Ухвала

іменем україни

6 серпня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Головуючого ОСОБА_10,
суддів ОСОБА_11 і ОСОБА_12,
при секретарі судового засідання ОСОБА_13,

розглянувши у судовому засіданні кримінальне провадження щодо

ОСОБА_5,

ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м. Петропавловськ Республіки Казахстан, мешканця АДРЕСА_1, громадянина України, такого, що судимості не мав,

за участю прокурора ОСОБА_14,
ВСТАНОВИЛА:

З касаційною скаргою до суду касаційної інстанції звернувся захисник ОСОБА_7 з вимогами про зміну судових рішень щодо ОСОБА_5

Вироком Приморського районного суду м. Одеси від 2 квітня 2015 року ОСОБА_5 засуджено за ч. 2 ст. 286 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки.

Ухвалено стягнути з ОСОБА_5 на користь держави: в особі Комунальної бюджетної установи «Міська клінічна лікарня №11» м. Одеси грошові кошти в сумі 15 877 грн. 58 коп. в якості відшкодування витрат на лікування ОСОБА_8; в особі Комунальної бюджетної установи «Міська клінічна лікарня №1» м. Одеси грошові кошти в сумі 9 750 грн. в якості відшкодування витрат на лікування ОСОБА_9

У вироку вирішено питання щодо судових витрат та речових доказів.

Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 21 травня 2015 року вирок щодо ОСОБА_5 залишено без зміни.

В касаційній скарзі захисник ОСОБА_7 не оспорюючи доведеності вини та правильності кваліфікації дій засудженого, посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність при призначенні засудженому покарання, що призвело до призначення ОСОБА_5 покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок суворості, просить змінити судові рішення та звільнити засудженого від відбування основного покарання з випробуванням та встановленням іспитового строку на підставі ст. 75 КК України, з покладенням на нього обовʼязків, передбачених ст. 76 КК України.

Мотивуючи касаційну скаргу захисник засудженого не заперечує вини ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке засуджено останнього, зазначає, що при призначенні покарання, судом не надано належної правової оцінки обставинам, які його пом'якшують, а саме: щирому каяттю, активному сприянню розкриттю злочину, добровільному відшкодуванню завданого збитку потерпілим. Також захисник вказує, що безпосередньо після вчинення злочину ОСОБА_5 добровільно та повно фінансував медичну допомогу ОСОБА_9, й оплату послуг доглядальниці, яка здійснювала догляд останнього протягом всього часу перебування його у лікарні.

Також зі змісту касаційної скарги вбачається, що захисник твердить про неврахування апеляційним судом думки потерпілих в судовому засіданні апеляційного суду щодо призначеного ОСОБА_5 покарання.

ОСОБА_5 визнано винуватим у тому, що він 19 жовтня 2014 року о 19 годині 20 хвилин у стані алкогольного сп'яніння, керуючи технічно справним автомобілем «TOYOTA COROLLA» державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_1, в районі будинку №47 по вул. Приморській з боку Газового провулку в напрямку Військового узвозу у м. Одесі порушив вимоги п.п. 2.3 (б), 2.9 (а), 12.1, 13.1 ПДР України, не впорався з керуванням автомобіля, перетнув суцільну лінію дорожньої розмітки, виїхав на зустрічну половину проїжджої частини та при зустрічному розʼїзді не дотримався безпечного інтервалу й допустив зіткнення з автомобілем «NISSAN TIIDA» державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_8, внаслідок чого остання отримала тілесні ушкодження середньої тяжкості, а пасажир цього автомобіля - ОСОБА_9 тяжкі тілесні ушкодження, які перебувають у прямому причинному зв'язку з його смертю.

Заслухавши доповідача, прокурора, яка вважала судові рішення законними та обґрунтованими, перевіривши матеріали кримінального провадження, доводи, наведені у касаційній скарзі, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Як вбачається зі змісту касаційної скарги, правильність кваліфікації дій ОСОБА_5 та доведеність його вини у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України захисником засудженого не оспорюються.

Доводи касаційної скарги про порушення судами положень ст. 65 КК України, колегія суддів визнає слушними.

Згідно зі ст. 65 КК України покарання призначається, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що пом'якшують та обтяжують покарання.

Положень цього закону, як суд першої інстанції, так і апеляційний суд дотримались неналежно.

