Ухвала

іменем україни

27 травня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_4,

суддів ОСОБА_5, ОСОБА_6,

при секретарі ОСОБА_7,

за участю прокурора ОСОБА_8,

розглянула в судовому засіданні кримінальне провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_1 в інтересах засудженого ОСОБА_2 на вирок Апеляційного суду Одеської області від 25 вересня 2014 року.

Вироком Малиновського районного суду м. Одеси від 01 серпня 2013 року

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, уродженця та мешканця АДРЕСА_1, раніше судимого, останнього разу 06 лютого 2009 року Іллічівським міськрайонним судом Одеської області за ч. 2 ст. 185, ст. 71 КК України до 3 років 3 місяців позбавлення волі,

засуджено за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_2 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 3 роки та на нього покладені обов'язки відповідно до пунктів 2, 3, 4 ст. 76 КК України.

Вироком Апеляційного суду Одеської області від 25 вересня 2014 року вирок районного суду в частині призначеного ОСОБА_2 покарання скасовано.

Постановлено новий вирок, яким його засуджено за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки.

В іншій частині цей вирок залишено без зміни.

ОСОБА_2 визнано винним та засуджено за те, що він за обставин, встановлених судом і детально викладених у вироку, 20 травня 2013 року приблизно о 18.00 год., перебуваючи на вул. Б. Хмельницького в м. Одесі, відкрито заволодів майном потерпілої ОСОБА_3 - двома золотими ланцюжками вартістю 3000 грн та 1884 грн. З місця скоєння злочину зник, розпорядившись викраденим на власний розсуд.

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_1 просить змінити постановлений щодо ОСОБА_2 вирок апеляційного суду та пом'якшити призначене йому покарання, посилаючись на те, що суд апеляційної інстанції при призначенні засудженому покарання у виді реального позбавлення волі не врахував усіх обставин, що пом'якшують покарання, а саме: щире каяття, активне сприяння слідству й відшкодування завданих злочином збитків. Наголошує на неналежному повідомленні апеляційним судом засудженого про час та місце розгляду кримінального провадження щодо нього.

Заслухавши доповідача, заперечення прокурора щодо безпідставності доводів касаційної скарги захисника засудженого, перевіривши матеріали провадження та доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів провадження, висновки про доведеність вини ОСОБА_2, який свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину визнав повністю, місцевий суд зробив на підставі зібраних у провадженні й детально досліджених у судовому засіданні доказах в їх сукупності та взаємозв'язку, що ніким не оскаржується.

Дії засудженого ОСОБА_2 за ч. 2 ст. 186 КК України судом кваліфіковано вірно.

Відповідно до ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, з урахуванням тяжкості злочину, обставин, що пом'якшують та обтяжують покарання, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Апеляційний суд, переглядаючи це провадження за апеляційною скаргою прокурора, перевірив всі її доводи щодо м'якості призначеного засудженому судом першої інстанції покарання, дотримався вимог ст. 65 КК України та правильно скасував вирок суду щодо ОСОБА_2 у частині призначеного покарання внаслідок м'якості, належним чином вмотивувавши свої висновки.

Зокрема, суд апеляційної інстанції врахував обставини, які пом'якшують покарання і на які у касаційній скарзі посилається захисник -щире каяття, визнання засудженим вини та відшкодування завданої потерпілій шкоди. Призначаючи ОСОБА_2 більш суворе покарання за вчинене у виді реального позбавлення волі у наближеному до мінімального розміру встановленому санкцією ч. 2 ст. 186 КК України, апеляційний суд взяв до уваги також й інші обставини, а саме: тяжкість вчиненого ним злочину, раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, в тому числі за злочини проти власності, вчинив новий злочин, маючи непогашену судимість.

Колегія суддів вважає, що призначене апеляційним судом засудженому покарання є необхідним та достатнім для його виправлення і попередження вчинення ним нових злочинів.

Підстав для пом'якшення призначеного засудженому покарання із застосуванням положень статей 69, 75 КК України колегія суддів не знаходить.

Крім того, не підтверджуються матеріалами провадження і доводи захисника щодо неналежного повідомлення засудженого про час та місце слухання апеляційного провадження.

У матеріалах справи наявна ухвала апеляційного суду від 12 листопада 2013 року про зупинення апеляційного провадження у зв'язку із систематичною неявкою ОСОБА_2 у судове засідання, через що його було оголошено в розшук.

Розгляд апеляційної скарги прокурора 25 вересня 2014 року відбувся за участю засудженого і захисника.

Вирок апеляційного суду відповідає вимогам ч. 2 ст. 420, ст. 374 КПК України.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які тягнуть за собою безумовне скасування постановлених щодо засудженого судових рішень, у провадженні не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись статтями 434, 436 КПК України, колегія суддів

ухвалила:

Касаційну скаргу захисника ОСОБА_1 залишити без задоволення, а вирок Апеляційного суду Одеської області від 25 вересня 2014 року щодо ОСОБА_2 - без зміни.

Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає

Судді:

ОСОБА_5 ОСОБА_4 ОСОБА_6