Ухвала

іменем україни

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_2,

суддів ОСОБА_3, ОСОБА_4,

за участю прокурора ОСОБА_5

розглянула в судовому засіданні в м. Києві 18 листопада 2014 року кримінальну справу за касаційною скаргою прокурора, який брав участь у розгляді справи в суді апеляційної інстанції, на вирок Апеляційного суду Дніпропетровської області від 31 липня 2014 року.

Вироком Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 19 березня 2012 року

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, такого, що не має судимості в силу ст. 89 КК України, засуджено

· за ч. 3 ст. 212 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 255 000 грн. з позбавленням права обіймати посади, пов'язані із виконанням адміністративно-господарських та організаційно-розпорядчих функцій на підприємствах, установах, організаціях усіх форм власності строком на 3 роки;

· за ч. 2 ст. 366 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки з позбавленням права обіймати посади, пов'язані із виконанням адміністративно-господарських та організаційно-розпорядчих функцій на підприємствах, установах, організаціях усіх форм власності строком на 2 роки.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю вчинених злочинів остаточно ОСОБА_1 призначено покарання у виді штрафу в розмірі 255 000 грн. та позбавлення волі строком на 3 роки з позбавленням права обіймати посади, пов'язані із виконанням адміністративно-господарських та організаційно-розпорядчих функцій на підприємствах, установах, організаціях усіх форм власності строком на 3 роки.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_1 звільнено від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки та на нього покладено обов'язки згідно пунктів 2,3 ст. 76 КК України.

За вироком суду ОСОБА_1 визнано винним та засуджено за те, що він, будучи директором ТОВ «Регіонпромсервіс» та наділений адміністративно - господарськими і організаційно - розпорядчими функціями, тобто являючись службовою особою, відповідальною за організацію та ведення бухгалтерського обліку і звітності, а також за нарахування та сплату податків, зборів та інших обов'язкових платежів, при здійсненні фінансово-господарської діяльності підприємства в період часу з 23 вересня 2009 року до 20 травня 2010 року, всупереч вимог п. 4.1 ст. 4, п. 11.3.1 ст. 11 ЗУ «Про податок на прибуток підприємства» від 28 грудня 1994 року, з метою ухилення від сплати податку на прибуток підприємства за 2009 рік та перший квартал 2010 року та зниження об'єкту оподаткування, вніс неправдиві відомості до податкових декларацій щодо розміру валових прибутків підприємства за 2009 рік та перший квартал 2010 року. Надавши до Державної податкової інспекції у Кіровському районі м. Дніпропетровська зазначені податкові декларації умисно ухилився від сплати податку на прибуток підприємства на суму 3 660 824 грн., що призвело до фактичного ненадходження до державного бюджету вказаної суми, що є особливо великим розміром і в результаті чого настали тяжкі наслідки.

Вироком Апеляційного суду Дніпропетровської області від 31 липня 2014 року вирок районного суду щодо ОСОБА_1 в частині кваліфікації дій за ч. 2 ст. 366 КК України та в частині покарання призначеного за ч. 3 ст. 212 КК України скасовано.

Ухвалено визнати винним ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 366 КК України і призначено покарання у виді штрафу в розмірі 850 грн.

За ч. 3 ст. 212 КК України ОСОБА_1 призначено покарання у виді штрафу в розмірі 255 000 грн. з позбавленням права обіймати посади, пов'язані із виконанням адміністративно-господарських та організаційно-розпорядчих функцій на підприємствах, установах, організаціях усіх форм власності строком на 3 роки з конфіскацією майна.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно ОСОБА_1 призначено покарання у виді штрафу в розмірі 255 000 грн. з позбавленням права обіймати посади, пов'язані із виконанням адміністративно-господарських та організаційно-розпорядчих функцій на підприємствах, установах, організаціях усіх форм власності строком на 3 роки з конфіскацію майна.

В решті вирок суду залишити без зміни.