Добровільне відшкодування шкоди законодавцем визначено як одну із обставин, що помʼякшує покарання.

Як вбачається з матеріалів провадження, потерпілими в рамках кримінального провадження не було заявлено цивільний позов про відшкодування ОСОБА_5 матеріальних витрат та моральної шкоди, повʼязаних із вчиненим останнім кримінальним правопорушенням. Під час розгляду справи в судовому засіданні ОСОБА_5 та його захисник ОСОБА_7 зазначали про повне фінансування ОСОБА_5 послуг з надання медичної допомоги ОСОБА_9 та повне відшкодування усіх повʼязаних з його похованням витрат. Крім того, за відсутності у іншої потерпілої - ОСОБА_8 визначеності щодо кінцевої суми, яка підлягає стягненню з ОСОБА_5 на відшкодування заподіяної їй внаслідок дорожньо-транспортної пригоди шкоди, останній добровільно сплатив цій потерпілій 50 000 грн. Ці обставини потерпілі в судовому засіданні не заперечували, що підтверджується відповідним звукозаписом.

Колегія суддів вважає, що вказані обставини свідчать про наявність у ОСОБА_5 наміру добровільно відшкодувати завданий його діями збиток.

Однак, призначаючи ОСОБА_5 покарання, суд, окрім ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи засудженого, обставини, що обтяжує йому покарання, як обставину, що його помʼякшує врахував лише щире каяття у вчиненому.

Апеляційний суд переглядаючи вирок щодо ОСОБА_5 припустився суперечностей. Так, визнання доводів ОСОБА_5 та його захисника про повне відшкодування останнім матеріальної та моральної шкоди на користь потерпілих, про відмову останніх, а також їх представника від апеляційної скарги та підтримання скарги захисника ОСОБА_7, такими, що заслуговують на увагу, не потягло будь-яких правових наслідків при прийнятті апеляційним судом рішення.

Наведене свідчить, що, як суд першої інстанції, так і апеляційний суд мав усі підстави як за обставину, що помʼякшує покарання засудженому, визнати добровільне відшкодування ОСОБА_5 завданого злочином збитку потерпілим. Не врахування вказаної обставини вплинуло на призначення такого покарання засудженому, яке не відповідає ступеню тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та його особі, внаслідок суворості.

Колегія суддів вважає, що у даному кримінальному провадженні добровільне відшкодування засудженим завданого злочином збитку слід було б урахувати, як за обставину, що помʼякшує покарання.

Крім того, апеляційний суд дійшовши висновку про залишення вироку без зміни відзначив, що кримінальне правопорушення вчинене ОСОБА_5 у стані алкогольного спʼяніння, внаслідок чого одна потерпіла отримала середньої тяжкості тілесне ушкодження, а інший потерпілий помер, що унеможливлює застосування щодо засудженого вимог ст. 75 КК України. Колегія суддів вважає, що зазначена обставина не може бути врахованою при прийнятті рішення, яке стосується покарання чи його відбування, оскільки смерть потерпілого, є ознакою злочину, передбаченого ст. 286 КК України, що впливає на його кваліфікацію.

Враховуючи особу засудженого - його вік, стан здоровʼя; думку потерпілої ОСОБА_8 про відсутність будь-яких претензій до ОСОБА_5, висловлену в розписці про отримання нею від засудженого коштів на відшкодування моральної та матеріальної шкоди; наявність відмови представника потерпілих від апеляційної скарги та підтримання ним апеляційної скарги захисника ОСОБА_7; наявність, окрім врахованого місцевим судом щирого каяття, такої обставини, що помʼякшує покарання, як добровільне відшкодування завданого збитку, колегія суддів приходить до висновку про можливість помʼякшення ОСОБА_5 покарання до мінімального розміру, передбаченого санкцією ч. 2 ст. 286 КК України.

Оскільки захисник просить звільнити ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання з встановленням іспитового строку на підставі ст. 75 КК України, а колегія суддів пом'якшує покарання виходячи із меж санкції ч. 2 ст. 286 КК України, то касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 433, 434, 436 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Касаційну скаргу ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Приморського районного суду м. Одеси від 2 квітня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 21 травня 2015 року щодо ОСОБА_5 змінити. Помʼякшити призначене ОСОБА_5 покарання до трьох років позбавлення волі.

В решті судові рішення залишити без зміни.

Ухвала набуває законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_10 ОСОБА_12 ОСОБА_11