Номер провадження: 11-кп/785/808/14
Номер справи місцевого суду: 500/2653/13-к
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17.12.2014 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Одеської області у складі:

головуючого: судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю секретарів: ОСОБА_5 та ОСОБА_6 ,

прокурора: ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та старшого прокурора прокуратури Ізмаїльського району Одеської області ОСОБА_10 у кримінальному проваджені №0000711 від 29.12.2012 року на вирок Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 05.06.2014 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Ізмаїл Одеської області, циган, громадянин України, з неповною середньою освітою, неодружений, зареєстрований у АДРЕСА_1 , який фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимий:

- 04.03.2003 року Ізмаїльським міським судом Одеської області за ч.2 ст.186 КК України до 4 років позбавлення волі, з застосуванням ст.75 КК України з випробуванням та іспитовим строком на 2 роки;

- 21.02.2005 року Ізмаїльським міськрайонним судом Одеської області за ч.3 ст.185 КК України, на підставі ст.71 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі;

- 02.06.2011 року Арцизським районним судом Одеської області за ч.3 ст.185 та ч.1 ст.187 КК України, на підставі ст.71 КК України до 5 років 6 місяців позбавлення волі. Звільненого 01.08.2011 року з місць позбавлення волі за відбуттям строку покарання.

засуджений

- за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі, строком на два роки;

- за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі, строком на чотири роки;

На підставі ст. 70 КК України шляхом часткового складання призначених покарань, остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі, строком на чотири роки шість місяців.

Стягнуто з обвинуваченого на користь потерпілих ОСОБА_11 - 4290 грн.; ОСОБА_12 -14119 грн.;

Стягнуто з обвинуваченого судові витрати по справі: на користь держави 1760,40 грн. за проведення судових дактилоскопічних експертиз.

У пред`явленному обвинувачені, у вчинені злочинів, передбачених ч.3 ст.185 КК України, а саме по епізодам таємного викрадення майна, що належить потерпілим ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 обвинуваченого виправдано в зв`язку з недоведеності його винуватості у їх вчинені.

Цивільні позови ОСОБА_14 у розмірі 18119 грн.; ОСОБА_13 у розмірі 30215 грн.; ОСОБА_16 в розмірі 2600 грн. залишено без задоволення.

встановила
Зазначеним вироком суду ОСОБА_8 засуджений за скоєння злочинів при наступних обставинах:

03.10.2012 року, близько 1 години ОСОБА_8 , за попередньою змовою з ОСОБА_17 , який засуджений за вчинення даного злочину 25.02.2013 року вироком Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області та який набрав законної сили, з приміщення сараю домоволодіння ОСОБА_18 , розташованого по АДРЕСА_3 , скоїли крадіжку 4 кіз, вартістю 1000 грн. кожна, двох козенят вартістю 500 грн. кожен, гуся вартістю 120 грн. та курки вартістю 70 грн, спричинивши потерпілій при цьому збитки на загальну суму 5190 грн.

Крім того, 10.10.2012 року, близько 13 години, ОСОБА_8 , за попередньою змовою з ОСОБА_17 , який засуджений за вчинення даного злочину 25.02.2013 року вироком Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області та який набрав законної сили, з поля, розташованого поблизу с. Ларжанка Ізмаїльського району Одеської області, скоїли крадіжку двох кіз вартістю 800 грн. кожна які належали ОСОБА_16 , чим спричинили потерпілому матеріальні збитки у сумі 1600 грн., а також козу вартістю 750 грн. та козеня вартістю 500 грн., які належали ОСОБА_19 , чим спричинили потерпілому матеріальну шкоду на суму 1250 грн.

