УКРАЇНА
Апеляційний суд Житомирської області

Справа №296/7501/14-к Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ч.1 ст.125 КК Доповідач ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 березня 2015 року Апеляційний суд Житомирської області в складі:
головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі матеріали кримінального провадження №296/7501/14-к за апеляційною скаргою обвинуваченої ОСОБА_6 на вирок Корольовського районного суду м.Житомира від 30 грудня 2014 року відносно
ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючої АДРЕСА_1 ,
обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України,
за участю: прокурора ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
потерпілої ОСОБА_9 ,
обвинуваченої ОСОБА_6 ,
Згідно вироку, обвинувачену ОСОБА_6 визнано винною у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.125 КК України і призначено покарання у виді штрафу в розмірі 510 гривень.
Відповідно до вироку суду, 29 червня 2014 року близько 23 год. ОСОБА_6 , знаходячись у приміщенні квартири за адресою: АДРЕСА_1 , на побутовому підґрунті створила словесний конфлікт з ОСОБА_9 . В ході даного словесного конфлікту у ОСОБА_6 виник злочинний умисел, направлений на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_9 . Реалізовуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_6 , маючи на меті спричинити тілесні ушкодження ОСОБА_9 , нанесла кулаком правої руки один удар в область верхньої частини лівого плеча останньої.
В результаті вказаних дій ОСОБА_6 умисно заподіяла потерпілій ОСОБА_9 тілесні ушкодження у вигляді синця на лівому плечі, який міг утворитися в термін 1-2 доби до часу проведення судово-медичної експертизи та згідно акту СМЕ №1506 від 01.07.2014 року відносяться до категорії легкого тілесного ушкодження без короткочасного розладу здоров`я.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення обвинуваченої ОСОБА_6 та її захисника, які просили апеляційну скаргу задовольнити, пояснення потерпілої ОСОБА_9 та думку прокурора, які просили вирок суду першої інстанції залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, а також вирок суду першої інстанції в межах, передбачених ст.404 КПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. При цьому, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.
Згідно ст.94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Згідно ч.3 ст.373 КПК України обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.
Відповідно до Конституції України, з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, вимог ст.ст.7, 17 КПК України про загальні засади кримінального провадження, та положень про презумпцію невинуватості та забезпечення доведеності вини, - ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.
Вказаних вимог законів суд першої інстанції при ухваленні вироку про визнання ОСОБА_6 винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, не дотримався.
Так, як вбачається з вироку, основними доказами вини обвинуваченої ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, суд першої інстанції визнав показання потерпілої ОСОБА_9 , свідка ОСОБА_12 , протоколи проведення слідчих експериментів за участю останніх та висновок експерта №1506 від 01.07.2014 року.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, незважаючи на повне та всебічне дослідження доказів у кримінальному провадженні, у вироку наведеним доказам дав неправильну та необ`єктивну оцінку, а іншим наявним доказам - не дав оцінку взагалі, в результаті чого прийшов до помилкового висновку про доведеність вини обвинуваченої ОСОБА_6 .
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, обвинувачена ОСОБА_6 та свідок ОСОБА_12 раніше перебували в зареєстрованому шлюбі. Після розірвання шлюбу проживали окремо. На час події ОСОБА_12 перебував у цивільному шлюбі з потерпілою ОСОБА_9 . Починаючи з 17.06.2014 року, свідок ОСОБА_12 разом із потерпілою ОСОБА_9 вселилися до двокімнатної квартири, де проживала обвинувачена ОСОБА_6 . На ґрунті тривалих неприязних стосунків між ними по місцю проживання стали виникати конфлікти.
Обвинувачена ОСОБА_6 під час досудового розслідування та у судовому засіданні категорично заперечувала свою вину у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення. Згідно показань обвинуваченої ОСОБА_6 , вона 29 червня 2014 року знаходилася вдома. Близько 23 години додому з гостей прийшли ОСОБА_12 та його співмешканка ОСОБА_9 . Між ними відбулася сварка. Будь-яких тілесних ушкоджень вона потерпілій не спричиняла. ОСОБА_12 та ОСОБА_9 , які її оговорюють, проживаючи з нею в одній квартирі, умисно створюють для неї нестерпні умови проживання з метою її виселення та між ними давно існують неприязні відносини.
Показання обвинуваченої ОСОБА_6 суд першої інстанції лише формально виклав в мотивувальній частині вироку, проте аналізу та відповідної оцінки їм не дав.
Аналізуючи показання обвинуваченої ОСОБА_6 про відсутність в її діях складу злочину, апеляційний суд вважає, що доказами наявними в матеріалах кримінального провадження вони не спростовані.
За показаннями потерпілої ОСОБА_9 вбачається, що 29 червня 2014 року близько 23 год., вона повернулась з співмешканцем ОСОБА_12 до свого місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 , де також проживає обвинувачена ОСОБА_6 . Остання, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, спровокувала сварку з ОСОБА_12 , погрожувала йому ножем, потім нанесла їй удар кулаком по плечу, після чого ними було викликано міліцію.
Апеляційний суд вважає, що такі показання потерпілої ОСОБА_9 , в частині заподіяння їй тілесних ушкоджень обвинуваченою ОСОБА_6 , за результатами судового розгляду, викликають обґрунтований сумнів в їх достовірності та не підтвердилися належними і достатніми доказами пред`явленими органом обвинувачення.
