АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 1908/1398/12Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11/789/17/15 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ч.3 ст.185 КК України
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 квітня 2015 р. Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Тернопільської області в складі:

Головуючого - ОСОБА_2

Суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

захисників: ОСОБА_5 , ОСОБА_6

засуджених - ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Тернополі справу за апеляціями прокурора прокуратури Козівського району, потерпілої ОСОБА_10 , засуджених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 на вирок Козівського районного суду Тернопільської області від 15 грудня 2014 року,-

в с т а н о в и л а :
Цим вироком засудженні:

ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та житель АДРЕСА_1 , громадянин України, з середньою освітою, неодружений, на утриманні пристаріла мати, не працюючий, судимий 10 січня 2011 року Козівським районним судом Тернопільської області за ч.2 ст. 185 КК України до 2 років обмеження волі, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком терміном на 1 рік.

-за ч.2 ст.185 КК України до 2 років позбавлення волі;

-за ч.3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст. 70 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, визначено покарання у виді 3 років позбавлення волі.

На підставі ч.4 ст. 70 КК України частково приєднано не відбуте покарання ОСОБА_8 за вироком Козівського районного суду від 10 січня 2011 року та остаточно призначено покарання у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі.

В час відбування покарання ОСОБА_8 зараховано час перебування його під вартою з 3 червня 2011 року по 6 грудня 2012 року.

Запобіжний захід засудженому ОСОБА_8 залишено попереднім - підписку про не виїзд з постійного місця проживання до вступу вироку в закону силу.

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець с. Кальне, Козівського району, житель АДРЕСА_1 , громадянин України, з середньою освітою, одружений, на утримані малолітня дитина, не судимий;

-за ч.2 ст.185 КК України до 3 років позбавлення волі;

-за ч.3 ст. 185 КК України до 4 років позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст. 70 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, визначено остаточне покарання у виді 4 років позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України засудженого ОСОБА_7 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням, терміном на 2 роки.

На підставі ст.76 КК України на засудженого ОСОБА_7 покладено обов`язки не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої системи, повідомляти органи кримінально-виконавчої системи про зміну місця проживання, роботи або навчання, періодично з`являтися для реєстрації в органи кримінально виконавчої системи.

Запобіжний захід засудженому ОСОБА_7 залишено попередній підписку про не виїзд з постійного місця проживання до вступу вироку в закону силу.

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженка с. Кальне, Козівського району, жителька с. Маковське, Козівського району, громадянка України, з середньою освітою, не одружена, на утримані троє неповнолітніх дітей, не працююча, не судима.

- за ч.3 ст.185 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_9 звільнена від відбування покарання з випробуванням терміном на 1 рік 6 місяців.

На підставі ст.76 КК України на засуджену ОСОБА_11 покладено обов`язки не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої системи, повідомляти органи кримінально-виконавчої системи про зміну місця проживання, роботи або навчання, періодично з`являтися для реєстрації в органи кримінально виконавчої системи.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_10 на суму 30000 грн. залишено без розгляду.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_12 задоволено. Стягнуто з засудженого ОСОБА_8 в користь потерпілої ОСОБА_12 150 грн. матеріальної шкоди.

По справі долю речових доказів вирішено.

Згідно вироку суду, на початку жовтня 2010 року у засудженого ОСОБА_7 виник злочинний намір, направлений на таємне викрадення майна ОСОБА_10 з цією метою він запропонував засудженому ОСОБА_8 вчинити злочин разом, на що останній погодився.

Реалізуючи свій злочинний намір, 22 жовтня 2010 року близько 23 години ОСОБА_7 діючи за попередньою домовленістю з засудженим ОСОБА_8 , приїхали на поле хутора Дерениха Мужилівської сільської ради, Підгаєцького району, де скориставшись тим, що на полі знаходилася велика рогата худоба, яка ніким не охоронялася та переконавшись у тому, що за їхніми діями ніхто не спостерігає, підійшли до стада великої рогатої худоби і шляхом перерізання ножем шнурків, за допомогою, яких худоба прив`язувалась до дерева, умисно, таємно викрали два бички, коричневої масті та чорно-білої масті, які належали ОСОБА_10 .

