшив розмір моральної шкоди, не врахувавши неадекватну суті конфлікту поведінку обвинуваченого, відсутність будь-якого співчуття та зацікавленості станом здоров`я потерпілого, ненадання йому будь-якої матеріальної допомоги на лікування, невідшкодування до цього часу будь-яких витрат потерпілого, а також моральні страждання потерпілого, які полягають у тому, що потерпілий зазнав фізичного болю від множинних ударів по тілу та обличчю на очах у мешканців будинку, в якому він проживає, не міг ходити на роботу та виконувати свої функціональні обов`язки директора, що призвело до зриву підписання важливого контракту із зарубіжними партнерами, був позбавлений можливості користуватися мобільним телефоном, в якому записані всі необхідні номери телефонів, вимушено відвідував лікувальні установи, міліцію, переживав за своє здоров`я та зовнішній вигляд, так як було пошкоджено обличчя і встановлено діагноз перелом носа без зміщення, уникав зустрічей з друзями та знайомими.

Тому, на думку апелянтів, моральна шкода в розмірі 15000 гривень є обґрунтованою, справедливою та компенсує моральні страждання потерпілого, оскільки стан здоров`я потерпілого до сьогоднішнього дня викликає занепокоєння, він досі вимушений відвідувати лікарів та різні процедури, так як часто відчуває головний біль, пов`язаний з побоями та зі станом після струсу головного мозку.

Як вказують апелянти, суд необґрунтовано прийшов до висновку щодо не відшкодування вартості мобільного телефону «Самсунг», який належить потерпілому, оскільки телефон був пошкоджений під час конфлікту та, відповідно до акту діагностики сервісного центру, яка коштує 95 гривень, в телефоні було розбито екранний модуль, сам телефон знятий з виробництва, деталі відсутні і телефон ремонту не підлягає, а вартість аналогічної моделі складає 4500 гривень.

Також, згідно з калькуляцією, вартість ремонту автомобіля «Хонда», д.н.з. НОМЕР_1 , складає 2650 гривень, а даний автомобіль використовується потерпілим за згодою власника і всі витрати стосовно утримання та ремонту автомобіля, в тому числі в результаті його пошкодження іншими особами потерпілий здійснює за власний рахунок незалежно від його вини згідно домовленості з власником, який не заперечує, щоб всі відшкодування шкоди, заподіянні його автомобілю, здійснювалися на користь потерпілого ОСОБА_6 , що підтверджується його заявою.

Крім того, у зв`язку з нанесеними побоями, які були візуально дуже помітні, потерпілий пересувався на автомобілі та його витрати на пальне, пов`язані з відвідуванням лікарів, судово-медичної експертизи, суду, викликами до слідчого, зустрічами з адвокатом у зв`язку із складанням процесуальних документів, вивченням матеріалів справи, підготовкою до судових засідань, складають 613,44 гривень, що підтверджується чеком на придбання пального та відповідними розрахунками маршруту.

Процесуальні витрати також складаються з витрат на правову допомогу, так як потерпілий користувався юридичною допомогою адвоката при підготовці до судового розгляду, під час судових засідань, при складанні апеляційної скарги, а вартість послуг адвоката на час розгляду справи в апеляційному суді складає 4500 гривень.

Заслухавши доповідь судді, пояснення потерпілого ОСОБА_6 та його представника ОСОБА_7 на підтримку доводів апеляційної скарги, які при цьому просили змінити вирок в частині цивільного позову та задовольнити його в тій частині, що не була задоволена судом першої інстанції, а також прокурора та обвинуваченого, які заперечували проти апеляційних вимог, провівши судові дебати, заслухавши останнє слово обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Встановлені судом першої інстанції фактичні обставини справи, кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_8 за ч.1 ст.125 КК України та призначене покарання учасниками кримінального провадження не оспорюються та не оскаржуються, а тому, у відповідності до вимог ст.404 КПК України, судом апеляційної інстанції не перевіряються.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.
Відповідно до ч. 5 ст. 128 КПК України, цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Водночас, за змістом ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Цей же принцип змагальності сторін, що передбачає самостійне обстоювання сторонами кримінального провадження їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів, свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості закріплений і в ст. 22 КПК України.

