У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати у
кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

доповідача Мороза М.А.,суддів
Дембовського С.Г., Чуйко О.Г.,за участю:
прокурораОпанасюка О.В.,при секретарі
Гладких Л.М.

розглянула в судовому засіданні 30
жовтня 2014 року в м. Києві кримінальне
провадження за касаційною скаргою
прокурора на вирок Білокуракинського
районного суду Луганської області від
28 травня 2013 року та ухвалу Апеляційного
суду Луганської області від 21 січня 2014
року щодо ОСОБА_6

Цим вироком

ОСОБА_6,

ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженку та мешканку с.
Соснівка

Білокуракинського району Луганської
області, не судиму,

засуджено за ч. 1 ст. 309 КК України,
затверджено угоду від 22 травня 2013 року
між старшим прокурором прокуратури
Білокуракинського району, Луганської
області Черновим С.В. та підозрюваною
ОСОБА_6 про визнання винуватості та
узгоджено міру покарання за ч. 1 ст. 309 КК
України 3 роки позбавлення волі. На
підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6
звільнено від відбування основного
покарання з випробуванням з іспитовим
строком 2 роки та покладенням
обов'язків, передбачених п.п. 2, 3, 4 ст. 76
КК України.

Ухвалою Апеляційного суду Луганської
області від 21 січня 2014 року вирок
залишено без зміни.

ОСОБА_6 визнано винним і засуджено за
те, що вона восени 2012 року, більш точну
дату встановити не вдалося можливим,
біля молочно-тваринницької ферми,
розташованої у с. Шарівка
Білокуракинського району Луганської
області маючи умисел на незаконне
придбання, виготовлення і зберігання
наркотичних засобів без мети збуту,
зірвала з вищевказаної дикоростучої
рослини листя коноплі, які перенесла за
місцем свого мешкання, де висушила їх і
подрібнила, виготовивши особливо
небезпечний наркотичний засіб канабіс
та зберігала з метою особистого
вживання, без мети збуту.

6 квітня 2013 року працівниками міліції
при проведенні обшуку в домоволодінні
ОСОБА_6 виявлено та вилучено особливо
небезпечний наркотичний засіб канабіс
вагою 36,7 г.

У касаційній скарзі прокурор ставить
питання про скасування судових рішень
та призначення нового розгляду у суді
першої інстанції. Посилається на
неправильне застосування судом закону
України про кримінальну
відповідальність, що призвело до
призначення більш суворого покарання,
ніж передбачено законом. Зазначає, що є
підстави для призначення
ОСОБА_6 покарання із застосуванням ст.
69-1 КК України - не більше двох третин
максимального строку або розміру
найбільш суворого виду покарання,
передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, зі
звільненням на підставі ст. 75 КК
України.

Заслухавши доповідача, думку
прокурора, який касаційну скаргу
підтримав частково та просив змінити
судові рішення, призначити
ОСОБА_6 покарання 2 роки позбавлення
волі зі звільненням на підставі ст. 75
КК України, перевіривши матеріали
кримінального провадження та
обговоривши доводи касаційної скарги,
колегія суддів вважає, що скарга
задоволенню не підлягає, при цьому
судові рішення підлягають зміні з
наступних підстав.

Відповідно до ст. 69 - 1 КК України за
наявності обставин, що пом'якшують
покарання, передбачених п. 1 та 2 ч. 1 ст. 66
КК України (з'явлення із зізнанням, щире
каяття або активне сприяння розкриттю
злочину, добровільне відшкодування
завданого збитку або усунення
заподіяної шкоди), відсутності
обставин, що обтяжують покарання, а
також при визнанні підсудним своєї
вини, строк або розмір покарання не
може перевищувати двох третин
максимального строку або розміру
найбільш суворого виду покарання,
передбаченого відповідною санкцією
статті Особливої частини КК України.

Судом встановлено що ОСОБА_6 повністю
визнала вину, щиро розкаялася та
сприяла розкриттю злочину, що визнано
пом'якшуючою покарання обставиною,
збитків злочином не завдано. Обставини,
що обтяжують покарання, відсутні.

Отже, у даному випадку наявні підстави,
за яких суд мав би призначити покарання
ОСОБА_6 з дотриманням положень ст.69-1 КК
України.

Відповідно до п. 2 ч. 4 ст. 394 КПК України,
вирок суду першої інстанції на
підставі угоди між прокурором,
підозрюваним, обвинуваченим про
визнання винуватості може бути
оскаржений прокурором виключно з
підстав: призначення судом покарання,
менш суворого, ніж узгоджене сторонами
угоди.

Враховуючи, що судом першої інстанції
призначено покарання узгоджене
сторонами угоди, прокурор позбавлений
процесуальної можливості оскаржувати
судові рішення із підстав, зазначених у
касаційній скарзі. Тому касаційна
скарга прокурора задоволенню не
підлягає.

Відповідно до ч. 2 ст. 443 КПК України суд
касаційної інстанції вправі вийти за
межі касаційних вимог, якщо цим не
погіршується становище засудженого.

Тому колегія суддів вважає можливим
призначити ОСОБА_6 покарання із
врахуванням положень ст. 69-1 КК України
у виді двох третин максимального
строку найбільш суворого виду
покарання, передбаченого ч. 1 ст. 309
КК України, що становить 2 роки
позбавлення волі, зі звільненням її від
відбування покарання з випробуванням
на підставі ст. 75 КК України

Керуючись ст.ст. 433, 434, 436 КПК України,
колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу прокурора залишити
без задоволення.

В порядку ст. 433 КПК України вирок
Білокуракинського районного суду
Луганської області від 28 травня 2013 року
та ухвалу Апеляційного суду Луганської
області від 21 січня 2014 року щодо ОСОБА_6
змінити, призначити їй покарання за ч. 1
ст. 309 КК України 2 роки
позбавлення волі зі звільненням на
підставі ст. 75 КК України від
відбування основного покарання з
випробуванням з іспитовим строком 2
роки та покладенням обов'язків,
передбачених п.п. 2, 3, 4 ст. 76 КК України.

Ухвала суду касаційної інстанції
набирає законної сили з моменту її
проголошення та оскарженню не
підлягає.

С у д д і :

М.А. Мороз С.Г. Дембовський О.Г. Чуйко