Після чого, засуджені ОСОБА_7 та ОСОБА_8 із викраденими бичками з місця вчинення злочину скрилися, чим спричинили ОСОБА_10 матеріальну шкоду на загальну суму 8000 гривень.

У вечірній час 29 листопада 2010 року у ОСОБА_7 повторно виник злочинний намір, направлений на таємне викрадення майна ОСОБА_10 . З цією метою він запропонував ОСОБА_13 вчинити злочин разом, на що він погодився.

Реалізуючи свій злочинний намір, в ніч з 29 на 30 листопада 2010 року ОСОБА_7 діючи за попередньою домовленістю з ОСОБА_13 , з метою вчинення крадіжки приїхав в поле хутора Стадниця Мирнівської сільської ради, Підгаєцького району, Тернопільської області скориставшись тим, що на полі знаходилася велика рогата худоба, яка ніким не охороняється переконавшись у тому, що за їхніми діями ніхто не спостерігає, підійшли до стада велиш рогатої худоби, звідки умисно, таємно викрали одну корову червоної масті, вагою 600 кг, вартістю 6000 гривень та одного бичка червоної масті, вагою 400 кг., вартістю 4000 гривень, належали ОСОБА_10 . В цей час ОСОБА_13 умисно, таємно викрав одну корму чорно-білої масті, вагою 600 кг., вартістю 6000 гривень та одну корову біло-чорної масті, вага 600 кг., вартістю 6000 гривень, які належали потерпілій ОСОБА_10 із даного стада.

Із викраденою великою рогатою худобою засуджені ОСОБА_7 та ОСОБА_13 із місця вчинення злочину скрилися, чим спричинили ОСОБА_10 матеріальну шкоду на загальну суму 22 000 гривень.

У вечірній час 19 березня 2011 року у ОСОБА_13 виник злочинний намір, направлений на таємне викрадення майна ПАП Агропродсервіс. З цією метою він запропонував ОСОБА_7 вчинити злочин разом, на що останній погодився. З метою реалізм злочинних намірів та полегшення вчинення злочину ОСОБА_7 запропонував ОСОБА_14 та ОСОБА_9 разом вчинити злочин, на що вони погодились.

Реалізуючи свій злочинний намір, 19 березня 2011 року у вечірній час ОСОБА_7 за попередньою домовленістю з ОСОБА_14 , ОСОБА_13 та ОСОБА_9 на підводі приїхали в с. Маловоди Теребовлянського району, Тернопільської області з метою вчинення крадіжки. Згідно попередньої домовленості ОСОБА_14 та ОСОБА_9 залишилися на вулиці біля підводи, а ОСОБА_7 та ОСОБА_13 пішли до приміщення тракторної майстерні, що належала ПАП «Агропродсервіс», де обійшли вказане приміщення щоб переконатися, що за їх діям ніхто не спостерігає. Надалі, з метою вчинення крадіжки вони за допомогою спеціально підготовленого предмету типу лома демонтували вікно у приміщенні. Після чого, ОСОБА_7 та ОСОБА_13 повернулися до ОСОБА_14 та ОСОБА_9 , покликавши їх вчиняти крадіжку. Прийшовши до приміщення тракторної майстерні, що належить ПАП Агропродсервіс, засуджений ОСОБА_7 проник всередину приміщення, де в заздалегідь приготовлені мішки набирав селітру. В подальшому ОСОБА_9 через демонтоване вікно також проникла всередину приміщення, де разом із ОСОБА_7 набирали в мішки селітру і передавали ОСОБА_14 та ОСОБА_13 , які в свою чергу носили їх до металевої бочки, яка знаходилася неподалік. Набравши 25 мішків селітри, ОСОБА_7 ОСОБА_14 , ОСОБА_13 та ОСОБА_9 перегрузили їх на підводу та з місця вчинення злочину скрилися.