Крім того, в ніч на 21.08.2013 року, шляхом пошкодження вікна, ОСОБА_8 проник до приміщення будинку АДРЕСА_4 , звідки таємно викрав належне ОСОБА_12 майно, а саме: телевізор "Мерідіан" вартістю 2799 грн., ноутбук "Асус" з бездротовою мишкою вартістю 2000 грн., персональний комп`ютер, до якого входило: монітор марки "Самсунг", системний блок, дві колонки та відеокамера, загальною вартістю 4600 грн., жорсткий диск об`ємом 1 терабайт вартістю 500 грн., валізу вартістю 600 грн., в якій знаходилися: кросівки вартістю 350 грн., спортивні штани вартістю 250 грн., шльопанці вартістю 80 грн., куртка шкіряна вартістю 800 грн., спортивну куртку вартістю 450 грн., футболку вартістю 300 грн., 4 светра загальною вартістю 550 грн., 4 пари трусів вартістю 40 грн. кожна на суму 160 грн., шорти вартістю 80 грн., два блоки цигарок "Монте Карло" вартістю 110 грн. за один блок на суму 220 грн., лосьйон після гоління вартістю 160 грн., спортивну кофту вартістю 220 грн., спричинивши при цьому потерпілій ОСОБА_12 матеріальні збитки на загальну суму 14119 грн.

У пред`явленому органом досудового розслідування обвинувачені, у вчинені злочинів, передбачених ч.3 ст.185 КК України, а саме по епізодам таємного викрадення майна, що належить потерпілим ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 обвинуваченого виправдано в зв`язку з недоведеності його винуватості у їх вчинені.

На вирок суду були подані апеляційні скарги у яких:
- обвинувачений ОСОБА_8 , послався на незаконність та необґрунтованість прийнятого судом рішення, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та не підтвердження його винуватості у вчинені таємного викрадення майна потерпілої ОСОБА_12 , а також безпідставне стягнення з нього судових витрат.

Крім того обвинувачений послався на порушення судом вимог закону в частині розгляду заявленого ОСОБА_11 цивільного позову, вважаючи, що суд повинен був солідарно стягнути спричинені збитки як з нього, так і з ОСОБА_17 , з яким ним була вчинена крадіжка у ОСОБА_11 .

Також вважає, що при призначенні покарання не були у повній мірі врахована ступінь тяжкості вчинених злочинів, його каяття, часткове відшкодування шкоди, наявність на його утриманні 4 дітей, які дають підстави для призначення йому покарання з застосуванням ст.75 КК України.

Просить скасувати вирок, постановити новий вирок, яким його по епізоду обвинувачення крадіжки майна ОСОБА_12 виправдати та призначити йому покарання, не пов`язане з позбавленням волі.

- прокурор, не погоджуючись з вироком суду в частині виправдання обвинуваченого по епізодам крадіжок майна, що належить потерпілим ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , послався на наявність відносно ОСОБА_17 вироку Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 25.02.2013 року, який набрав законної сиди, як на підтвердження винуватості ОСОБА_8 у скоєні зазначених злочинів. Крім того прокурор зазначив в апеляції про неможливість допиту ОСОБА_17 у судовому засіданні в зв`язку зі зміною місця проживання, а також послався на безпідставне посилання суду на зазначену обставину як на підставу виправдання обвинуваченого у скоєні вказаних епізодів крадіжок.

Просить вирок суду в частині виправдання ОСОБА_8 по епізодам таємного викрадення майна потерпілих ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 - скасувати, постановити новий обвинувальний вирок у цій частині.

Заслухавши суддю - доповідача; прокурора, яка підтримала апеляцію старшого прокурора прокуратури Ізмаїльського району Одеської області ОСОБА_10 та заперечувала проти апеляції обвинуваченого; захисника обвинуваченого, який підтримав апеляцію обвинуваченого та просив вирок суду в частині призначеного покарання змінити та призначити його підзахисному покарання з застосуванням вимог ст.75 КК України; обвинуваченого, який підтримав свою апеляцію та заперечував проти апеляції прокурора, а у судових дебатах та останньому слові прохавшого призначити йому покарання без ізоляції його від суспільства; допитавши свідка ОСОБА_17 ; вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає, а апеляційна скарга обвинуваченого підлягає частковому задоволенню, вирок суду в частині призначеного покарання - зміні, виходячи з наступного:

В порядку зі ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

У судовому засіданні суду апеляційної інстанції обвинувачений ОСОБА_8 повністю визнав себе винуватим у вчинені злочинів, за скоєння яких він був засуджений оскарженим вироком суду, від доводів апеляційної скарги в частині заперечення факту вчинення ним крадіжки майна потерпілої ОСОБА_12 відмовився, при цьому повністю визнав себе винним у вчинені крадіжки чужого майна потерпілої ОСОБА_12 та підтвердив встановлені вироком суду фактичні обставини скоєного ним кримінального правопорушення.