В касаційній скарзі прокурор просить вирок апеляційного суду скасувати і справу направити на новий апеляційний розгляд, посилаючись на: істотні порушення апеляційним судом вимог статтям 332-335, 378, 399 КПК України (1960 року); недотримання апеляційним судом вказівок касаційного суду з приводу м'якості призначеного покарання; незастосування вимог ч.1 ст. 49 КК України до покарання за ч. 1 ст. 366 КК України у зв'язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, а відтак є зайвим і принцип складання покарань; залишення апеляційним судом поза увагою доводів апеляції прокурора з приводу неправильного застосування судом першої інстанції ст. 75 КК України.

Заслухавши доповідача, думку прокурора на часткову підтримку касаційної скарги прокурора, оскільки апеляційний суд належним чином не розглянув питання застосування ст. 49 КК України до вчиненого ОСОБА_1 злочину за ч. 1 ст. 366 КК України, а у іншій частині вимоги касаційної скарги не підтримав, перевіривши матеріали справи та доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що вона підлягає частковому задоволенню.

Перевіркою матеріалів справи встановлено, що дії ОСОБА_1 у вчиненні злочину за ч. 3 ст. 212 КК України, що полягає в умисному ухиленні від сплати податку в особливо великому розмірі, кваліфіковані правильно та ніким не оскаржуються. Постановляючи новий вирок, апеляційний суд, у відповідності до кримінального закону дії ОСОБА_1 у вчиненні службового підроблення за ч. 1 ст. 366 КК України кваліфікував правильно, і таке рішення апеляційного суду ніким не оспорюється.

Відповідно до ст. 400-1 КПК України, суд касаційної інстанції, встановивши обставини, передбачені статтями, в тому числі і 11-1 КПК України, скасовує обвинувальний вирок чи постанову і закриває справу.

Як убачається із матеріалів справи, і про що вказував у своїй касаційній сказі прокурор, вчинений ОСОБА_1 злочин за ч. 1 ст. 366 КК України відповідно до ст. 12 КК України віднесено до категорії злочинів невеликої тяжкості, а з моменту його вчинення у 2009 - 2010 роках на момент розгляду справи апеляційним судом минуло більше трьох років, а тому строки давності притягнення ОСОБА_1 до кримінальної відповідальності за цей злочин закінчились.

Тому вирок апеляційного суду щодо ОСОБА_1 в частині засудження його за ч. 1 ст. 366 КК України підлягає скасуванню із закриттям справи.

Виходячи із наведеного виключенню підлягає і посилання суду на застосування ст. 70 КК України при визначенні остаточного покарання за сукупністю злочинів.

Щодо доводів прокурора про необґрунтованість призначення ОСОБА_1 покарання за ч. 3 ст. 212 КК України у виді штрафу в мінімальному розмірі, передбаченому санкцією даної статті, то вони також безпідставні.

Апеляційний суд, призначивши ОСОБА_1 покарання в межах санкції ч. 3 ст. 212 КК України, навів у вироку докладні мотиви прийнятого рішення, врахував всі обставини, які мають значення при визначенні виду та розміру покарання, а також дані про особу засудженого, який вину визнав повністю та щиро розкаявся, та призначив йому покарання, яке відповідає вимогам ст. 65 КК України.

Істотних порушень вимог кримінально-процесуального закону у справі не встановлено.

На підставі наведеного, керуючись статями 394-396 КПК України 1960 року, п. 11, 15 розділу Х1 «Перехідні положення» Кримінального процесуального кодексу України 2012 року, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу прокурора задовольнити частково.

Вирок Апеляційного суду Дніпропетровської області від 31 липня 2014 року щодо ОСОБА_1 в частині його засудження за ч. 1 ст. 366 КК України скасувати і справу у цій частині закрити на підставі ст. 11-1 КПК України , ст. 49 КК України.

Виключити із вироку посилання на застосування ст. 70 КК України при визначені остаточного покарання за сукупністю злочинів.

У іншій частині вирок апеляційного суду залишити без зміни.

Судді:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4