В результаті злочинної діяльності ОСОБА_7 , ОСОБА_14 , ОСОБА_13 та ОСОБА_9 з приміщення тракторної майстерні, що належить ПАП Агропродсервіс в с. Маловоди, Теребовлянського району, Тернопільської області викрадено мінеральних добрив - аміачної селітри в кількості 1 250 кг, вартістю 3354,54 грн./т., на загальну суму 4193,18 грн., таким чином своїми діями спричинили ПАП Агропродсервіс матеріальних збитків на вказану суму.

ОСОБА_14 і ОСОБА_13 засуджені вироком Козівського районного суду Тернопільської області віл 2 березня 2012 року, а відносно ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_15 справу виділено в інше провадження.

7 квітня 2011 року близько 22 години у ОСОБА_7 виник злочинний намір, направлений на таємне викрадення майна ОСОБА_12 з цією метою він запропонував ОСОБА_8 та ОСОБА_9 вчинити злочин разом, на що останні погодилися.

Реалізуючи свій злочинний намір, в ніч з 7 на 8 квітня 2011 року, ОСОБА_7 діючи за попередньою домовленістю з ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , поїхали на хутір Веснівка Денисівської сільської ради, Козівського району з метою вчинення крадіжки. Приїхавши, засуджені ОСОБА_7 та ОСОБА_8 зайшли на територію господарства ОСОБА_12 , де згідно розподілених ролей, ОСОБА_8 переконавшись в тому, що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу, через двері, які зачинялися на застібку, проник в господарське приміщення, звідки таємно викрав коня чорної масті, вагою 390 кг., вартістю 3120 гривень з уздечкою, вартістю 150 гривень. Засуджений ОСОБА_7 в цей час, згідно домовленості, залишався на вулиці, неподалік вказаного господарського приміщення, спостерігав за навколишньою обстановкою з метою попередження засудженого ОСОБА_8 про появу працівників міліції або інших сторонніх осіб. В цей час засуджена ОСОБА_9 перебувала на підводі неподалік господарства ОСОБА_12 , де чекала на засуджених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 та спостерігала за навколишньою обстановкою з метою попередження останніх про появу працівників міліції або інших сторонніх осіб.

Після чого, засуджені ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 із викраденим конем з місця вчинення злочину скрилися, чим спричинили потерпілій ОСОБА_12 матеріальну шкоду на загальну суму 3270 гривень.

4 травня 2011 року у вечірній час у засудженого ОСОБА_7 виник злочинний намір, направлений на таємне викрадення майна ОСОБА_16 ..

Реалізуючи свій злочинний намір, 4 травня 2011 року близько 23 години ОСОБА_7 з метою вчинення крадіжки приїхав у село Маловоди Теребовлянського району Тернопільської області. Перебуваючи там, він зайшов на територію господарства ОСОБА_16 , де переконавшись в тому, що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу через двері проник в його господарське приміщення, звідки таємно викрав кобилу чорної масті, вагою 450 кг., вартістю 8000 гривень.

З викраденою кобилою засуджений ОСОБА_7 з місця вчинення злочину скрився, чим спричинив потерпілому ОСОБА_16 матеріальну шкоду на суму 8000 гривень.

В апеляціях:

-прокурор прокуратури Козівського району просить вирок суду в частині призначення покарання засудженим ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 скасувати, постановити новий вирок, яким засудити:

- ОСОБА_7 за ч.2 ст.185 КК України до 4 років позбавлення волі, за ч.2, 3 ст.185 КК України до 5 років позбавлення волі, а підставі ч.1 ст. 70 КК України призначити остаточне покарання у виді 5 років позбавлення волі, змінити запобіжний захід з підписки про невиїзд на взяття під варту, в строк відбування покарання врахувати строк тримання його під вартою з 3 червня 2011 року по 2 березня 2012 року.

- ОСОБА_8 за ч.3 ст.185 КК України до 5 років позбавлення волі, за ч.2 ст.185 КК України 4 роки позбавлення волі, на підставі ч. 4 ст.70 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, призначити покарання у виді 5 років позбавлення волі. На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання невідбутого покарання за вироком Козівського районного суду від 10.01. 2011 року, призначити остаточне покарання у виді 5 років позбавлення волі. Змінити запобіжний захід з підписки про невиїзд на взяття під варту. В строк відбування покарання врахувати строк тримання під вартою з 3 червня 2011 року по 6 червня 2012 року.

