Ухвала

іменем україни

14 серпня 2014 року м.
Київ

Колегія суддів судової палати у
кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Лагнюка М.М.,суддів
Суржка А.В. та Літвінова
Є.В.,за участю прокурора Голюги
В.В.,засудженого ОСОБА_5,

розглянула в судовому засіданні
кримінальну справу за касаційною
скаргою засудженого ОСОБА_5 на вирок
Маловисківського районного суду
Кіровоградської області від 17 грудня
2012 року та ухвалу колегії суддів
судової палати у кримінальних справах
Апеляційного суду Кіровоградської
області від 12 березня 2013 року.

Вироком
Маловисківського районного суду
Кіровоградської області від 17 грудня
2012 року

ОСОБА_5,

ІНФОРМАЦІЯ_1,

громадянин України, раніше судимий:

- вироком Новомиргородського районного
суду Кіровоградської області від 15
березня 2005 року за частиною 1 статті 307
КК України на 3 роки позбавлення волі,
звільненого на підставі статті 75 КК
України від відбування покарання з
випробуванням з встановленням
іспитового строку 1 рік;

- вироком Новомиргородського районного
суду Кіровоградської області від 8
вересня 2005 року за частиною 2 статті 309
КК України із застосуванням статті 71 КК
України на 3 роки 1 місяць позбавлення
волі. Звільнений 28 серпня 2008 року;

- вироком Маловисківського районного
суду
Кіровоградської області від 19 серпня
2010 року за частиною 1 статті 185 КК
України на 2 роки позбавлення волі,
звільненого на підставі статті 75 КК
України від відбування покарання з
випробуванням з встановленням
іспитовим строку 2 роки,

засуджений за частиною 3 статті 187 КК
України на 8 років позбавлення волі із
конфіскацією всього майна.

На підставі статті 71 КК України шляхом
часткового приєднання невідбутої
частини покарання за попереднім
вироком Маловисківського районного
суду Кіровоградської області від 19
серпня 2010 року ОСОБА_5 призначено
остаточне покарання у виді позбавлення
волі строком на 9 років із конфіскацією
всього майна.

Також, цим вироком засуджено ОСОБА_6,
який ним в касаційному порядку не
оскаржується та набрав законної сили.

Згідно з вироком, ОСОБА_5 визнано
винуватим і засуджено за те, що він 4
листопада 2010 року о 19 годині 50 хвилин за
попередньою змовою із ОСОБА_6, з метою
вчинення розбійного нападу і
заволодіння чужим майном, прийшли до
магазину «ІНФОРМАЦІЯ_2», що
розташований по АДРЕСА_1, одягли на
голови панчохи чорного кольору, взяли в
руки по цеглині з метою заподіяння
тілесних ушкоджень і, переконавшись у
відсутності поблизу сторонніх осіб,
забігли до приміщення магазину, де
ОСОБА_5 підбіг до продавця ОСОБА_7, наніс
один удар коліном в її тулуб та один
удар цеглиною, що тримав у руці, в її
голову, спричинивши їй легкі тілесні
ушкодження у виді крововиливу ділянки
лівого ока, припухлості тім'яної
ділянки голови, гематоми в ділянці
копчика, від яких вона впала на підлогу.
А в цей час ОСОБА_6 підійшов до
потерпілої ОСОБА_8 та повалив її на
підлогу, заподіявши фізичний біль.

Після чого, ОСОБА_5 забіг за прилавок і
відкрито викрав жіночу сумку з
особистими речами потерпілої,
спричинивши матеріальну шкоду на
загальну суму 275,35 грн.

Ухвалою колегії суддів судової палати
у кримінальних справах Апеляційного
суду Кіровоградської області від 12
березня 2013 року вирок Маловисківського
районного суду Кіровоградської
області від 17 грудня 2012 року щодо
ОСОБА_5 та ОСОБА_6 змінено. Виключено з
мотивувальної частини вироку вказівку
на врахування судом першої інстанції
обставин, які обтяжують засудженим
покарання, а саме рецидиву злочинів та
вчинення злочину за попередньою змовою
групою осіб. Змінено резолютивну
частину вироку в частині стягнення
судових витрат по справі та
постановлено стягнути із засуджених
ОСОБА_5 та ОСОБА_6 судові витрати по
справі на користь держави у розмірі по
206,40 грн з кожного. В решті вирок суду
залишено без зміни.

У касаційній скарзі з доповненнями до
неї засуджений просить вказані судові
рішення щодо нього скасувати, а справу
направити на нове розслідування.

Вказує на те, що судом першої інстанції
не досліджено речовий доказ -
поліетиленовий пакет з відбитками
пальців рук ОСОБА_6, навіть за
клопотаннями, з огляду на розбіжності в
показаннях свідків щодо його кольору,
місця його вилучення та у висновку
дактилоскопічної експертизи щодо
відсутності слідів пальців рук до їх
затримання, не задоволено клопотання
щодо виклику свідків на підтвердження
алібі, не враховано вказівок свідка
ОСОБА_9 про застосування до нього
недозволених методів ведення слідства
та не виконано вказівок апеляційного
суду після скасування попереднього
вироку.

Крім того, зазначає про
невідповідність протоколів слідчих
дій від 24 листопада 2010 року вимогам
кримінально-процесуального закону, які
проведені за участю родичів потерпілої
в якості понятих, за різним місцем їх
складання, але в один і той же час,
залишення без уваги аналогічність
змісту протоколів його та ОСОБА_6
допитів від 24 листопада 2010 року, а також
про неврахування заперечень
потерпілою та свідком ОСОБА_8 щодо
надання ними показань 24 листопада 2010
року.

