Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 11-кп/781/590/15 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 286 (215) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06.08.2015 м.Кіровоград

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції у м. Кіровограді кримінальне провадження №0001203 за апеляційною скаргою прокурора на вирок Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 06 квітня 2015 року, яким

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Свердловськ, Росія, росіянина, громадянина України, з професійно-технічною освітою, пенсіонер, проживає АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

засуджено за ч.1 ст.286 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 3400 грн., без позбавлення права керувати транспортними засобами,

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь потерпілого ОСОБА_7 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 1500 грн. 00 коп. та моральної шкоди 10000 грн. 00 коп.

Стягнуто з обвинуваченого на користь держави процесуальні витрати за проведення судових експертиз у розмірі 1919 грн. 94 коп.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь місцевого бюджету витрати, понесені Кіровоградською обласною лікарнею на лікування ОСОБА_8 в розмірі 5346 грн. 04 коп.

Доля речових доказів вирішена відповідно до ст.100 КПК України

за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_9 ,

потерпілого ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 .

Вироком суду ОСОБА_6 визнано винним та засуджено за те, що він 15 грудня 2014 року о 07 год. 55 хв., керуючи вантажним автомобілем «MAN 10.22LC», д/н НОМЕР_1 , рухаючись по автодорозі «Стрий-Тернопіль-Кіровоград-Знам`янка», зі сторони смт. Нове у напрямку с. Вільне Кіровоградського району Кіровоградської області, не забезпечив безпеку руху для себе та оточуючих, проігнорував червоний сигнал світлофору на перехресті із автодорогою «Кіровоград-Платонове», змінив напрямок руху керованого ним транспортного засобу, виїхавши на зустрічну смугу руху, де допустив зіткнення із автобусом «КАВЗ 685 М СПГ», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_10 , який рухався зліва направо відносно руху обвинуваченого, тобто виїжджав на вищевказане перехрестя, рухаючись зі сторони м. Кіровограда у напрямку смт. Олександрівка Кіровоградської області на зелений сигнал світлофору. В результаті вказаної дорожньо-транспортної пригоди пасажир автобусу ОСОБА_7 отримав тілесні ушкодження у вигляді: закритого перелому лонних кісток тазу, закритого перелому крижової кістки тазу без зміщення та рани правої тім`яної ділянки, які відносяться до категорії середнього ступеню тяжкості.
В апеляції прокурор, не оспорюючи фактичних обставин кримінального провадження та кваліфікацію дій обвинуваченого, просить вирок районного суду скасувати, ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_6 визнати винним за ч.1 ст.286 КК України та призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі двохсот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, тобто 3400 грн., з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до 2 років. В решті вирок районного суду залишити без зміни. Мотивуючи тим, що суд першої інстанції призначаючи обвинуваченому покарання не правильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, а саме неправильне тлумачення закону, який суперечить його точному змісту. Так, в резолютивній частині оскаржуваного вироку районний суд призначив ОСОБА_6 покарання у виді штрафу в розмірі 3400 грн. без позбавлення права керувати транспортними засобами, не визначив розмір призначеного штрафу у неоподаткованих мінімумах доходів громадян, що суперечить вимогам ст.53 КК України.

Крім того, призначивши обвинуваченому покарання без додаткової міри покарання позбавлення права керування транспортними засобами районний суд не в повній мірі врахував особу обвинуваченого та суспільну небезпеку вчиненого ним правопорушення. Так за місцем проживання останній характеризується посередньо, завдану шкоду потерпілому не відшкодував, грубо порушив правила дорожнього руху України переїзд на червоний сигнал світлофора, створивши небезпеку для водія та інших пасажирів автобусу.

Заслухавши доповідача, думку прокурора, який підтримав свою апеляцію і просив її задовольнити, потерпілого ОСОБА_7 , який заперечував проти задоволення апеляції, обвинуваченого ОСОБА_6 , який просив вирок районного суду залишити без змін, а апеляцію прокурора без задоволення, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до таких висновків.

Розглянувши справу в межах поданої апеляцій, в якій не оспорюються фактичні обставини кримінального правопорушення та правова кваліфікація дій обвинуваченого, встановлено що викладені у вироку суду висновки про винуватість ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, за що його засуджено, ґрунтуються на сукупності зібраних по справі доказів, які є взаємоузгодженими між собою, відповідають фактичним обставинам справи, підтверджується сукупністю зібраних на законних підставах і досліджених у судовому засіданні в порядку ст.349 ч.3 КПК України доказах.