- ОСОБА_9 за за ч.3 ст.185 КК України до 4 років позбавлення волі. Змінити запобіжний захід з підписки про невиїзд на взяття під варту.

Мотивує тим, що при призначені покарання судом не взято до уваги тяжкість вчинених злочинів засудженими ОСОБА_7 , ОСОБА_8 передбачених ч.2, ч.3 ст.185 КК України та ОСОБА_9 за ч.3 ст.185 КК України, який відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 3 до 6 років, тому вважає призначене покарання занадто є м`яким, яке не відповідає тяжкості вчинених ними злочинів.

Потерпіла ОСОБА_10 просить вирок суду, щодо засуджених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 скасувати, а справу направити на нове досудове розслідування, мотивучи невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи, істотним порушенням вимог кримінально процесуального закону, невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості злочину та особам засуджених.

Зокрема:

-призначене покарання засудженим ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 є надто м`яким і не відповідає тяжкості злочину та особам засуджених, визнаючи засудженим вид та міру покарання суду формально врахував ступінь тяжкості вчинених ними ними злочинів, не дав належної оцінки особам засуджених соціальної небезпеки вчиненим злочинам, безпідставно врахував як пом`якшуючу обставину, активне сприяння розкриттю злочинів, що не знайшло свого підтвердження в ході досудового та судового слідства.

-судом проведено судовий розгляд справи без її участі з порушенням вимог ст. 257 КПК України в редакції 1960 року, оскільки вона суду ніяких свідчень як потерпіла не давала та не просила при призначенні покарання ОСОБА_17 не позбавляти його волі. Також засудженим ОСОБА_17 їй шкоди повністю чи частково не відшкодовувалось, як про це зазначено судом у вироку.

-вона не була повідомлена про час та місце розгляду справи на 15 грудня 2014 року, внаслідок чого справа розглядалась без її участі та вона була позбавлена права, що має потерпілий та цивільний позивач відповідно до ст.ст. 267, 268, 309 КПК України в редакції 1960 року.

Крім цього, судом її не ознайомлено з матеріалами справи, чим істотно порушено вимоги ст. 217 КПК України в редакції 1960 року, також з незрозумілих її причин залишено без розгляду цивільний позов, який вона не подавала до суду, оскільки не була повідомлена про час та місце розгляду справи.

Засуджена ОСОБА_9 просить вирок суду скасувати, а справу закрити внаслідок істотних порушень кримінально-процесуального закону органами досудового слідства та судом, неповнотою судового слідства, невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи, неправильним застосуванням кримінального закону, невідповідністю призначеного покарання тяжкості злочинів та її особі.

Зокрема, істотними порушеннями вимог КПК України в редакції 1960 року вона вважає те, що вирок суду є аналогічним скасованому щодо ньеї Апеляційним судом Тернопільської області вироку Козівського районного суду від 2 березня 2012 року та при новому розгляді судом залишено поза увагою вимоги Апеляційного суду Тернопільської області .

Неповнота судового слідства полягає у тому, що не допитуючи в судовому засіданні, суд навів у вироку показання представника цивільного позивача ОСОБА_18 , свідків ОСОБА_19 , та ОСОБА_20 , які не давали показань в судовому засіданні.

Суд безпідставно взяв до уваги показання допитаного в судовому засіданні без участі захисника підсудного ОСОБА_7 який має психічні розлади психіки, що стверджується висновком проведеної амбулаторної судово-психіатричної експертизи.

Судом залишено поза увагою дані встановленні під час огляду місця події, згідно якого на місці, де було вчинено завантаження селітри у підводу виявленні сліди від копит одною коня, а вона з ОСОБА_21 ОСОБА_7 та ОСОБА_14 приїжджала на крадіжку парою коней.

