ВИЩИЙ СПЕЦІАЛІЗОВАНИЙ СУД УКРАЇНИ
З РОЗГЛЯДУ ЦИВІЛЬНИХ І КРИМІНАЛЬНИХ СПРАВ
Ухвала

ІМЕНЕМ України

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_13,

суддів ОСОБА_9, ОСОБА_10,

при секретарі судового засідання ОСОБА_11,

за участю прокурора ОСОБА_12,

захисника ОСОБА_1,

розглянула 24 лютого 2015 року в м. Києві кримінальне провадження щодо ОСОБА_2 за касаційними скаргами останнього та захисників ОСОБА_3 і ОСОБА_1 на вирок Апеляційного суду Вінницької області від 4 червня 2014 року.

Вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 11 лютого 2014 року засуджено

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1., громадянина України, не судимого, уродженця та мешканця АДРЕСА_1,

· за ч. 1 ст. 122 КК України на 3 роки обмеження волі;

· за ч. 2 ст. 186 КК України на 4 роки позбавлення волі;

· за ч. 2 ст. 296 КК України на 3 роки обмеження волі;

· на підставі ст. 70 КК України остаточно за сукупністю злочинів на 4 роки позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_2 звільнено від відбування покарання з випробуванням протягом трирічного іспитового строку з покладенням обов'язків, передбачених пп. 2, 3, 4 ч. 1 ст. 76 КК України.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 на відшкодування матеріальної й моральної шкоди та витрат на правову допомогу і пов'язаних із подачею цивільного позову відповідно 464.48, 10 000, 1000 та 114.71 грн.

Згідно вироку ОСОБА_2 та особа, справу щодо якої виділено в окреме провадження, 21.12.2012 о 20:00 групою осіб в стані алкогольного сп'яніння біля буд. АДРЕСА_2, використавши незначний привід - зауваження ОСОБА_4 щодо нетверезого стану особи, справу щодо якої виділено в окреме провадження, грубо порушили громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства та з особливою зухвалістю побили вказаного потерпілого ногами, в тому числі - й лежачого, заподіявши йому тілесні ушкодження середньої тяжкості.

Він же та неповнолітній ОСОБА_5 30.12.2012 о 23:00 біля буд. АДРЕСА_3 за попередньою змовою групою осіб побили ОСОБА_6 та заволоділи його мобільним телефоном вартістю 1525 грн.

Апеляційний суд Вінницької області 04.06.2014 скасував цей вирок в частині призначеного покарання та ухвалив новий, яким призначив ОСОБА_2 за ч. 1 ст. 122 КК України 3 роки обмеження волі, за ч. 2 ст. 186 КК України 4 роки позбавлення волі, за ч. 2 ст. 296 КК України 3 роки обмеження волі та на підставі ст. 70 КК України остаточно за сукупністю злочинів 4 роки позбавлення волі.

Виключено з резолютивної частини вироку місцевого суду рішення про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 114,71 грн витрат, пов'язаних із подачею цивільного позову.

У касаційних скаргах:

· засуджений ОСОБА_2, посилаючись на невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та його особі внаслідок суворості, просить змінити вирок апеляційного суду та пом'якшити призначене йому покарання шляхом застосування ст. 75 КК України;

· захисник ОСОБА_3 та засуджений ОСОБА_2 в спільній скарзі, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження щодо обвинувачення за ч. 1 ст. 122 та ч. 2 ст. 296 КК України і не оспорюючи такі за ч. 2 ст. 186 КК України, на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості вчиненого злочину й особі засудженого внаслідок суворості, порушують питання про скасування вироку апеляційного суду з призначенням нового розгляду у суді апеляційної інстанції;