Так, обвинувачений ОСОБА_8 пояснив, що 21.08.2013 року близько 22 години, маючи намір на скоєння крадіжки чужого майна, через відкриту половинку вікна домоволодіння АДРЕСА_4 , де раніше мешкала його знайома на ім`я ОСОБА_20 , він проник до приміщення, звідки викрав телевізор, ноутбук, комп`ютер з монітором та колонками, відеокамеру, шкіряну куртку, валізу з різними носильними речами, декілька блоків цигарок та інше майно. Після скоєння крадіжки, заволодівши викраденим, він його в подальшому реалізував на ринку незнайомим йому особам. З вказаною потерпілою вартістю викраденого погодився, частково відшкодував їй спричинені збитки та має в подальшому намір відшкодувати їх повністю.

З урахуванням тієї обставини, що обвинувачений повністю визнав себе винним у вчинені кримінальних правопорушень, за скоєння яких він засуджений оскарженим вироком, приймаючи до уваги ту обставину, що його винуватість також доведена дослідженими судом по справі доказами, аналіз яких даний у вироку, апеляційний суд вважає його винуватість у вчинені кримінальних правопорушень, за скоєння яких він засуджений оскаржуваним вироком повністю доведеною, а його дії правильно кваліфіковані судом за ч.2 ст.185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб та за ч.3 ст.185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднане з проникненням у житло та інше приміщення.

Таким чином, апеляційний суд прийшов до висновку, що розглядаючи справу у межах пред`явленого обвинувачення, суд першої інстанції прийняв до уваги надані стороною обвинувачення докази, у вироку надав об`єктивну оцінку фактичним обставинам справи та правильно визнав ОСОБА_8 винним у скоєні крадіжки майна у потерпілих ОСОБА_18 , ОСОБА_16 та ОСОБА_19 та ОСОБА_12 .

На перевірку доводів апеляції прокурора стосовно винуватості обвинуваченого ОСОБА_8 у вчинені крадіжок майна потерпілих ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , апеляційним судом були вжиті заходи щодо встановлення місця перебування свідка ОСОБА_17 , після чого останній буд доставлений до апеляційного суду та допитаний у рамках зазначеного кримінального провадження.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_17 підтвердив факт скоєння ним спільно з обвинуваченим ОСОБА_8 крадіжок чужого майна у потерпілих ОСОБА_18 , ОСОБА_16 та ОСОБА_19 та категорично заперечив факт вчинення спільно з обвинуваченим крадіжок чужого майна у потерпілих ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 . Так свідок пояснив, що ним дійсно були скоєні крадіжки майна у потерпілих ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , однак як під час проведення досудового розслідування, так і під час розгляду справи у суді він оговорив ОСОБА_8 , оскільки побоювався, що у разі невизнання цього факту та зміни свідчень у суді, з боку працівників міліції відносно нього будуть застосовані заходи фізичного впливу.

Згідно ч. 2,3 ст. 62 Конституції України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

На підтвердження скоєння ОСОБА_8 крадіжок майна потерпілих ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , прокурор послався на вирок Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 25.02.2013 року, постановлений відносно ОСОБА_17 щодо обставин вчинення ним крадіжок майна потерпілих ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , у якому він повністю визнав себе винним у їх вчинені спільно та разом з обвинуваченим ОСОБА_8 .

Апеляційний суд вважає, що рішення суду, в даному випадку викладене у формі вироку, на який як на доказ винуватості обвинуваченого ОСОБА_8 посилається прокурор, на даний час набрав чинності та є преюдиціальним. Як вбачається з мотивувальної частини зазначеного вироку суду, ОСОБА_17 засуджений за вчинення крадіжок чужого майна потерпілих ОСОБА_18 , ОСОБА_16 , ОСОБА_19 ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 за попередньою змовою з іншою особою, матеріали кримінального провадження відносно якої виділені в окреме провадження. В цій же мотивувальній частині відображені свідчення обвинуваченого ОСОБА_17 , згідно яких він визнав факт скоєння крадіжок майна у вищевказаних потерпілих разом та спільно з обвинуваченим ОСОБА_8 .