Незаконність засудження її за епізодом викрадення коня в потерпілої ОСОБА_12 вбачається в тому, що за вказаним фактом, спочатку органом дізнання Козівського РВ УМВС України в Тернопільській області було відмовлено в порушенні кримінальної справи, а після того, прокурором Козівського району була порушена кримінальна справа за ч.3 ст. 185 КК України без скасування постанови про відмову в порушенні кримінальної справи. Чим допущено істотне порушення вимог кримінально-процесуального закону, оскільки у відповідності п.11 ч.1 ст.6 КПК України, кримінальну справа не може бути порушено, а порушена справа підлягає закриттю, якщо про відмову в порушенні справи по тому ж факту є не скасована постанова органу дізнання, слідчого чи прокурора.

Суд не звернув уваги на те, що після порушення 08 червня 2011 року прокурором Козівського району не тільки проводились слідчі дії у кримінальній справі, а кримінальна справа направлялась до суду та вона визналась винною і злочині, передбаченому ч.3 ст.185 КК України. Тому у заступника прокурора Тернопільської області не було правових підстав для винесення постанови про скасуванням вищевказаної постанови та порушення кримінальної справи.

Крім того, суд допустив порушення вимог КПК України при проведенні судових дебатів позбавивши її права виступити в судових дебатах не надавши її останнє слово після судових дебатів.

Засуджений ОСОБА_8 просить вирок суду скасувати, а справу закрити внаслідок істотних порушень кримінально-процесуального закону органами досудового слідства та судом, неповнотою судового слідства, невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи, неправильним застосуванням кримінального закону, невідповідністю призначеного покарання тяжкості злочинів та особі засудженого ОСОБА_8 .

Зокрема, істотними порушеннями вимог КПК України в редакції 1960 року він вважає те, що вирок суду є аналогічним скасованому щодо нього Апеляційним судом Тернопільської області вироку Козівського районного суду від 2 березня 2012 року, у тому числі керувався ст.ст. 323, 324 КПК України без посилання на КПК України в редакції 1960 року та Перехідні положення КПК України.

Неповнота судового слідства полягає у наступному. В судовому засіданні з`ясовано, що протокол огляду місця події крадіжки бичків територію на хуторі Дерениха Мужилівської сільської ради Підгаєцького району, де знаходились бички, викрадені у потерпілої ОСОБА_10 від 23 жовтня 2010 року (т. 1 а.с. 64-67) складено слідчим Підгаєцького РВ УМВСУ в Тернопільській області ОСОБА_22 , а а фототаблиці до нього підписані слідчим СУ УМВСУ в Тернопільській області ОСОБА_23 , яка лише у серпні 2011 року прийняла справу до свого провадження.

Для з`ясування цих обставин суд викликав слідчого в судове засідання, проте потім проігнорував прийняте рішення та ухвалив перейти до судових дебатів.

Суд не звернув уваги на те, що кримінальна справа по факту викрадення бичків у потерпілої ОСОБА_10 за ч. 1 ст. 185 КК України ( 9т.1 а.с.1) порушена слідчим Підгаєцького РВ УМВСУ в Тернопільській області незаконно з перевищенням своїх повноважень, оскільки, відповідно до вимог ст. 430 КПК України в редакції 1960 року, справи цієї категорії порушувались тільки прокурором. Досудове слідство у цій справі 25 грудня 2010 року зупинено за ч. 3 ст. 206 КПК України в редакції 1960 року і більше не поновлялося.

Допущені порушення під час скасування прокурором постанов про порушення кримінальних справ та про відмову в порушенні кримінальної справи по факту викрадення майна у потерпілої ОСОБА_12 .

Невідповідність висновків суду обставинам справи полягає необґрунтованому визнанні його винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України без наведення у вироку доказів. Суд безпідставно підтвердив загальну вартість двох викрадених у потерпілої ОСОБА_10 бичків у 8000 грн., умисно не вказавши їх вагу, чим фактично визнав, встановлену досудовим слідством вагу кожного у 400 кг. Жодних доказів ваги кожного бичка по 400 кг. у справі немає і у вироку не наведено. На його думку вага бичків становила не більше 200 кг.

Просить за ч. 2 ст. 185 КК України закрити справу за зміною обстановки за ст. 48 КК України, а за ч. 3 ст. 185 КК України з тих підстав, що є нескасована постанова про відмову в порушенні кримінальної справи за цим злочином.

