Справа №: 1/0306/270/11
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Ковель 25.07.2011

Ковельський міськрайонний суд Волинської області суд під головуванням

судді Панасюка С.Л.

за участю секретаря Віндюк Н.І.

прокурора Гайдашук Д.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Ковелі справу про обвинувачення

ОСОБА_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, мешканця ІНФОРМАЦІЯ_3, українця, громадянина України, ІНФОРМАЦІЯ_4, підприємця, одруженого, має двоє неповнолітніх дітей, не судимого,

у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.172 КК України;

в с т а н о в и в :

Підсудний ОСОБА_1, зареєстрований за рішенням виконавчого комітету Луцької міської ради як суб'єкт підприємницької діяльності фізична особа, яка здійснює підприємницьку діяльність по прийому склотари на території складського комплексу ЗАТ Інтертоп-Ковельв м. Ковелі по вул. Грушевського, 101, а тому, відповідно до ст.21 КЗпП України несе відповідальність за забезпечення належних умов праці.

Упродовж грудня 2010 по червень 2011 року, ОСОБА_1 умисно, грубо порушивши законодавство про працю, а саме вимоги ст.ст.21, 23, 24, 24-1, 26 КЗпП України, відповідно до яких трудовий договір є угода між працівником і особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядку, а роботодавець зобов'язується виплачувати працівнику заробітну плату і забезпечувати умови праці, трудовий договір укладається безстроково або на визначений сторонами строк, трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі з дотриманням процедури його укладення, в разі укладення трудового договору, особа, яка наймає на роботу працівника, у тижневий строк з моменту фактичного допущення працівника до роботи, реєструє укладений у письмовій формі договір у державній службі зайнятості за місцем проживання, при укладенні трудового договору може бути обумовлене випробовування з метою перевірки відповідності працівника роботі, яка йому доручається, використовував найману працю громадян ОСОБА_2, який фактично перебуває у трудових відносинах з приватним підприємцем ОСОБА_1 з грудня 2010 року включно, ОСОБА_3, який фактично перебуває у трудових відносинах з приватним підприємцем ОСОБА_1 з грудня 2010 року включно, без укладення трудових договорів та реєстрації їх в Луцькому міському центрі зайнятості, хоча ОСОБА_2 та ОСОБА_3 виконували обов'язки різноробочих на складі прийому склотари, який знаходиться в м. Ковелі, вул. Грушевського, 101, та перебували у трудових відносинах з приватним підприємцем ОСОБА_1, за що останній виплатив ОСОБА_2 та ОСОБА_3 заробітну плату за період з грудня 2010 по червень 2011 року в розмірі 1000 грн. за кожний місяць роботи. Заробітну плату вказаним працівникам ОСОБА_1 виплачував готівкою на руки, без відображення її в бухгалтерському обліку та не сплачував із заробітної плати цих осіб в Державну податкову інспекцію України, Пенсійний фонд України, Фонд загальнообов'язкового державного соціального страхування на випадок безробіття, Фонд соціального страхування з тимчасової втрати працездатності та Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань відповідні податки і обов'язкові страхові платежі. Також, без укладення трудових угод з ОСОБА_4 та ОСОБА_3, приватним підприємцем ОСОБА_1 грубо порушено вимоги ст.ст. 70,94,153,173,232,237-1,243,253 КЗпП України, що потягло, в свою чергу, грубе порушення трудових та конституційних прав працівника на захист та опіку зі сторони держави, а саме: права на працю шляхом укладення трудової угоди, права на матеріальне забезпечення в порядку соціального страхування в старості, а також у випадку хвороби, повної або часткової втрати працездатності, право на відпочинок та отримання заробітної плати не нижче встановленого законодавством розміру, право на захист та участь у професійних спілках, право на звернення до суду для вирішення трудових спорів.

Допитаний в судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину визнав повністю і показав, що з 2003 року зареєстрований приватним підприємцем в Виконавчому комітеті Луцької міської ради Волинської області, та здійснює підприємницьку діяльність згідно свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 В02 № 387498 від 26.02.2003 року та сплачує єдиний внесок. Здійснює підприємницьку діяльність за адресою: м. Ковель, вул. Грушевського, 101. Орендує на території складського комплексу ЗАТ Інтерпорт-Ковельвідокремлений склад площею 446 кв.м. Діяльність полягає в скупці склотари, надання послуг з приводу автотранспортних перевезень вантажів та вантажно-розвантажувальні роботи. Він, як приватний підприємець наділений правом укладати трудові договори з працівниками, а тому він несе відповідальність за виплату заробітної плати та забезпечення належних умов праці найманих працівників.

Для роботи на вищевказаному складі прийому склотари приблизно на початку грудня 2010 року він найняв двох працівників, а саме двох хлопців ОСОБА_2 та ОСОБА_3 Приватний підприємець ОСОБА_1А пообіція кожному з них заробітну плату в розмірі 1000 грн. щомісяця. ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на даний час дійсно працюють на підприємстві. Заробітну плату за період з грудня 2010 року по червень 2011 року він їм виплатив по 1000 грн. кожному. За вищевказаний період заробітну плату він за цих шість місяців виплатив ОСОБА_2 та ОСОБА_3 особисто кожному в руки. З ОСОБА_4 та ОСОБА_3 трудові договори він не укладав. В центр зайнятості відповідну інформацію не подавав. Записів у трудові книжки вищевказаних громадян про їх працевлаштування він не робив. Ніякої документації, яка б стосувалась роботи цих двох найманих працівників, не вів, крім того, не вів, щодо них бухгалтерського обліку. В податкову інспекцію він не мав наміру подавати звіт за 4-й квартал 2010 року та 1-й квартал 2011 року, в якому вказувати, що у нього на підприємстві є ці наймані працівники. Він визнає свою вину у тому, що прийнявши на роботу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 і не оформивши їхнє працевлаштування на підприємстві відповідно до трудового законодавства України, грубо порушив їхні конституційні права. У вчиненому щиро розкаюється, на даний час готує всі необхідні документи, щоб зареєструвати вищевказаних працівників офіційно.

Зазначені в обвинуваченні обставини ніким не оспорюються, у суду немає сумнівів у добровільності та істинності позиції підсудного, який підтверджує їх існування.

Таким чином, підсудний ОСОБА_1 своїми умисними діями грубо порушив законодавство про працю, вчинив злочин, передбачений ст. 172 ч.1 КК України.

Призначаючи покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що помякшують покарання.

Обставин, що обтяжують покарання, суд не вбачає.

До обставин, що помякшують покарання, суд відносить щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину.

Суд враховує також те, що підсудний вперше притягується до кримінальної відповідальності, позитивно характеризується у місці проживання, має двох неповнолітніх дітей.

З врахуванням наведеного суд приходить до висновку, що виправлення підсудного можливе шляхом застосування до нього такої міри покарання як штраф.

Керуючись ст.ст.323, 324 КПК України, суд

засудив:

ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.172 КК України, призначивши йому покарання у виді штрафу в розмірі 850 (вісімсот пятдесят) гривень.

Міру запобіжного заходу до вступу вироку в законну силу залишити щодо ОСОБА_1 попередню підписку про невиїзд.

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Волинської області через Ковельський міськрайонний суд протягом пятнадцяти діб з моменту його проголошення.

Головуючий:ОСОБА_5