Разом з тим, допитавши у рамках зазначеного кримінального провадження свідка ОСОБА_17 , апеляційним судом були встановлені інші обставини справи, згідно яких ОСОБА_17 категорично заперечив факт скоєння крадіжок майна у потерпілих ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 спільно з ОСОБА_8 .

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, в обгрунтування вини ОСОБА_8 у скоєні крадіжок чужого майна потерпілих ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , сторона обвинувачення послалася на досліджені судом докази, а саме: свідчення самих потерпілих стосовно обставин скоєних крадіжок, в яких вони фактично вказали обставини, які стали їм відомі після скоєння крадіжок; протоколи огляду місця подій (а.с.137-138., 141., 145-147) в яких зафіксовані обставини проникнення до приміщень потерпілих та викрадення майна; протоколи відтворення обстановки та обставин події за участю ОСОБА_17 (а.с.140, 144, 148), в ході проведення яких він підтвердив факт скоєння крадіжок майна вищезазначених потерпілих разом та спільно з ОСОБА_8 ; свідченнями свідків ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , а також свідчення свідків ОСОБА_24 та ОСОБА_25 .

Також сторона обвинувачення послалася на досліджені в судовому засіданні докази: протокол огляду автомобіля ВАЗ-21063 р/н НОМЕР_1 білого кольору (а.с.139) протокол слідчого експерименту, від 29.03.2013 року та фототаблиці до нього (а.с.149-151), відповідно до яких обвинувачений ОСОБА_8 вказав на місце, де разом з ОСОБА_17 він викрав трьох кіз в с. Ларжанка Ізмаїльського району Одеської області, а також підтвердив фактичне скоєння ним інших інкримінованих йому епізодів крадіжок, при цьому вказав, що показати місця їх скоєння не може, оскільки їх не пам`ятає та відмовився від подальшого проведення слідчого експерименту.

Аналізуючи досліджені у судовому засіданні надані стороною обвинувачення докази, суд першої інстанції правильно послався на ті обставини, що ці докази доводять факт вчинення крадіжок чужого майна потерпілих ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , однак зазначені докази не можливо визнати достатніми для того, щоб зробити безспірний та єдино правильний висновок про те, що скоєні крадіжки були вчинені саме за участю обвинуваченого ОСОБА_8 .

Так, у відповідності до ч.4 ст.95 КПК України суд правильно не прийняв до уваги свідчення ОСОБА_8 при допиті його в якості підозрюваного (а.с.152-154), оскільки надані ним свідчення на час розгляду кримінального провадження у суді ним були спростовані у рамках розгляду кримінального провадження.

Враховуючи, що обвинувачений ОСОБА_8 в ході проведення слідчого експерименту визнав лише факт викрадення трьох кіз, належних потерпілим ОСОБА_16 та ОСОБА_19 , за вчинення яких він засуджений зазначеним вироком, приймаючи до уваги ту обставину, що при його проведенні він не міг вказати місце скоєння крадіжок іншого майна та з урахуванням того, що сам обвинувачений спростував надані ним раніше на досудовому слідстві свідчення суд першої інстанції правильно вказав, що він позбавлений можливості покласти їх в обгрунтування доведеності вини, оскільки такі свідчення були надані слідчому та судом не досліджувалися.

Суд першої інстанції, при вирішення питання щодо допустимості як доказу - протоколів відтворення обстановки та обставин подій за участі ОСОБА_17 , в яких він підтвердив факт скоєння цих крадіжок спільно з ОСОБА_8 , суд першої інстанції правильно вказав, що у відповідності до п.3 ч.2 ст.87 КПК України не може прийняти їх до уваги та вважає їх недопустимим доказом, оскільки обвинувачений ОСОБА_8 заперечував проти визнання обставин їх скоєння, а викладені у цих протоколах дані є лише показаннями ОСОБА_17 , який безпосередньо не був допитаний у судовому засіданні в присутності обвинуваченого.

