Справа № 127/399/15-к
Провадження №11-кп/772/357/2015
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 квітня 2015 рокум. Вінниця

Апеляційний суд Вінницької області в складі:

Головуючого-судді: ОСОБА_2

Суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю прокурора: ОСОБА_5

засудженого ОСОБА_6

адвоката ОСОБА_7

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці 21 квітня 2015 року матеріали судової справи за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 24 лютого 2015 року, якою, -

ОСОБА_6 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

відмовлено в задоволенні його заяви про звільнення від відбування покарання в зв`язку з закінченням строку давності виконання покарання та у зв`язку з перевищенням строку тримання особи під вартою, -

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів судової справи, до Вінницького міського суду Вінницької області надійшла заява засудженого ОСОБА_6 про звільнення від відбування покарання в зв`язку із закінченням строку давності виконання покарання та у зв`язку з перевищенням строку тримання особи під вартою, яка мотивована тим, що його позбавлено права на волю без достатніх для того підстав, з порушенням порядку, встановленого законом і з перевищенням граничного строку утримання його під вартою. З часу набрання законної сили ухвали Волинського обласного суду від 24.05.2000 року відносно ОСОБА_6 минуло більше десяти років, тобто закінчився строк давності виконання обвинувального вироку, встановлений ст. 49 КК України. Заявник не ухилявся від відбування призначеного покарання за обвинувальним вироком, не вчиняв нового злочину, тому відсутні підстави для переривання строку давності. В зв`язку з зазначеним заявник просить звільнити його від відбування покарання з закінченням строку давності виконання обвинувального вироку та з перевищенням граничного строку тримання під вартою.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні заяви засудженого ОСОБА_6 , посилався на те, що при розгляді судом даної заяви засудженого порушень ст. 206 КПК України не встановлено.

В своїй апеляції засуджений ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та звільнити його від відбування покарання, посилаючись на те, що ухвала суду є спотворенням об`єктивної дійсності.

Заслухавши доповідача, засудженого ОСОБА_6 , який підтримав вимоги своєї апеляційної скарги в повному обсязі; прокурора, який заперечував проти апеляції та просив залишити її без задоволення, а ухвалу суду І інстанції без змін, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляції, судова колегія не знаходить підстав для її задоволення.

Відмовляючи в задоволенні заяви засудженого ОСОБА_6 , суд першої інстанції вірно посилався на те, що відповідно особовій справі ОСОБА_6 вбачається, що він засуджений вироком Волинського обласного суду 23.02.1998 року за ст. 69, ч.3 ст. 142, п.п. «а», «г», «і» ст. 93, ч. 1 ст. 222 КК України (1960) до покарання у виді смертної кари - розстрілу з конфіскацією всього майна.

Ухвалою Верховного Суду України від 31.03.1998 року вказаний вирок Волинського обласного суду залишено без змін.

Згідно листа Верховного Суду України від 07.10.1998 року №5-310к98, на адресу Волинського обласного суду повернуто кримінальну справу відносно ОСОБА_6 та ОСОБА_8 , які засуджені до смертної кари - розстрілу, з зазначенням про те, що «вказівка про звернення вироку до виконання відносно ОСОБА_6 та ОСОБА_8 буде направлена на Вашу адресу після вирішення Президентом України питання щодо них».

Судом І інстанції також вірно встановлено та зазначено в ухвалі, що розпорядження про виконання вказаного вироку дійсно не надходило, оскільки в особовій справі засудженого розпорядження (вказівки) не має, а призначене вироком покарання - смертна кара, не виконане.

Підставою для невиконання вказаного вироку в частині призначеного покарання стала ухвала Волинського обласного суду від 24.05.2000 року, якою ОСОБА_6 замінено призначене покарання за вироком Волинського обласного суду від 23.02.1998 року за ст. 69, ч.3 ст. 142, п.п. «а», «г», «і» ст. 93, ч. 1 ст. 222 КК України у вигляді смертної кари - розстрілу на довічне позбавлення волі в тюрмі суворого режиму.

Вказане рішення суду зумовлено змінами в законодавстві, згідно з якими виняткова міра покарання - смертна кара, скасована (Закон України від 22.02.2000 року «Про внесення змін до Кримінального, Кримінально-процесуального та Виправно-трудового Кодексів України».

Питання щодо законності заміни покарання у виді смертної кари на довічне позбавлення волі було предметом судового перегляду та визнано таким, що відповідає вимогам Закону, що вбачається з судових рішень, що містяться в особовій справі засудженого, а саме постанови Староміського районного суду м. Вінниці від 26.08.2011, ухвали Апеляційного суду Вінницької області від 10.11.11 року.

Відповідно до ст. 152 КВК України, підставами звільнення від відбування покарання є: відбуття строку покарання, призначеного вироком суду; закон України про амністію; акт про помилування; скасування вироку суду і закриття кримінальної справи; закінчення строків давності виконання обвинувального вироку; умовно-дострокове звільнення від відбування покарання; хвороба; інші підстави, передбачені законом.

Тому висновок суду про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_6 є мотивовано-обґрунтованим, в зв`язку з чим, підстав для скасування ухвали не вбачається.

Керуючись ст.ст. 365, 366 КПК України (ред. 1960 р.), Апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляцію засудженого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 24 лютого 2015 року про відмову в задоволенні заяви засудженого ОСОБА_6 про звільнення від відбування покарання в зв`язку з закінченням строку давності виконання покарання та у зв`язку з перевищенням строку тримання особи під вартою залишити без змін.

На ухвалу може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 3 місяців з моменту її оголошення.

Судді:

З оригіналом згідно: