Справа № 463/4517/14-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/783/373/15 Доповідач: ОСОБА_2
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 червня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Львівської області у складі:

Головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів: - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора прокуратури Львівської області ОСОБА_6 на вирок Франківського районного суду м.Львова від 27 лютого 2015 року відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Львова, проживаючого за адресою АДРЕСА_1 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185 КК України,

з участю прокурора - ОСОБА_8 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

його адвоката - ОСОБА_9 ,

в с т а н о в и л а:

цим вироком ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185 КК України, та призначено покарання у виді штрафу в розмірі 100 (ста) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 (одна тисяча сімсот) гривень.

Остаточну міру покарання за даним вироком визначено шляхом поглинання призначеного покарання покаранням, що призначене вироком Личаківського районного суду м.Львова від 01 жовтня 2014 року у виді 2 (двох) років обмеження волі з іспитовим строком в 1 (один) рік, з покладанням обов`язків, передбачених ст.76 КК України: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання та роботи; періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію.

Строк відбування покарання за даним вироком рахується з 01 жовтня 2014 року.

Вирішено питання з речовими доказами.

Оголошені ухвалою Франківського районного суду м.Львова від 20 січня 2015 року розшук та затримання ОСОБА_7 скасовано.

Вироком місцевого суду ОСОБА_7 визнано винним за те, що він, 19 травня 2014 року приблизно о 10 год 30 хв, перебуваючи у торговому центрі «Арго», що на ринку «Привокзальний», що по вул. Городоцькій у м.Львові, маючи умисел за заволодіння чужим майном, шляхом вільного доступу, переконавшись, що за ним ніхто не спостерігає, таємно викрав з прилавку тюнер марки «GI micro GI» 201312А921625, вартістю 600 гривень, та дочекавшись продажу замовленого кабелю, за який розрахувався, вийшов із приміщення торгового центру «Арго».

У подальшому, 23 травня 2014 року, близько 16 год. 00 хв., ОСОБА_10 викрадений тюнер приніс на «Радіоринок», що по вул. Богдана Хмельницького у м. Львові, та запропонував купити його ОСОБА_11 , яка взяла тюнер для перевірки та пообіцяла, що гроші за нього передасть 24 травня 2014 року, і за якими він, повинен прийти. Діючи відповідно до домовленості, 24 травня 2014 року ОСОБА_7 , прибув на «Радіоринок» для отримання грошових коштів за викрадений тюнер, де й був затриманий працівниками міліції. Своїми діями ОСОБА_7 завдав потерпілому ОСОБА_12 матеріальної шкоди на суму 600 (шістсот) грн.

Не погоджуючись із рішенням місцевого суду прокурор прокуратури Львівської області ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить оскаржуваний вирок скасувати та постановити новий, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч.1 ст.185 КК України у виді штрафу в розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 грн. На підставі ч.4 ст.70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, призначених за цим вироком та вироком Личаківського районного суду м.Львова від 01 жовтня 2014 року, остаточно призначити покарання у виді 2 років обмеження волі, та на підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік, а в решті вирок залишити без змін.

Свої апеляційні вимоги прокурор мотивує тим, що оскаржуваний вирок є незаконним у зв`язку з неправильним застосуванням закону про кримінальну відповідальність в частині призначеного покарання, зокрема в резолютивній частині вироку відсутнє посилання на застосування ч.4 ст.70 КК України та не зазначено, який принцип застосовано при призначенні покарання за сукупністю злочинів, а також відсутнє покликання на ст.75 КК України як на підставу звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Заслухавши доповідача, прокурора на підтримання поданої апеляційної скарги, обвинуваченого ОСОБА_7 та його адвоката, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така підлягає до задоволення.

Висновок місцевого суду про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується сукупністю зібраних у справі та перевірених в судовому засіданні доказів, та є обґрунтованим, що в апеляційній скарзі не оспорюється.

Разом з тим, доводи апеляційної скарги прокурора в частині неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність апеляційний суд вважає слушними.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.413 КПК України неправильним застосуванням кримінального закону, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення є незастосування закону, який підлягає застосуванню.

Згідно з ч.4 ст.70 КК України, за правилами, передбаченими в частинах першій-третій цієї статті, призначається покарання за сукупністю злочинів, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому злочині, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю злочинів, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами передбаченими в статті 72 КК України.

Відповідно до ч.2 п.9 Постанови Пленгуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», рішення суду про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням має бути належним чином мотивоване. При звільненні особи від відбування покарання з випробуванням суди у резолютивній частині вироку мають посилатися на статтю 75 КК України.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_7 був засуджений вироком Личаківського районного суду м.Львова від 01 жовтня 2014 року за вчинення 31.08.2014 року злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, на 2 роки обмеження волі та на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік.

Оскаржуваним вироком ОСОБА_7 визнано винним за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185 КК України, яке ним вчинено 19.05.2014 року, тобто до постановлення попереднього вироку від 01 жовтня 2014 року.

З огляду на зазначене, при призначенні покарання ОСОБА_7 місцевим судом не було дотримано вимог кримінального закону. Зокрема, призначаючи покарання за сукупністю злочинів та звільняючи від відбування покарання з випробуванням, суд першої інстанції в резолютивній частині вироку не покликався на застосування ч.4 ст.70 та ст.75 КК України, чим порушив вимоги закону України про кримінальну відповідальність.

Ураховуючи вищезазначене, на переконання колегії суддів, доводи апеляційної скарги є обгрунтованими, а тому вирок суду відповідно до ч.1 п.4 ст.409 КПК України у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність підлягає скасуванню в частині призначення покарання.

Відповідно до ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Призначаючи обвинуваченому покарання, колегія враховує характер та ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного, який раніше судимий, за місцем проживання характеризується в цілому позитивно.

Обставини, які пом`якшують покарання є щире каяття, сприяння розслідуванню даного кримінального провадження.

Обставини, що обтяжують покарання судом не встановлено.

З врахуванням тяжкості вчиненого злочину, наведених даних про особу винного, обставин справи, колегя суддів приходить до висновку про можливість звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку.

Таке покарання є необхідним й достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 420 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

апеляційну скаргу прокурора прокуратури Львівської області ОСОБА_6 задовольнити.

Вирок Франківського районного суду м.Львова від 27 лютого 2015 року відносно ОСОБА_7 в частині призначеного покарання скасувати та ухвалити в цій частині новий вирок.

ОСОБА_7 визнати винним та призначити покарання за ч.1 ст.185 КК України у виді штрафу у розмірі 100 (ста) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 (одну тисячу сімсот) гривень.

На підставі ч.4 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання у вигляді штрафу, яке призначене цим вироком, більш суворим, призначеним попереднім вироком Личаківського районного суду м.Львова від 01 жовтня 2014 року у вигляді обмеження волі, остаточно призначити ОСОБА_7 покарання у виді 2 (двох) років обмеження волі, зарахувавши до цього строку покарання, частково відбуте ним за попереднім вироком.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання з іспитовим строком 1 (один) рік.

На підставі ст.76 КК України покласти на ОСОБА_7 обов`яок: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання та роботи; періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію.

У решті вирок суду залишити без змін.

На вирок суду може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з моменту його проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4