У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів
Судової палати у кримінальних справах

Верховного Суду
України у складі:

Головуючого

Синявського О.Г.

суддів

Пекного С.Д., Гриціва М.І.

розглянула в судовому засіданні в
м.Києві “ 6 “ березня 2007 року кримінальну справу за касаційним
поданням прокурора, який брав участь у розгляді справи судом апеляційної
інстанції, на вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області від
26 серпня 2005 року, яким

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1
народження,

громадянин України,
не судимий,

працює
ІНФОРМАЦІЯ_2 в м.Києві, -

виправданий за ч.3 ст.364 КК
України за відсутністю в діянні складу злочину.

ОСОБА_2,

6 листопада 1955
року народження,

громадянин
України, не судимий,

перебуває на
службі в органах внутрішніх справ України, -

виправданий за ч.3 ст.364, ч.3
ст.364 КК України за відсутністю в діянні складу злочину.

Ухвалою апеляційного суду Київської області від 26 жовтня 2005 року вирок
щодо ОСОБА_1 і ОСОБА_2 залишено без зміни.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_1та ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2обвинувачувалися в тому, що
вони, будучи службовими особами та працівниками правоохоронних органів, за
попередньою змовою між собою, своїми умисними діями, які виразились у
використанні влади та службового становища всупереч інтересам служби, в інтересах
третіх осіб у період 21-22 червня 2003 року організували незаконне звільнення
з-під варти затриманого громадянина Республіки Молдови ОСОБА_3, який знаходився
на території України у попередньому ув'язненні відповідно до
міжнародно-правових угод та стосовно якого Генеральна прокуратура України
надала згоду на екстрадицію його правоохоронним органам Республіки Молдова, що
заподіяло істотну шкоду державним інтересам України, за обставин, викладених у
виправдувальному вироку. ОСОБА_2також обвинувачувався в тому, що він, будучи
службовою особою та представником влади, зловживав своїм службовим становищем і
владою, створивши систему примусового стягнення з громадян коштів як
спонсорської допомоги райвідділу міліції, чим заподіяв істотну шкоду
охоронюваним законом правам громадян, матеріальну шкоду ОСОБА_4 на суму 2000
грн., ОСОБА_5на суму 2500 грн.,ОСОБА_6 на суму 2000 грн..

У касаційному поданні прокурор просить судові рішення скасувати, а справу направити на новий судовий розгляд
у зв'язку з неправильним застосуванням кримінального закону при оцінці
злочинних дій посадових осіб
ОСОБА_1 та ОСОБА_2, оскільки активна участь
виправданих у організації незаконного звільнення з-під варти затриманого
ОСОБА_3 повністю доведена, хоча їхні дії бажано кваліфікувати за ч.1 ст.365 КК
України, так як вони вийшли за межі своїх повноважень, перевіряючи законністю
тримання ОСОБА_3 під вартою. Винуватість ОСОБА_2 за епізодом обвинувачення про
примусове стягнення з громадян спонсорської допомоги, на думку прокурора, також
доведена слідством, усупереч висновкам місцевого суду щодо фактичних обставин
даної справи.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи
касаційного подання, колегія суддів вважає, що подання прокурора задоволенню не
підлягає.

Відповідно до ст.29 Конституції
України, ніхто не може бути заарештований або
триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на
підставах та в порядку, встановлених законом. Затримана особа негайно
звільняється, якщо протягом сімдесяти двох годин з моменту затримання їй не
вручено вмотивованого рішення суду про тримання під вартою.

Відповідно до ст.106 КПК України, якщо у встановлений
законом строк затримання постанова судді про застосування до затриманої особи
запобіжного заходу у вигляді взяття під варту або постанова про звільнення
затриманого не надійшла до установи для досудового ув'язнення, то цю особу звільняє начальник місця досудового
ув'язнення.

У результаті розгляду справи судом установлено, що
ОСОБА_1та ОСОБА_2діяли в межах своїх службових повноважень; увагу ОСОБА_1 на затриманого
ОСОБА_3, який тримався в одному з ІТТ районних відділів міліції Київської
області, звернув його безпосередній керівник - начальник ГУ МВС України в
Київській області, який довідався про факт затримання іноземного громадянина
від начальника департаменту карного розшуку; конвоювання
ОСОБА_3 з Бориспільського ІТТ, де мав проводитися ремонт, до слідчого ізолятора
було зняте на прохання працівників карного розшуку; у матеріалах справи
відсутні документи, які б давали законні підстави надалі тримати під вартою
ОСОБА_3, який тримався в ІТТ Бориспільського МРВ з 15 по 21 червня 2003 року;
свідок ОСОБА_7 пояснив, що наявний у матеріалах справи протокол про затримання
ОСОБА_3 не відповідає тому протоколу, який складав він у червні 2003 року;
виправдані особи нікого не примушували вчиняти незаконні дії, а з'ясування
законності перебування ОСОБА_3 під вартою було доручене відповідному
прокуророві.

Колегія суддів погоджується з наведеними у вироку висновками місцевого суду
про відсутність у діях ОСОБА_1 та ОСОБА_2 складу інкримінованого їм злочину та
не вважає, що заходи службових осіб правоохоронних органів України, спрямовані
на дотримання Конституції України та вимог Кримінально-процесуального кодексу
України, мали бути розцінені як зловживання владою всупереч інтересам служби чи
як перевищення владних повноважень. Контроль же за дотриманням міжнародних
домовленостей держави, зокрема стосовно екстрадиції, дійсно не відносився до
повноважень ОСОБА_1 та ОСОБА_2.

Обвинувачення ОСОБА_2 стосовно примусового стягнення з громадян коштів як спонсорської допомоги райвідділу
міліції також не знайшло свого підтвердження в судовому засіданні, оскільки
потерпілі громадяни заперечили тиск на них із боку ОСОБА_2, а добровільне
надходження коштів від фізичних і юридичних осіб на рахунок РВ не суперечить
положенням Закону України “Про міліцію”.

Твердження прокурора у поданні про те, що місцевий суд неправомірно
застосував роз'яснення Пленуму Верховного Суду України, яких не існувало у червні 2003
року, є безпідставними, оскільки Постанови Пленуму Верховного Суду України не є
джерелом кримінального закону, а роз'яснюють судам практику його застосування.

Підстав для внесення кримінальної справи відносно ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у
касаційний розгляд з метою перегляду судових рішень щодо них у касаційному
порядку з мотивів, наведених у поданні прокурора, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст.394, 395 КПК України, -

у х в а л и л а :

відмовити в задоволенні касаційного подання прокурора, який брав участь у
розгляді даної справи судом апеляційної інстанції.

судді:

Синявський О.Г.
Пекний С.Д.
Гриців М.І.