До того ж, приписами ч. 1 ст. 91 КПК України визначено, що у кримінальному провадженні підлягає доказуванню, зокрема, вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Таким чином, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд, у відповідності до ч. 1 ст. 129 КПК України, залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Перевіряючи законність та обґрунтованість вироку суду першої інстанції в межах доводів викладених в апеляційній скарзі потерпілого та його представника, колегія суддів погоджується з висновком суду щодо стягнення з обвинуваченого ОСОБА_8 на користь ОСОБА_6 матеріальної шкоди в розмірі 831 грн. 85 коп., оскільки таке рішення ухвалене з урахуванням документів, представлених ОСОБА_6 в обґрунтування завданих йому збитків, відповідно до вимог ч. 1 ст. 1166 ЦК України та потерпілим не оспорюється.

Що стосується доводів апеляційної скарги потерпілого та його представника про безпідставне незадоволення судом цивільного позову в частині вимоги про відшкодування збитків потерпілого, пов`язаних із пошкодженням його майна (транспортного засобу та мобільного телефону), то вони є непереконливими.
Як правильно вказав у вироку суд першої інстанції, зазначені вимоги потерпілого не підлягають розгляду в межах кримінального провадження щодо ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, з огляду на те, що перебувають за межами об`єктивної сторони такого складу злочину, об`єктом якого є здоров`я особи.
Крім того, як слідує із рекомендацій, викладених у п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 02.07.2004 року «Про практику застосування судами законодавства, яким передбачені права потерпілих від злочинів» не підлягають розгляду в кримінальній справі позови про відшкодування шкоди, що не випливають із пред`явленого обвинувачення; при виникненні такої ситуації суд повинен роз`яснити потерпілому можливість вирішення спірних питань у порядку цивільного судочинства.
Таким чином, рішення суду щодо залишення без розгляду в цій частині цивільного позову потерпілого, не перешкоджає ОСОБА_6 доводити розмір завданої ОСОБА_8 шкоди в порядку цивільного судочинства, а тому, на думку колегії суддів, є правильним.
У відповідності до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Частиною третьою зазначеної норми передбачено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

При вирішенні цивільного позову потерпілого в частині відшкодування йому моральної шкоди, завданої злочинними діяннями обвинуваченого ОСОБА_8 , суд першої інстанції, у відповідності зі ст. 23 ЦК України, врахував характер вчиненого кримінального правопорушення та його наслідки, ступінь вини обвинуваченого, його ставлення до потерпілого після події злочину (наявність проявів співчуття, бажання примиритися, готовність в певних межах відшкодувати завдану шкоду, з приводу чого не було досягнуто підтримки протилежної сторони), а також глибину фізичних і моральних страждань самого потерпілого, тяжкість вимушених змін у його житті, пов`язаних з пошкодженням обличчя, зривом ділових зустрічей, тобто й ті обставини, на які посилаються в апеляційній скарзі потерпілий та його представник, і обґрунтовано стягнув з обвинуваченого на користь потерпілого 2000 гривень моральної шкоди, з чим також погоджується і суд апеляційної інстанції.

При цьому, всупереч тверджень апелянтів, при визначенні розміру моральної шкоди, що підлягає відшкодуванню, судом першої інстанції правильно враховано і вину у розв`язанні конфлікту, пов`язаного з вирішенням питання проїзду заблокованих автомобілів, потерпілого, який в судовому засіданні визнав, що загострення конфлікту з обвинуваченим можна було уникнути, звільнивши проїзд для інших автомобілів, натомість він, як підтвердила в суді першої інстанції і свідок ОСОБА_12 , продемонстрував зверхнє ставлення до залежних від нього за фактом осіб, оскільки, активно підтримуючи суперечку з обвинуваченим та сприяючи її розвитку, вийшов з автомобіля та демонстративно зачинив його в той момент, коли ОСОБА_8 перебував за кермом свого автомобіля і продовжував очікувати від потерпілого від`їзду на інше місце.