Надаючи оцінку наданим стороною обвинувачення доказам, а саме вироку Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 25.02.2013 року відносно ОСОБА_17 , на які сторона обвинувачення посилається як на підтвердження доказу скоєння обвинуваченим ОСОБА_8 крадіжок майна ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , судова колегія вважає зазначений доказ таким, який у відповідності до вимог ч.4 ст.95 КПК України неможливо покласти в обгрунтування висновку про вчинення обвинуваченим інкримінованих йому правопорушень, оскільки надані ОСОБА_17 свідчення на час розгляду відносно нього кримінального провадження у суді ним були спростовані у рамках розгляду кримінального провадження, відносно обвинуваченого ОСОБА_8 .

Приймаючи до уваги, що прокурором, крім вироку Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 25.02.2013 року, постановленого відносно ОСОБА_17 не надано інших доказів на підтвердження винуватості обвинуваченого у вчинені крадіжок майна потерпілих ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , судова колегія вважає встановлені в ході апеляційного розгляду обставини такими, які відповідають фактичним обставинам вчиненого та свідчать про непричетність обвинуваченого ОСОБА_8 до вчинення крадіжок майна ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 .

За таких обставин, розглядаючи справу у межах пред`явленого обвинувачення, суд першої інстанції прийняв до уваги відсутність доказів на підтвердження винуватості обвинуваченого ОСОБА_8 по епізодам таємного викрадення майна, що належить потерпілим ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , у вироку надав об`єктивну оцінку фактичним обставинам справи, та правильно визнав не винуватим та виправдав обвинуваченого в зв`язку з недоведеністю його винуватості у їх вчинені.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції обвинувачений вказав, що призначене йому покарання на його думку є досить суворим, послався на наявність на його утриманні чотирьох неповнолітніх дітей, дружини, яка є вагітною, часткове відшкодування спричиненої ним потерпілим шкоди, щиросердне каяття у скоєному, визнання повністю своєї вини. Вважає, що призначення йому реальної міри покарання поставить його сім`ю у тяжке становище, оскільки він є єдиним утримувачем своєї сім`ї, що на його думку дає підстави для призначення йому покарання без ізоляції його від суспільства та на підтвердження цих обставин надав відповідні документи.

Як вбачається з вироку суду, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, суд врахував ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, дані про особу винного, який по місцю мешкання характеризується посередньо, виховання в сім`ї обвинуваченого чотирьох неповнолітніх дітей, обставину, яка пом`якшує покарання - щире каяття та часткове відшкодування потерпілим ОСОБА_11 та ОСОБА_16 спричинених збитків та обтяжуючу покарання обставину - вчинення злочину відносно особи похилого віку.

Разом з тим, висновки суду про наявність на вихованні в сім`ї обвинуваченого ОСОБА_8 чотирьох неповнолітніх дітей не грунтуються на матеріалах кримінального провадження, оскільки дані на підтвердження цих обставин на момент постановлення вироку були відсутні і не були предметом дослідження їх судом першої інстанції.

В ході апеляційного розгляду, захисником обвинуваченого на підтвердження цих обставин та інших даних, характеризуючих особу винного були надані: копія свідоцтва про шлюб, довідки з місця проживання обвинуваченого ОСОБА_8 , копії свідоцтв про народження дітей та лікарські довідки, з яких вбачається, що обвинувачений перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_26 , на їх утриманні перебуває троє малолітніх дітей: ОСОБА_27 ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_28 ІНФОРМАЦІЯ_2 , та дитина жіночої статі ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Крім того з наданих апеляційному суду довідок з Петрівського державного агарного технікуму та Ізмаїльського родильного дому, вбачається, що дружина обвинуваченого ОСОБА_8 є студенткою третього курсу Петрівського державного аграрного технікуму та перебуває на спеціальному лікуванні у гінекологічному відділенні Ізмаїльського родильного дому в зв`язку з вагітністю 16-17 тижнів.