Крім того, за ч. 2 ст. 185 КК України, суд не зазначив ваги викрадених бичків, вказавши лише вартість викраденого 8000 грн. і це не підтверджується наведеними у справі доказами, не звернув увагу на істотні порушення вимог КПК України органами досудового слідства.

Суд невірно призначив йому покарання у виді позбавлення волі, застосувавши ч. 4 ст. 70 КК України, не врахувавши вимоги ст. 65 КК України..

Крім того, суд допустив порушення вимог КПК України при проведенні судових дебатів щодо засуджених ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , не надавши їм останнє слово після судових дебатів.

Заслухавши суддю-доповідача, в судових дебатах:

-прокурора, який підтримав апеляцію прокурора прокуратури Козівського району та просить її задовольнити,

-захисника ОСОБА_6 , який просить кримінальну справу щодо ОСОБА_8 закрити,

-захисника ОСОБА_5 , який просить кримінальну справу щодо ОСОБА_7 направити на новий судовий розгляд внаслідок істотних порушень вимог кримінально-процесуального закону,

в судових дебатах та останньому слові засуджених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 які підтримали свої апеляцію та просять її задовольнити, а вирок суду скасувати,

в судових дебатах та останньому слові засудженого ОСОБА_7 , який просить вирок суду щодо нього залишити без змін,

обговоривши доводи апеляцій, колегія суддів вважає, що апеляції прокурора, потерпілої ОСОБА_10 та засуджених ОСОБА_8 і ОСОБА_9 підлягають частковому задоволенню, з таких підстав:

Згідно ч. 1 ст. 367 КПК України, підставою для скасування або зміни вироку є однобічність чи неповнота судового слідства, істотне порушення вимог кримінально-процесуального закону, неправильне застосування кримінального закону.

Відповідно до вимог ст. 323 КПК України в редакції 1960 року суд має обґрунтовувати висновок про винуватість засуджених на розглянутих в судовому засіданні доказах, а оцінює їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності.

Проте ці вимоги закону під час розгляду справи в судовому засіданні не були виконані, обставини, які мають істотне значення для вирішення справи належним чином не з`ясовані. Суд зобов`язаний вжити всіх передбачених законом заходів для всебічного, повного і об`єктивного дослідження обставин справи, виявлення як тих обставин, що викривають, так і тих, що виправдують обвинуваченого.

Відповідно до ст. 64 КПК України в редакції 1960 року в редакції 1960 року, при розгляді кримінальної справи в суді, нарівні з іншими обставинами, підлягають доказуванню характер і розмір заподіяної шкоди.

Розглядаючи кримінальну справу, суд на порушення цих вимог закону при вирішенні питання щодо розміру заподіяної злочином шкоди потерпілій ОСОБА_10 суд у вироку зазначив, що її цивільний позов не доведений. Доказів щодо ваги викрадених бичків потерпіла ОСОБА_10 не надала, слідством такі докази не представлені, а підсудні ОСОБА_7 та ОСОБА_8 вагу викрадених бичків оспорюють.

Разом з тим, суд погодився з обвинуваченням органів досудового слідства та визнав доведеним факт викрадення засудженими ОСОБА_7 та ОСОБА_8 двох бичків, вартістю 8 000 грн. у потерпілої ОСОБА_10 , визнавши їх винними за ч. 2 ст. 185 КК України.

У зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи суд допустив протиріччя у мотивувальній та резолютивною частині вироку у зв`язку з чим є сумнів щодо правильності встановлення вартості викраденого майна потерпілої ОСОБА_10 і з цих підстав передбачених у п. 4 ч.1 ст. 369 КПК України в редакції 1960 року судове рішення підлягає скасуванню, а справа направленню на новий судовий розгляд.

Відповідно до ст. 370 КПК України в редакції 1960 року, істотними є такі порушення вимог КПК України в редакції 1960 року, які перешкодили чи могли перешкодити суду повно і всебічно розглянути справу і постановити законний, обґрунтований та справедливий вирок. В першу чергу до них відносяться порушення права підсудного на захист, порушення прав потерпілих та цивільних позивачів. Порушення вимог статей КПК України в редакції 1960 року які встановлюють надання підсудним права виступати в дебатах та з останнім словом.

