АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/255/15 Справа № 185/8819/14-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 січня 2015 року м. Дніпропетровськ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі: ОСОБА_5 ,

за участю: прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілої ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпропетровську кримінальне провадження № 0001474 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 листопада 2014 року,

ВСТАНОВИЛА:
Вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 листопада 2014 року

ОСОБА_9 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Которини Жидачевського району Львівської області, громадянина України, з середньою освітою, розлученого, працюючого прохідником у ВСП «ШУ «Тернівська» ПАТ «ДТЕК Павлоградвугілля», на утриманні має двох малолітніх дітей 2008 та 2011 року народження, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

засуджено за ч.1 ст.125 КК України та призначено покарання у виді штрафу в сумі 850 грн. в дохід держави.

Як вбачається з вироку суду, ОСОБА_9 визнано винним та засуджено за те, що він 18 травня 2014 року приблизно о 10 годині 05 хвилин, маючи згідно з рішенням суду законні підстави бачитися з сином у вихідні дні, прийшов у двір будинку АДРЕСА_3 , з метою відвідування сина ОСОБА_10 , 2011 року народження, який на той час знаходився у дворі разом з матір`ю ОСОБА_11 . Побачивши свого сина, обвинувачений підійшов ближче, в той час як побачивши свого тата, ОСОБА_10 , злякавшись батька, попросився на руки до матері. Бажаючи поспілкуватися з сином та провести з ним час, обвинувачений постійно звертався до дитини, в той час як син, знаходячись на руках матері ОСОБА_11 , відверто показував словами, відштовхуванням, плюванням, побиттям руками своє небажання проводити час з батьком, чим викликав у ОСОБА_9 незадоволення відносно поведінки та настрою дитини, що сильніше посилило неприязні стосунки, які склалися задовго до зазначеного дня між обвинуваченим та ОСОБА_11 , вважаючи, що саме остання налаштовує дитину проти батька. Обвинувачений на ґрунті особисто неприязного ставлення до ОСОБА_11 , обумовленого, як неодноразово виникаючими конфліктами між ними, так і небажанням дитини проводити з ним час, керуючись раптово виниклим умислом, спрямованим на заподіяння тілесного ушкодження ОСОБА_11 , переслідуючи мету заподіяння шкоди здоров`ю останньої, реалізуючи свій злочинний умисел, діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер скоєних дій, приблизно о 10 годині 15 хвилин схопив лівою рукою ліву руку ОСОБА_11 , стискаючи її в області ліктьового суглоба, після чого тільки у зв`язку з плачем сина, який побачив зазначені події, відпустив руку ОСОБА_11 . Своїми злочинними діями обвинувачений ОСОБА_9 спричинив ОСОБА_11 тілесне ушкодження у вигляді гематоми лівого ліктьового суглобу. Дії ОСОБА_9 знаходяться у причинно-наслідковому зв`язку з наслідками, що настали.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, обвинувачений ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду першої інстанції скасувати і закрити кримінальне провадження у зв`язку з відсутністю в його діях складу злочину, передбаченого ч.1 ст.125 КК України. В обґрунтування доводів апеляції обвинувачений зазначає, що висновки суду про доведеність його вини у заподіянні умисного тілесного ушкодження потерпілій побудовані на суперечних показаннях потерпілої та свідків відносно механізму заподіяння тілесного ушкодження, суд не взяв до уваги показання свідка ОСОБА_12 , що знаходилась фактично поруч з потерпілою та обвинуваченим, про те, що поруч більше ніяких свідків вона не бачила, а також не бачила що обвинувачений смикав, хапав потерпілу за руку. Не погоджується з висновком суду відносно того, що свідок ОСОБА_12 могла не бачити свідка ОСОБА_13 , оскільки остання знаходилась біля під`їзду будинку та звертає увагу, що свідок ОСОБА_13 вийшла з будинку об 11.00 годині, а події на майданчику, відповідно до вироку суду, мали місце з 10 год. 05 хв. до 10 год. 15 хв. Також зазначає, що знаходячись біля під`їзду будинку неможливо бачити саме те місце, де знаходились потерпіла та обвинувачений. Дані факти судом з`ясовані не були. Не погоджується з висновком суду що свідки ОСОБА_14 та ОСОБА_13 є незацікавленими особами, оскільки в судовому засіданні вони пояснювали про своє неприязне відношення та негативне ставлення до обвинуваченого. Вважає, що відеозаписом подій, оглянутим в судовому засіданні, підтверджується відсутність почервоніння на лівому лікті потерпілої, що спростовує показання свідка ОСОБА_15 про наявність такого почервоніння. На відеозапису видно, як обвинувачений лише торкнувся до лівого ліктя потерпілої двома пальцями. Наголошує, що ніякого мотиву, наміру, мети заподіяти потерпілій тілесні ушкодження не мав. Умислу на завдання шкоди здоров`ю потерпілої у нього не було. Ніяких негативних наслідків від того, що доторкнувся до ліктя потерпілої, він не бажав та не передбачав, умисного злочину не вчиняв. Вважає, що судом першої інстанції була допущена неповнота судового розгляду, висновки суду не відповідають фактичним обставинам кримінального правопорушення, що призвело до неправильної кваліфікації дій обвинуваченого.