При цьому районний суд дотримав вимоги змісту ч.3 ст.349 КПК України, допитав обвинуваченого, який повністю визнав свою вину у інкримінованому злочині, роз`яснив учасникам процесу правові наслідки визнання фактичних обставин справи і неможливість в подальшому оскаржувати ці обставини в апеляційному порядку і за згодою всіх учасників процесу визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин, які ніким не оспорювалися, у тому числі і тих фактичних обставин, які зазначені в обвинувальному акті.

Суд першої інстанції, об`єктивно встановивши фактичні обставини справи, обґрунтовано дійшов висновку про доведеність вини ОСОБА_6 та правильно кваліфікував дії останнього за ч.1 ст.286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, що тягнуть за собою безумовне скасування судового рішення, судом не встановлено.

Призначаючи ОСОБА_6 покарання, суд першої інстанції, в повній мірі дотримався загальних засад призначення покарання, які передбачені ст. 65 КК України, та призначив покарання в межах санкції ч.1 ст.286 КК України за якою його засуджено.

При призначенні обвинуваченому покарання суд першої інстанції врахував тяжкість кримінального правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України є злочином середньої тяжкості.

Характеризуючи особу обвинуваченого, суд першої інстанції прийняв до уваги, що ОСОБА_6 за місцем проживання характеризується позитивно, на обліках у психіатричній лікарні та наркологічному диспансері не перебуває, є учасником ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС, пенсіонер, раніше не судимий (а.к.п. 176-181).

Обставинами, що пом`якшують покарання правильно визнано щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та часткове відшкодування шкоди.

Обставини, які обтяжують покарання судом не встановлені.

Врахувавши тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують покарання, суд першої інстанції зробив обґрунтований висновок, що для перевиховання та виправлення обвинуваченого необхідно призначити покарання у виді штрафу без позбавлення права керувати транспортними засобами.

Разом з тим, районний суд хоча і призначив ОСОБА_6 покарання у виді штрафу в розмірі 3400 грн. проте не визначив його у неоподаткованих мінімумах доходів громадян.

Відповідно до ст.53 КК України розмір штрафу визначається судом залежно від тяжкості вчиненого злочину та з урахуванням майнового стану винного в межах від тридцяти до п`ятдесяти тисяч неоподаткованих мінімумів доходів громадян, якщо статтями Особливої частини КК України не передбачено вищого розміру штрафу.

Тому призначення судом покарання у виді штрафу без визначення його в неоподатковуваних мінімумах доходів громадян, є порушенням вимог КК України і доводи апеляції прокурора в цій частині є слушними.

Статтею 413 КПК України передбачено, що неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, тягне за собою скасування або зміну судового рішення.

Враховуючи положення ст. 65 КК України, суспільну небезпечність скоєного злочину, його тяжкість, відомості про особу обвинуваченого, наявність пом`якшуючих покарання обставин, діючи в межах повноважень п.2 ч.1 ст.407 КПК України, колегія суддів вважає за необхідне змінити вирок суду у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, визначивши обвинуваченому ОСОБА_6 покарання у виді штрафу в розмірі 200 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що еквівалентно 3400 гривням.

При цьому колегія суддів не погоджується з доводами прокурора, в частині безпідставного не призначення ОСОБА_6 додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що обвинувачений є пенсіонером за віком при неповному пільговому стажі за списком № 1, має мінімальну пенсію та підробляє водієм автомобіля «МАН 10.224LC», тобто наявність права керування транспортним засобом є додатковим джерелом його доходів. Ці обставини підтвердив в суді і обвинувачений.

Потерпілий ОСОБА_7 в суді апеляційної інстанції зазначив, що у разі позбавлення обвинуваченого права керування транспортним засобом, він не отримує відшкодування завданої йому шкоди, тому просив залишити вирок суду в цій частині без зміни.

Зважаючи на вищевикладене, враховуючи думку потерпілого, а також те, що кримінальне правопорушення обвинуваченим вчинено з необережності, вперше, не у стані алкогольного сп`яніння, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції не призначати обвинуваченому ОСОБА_6 додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортним засобом.

Враховуючи викладене, апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, а вирок суду першої інстанції зміні в частині призначеного обвинуваченому покарання.

Керуючись ст.ст. 376 ч.2, 404, 405,409, 419 КПК України, колегія суддів,
УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково.

Вирок Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 06 квітня 2015 року щодо ОСОБА_6 в частині призначеного покарання змінити.

Вважати засудженим ОСОБА_6 за ч.1 ст.286 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі двохсот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що еквівалентно 3400 (три тисячі чотириста) грн., без позбавлення права керувати транспортними засобами.

В решті вирок суду залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржений в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

СУДДІ:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4