Єдиний унікальний № 500/4322/14-к
Провадження № 1-кп/500/272/15
ІЗМАЇЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________________________________________
ВИРОК

Іменем України
25 травня 2015 року м. Ізмаїл

Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області
у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_3 ,
захисник ОСОБА_4 ,

обвинувачений ОСОБА_5 ,
потерпілі: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
ОСОБА_8 ,
законний представник

неповнолітнього потерпілого ОСОБА_9 ,
розглянувши в місті Ізмаїлі Одеської області у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, відомості про яке внесені до ЄРДР за № 0001542, за обвинуваченням

ОСОБА_5 , що народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ізмаїл Одеської області, громадянина України, із середньою освітою, працюючого за наймом, не одруженого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

раніше судимого:

23.01.2014 р. Ізмаїльським міськрайонним судом Одеської області за ч. 1 ст.185 КК України до 1 року позбавлення волі, в силу ст. 75 КК України з випробуванням строком на 1 рік,

у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України,

встановив:
1. На початку травня 2014 року, приблизно о 03:00 годині, більш точні дату та час встановити не надалось можливим, ОСОБА_5 умисно, діючи повторно, з корисливих мотивів, з метою заволодіння чужим майном, через огорожу проник на огороджену територію домоволодіння АДРЕСА_1 , звідки таємно викрав: 30 арматур довжиною 1 метр діаметром 14 см. вартістю 12 грн. за 1 метр на загальну суму 360 грн., а також 4 металеві труби довжиною 2 метри діаметром 100 мм. вартістю 73,90 грн. за 1 метр на загальну суму 591,20 грн., що належать ОСОБА_7 , чим заподіяв матеріальну шкоду останньому на загальну суму 951,20 грн., після чого з викраденим майном з місця злочину зник, розпорядившись ним на власний розсуд.

2. Крім того, 23 травня 2014 року, приблизно о 16:00 годині, ОСОБА_5 , з метою відкритого викрадення чужого майна, умисно, діючи повторно, знаходячись у квартирі АДРЕСА_2 , в якій знаходився його малолітній племінник ОСОБА_10 , почав забирати ноутбук, який належить ОСОБА_6 , на що ОСОБА_10 почав плакати та просив щоб той не забирав ноутбук. Тоді ОСОБА_11 сказав ОСОБА_10 , щоб той дав йому мобільний телефон марки «Porshe» із зарядним пристроєм вартістю 250 грн. та МР-3-плеєр марки «Assistant» з USB кабелем вартістю 210 грн., після чого він піде. Малолітній ОСОБА_10 , злякавшись, передав йому вказані речі, після чого ОСОБА_11 , відкрито викравши вказане майно, з місця вчинення злочину зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, чим завдав матеріальні збитки потерпілій ОСОБА_6 на загальну суму 460 грн.

3. Крім того, 30 травня 2014 року, приблизно о 16:30 годині, ОСОБА_5 , з метою відкритого викрадення чужого майна, умисно, діючи повторно, знаходячись у дворі багатоповерхового будинку АДРЕСА_3 разом з ОСОБА_8 , попросив у останнього його мобільний телефон марки «iPhone 5S» вартістю 5 960 грн., під приводом зателефонувати та почав відходити в бік гаражів. ОСОБА_8 , зрозумівши що ОСОБА_12 намагається заволодіти належним йому майном, почав за ним бігти та кричати щоб той повернув його мобільний телефон, однак останній, розуміючи що його дії помічені, з метою вчинення злочину зник, розпорядившись майном на власний розсуд.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 повністю визнав себе винним в обсязі пред`явленого йому обвинувачення. В ході судового розгляду він детально розповів про обставини вчинених ним злочинів та не піддавав сумніву обставини, викладені в обвинувальному акті, зокрема, перелік та вартість викраденого ним майна. Так, обвинувачений ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснив, що він знаючи, що знаходиться на випробувальному терміні, розумів про наслідки вчинення ним злочинів, але він не може пояснити свої дії та вчинив злочини, за якими йому висунуте обвинувачення за обставин, викладених в обвинувальному акті, а саме в травні 2014 р. через огорожу він проник до домоволодіння сусіда, звідки викрав металеві предмети, які здав на металобрухт наступного дня. Потерпілому ОСОБА_7 за домовленістю з ним він сплатив 300 грн. за викрадене майно як за металобрухт. 23.05.2014 р. він прийшов додому до племінника, у якого хотів забрати ноутбук, але останній не віддавав його йому, та він без згоди останнього чи його матері забрав мобільний телефон та МР3-плеєр. Потім віддав гроші за плеєр, оскільки загубив його, та повернув телефон. 30.05.2014 р. він забрав мобільний телефон iPhone у неповнолітнього ОСОБА_8 та почав уходити з ним, а потерпілий кричав йому, просив повернути телефон, але він пішов з ним та телефон не віддав в той день. Повернув телефон наступного дня після того, як потерпілий звернувся до міліції. Він усім потерпілим відшкодував шкоду після того, як вони звернулися до міліції.