Заслухавши доповідь судді Апеляційного суду, позицію обвинуваченого та його захисника, які, кожен окремо, підтримали вимоги апеляційної скарги, просили скасувати вирок суду та закрити кримінальне провадження за відсутністю складу злочину, думку прокурора ОСОБА_6 про залишення апеляційної скарги без задоволення, міркування потерпілої про відсутність підстав для задоволення апеляції обвинуваченого, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_9 не підлягає задоволенню з таких підстав.

Суд правильно встановив фактичні обставини і зробив висновок про доведеність вини ОСОБА_9 у вчиненні злочину за викладених у вироку обставин. Такий висновок ґрунтується на доказах, ретельно перевірених у судовому засіданні, належно оцінених судом і детально наведених у вироку.

Посилання в апеляційній скарзі обвинуваченого ОСОБА_9 на однобічність та упередженість судового розгляду, невідповідність висновків суду, викладеним у вироку, фактичним обставинам є необґрунтованими.

Вивченням матеріалів кримінального провадження не встановлено даних, які б свідчили про неповноту чи необ`єктивність дослідження органами досудового розслідування та судом кримінального провадження. Висновки суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке він засуджений, є правильними та підтверджуються сукупністю доказів, які зібрані з додержанням кримінального процесуального закону та перевірені під час розгляду кримінального провадження, яким суд дав належну оцінку.

Так, потерпіла ОСОБА_16 суду показала, що 18 травня 2014 року зранку обвинувачений, який є її колишнім чоловіком та за рішенням суду має право зустрічі з молодшим сином ОСОБА_17 , 2011 року народження, прийшов у двір будинку, де вона мешкає та у той час гуляла з дитиною на дитячому майданчику. Між подружжям склалися вкрай неприязні стосунки, обвинувачений неодноразово намагався притягнути до кримінальної відповідальності за ст. 125 КК України як колишню дружину, так і її матір, кожний візит до сина він фіксує на відеокамеру. Так і цього дня ОСОБА_9 дістав відеокамеру, яку тримав у правій руці, та почав зйомку, підійшов до сина, який злякався батька, не бажав з ним спілкуватися, відштовхував, плакав, тому мати взяла дитину на руки та утримувала його, коли батько продовжив звертатися до сина та намагався з ним спілкуватися. Обвинувачений ходив навколо потерпілої, не пускав її до під`їзду, питав чому вона не виконує рішення суду, а потім схопив за лівий лікоть, від чого вона відчула сильний біль та покликала свою сестру ОСОБА_12 , яка також знаходилася на дитячому майданчику, просила визвати міліцію. Наступного дня потерпіла звернулася до лікувального закладу. Наполягає, що саме обвинувачений ОСОБА_9 , який має неприязні стосунки із нею, вважає, що мати негативно настроює сина проти нього, був незадоволений поведінкою сина у цей день та небажанням спілкуватися з батьком, умисно заподіяв їй тілесні ушкодження у вигляді гематоми лівого ліктьового суглобу.

Суд обґрунтовано визнав достовірними показання потерпілої ОСОБА_16 , оскільки вони підтверджуються сукупністю інших доказів у справі.

Згідно з показаннями свідка ОСОБА_14 у зазначений день вона з дитиною гуляла на дитячому майданчику та бачила, як до потерпілої підійшов ОСОБА_9 з відеокамерою у лівій руці, намагався підійти до дитини. Коли потерпіла взяла сина на руки, обвинувачений схопив її за лікоть. ОСОБА_14 зазначила, що свідком даних подій була сестра потерпілої ОСОБА_12 .

