ЖОВТНЕВИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
справа № 201/7924/14-к
провадження № 1кс/201/3298/2014
УХВАЛА

18 червня 2014 року Жовтневий районний суд
м. Дніпропетровська

У складі:
Головуючої слідчої судді ОСОБА_1
При секретарі ОСОБА_2

За участю:
Прокурора ОСОБА_3
Заявника ОСОБА_4
Захисника - ОСОБА_5

Розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпропетровську скаргу ОСОБА_4 на бездіяльність прокуратури Дніпропетровської області щодо невнесення відомостей стосовно кримінального правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявою від 31 травня 2014 року, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 звернувся до суду з вищезазначеною скаргою в обґрунтування якої вказував на те, що ним до прокуратури Дніпропетровської області було подано заяву по вчинений злочин, що була датована 31 травня 2014 року. Оскільки на теперішній час відомості про вказане кримінальне правопорушення внесені до ЄРДР не були, заявник про результати розгляду його заяви не повідомлявся, останній просив суд зобов`язати орган досудового розслідування внести відомості до реєстру виконавши вимоги ст. 214 КПК України.
Заявник та його захисник у судовому засіданні доводи скарги підтримали, на її задоволені наполягали.
Прокурор у судовому засіданні проти задоволення скарги заперечував, посилаючись на відсутність підстав для реєстрації заяви скаржника у реєстрі.
Вислухавши думку сторін, дослідивши матеріали скарги, суд приходить до наступного.
Судом встановлено, що ОСОБА_4 звернувся до прокуратури Дніпропетровської області з заявою про вчинене, на його думку, кримінальне правопорушення, що датована 31 травня 2014 року. Згідно реєстраційного штампу, що наявний на цій заяві вбачається, що остання була одержана прокуратурою 04 червня 2014 року.
Реєстрація його заяви у Єдиному реєстрі досудових розслідувань не здійснювалась, про що у судовому засіданні було наголошено прокурором.
Так, ч. 1 ст. 303 КПК України встановлено, що на досудовому провадженні можуть бути оскаржені бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно до вимог статті 169 кодексу, а також у нездійснені інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим кодексом строк, заявником, потерпілим, його представником, чи законним представником, володільцем тимчасово вилученого майна.
Частиною 1 ст. 214 КПК України, встановлено, що слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати розслідування.
Аналізуючи доводи скаржника, якими останній обґрунтовує наявність факту скоєння злочину, в контексті з вимогами кримінального процесуального кодексу, суд приходить до наступного.
Статтею 214 КПК України встановлено можливість звернення осіб до правоохоронних органів, в тому числі органів прокуратури, з заявами про вчинені злочини. Також нормою зазначеної статті визначено обов`язковість внесення заяв та повідомлень саме про вчинене кримінальне правопорушення до ЄРДР.
Так, слід відокремлювати заяви на ті, що містять в собі ознаки злочину та на ті, що не містять таких. При цьому виходити в такому випадку слід саме зі змісту поданої заяви. Адже, зважаючи на наявність інших форм звернення особи за захистом своїх законних прав та інтересів до правоохоронних органів, а також заходів реагування на їх порушення, передбачених, окрім іншого, Законом України «Про прокуратуру», подання саме по собі заяви про злочин, яка за змістом не містить в собі фактів та обставин, що б свідчили про вчинення будь-якою особою кримінального правопорушення, не може бути підставою для внесення цих відомостей до ЄРДР. В той же час форми реагування на такі заяви, встановлюються іншими нормативними актами, а не КПК України, а тому оскарження цих дій та бездіяльності правоохоронних органів, не повинно здійснювати в порядку ст.303 КПК України.
Надаючи оцінку заяві ОСОБА_4 , яку останній розцінює, як заяву про вчинений злочин, суд не погоджуючись з позицією заявника, вважає, що в ній відсутні ознаки складу кримінального правопорушення з наступних підстав. Так, доводи скаржника в цілому, не можуть розцінюватися як вчинений злочин, оскільки процесуальні дії судді при відправленні ним правосуддя не можуть свідчити про вчинення злочину. Крім того, слід зазначити, що можливі наявні порушення суддею норм матеріального чи процесуального права при розгляд справ за участю заявника не є самі по собі злочином та можуть бути підставою для перегляду судових рішень судам вищих інстанцій.
Ця позиція закріплена у ст. 126 Конституції України, яка гарантує незалежність і недоторканість суддів та забороняє вплив на суддів у будь-який спосіб.
Доходячи до такого висновку суд також керується положеннями Закону України «Про судоустрій і статус суддів», якими визначено засади незалежності та самостійності суддів.
Відповідно до ст. 47 вищезазначеного закону, здійснюючи правосуддя суддя є незалежними від будь-якого незаконного впливу, тиску або втручання. Суддя здійснює правосуддя на основі Конституції і законів України, керуючись при цьому принципом верховенства права. Втручання в діяльність судді щодо здійснення правосуддя забороняється і тягне за собою відповідальність, установлену законом.
Процесуальні дії судді та постановлені судом рішення перевіряються у процесуальному порядку, позапроцесуальний контроль за розглядом справи та судовими рішеннями не допускається.
Також, пунктом 2 постанови Пленуму Верховного суду України № 8 від 13 червня 2007 року «Про незалежність судової влади», визначено, що оскільки незалежність суддів є основною передумовою їх об`єктивності та неупередженості, суддя при здійснені правосуддя підкорюється лише закону і нікому не підзвітний. Суддям забезпечується свобода неупередженого вирішення судових справ відповідно до їх внутрішнього переконання, що ґрунтується на вимогах закону.
Таким чином така заява ОСОБА_4 є нічим іншим як способом тиску на суд, тим паче приймаючи до уваги ту обставини, що і сам заявник вказує на те, що розгляд справи щодо нього на даний час триває.
Отже враховуючи відсутність ознак злочину у поданій ОСОБА_4 заяві, суд вважає, що підстави для задоволення його скарги відсутні, оскільки предметом оскарження відповідно до положень ч. 1 ст. 303 КПК України може бути виключно факт невнесення до ЄРДР заяви, що містить відомості про вчинене кримінальне правопорушення, обов`язок вносити до реєстру зави, що не містять в собі таких відомостей, у прокурора відсутній.
З урахуванням вищевикладеного, а також приймаючи до уваги відсутність факту невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, суд вважає вимоги скаржника не обґрунтованими, у зв`язку з чим у задоволенні скарги слід відмовити.
На підставі вищевикладеного та керуючись ст. 40, 110, 214, 303-307 КПК України,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні скарги ОСОБА_4 на бездіяльність прокуратури Дніпропетровської області щодо невнесення відомостей стосовно кримінального правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявою від 31 травня 2014 року відмовити.

Ухвала слідчого судді оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: ОСОБА_1