Водночас слід вказати й про те, що будь-яких доказів на спростування висновків суду щодо вини потерпілого у розв`язанні конфлікту ні потерпілим, ні його представником не надано, а їх твердження, що потерпілий від поведінки ОСОБА_8 розгубився та не здатен був керувати автомобілем, спростовуються показаннями в суді самого потерпілого ОСОБА_6 , який вказував про те, що коли він вже був в салоні автомобіля, йому здалося, що ОСОБА_8 знову щось казав на його адресу, тому він вийшов з машини, зачинив її і став поруч, вимагаючи пояснень, що свідчить про свідоме його бажання на продовження та загострення конфлікту з ОСОБА_8 , а не про розгубленість потерпілого та наміри отримати пораду у правильному від`їзді його автомобіля, як про те вказали в апеляційному суді апелянти.

Що стосується посилань потерпілого та його представника на необґрунтоване врахування судом при визначенні розміру моральної шкоди щирого розкаяння обвинуваченого, наявності у нього проявів співчуття, бажання примиритись та відшкодувати шкоду, то останні є безпідставними, оскільки ставлення обвинуваченого до потерпілого після події злочину апелянтами фактично поставлено в залежність від відшкодування завданої потерпілому шкоди, щодо чого не досягнуто домовленості з огляду на розміри відшкодування, в т.ч. і моральної шкоди, вимоги про які заявлені у цивільному позові, що не може бути вирішальним при визначенні такого розміру, який визначається, відповідно до положень ст. 23 ЦК України, виходячи з вимог розумності і справедливості.

А, на переконання колегії суддів, саме таким критеріям (розумності і справедливості) і відповідає визначений судом розмір моральної шкоди в 2000 гривень, що підлягає стягненню з обвинуваченого на користь потерпілого ОСОБА_6 .

Згідно вимог ч. 1 ст. 124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійсненні ним документально підтверджені процесуальні витрати, до яких частиною 1 статті 118 КПК України віднесено і витрати на правову допомогу.

Оскільки в підтвердження понесення процесуальних витрат потерпілим надано документальне підтвердження угоду про надання правової допомоги із адвокатом ОСОБА_7 по здійсненню представництва його інтересів на досудовому слідстві та в суді від 04 листопада 2014 року, а також квитанцію до прибуткового касового ордеру №7-11/2014 від 07 листопада 2014 року про сплату 3000 грн., судом першої інстанції обґрунтовано прийнято рішення про стягнення з обвинуваченого на користь потерпілого ОСОБА_6 понесених ним процесуальних витрат на правову допомогу на заявлену суму в розмірі 3000 грн.

Висунуті ж в апеляційній скарзі вимоги потерпілого про стягнення з обвинуваченого на його користь витрат на правову допомогу в розмірі 4500 грн., які збільшились за рахунок складання адвокатом апеляційної скарги, не підлягають задоволенню, оскільки апеляційним судом, відповідно до ст. 404 КПК України, здійснюється перевірка законності та обґрунтованості оскаржуваного судового рішення, а в останньому дане питання вирішено судом першої інстанції з дотриманням норм матеріального та процесуального закону.

Твердження апелянтів про належність до витрат, пов`язаних з прибуттям потерпілого до місця досудового розслідування або судового провадження, витрат потерпілого ОСОБА_6 на придбання пального в розмірі 613 грн. 44 коп., які, на їх думку, підлягають стягненню з винної особи, є безпідставними, оскільки за змістом ч. 3 ст. 122 КПК України потерпілому оплачується проїзд лише у разі переїзду до іншого населеного пункту, а таких обставин як судом першої інстанції, так і колегією суддів встановлено не було. Доводи ж апелянтів, що такі витрати можуть бути матеріальною шкодою, яка підлягає стягненню в порядку ст. 1166 ЦК України, суперечать як вимогам цивільного законодавства, так і положенням кримінального процесуального закону, які відносять конкретні витрати до процесуальних та регламентують порядок їх розподілу у разі ухвалення обвинувального вироку.
З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що вирок Святошинського районного суду м. Києва від 27 листопада 2014 року, ухвалений відносно ОСОБА_8 , є законним, обґрунтованим та вмотивованим, тому залишає його без змін, а апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_6 та його представника ОСОБА_7 - без задоволення.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів, -
у х в а л и л а:
вирок Святошинського районного суду м. Києва від 27 листопада 2014 року відносно ОСОБА_8 залишити без змін, а апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_6 та його представника ОСОБА_7 без задоволення.

Судді:

_____________________ _____________________ ___________________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3