Також захисником обвинуваченого надані квитанції про перерахування потерпілим ОСОБА_11 - 715 грн. та потерпілій ОСОБА_12 - 1000 грн. в рахунок відшкодування спричинених ним кримінальним правопорушенням збитків, що свідчить про часткове відшкодування спричиненої ним шкоди.

З наданої апеляційному суду довідки про особу обвинуваченого вбачається, що по місцю проживання він характеризується позитивно, працює по найму на будівництвах, порушень не допускає, мешкає з дружиною та трьома малолітніми дітьми.

Зазначені дані про особу винного не були предметом дослідження суду першої інстанції та до уваги прийняті не були, однак на думку судової колегії ці обставини мають важливе значення при вирішенні питання щодо призначення обвинуваченому покарання.

Так, на думку судової колегії, поведінка обвинуваченого на момент розгляду апеляції, свідчить про те, що він дійсно став на шлях виправлення, щиро покаявся в скоєному, зробив для себе належні висновки та прийняв заходи щодо часткового відшкодування спричиненої шкоди, що у відповідності до вимог ст.66 КК України є пом`якшуючими покарання обставинами.

Сукупність наведених обставин, вищезазначених характеризуючих даних про особу винного, наявність ряду пом`якшуючих покарання обставин встановлених як судом першої інстанції так і додатково судом апеляційної інстанції, його сімейних обставин, а також відношення обвинуваченого до скоєного та поведінки після скоєного, судова колегія вважає такими, які дають підстави вважати що виправлення обвинуваченого можливе без відбування покарання в умовах ізоляції його від суспільства і тому вважає за необхідне призначити обвинуваченому покарання з випробуванням, з максимальним іспитовим строком та покладенням на нього обов`язків, передбачених ст.76 КК України.

Приймаючи зазначене рішення, судова колегія також вважає, що зазначені вище сімейні обставини обвинуваченого, а саме: перебування його дружини у стані вагітності та у декретній відпустці за доглядом за дитиною, утримання членів його сімей в основному за його рахунок і отримання основних доходів від його тимчасової праці по найму - виключними, оскільки у в разі призначення обвинуваченому реальної міри покарання, його сім`я буде поставлена у край тяжке матеріальне становище, що унеможливить існування його родини та її життєзабезпечення.

У відповідності до вимог п.1 та п.4 ч.1 ст.408 КПК України суд апеляційної інстанції змінює вирок у разі пом`якшення призначеного покарання, якщо визнає, що покарання за своєю суворістю не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, а також в інших випадках, якщо зміна не погіршує становища обвинуваченого.

З урахуванням вищезазначеного, судова колегія вважає за необхідне апеляцію обвинуваченого - задовольнити частково, а апеляцію прокурора залишити без задоволення, вирок суду в частині призначеного покарання змінити, з підстав, зазначених вище.

На підставі викладеного, керуючись ст. 376, 404, 405 407-409, 419 КПК України, колегія суддів,-

ухвалила
Апеляцію обвинуваченого ОСОБА_8 - задовольнити частково, апеляцію старшого прокурора прокуратури Ізмаїльського району Одеської області ОСОБА_10 - залишити без задоволення.

Вирок Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 05.06.2014 року відносно ОСОБА_8 в частині призначеного покарання - змінити.

Вважати обвинуваченого ОСОБА_8 засудженим:

- за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі, строком на два роки;

- за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі, строком на чотири роки;

На підставі ст. 70 КК України шляхом часткового складання призначених покарань, остаточно призначити покарання у виді позбавлення волі, строком на чотири роки шість місяців.

У відповідності до вимог ст.75 КК України звільнити обвинуваченого ОСОБА_8 від відбування призначеного цим вироком покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 3 роки.

Згідно до ст.76 КК України, покласти на обвинуваченого ОСОБА_8 обов`язки, передбачені п.2,3,4 зазначеної статті, а саме не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання та роботи, періодично з`являтися для реєстрації в органи кримінально-виконавчої інспекції.

В іншій частині вирок залишити без зміни.

Ухвала може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ України протягом трьох місяців с моменту набрання нею законної сили.

Судді апеляційного суду

Одеської області: ОСОБА_2 .

ОСОБА_3 .

ОСОБА_29