Так, в основу вироку суд першої інстанції поклав показання свідка ОСОБА_12 , який підтвердив показання потерпілої ОСОБА_9 .
Однак у вироку суду безпідставно не дана оцінка іншим доказам, що маються в матеріалах кримінального провадження, які було належно досліджені в ході судового розгляду та які вказують на непослідовність показань свідка ОСОБА_12 та спростовують його твердження про заподіяння обвинуваченою ОСОБА_6 тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_9 .
Про наявність 29.06.2014 року сварки з ОСОБА_12 та ОСОБА_9 в ході перевірки ОСОБА_6 підтвердила 01.07.2014 року в своєму поясненні.
За наслідками перевірки звернення ОСОБА_12 дільничним інспектором було складено відповідний висновок від 02.07.2014 року погоджений та затверджений керівництвом Житомирського МВ УМВС, яким встановлено, відсутність ознак кримінального правопорушення та підстав для внесення заяви ОСОБА_12 до ЄРДР.
Таким чином, в ході перевірки повідомлення ОСОБА_12 , останній не повідомляв про будь-яке фізичне насильство з боку ОСОБА_6 за обставин конфлікту, що мав місце 29.06.2014 року. Крім того, свідок ОСОБА_12 не вказував про перебування обвинуваченої ОСОБА_6 в стані алкогольного сп`яніння та наявність факту погрози останньою йому ножем.
В ході судового розгляду були допитані свідки ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , проте їх показання як доказ суд першої інстанції безпідставно у вироку не навів, належної оцінки їм не дав. Згідно звукозапису судового засідання свідки ОСОБА_10 та ОСОБА_11 факт фізичного конфлікту між потерпілою ОСОБА_9 та обвинуваченою ОСОБА_6 в суді першої інстанції не підтвердили та пояснили, що будучи військовослужбовцями здійснювали охорону громадського порядку. 29.06.2014 року близько 23 години в складі групи за викликом виїздили за адресою АДРЕСА_1 . В даній квартирі були ОСОБА_12 , ОСОБА_9 та ОСОБА_6 . Під час спілкування з вказаними особами було встановлено, що між ними мав місце конфлікт. Однак на час їх прибуття конфлікт був вичерпаний, поведінка цих осіб була спокійною, перебування кого-небудь з них в стані алкогольного сп`яніння помічено не було.
Висновком експерта №1506 від 01.07.2014 р. встановлено, що у ОСОБА_9 було виявлено тілесне ушкодження у вигляді синця на правому плечі, яке утворилося від дії тупого твердого предмету, відноситься до легкого тілесного ушкодження без короткочасного розладу здоров`я та утворилось за одну-дві доби до часу проведення експертизи.
Потерпіла ОСОБА_9 до правоохоронного органу із заявою про вчинення 29.06.2014 року обвинуваченою ОСОБА_6 щодо неї злочину, звернулася через дві доби 01.07.2014 року, що підтверджується протоколом прийняття заяви зареєстрованої 01.07.2014 о 12 год. 12 хвил.
За вказаних обставин, на думку апеляційного суду, зазначені висновки експертизи не виключають можливості утворення тілесного ушкодження у потерпілої ОСОБА_9 як 30, так і 29 червня 2014 року, тобто не є беззаперечно встановленими твердженнями про спричинення їй тілесного ушкодження саме 29.06.2014 року.
Таким чином, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції не врахував обставини, які передували конфлікту між учасниками процесу, тривалу неприязність відносин між ними, певну заінтересованість як потерпілої ОСОБА_9 , так і свідка ОСОБА_12 , суперечливість та непослідовність показань останнього, відсутність інших об`єктивних очевидців події, не взяв до уваги показання свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , не дав оцінки показанням потерпілої ОСОБА_6 та в сукупності з іншими доказами неналежно проаналізував висновки судово-медичної експертизи №1506, у зв`язку з чим, допустивши однобічність та невідповідність висновків фактичним обставинам кримінального провадження, за відсутності достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді, ухвалив обвинувальний вирок, який є незаконним та необґрунтованим.
У відповідності до ст.417 КПК України, апеляційний суд, встановивши обставини, передбачені ст.284 КПК України, скасовує обвинувальний вирок та закриває кримінальне провадження.
Згідно з п.3 ч.1 ст. 284 КПК України, кримінальне провадження закривається в разі, якщо не встановлені достатні докази для доведення винуватості особи в суді і вичерпані можливості їх отримати.
Аналізуючи викладені обставини у їх сукупності, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити частково, вирок суду - скасувати, а кримінальне провадження відносно ОСОБА_6 - закрити на підставі п.3 ч.1 ст.284 КПК України, тобто у зв`язку з невстановленням достатніх доказів для доведення її винуватості та вичерпанням можливості їх отримати.
Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 409, 417 КПК України, апеляційний суд -
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_6 задовольнити частково.
Вирок Корольовського районного суду м.Житомира від 30 грудня 2014 року про визнання ОСОБА_6 винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України - скасувати, а кримінальне провадження закрити з підстав невстановлення достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді і вичерпаності можливостей їх отримати.
Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, протягом трьох місяців з дня проголошення.
Судді :