Відповідно до матеріалів кримінальної справи, засуджений ОСОБА_7 страждає на аномалію розвитку особи у вигляді легкої розумової відсталості, що стверджується висновками судово-психіатричної експертизи (т. 2 а.с.235-236). При цьому суд, як вбачається з протоколу судового засідання, фактично розглянув справу без участі адвоката ОСОБА_24 , що допущений до участі у даній справі в якості захисника засудженого ОСОБА_7 . Захисник ОСОБА_24 брав участь у розгляді справи судом лише один раз 12 грудня 2014 року під час проведення судових дебатів.

Згідно п.3 ч.2 ст. 370 КПК України в редакції 1960 року, істотне порушення чинного законодавства, яке регламентує право на захист тягне скасування вироку, оскільки таке порушення перешкодило суду постановити законний та обґрунтований вирок.

Обґрунтованою є й заява засудженого ОСОБА_8 в апеляції про порушення вимог КПК України в редакції 1960 року при проведенні судових дебатів щодо засуджених ОСОБА_7 та ОСОБА_9 відповідно до вимог ст. 318-319 КПК України в редакції 1960 року, розглядаючи справу суд після закінчення промов учасників судових дебатів перед тим як вийти до нарадчої кімнати зобов`язаний надати підсудним останнє слово. Всупереч цим вимогам закону, суд не надав останнє слово засудженим ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , які приймали участь в судовому засіданні. Згідно п.13 ч.2 ст.370 КПК України в редакції 1960 року це є істотним порушенням вимог кримінально-процесуального закону і тягне скасування вироку.

Суд припустився й інших порушень кримінально-процесуального закону:

-не вирішив установленому законом порядку клопотання потерпілої ОСОБА_10 про відвід головуючого у справі,

-порушив порядок і фактично не розглядав позовів потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_12 , безпідставно залишивши позов ОСОБА_10 без розгляду,

-зазначив про покладення на засуджених ОСОБА_7 та ОСОБА_9 обов`язків не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої системи, повідомляти органи кримінально-виконавчої системи про зміну місця проживання, роботи або навчання, періодично з`являтися для реєстрації в органи кримінально-виконавчої системи у той час коли назва цих органів змінена на кримінально-виконавчу інспекцію, а з 11 вересня 2009 року внесено відповідні зміни у ст. 76 КК України.

-призначив засудженому ОСОБА_8 покарання з порушенням вимог кримінального закону. При призначенні покарання, суд не врахував, що ОСОБА_8 судимий Козівським районним судом 10 січня 2011 року до 2 років обмеження волі з застосуванням ст. 75 КК України, під час іспитового строку вчинив новий злочин і не застосував правила призначення покарання за сукупністю вироків за ст. 71 КК України,

-не роз`яснив засудженому ОСОБА_8 право заявити клопотання про застосування до нього Закону України Про амністію у 2014 році.

Виходячи з цього, колегія суддів прийшла до висновку, що посилання прокурора прокуратури Козівського району, потерпілої ОСОБА_10 та засуджених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 на порушення кримінально-процесуального та кримінального закону при розгляді справи є обґрунтованим і за таких обставин постановлене у справі судове рішення підлягає скасуванню.

Враховуючи, що судове рішення скасовується в повному об`ємі із-за порушень норм кримінально-процесуального та кримінального закону то інші доводи, викладені в апеляціях прокурора прокуратури Козівського району, потерпілої ОСОБА_10 та засуджених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 слід перевірити суду при новому розгляді справи по суті.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 365, 366, 367,372, 378 КПК України в редакції 1960 року, п. 11 Перехідних положень КПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :
Апеляції прокурора прокуратури Козівського району, потерпілої ОСОБА_10 засуджених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Козівського районного суду від 15 грудня 2014 року щодо ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 скасувати, а справу направити на новий судовий розгляд в той же суд в іншому складі суду.

Запобіжний захід обвинуваченим ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 підписку про невиїзд залишити без змін.

С у д д і:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4 .

З оригіналом згідно:
Суддя апеляційного суду Тернопільської області ОСОБА_2