· захисник ОСОБА_1, посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості вчиненого злочину й особі засудженого внаслідок суворості, просить скасувати вирок апеляційного суду в частині засудження ОСОБА_2 за ч. 2 ст. 296 КК України з призначенням нового розгляду у суді апеляційної інстанції, а в решті - змінити та пом'якшити призначене останньому покарання шляхом застосування ст. 75 КК України.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника ОСОБА_1, який підтримав свою, засудженого та іншого захисника скарги і просив (зокрема - й у формі письмового звернення до суду) розглянути кримінальне провадження без участі ОСОБА_2, зважаючи на прохання останнього, висловленого під час їх зустрічі в місцях відбування покарання на початку лютого 2015 року, думку прокурора про залишення оскарженого рішення без зміни, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи касаційних скарг, колегія суддів визнає їх такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Фактичні обставини кримінального провадження були предметом оцінки суду першої та апеляційної інстанцій і перегляду в касаційному порядку, відповідно до вимог ч. 1 ст. 438 КПК України, не підлягають, а невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, на що посилаються захисник ОСОБА_3 та засуджений у касаційній скарзі, сама по собі може бути підставою для скасування апеляційним судом вироку місцевого суду, згідно до вимог ст. ст. 409, 410 КПК України.

Їх твердження про невинуватість ОСОБА_2 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 122, ч. 2 ст. 296 КК України є безпідставним, оскільки протилежні висновки суду в цій частині ґрунтуються, у відповідності до вимог ст. 370 КПК України, на підставі об'єктивно з'ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України.

Такий висновок відповідає показанням потерпілого ОСОБА_4та свідків ОСОБА_7 й ОСОБА_8 про обставини, за яких ОСОБА_2 разом з іншою особою 21.12.2012 побив першого; даним виписки з картки хворого ОСОБА_4 № 27949 від 22.12.2013 про виявлені у потерпілого тілесні ушкодження; даним протоколу слідчого експерименту за участі ОСОБА_4 та ОСОБА_7 про обставини вчиненого останнім та особою, справу щодо якої виділено в окреме провадження, хуліганства; даним протоколу огляду місця події; висновку експерта № 299 від 19.02.-07.03.2013 про характер, локалізацію й тяжкість заподіяних потерпілому 21.12.2012 тілесних ушкоджень.

Визнавши ці докази достовірними та оцінивши їх у сукупності з іншими фактичними даними, суд дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_2 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 122 та ч. 2 ст. 296 КК України.

Доводи захисника ОСОБА_1 про безпідставне «самостійне збільшення» судом першої інстанції поставленого за вину засудженому обвинувачення за ч. 2 ст. 296 КК України необґрунтовані, оскільки усі фактичні обставини, які при кваліфікації судом дій останнього за вказаним кримінальним законом визнані як особлива зухвалість (побиття потерпілого, заподіяння йому тілесних ушкоджень, припинення вказаних дій тільки після втручання мешканців будинку тощо), зазначені в обвинувальному акті, отже - ставились ОСОБА_2 за вину органом досудового розслідування.

Висновки про доведеність винуватості ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, та правильність кваліфікації його дій в цій частині у касаційних скаргах ніким не оспорюються.

Доводи ж захисника ОСОБА_3 та засудженого про порушення апеляційним судом вимог ст. 404 КПК України щодо меж апеляційного розгляду необґрунтовані, оскільки питання про призначення ОСОБА_2 більш суворого покарання - без застосування положень ст. 75 КК України - саме за сукупністю усіх трьох злочинів, а не тільки передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України, порушувалося в апеляційній скарзі прокурора.

При цьому, призначене апеляційним судом покарання, відповідає загальним засадам, передбаченим ст. 65 КК України, і є справедливим, а підстав для застосування положень ст. 75 КК України колегія суддів не вбачає.

Апеляційний суд обґрунтовано визнав факт вчинення злочину в стані алкогольного сп'яніння як такий, що обтяжує покарання, оскільки місцевий фактично не врахував цієї обставини, хоча формально і зазначив про це у вироку.

Скарга ОСОБА_3 та ОСОБА_2 в частині посилання на обвинувальний ухил й упередженість органу досудового слідства й суду не містить даних, які б стверджували такий довід.

За таких обставин, колегія суддів визнає оскаржений вирок апеляційного суду таким, що відповідає вимогам ст. ст. 374, 420 КПК України.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які б перешкодили чи могли перешкодити повно та всебічно розглянути справу і постановити апеляційному суду законне, обґрунтоване та справедливе рішення, при розгляді даної справи не було допущено.

Зважаючи на зазначене, керуючись ст.ст. 434, 436 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Вирок Апеляційного суду Вінницької області від 4 червня 2014 року щодо ОСОБА_2 залишити без зміни, касаційні скарги останнього, захисників ОСОБА_3 та ОСОБА_1 - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_13 ОСОБА_9 ОСОБА_10