Аналогічні показання дала свідок ОСОБА_13 , яка біля 11.00 години 18 травня 2014 року виходила з під`їзду будинку, пояснила, що обвинувачений був з фотоапаратом, намагався вирвати з рук матері дитину, схопив потерпілу за руку, у цей час дитина плакала.

Показання потерпілої щодо обставин заподіяння тілесних ушкоджень та поведінки обвинуваченого підтвердила у судовому засіданні її сестра ОСОБА_12 , яка пояснила, що з 9.00 години разом з ОСОБА_16 та її трирічним сином ОСОБА_17 перебувала у дворі, на дитячому майданчику. Через деякий час з`явився ОСОБА_9 з фотоапаратом, почав зйомку, поводив себе агресивно, спочатку смикав дитину, намагався її забрати у матері, потім смикав і саму потерпілу. Дитина плакала. ОСОБА_12 не бачила моменту заподіяння тілесних ушкоджень, але зазначила, що потерпіла скаржилася на біль у лівому ліктьовому суглобі ще у дворі будинку, а після повернення до квартири бачила у сестри почервоніння у цьому місці.

Допитана судом першої інстанції мати потерпілої, свідок ОСОБА_18 , показала, що 18 травня 2014 року біля 10.00 години виходила з будинку, побачила свою доньку ОСОБА_16 з дитиною на руках, яку ОСОБА_9 не пускав додому. У доньки було почервоніння на лівому лікті, потерпіла скаржилась на біль та повідомила, що обвинувачений хватав її руками.

Суд ретельно перевірив доводи обвинуваченого, подібні до тих, що викладені в апеляційній скарзі, про те, що показання потерпілої та свідків мають суттєві протиріччя, свідок ОСОБА_13 не була очевидцем подій та, знаходячись біля під`їзду будинку, не могла бачити, що відбувається біля дитячого майданчику, суд не взяв до уваги показання свідка ОСОБА_12 , яка не бачила інших осіб поряд з собою. Апеляційним розглядом встановлено, що показання потерпілої ОСОБА_16 та зазначених свідків, які викладено у вироку, є послідовними та взаємно доповнюють друг друга, стосуються одних і тих же обставин. Так, свідок ОСОБА_12 показала, що вона весь час спостерігала за діями ОСОБА_9 , тому, на думку колегії суддів, могла не бачити інших осіб у дворі будинку, яки були очевидцями тих же подій. Свідки ОСОБА_14 , яка гуляла з дитиною на дитячому майданчику, та ОСОБА_13 , яка виходила з будинку, хоч і зазначили різний час, але описали ті ж обставини, що ї потерпіла та її сестра ОСОБА_12 , бачили як ОСОБА_9 з видео(фото)камерою знаходився у дворі, намагався забрати дитину у матері, смикав обох, схопив потерпілу за руку. Крім того, аналіз показань обвинуваченого ОСОБА_9 та доводів його апеляційної скарги і пояснень в суді апеляційної інстанції свідчить про те, що він не заперечує обставин, що відбувалися під час його зустрічі із сином та потерпілою 18 травня 2014 року, але дає їм іншу оцінку, зазначає, що лише торкнувся руки потерпілої, а не хватав її, тому не міг заподіяти тілесні ушкодження. На підтвердження своїх показань обвинувачений надав відеозапис цієї зустрічі, який був оглянутий під час досудового розслідування (т.2 а.п. 30-31) та при розгляді справи судом першої інстанції. Цей відеозапис об`єктивно підтверджує показання потерпілої ОСОБА_16 та свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_13 і ОСОБА_12 щодо подій, які відбувалися 18 травня 2014 року.