Також стверджує, що апеляційний суд
проігнорував доводи його апеляційної
скарги, а розгляд справи провів у
відсутність його захисника. При цьому,
просить врахувати дані про
інвалідність його дружини та на
наявність у нього на утриманні
малолітньої дитини.

Заслухавши суддю - доповідача,
пояснення засудженого, який підтримав
касаційну скаргу, пояснення прокурора,
яка заперечувала проти задоволення
касаційної скарги засудженого та
вважала постановлені у справі судові
рішення законними і обґрунтованими,
обговоривши доводи касаційної скарги
та перевіривши матеріали справи,
колегія суддів вважає, що касаційна
скарга засудженого задоволенню не
підлягає з наступних підстав.

Перевіркою матеріалів справи
встановлено, що висновки судів першої
та апеляційної інстанцій про
винуватість засудженого ОСОБА_5 у
вчиненні злочину, передбаченого
частиною 3 статті 187 КК України,
ґрунтуються на зібраних органом
досудового слідства та ретельно
досліджених у судовому засіданні
доказах, яким у вироку суду першої
інстанції та ухвалі апеляційного суду
дано всебічну, повну і об'єктивну
оцінку, що належним чином умотивовано.

Тоді як, доводи касаційної скарги
засудженого, які фактично зводяться до
порушення процесуального порядку
отримання та дослідження доказів у
справі та методів їх збирання під час
провадження у справі, матеріалами
кримінальної справи не підтвердилися.

Зокрема, оскарження засудженим
відповідності часу, дати та місця
складання протоколів слідчих дій від 24
листопада 2010 року були предметом
дослідження під час судового слідства
з допитом працівника міліції щодо
похибки у часі із-за її встановлення за
наявними різними засобами без
впевненості у їх точності, та не можуть
бути беззаперечними істотними
порушеннями вимог процесуального
закону, оскільки їх зміст знайшов своє
підтвердження за іншими слідчими діями
від 18 січня 2011 року, показаннями
понятих та самих засуджених, які
підтверджували проведення всіх
слідчих дій та їх добровільність.

При тому, що твердження засудженого
щодо родинних відносин потерпілої з
понятими та заперечення потерпілою та
свідком ОСОБА_8 наданих ними 24
листопада 2010 року показань за
протоколами допиту в якості свідків та
судових засідань щодо встановлення
родинних відносин з учасниками процесу
не підтверджені, а отже є голослівними.

Тоді як, дослідження полімерного
пакету, який був вилучений під час
огляду місця події, ніяким чином не
вплинув на точність змісту протоколу
огляду місця події щодо його вилучення,
у тому числі такого пакету зі слідами
пальців рук, про що і зазначали свідки,
встановлення висновками експертиз
слідів пальців рук на ньому для
ідентифікації та їх належність ОСОБА_6,
дактилокарта якого поставлена на облік
27 травня 2004 року в НДЕКЦ при ГУМВС в м.
Києві, що призначалися за постановами
слідчого до затримання засуджених.

Крім того, всі намагання засудженого та
його дружини компрометувати дії
працівників міліції під час
провадження кримінальної справи щодо
нього, як таких, що здійснені щодо нього
недозволеними методами ведення
слідства, спростувалися під час
судового слідства шляхом допиту
працівників міліції, свідками, які були
під час слідчих дій в якості понятих та
підтвердили добровільність та
послідовність показань засуджених, та
дослідження матеріалів щодо їх
затримання, медичного огляду, тощо.

Що стосується тверджень засудженого
щодо неможливості його перебування за
місцем розташування магазину, як алібі,
не залишилося поза увагою суду першої
інстанції, однак викладені ним та
свідками обставини на його
підтвердження вказують на те, що він та
ОСОБА_6 інкримінованої години не
перебували в м. Кіровограді, куди на
автомобілі свідка ОСОБА_10 прямували з
с. Хмельове після 21 години 30 хвилин.

Сам же апеляційний розгляд справи
проведений у відповідності з вимогами
кримінально-процесуального закону,
який не зобов'язує учасників процесу
приймати участь під час апеляційного
розгляду справи за відсутності
будь-яких їх застережень у виді
клопотань, а ухвала апеляційного суду
містить відповіді на всі доводи
апеляційної скарги, у тому числі
засудженого.

Призначене ОСОБА_5 покарання, що
наближене до мінімальної межі санкції
частини 3 статті 187 КК України,
відповідає вимогам статті 65 КК України
без порушень правил його призначення
та з врахуванням зазначених засудженим
даних про його особу.

Таким чином, колегія суддів не вбачає
будь-яких підстав для задоволення
касаційної скарги засудженого, а тому
постановлені щодо нього судові рішення
слід вважати законними і
обґрунтованими.

На підставі наведеного та керуючись
статті 394-396 КПК України 1960 року та
пункту 15 розділу 11 Перехідних положень
КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

вирок Маловисківського районного суду
Кіровоградської області від 17 грудня
2012 року та ухвалу колегії суддів
судової палати у кримінальних справах
Апеляційного суду Кіровоградської
області від 12 березня 2013 року щодо
засудженого ОСОБА_5 залишити без зміни,
а його касаційну скаргу - без
задоволення.

С у д д і:

___________________ ___________________ ___________________

М.М. Лагнюк Є.В. Літвінов А.В. Суржок