Потерпілі ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , неповнолітній потерпілий ОСОБА_8 та його законний представник ОСОБА_9 у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце проведення судового розгляду повідомлялися належним чином, що підтверджується повідомленнями про вручення судових повісток про виклик до суду через SMS-повідомлення. Відповідно до обвинувального акту матеріальна шкода потерпілій ОСОБА_6 відшкодована частково, потерпілому ОСОБА_7 не відшкодована, а потерпілому ОСОБА_8 відшкодована. Цивільні позови від потерпілих до суду не надходили. До суду надійшли заяви від потерпілої ОСОБА_6 , неповнолітнього потерпілого ОСОБА_8 та від його законного представника ОСОБА_9 , якими вони просили суд здійснити судовий розгляд у їх відсутності, також вони зазначили, що претензій до обвинуваченого не мають. Крім того, потерпілий ОСОБА_7 звернувся до суду із заявою під час попереднього провадження, в якій він зазначив, що йому відшкодована матеріальна шкода в сумі 300 грн., претензій до обвинуваченого ОСОБА_13 не має.

Суд, заслухавши думки учасників судового провадження про можливість за відсутності потерпілих з`ясувати всі обставини судового розгляду, відповідно до ст. 325 КПК України прийшов до висновку про проведення судового розгляду без їх участі.

Приймаючи до уваги повне визнання обвинуваченим ОСОБА_5 своєї вини в обсязі пред`явленого йому обвинувачення, а також те, що він не піддавав сумніву обставини, викладені в обвинувальному акті, правильно розуміє зміст цих обставин, у суду не виникає сумнівів у добровільності позиції обвинуваченого, у суду також не виникає сумнівів у добровільності позиції інших учасників судового провадження. У зв`язку з цим згідно ч. 3 ст. 349 КПК України суд, за згодою учасників судового провадження, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин кримінального провадження, які ніким не оспорюються, та визнав можливим обмежити обсяг досліджуваних доказів допитом обвинуваченого ОСОБА_5 , а також дослідженням документів, що стосуються особи обвинуваченого та що стосуються заходів забезпечення кримінального провадження. При цьому судом роз`яснено учасникам судового провадження, що вони будуть позбавлені права оспорювати ці обставини в апеляційному порядку.

Таким чином, суд вважає доведеною винуватість ОСОБА_5 у вчиненні ним злочинів, та кваліфікує його дії за ч. 3 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, поєднане з проникненням у сховище; та за ч. 2 ст 186 КК України як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене повторно.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , суд у відповідності до ст.65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обвинувачений ОСОБА_5 вчинив тяжкі злочини.

ОСОБА_5 за місцем проживання дільничним інспектором міліції характеризується посередньо, як особа, що веде таємний спосіб життя, схильний до брехні, до вживання наркотичних засобів, підтримує відносини з раніше судимими особами або з особами, що ведуть антигромадський спосіб життя.

До обставин, які відповідно до ст. 66 КК України, пом`якшують покарання ОСОБА_5 , суд відносить щире каяття та активне сприяння розкриттю злочинів. До обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого, суд також враховує добровільне відшкодування завданої шкоди.

До обставин, які відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання ОСОБА_5 , суд відносить вчинення злочину відносно неповнолітнього ОСОБА_8 .

Також суд враховує вимоги ч. 2 ст. 416 КПК України, відповідно до яких при новому розгляді в суді першої інстанції допускається застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушення та посилення покарання тільки за умови, якщо вирок було скасовано за апеляційною скаргою прокурора або потерпілого чи його представника у зв`язку з необхідністю застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушення або посилення покарання.

З урахуванням вказаних обставин, особи обвинуваченого, того, що завдані збитки відшкодовані, а також позиції потерпілих та законного представника неповнолітнього потерпілого ОСОБА_9 , відповідно до заяв яких вони претензій матеріального та морального характеру до обвинуваченого не мають, просили суд суворо його не карати, враховуючи що злочини були вчинені ним через короткий проміжок часу (через чотири місяці) після ухвалення вироку Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 23.01.2014 р., в період встановленого йому іспитового строку, суд у відповідності до вимог закону України про кримінальну відповідальність та передбачених цим законом санкцій вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_5 та запобігання нових злочинів можливе лише в умовах ізоляції від суспільства, у зв`язку з чим йому необхідно призначити покарання у виді позбавлення волі, але в нижніх межах санкцій частин статей, за якими його дії кваліфіковані.

При цьому суд вважає, що за наявності тих обставин, що один із злочинів було вчинено обвинуваченим відносно неповнолітнього, що є обставиною, яка обтяжує покарання, а інший у присутності малолітнього очевидця ОСОБА_10 , а також з урахуванням особи обвинуваченого (посередньої характеристики) не можна дійти висновку про наявність обставин, які істотно знижують ступень тяжкості вчинених обвинуваченим злочинів за ч. 2 ст. 186 КК, а тому не вбачає підстав для застосування ст.69 КК України та для призначення покарання нижче від найнижчої межі, встановленої санкцією ч. 2 ст. 186 КК України, про що просила сторона захисту. Таких підстав суд не вбачає і за ч. 3 ст. 185 КК України.