В ході апеляційного розгляду також не знайшли свого підтвердження доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_9 щодо непричетності до заподіяння тілесних ушкоджень колишній дружині. Вони спростовуються показаннями як самої потерпілої ОСОБА_19 про те, що під час конфлікту ОСОБА_9 навмисно схопив її за руку та заподіяв тілесне ушкодження, так і свідків ОСОБА_12 , яка показала, що хоч самого моменту заподіяння ушкодження не бачила, але потерпіла зразу, скаржилася на біль у лівому ліктьовому суглобі ще у дворі будинку, а після повернення до квартири ОСОБА_12 бачила у сестри почервоніння у цьому місці. Наявність почервоніння на руці доньки підтвердила у судовому засіданні свідок ОСОБА_15 , яка зустріла потерпілу біля входу у будинок, коли та поверталася додому. Свідки ОСОБА_14 , ОСОБА_13 наполягали, що особисто бачили як ОСОБА_9 схопив потерпілу за руку, а не торкнувся пальцями, як він зазначає у апеляційній скарзі. Термін завдання потерпілій тілесних ушкоджень підтверджується медичною довідкою від 19 травня 2014 року. Показання потерпілої та зазначених свідків щодо механізму заподіяння тілесних ушкоджень в результаті здавлювання ліктьового суглобу при захваті підтверджуються висновками судово-медичної експертизи та наданим ОСОБА_9 відеозаписом, який спростовує показання обвинуваченого та свідчить про те, що ОСОБА_9 саме захватив руку потерпілої. Свої показання щодо механізму заподіяння тілесних ушкоджень шляхом здавлювання обвинуваченим її лівого ліктю рукою потерпіла ОСОБА_16 підтвердила в ході слідчого експерименту (т.2 а.п. 44-46). Такі ж показання щодо обставин заподіяння тілесних ушкоджень потерпілій в ході слідчого експерименту дали свідки ОСОБА_14 та ОСОБА_13 (т.2 а.п. 59-61, 65-68). Свідок ОСОБА_12 на слідчому експерименті також зазначила, що ОСОБА_9 підійшов до потерпілої та схопив лівою рукою за ліву руку ОСОБА_16 (т.2 а.п. 124-126). Суперечності у показаннях потерпілої та свідків щодо механізму заподіяння тілесних ушкоджень, а саме якою рукою їх було заподіяно, суд першої інстанції усунув під час судового розгляду, належним чином вмотивував свій висновок та обґрунтовано зазначив у вироку, що обвинувачений схопив потерпілу лівою рукою за ліву руку. Цей висновок також підтверджується наданим ОСОБА_9 відеозаписом, який було досліджено під час досудового розслідування та судового розгляду. Показання потерпілої щодо способу та терміну заподіяння, локалізації тілесних ушкоджень підтверджуються медичною довідкою від 19 травня 2014 року та висновками судово-медичної експертизи, згідно з якими у потерпілої ОСОБА_16 виявлено тілесне ушкодження у вигляді гематоми лівого ліктьового суглобу, яке утворилося від дії тупого твердого предмета, можливо в результаті здавлювання ліктьового суглобу при захваті. Тілесне ушкодження могло утворитися у час, загачений у медичній документації, і при обставинах та за умов, про які показала потерпіла в ході слідчого експерименту. (т.2 а.п. 48-49). Правильність та об`єктивність цього висновку експертизи сумнівів не викликає і в апеляційній скарзі обвинуваченим ОСОБА_9 не заперечується.

Суд ретельно перевірив доводи обвинуваченого, подібні до тих, що викладені в апеляційній скарзі, про непричетність до заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_16 і обґрунтовано зазначив, що вони спростовуються дослідженими у судовому засіданні вищенаведеними доказами, які є послідовними і узгоджуються між собою.

Колегія суддів також не знаходить підстав для задоволення доводів апеляції обвинуваченого щодо відсутності умислу на заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_16 . Злочин вважається вчиненим з прямим умислом, якщо особа усвідомлювала суспільну небезпеку свого діяння, передбачала його суспільно-небезпечні наслідки та бажала чи свідомо припускала їх настання. Із матеріалів кримінального провадження вбачається, що суд першої інстанції, ретельно перевіривши дані про взаємовідносини між обвинуваченим та потерпілою, з урахуванням показань потерпілої та очевидців злочину, ознайомившись із відеозаписом подій, наданим обвинуваченим, щодо його поведінки, дійшов обґрунтованого висновку про умисний характер дій ОСОБА_9 , який мав з потерпілою вкрай неприязні стосунки, 18 травня 2014 року під час зустрічі із сином був незадоволений його поведінкою та дорікав колишній дружині, намагався забрати сина з рук матері, тому схопив її за руку та очевидно, як свідчить відеозапис, завдав ОСОБА_16 фізичного болю та, як було встановлено пізніше, заподіяв тілесні ушкодження, тобто діяв з прямим умислом.

Докази у кримінальному провадженні зібрані у законний спосіб, є достовірними, допустимими та достатніми, правильно покладені судом в обґрунтування вини обвинуваченого ОСОБА_9 , а відтак доводи обвинуваченого щодо невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження є необґрунтованими.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які були б підставами для скасування судового рішення, не виявлено.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 листопада 2014 року щодо ОСОБА_9 , засудженого за ч.1 ст. 125 КК України, залишити без змін.

Ухвалу може бути оскаржено у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:
_______________ _______________ ________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4