Вказані обставини провадження дають підстави суду визначити обвинуваченому ОСОБА_5 покарання в силу ст. 70 КК України за сукупністю злочинів із застосуванням принципу поглинення менш суворого покарання більш суворим.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_5 суд також враховує те, що він вчинив злочини в період встановленого йому іспитового строку вироком Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 23 січня 2014 року, яким він засуджений за ч. 1 ст. 185 КК України до одного року позбавлення волі та в силу ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням строком на один рік.

Суд також враховує, що призначене ОСОБА_5 покарання по вказаному вироку у виді одного року позбавлення волі не відбуте ним повністю.

У зв`язку із зазначеним вчинення обвинуваченим ОСОБА_5 злочину в період встановленого йому іспитового строку слід розцінювати як порушення ним умов застосування ст. 75 КК України про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Тому суд приходить до висновку про те, що в силу ч. 3 ст. 78 КК України обвинуваченому ОСОБА_5 слід призначити покарання за правилами, передбаченими ст.71 КК України, а саме за сукупністю вироків.

Вказані висновки суду повністю збігаються з роз`ясненнями Пленуму Верховного Суду України, викладеними в абз. 4 п. 10 його постанови від 24.10.2003 р. № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» в редакції від 06.11.2009 р., відповідно до яких, виходячи з положень ч. 2 ст. 75 КК (в редакції 2001 р.), а також зі змісту частини 3 статті 78 КК, у разі вчинення особою під час іспитового строку нового злочину суди мають розцінювати це як порушення умов застосування статті 75 КК про звільнення від відбування покарання з випробуванням і призначати покарання за сукупністю вироків на підставі статті 71 КК. У таких випадках повторне звільнення від відбування покарання з випробуванням є неприпустимим.

Таким чином, в силу ст. 71, ч. 3 ст. 75, ч. 3 ст. 78 КК України, а також з урахуванням вимог ч. 2 ст. 416 КПК України обвинуваченому ОСОБА_5 із невідбутого ним покарання у виді одного року позбавлення волі, призначеного йому за попереднім вироком, слід частково приєднати до покарання, призначеного за цим вироком, один місяць позбавлення волі.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 був затриманий 31.05.2014 р. та досі перебуває під вартою, у зв`язку з тим, що ухвалою слідчого судді від 03.06.2014 р. відносно нього був застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 29.07.2014 р., строк дії якого продовжувався ухвалами Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області у встановленому порядку під час попереднього судового розгляду до 29.12.2014 р., а 25.12.2014 р. судом був постановлений вирок, згідно якому ОСОБА_5 було призначено покарання у виді позбавлення волі строком на чотири роки та один місяць. Після чого строк тримання під вартою ОСОБА_5 продовжувався ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 11.03.2015 р., а також ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 08.05.2015 р. та спливає 05 липня 2015 року.

З метою виконання вироку та запобіганню спробам обвинуваченого ухилитися від суду та продовжити злочинну діяльність, суд вважає за необхідне продовжити строк дії запобіжного заходу відносно ОСОБА_5 у вигляді тримання під вартою до набрання вироком законної сили, у зв`язку з чим строк покарання ОСОБА_5 слід обчислювати з моменту його фактичного затримання, тобто з 31 травня 2014 року, зарахувавши таким чином, в силу вимог ч. 5 ст. 72 КК України, в строк його покарання строк попереднього ув`язнення.

Керуючись ст. ст. 369 371, 373 375, ч. 2 ст. 416 КПК України, суд

ухвалив:
ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України, та призначити йому покарання:

за ч. 3 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на три роки;

за ч. 2 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі строком на чотири роки.

На підставі ст. 70 КК України ОСОБА_5 за сукупністю злочинів визначити покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді позбавлення волі строком на чотири роки.

В силу ст. 71 КК України ОСОБА_5 з повністю невідбутого ним покарання у виді одного року позбавлення волі за вироком Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 23 січня 2014 року частково приєднати до покарання, призначеного за цим вироком, один місяць позбавлення волі, та остаточно ОСОБА_5 до відбування визначити покарання у виді позбавлення волі строком на чотири роки та один місяць.

До набрання вироком законної сили строк дії запобіжного заходу ОСОБА_5 у вигляді тримання під вартою продовжити.

Строк покарання ОСОБА_5 у виді позбавлення волі обчислювати з моменту його фактичного затримання, тобто з 31 травня 2014 року, зарахувавши йому таким чином в строк покарання строк попереднього ув`язнення.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Апеляційного суду Одеської області через Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а обвинуваченим ОСОБА_5 , що тримається під вартою, з моменту вручення йому копії вироку.

Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, у разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не буде скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення Апеляційним судом Одеської області.

Учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді, обвинуваченому та прокурору вручити копію вироку негайно після його проголошення, а учасникам, які не були присутніми в судовому засіданні, надіслати її не пізніше наступного дня.

СУДДЯ

Ізмаїльського міськрайонного суду ОСОБА_1