У Х В А Л А

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Верховного Суду України у складі:

головуючого - судді

Скотаря А.М.,

суддів

Пошви Б.М., Мороза М.А.,

за участю прокурора
засуджених та захисника

Яковенко Р.І., ОСОБА_1, ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4 і ОСОБА_5, ОСОБА_6,

розглянувши
в судовому засіданні 18 жовтня 2007 року в м. Києві кримінальну справу за
касаційним поданням прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої
та апеляційної інстанції, касаційними скаргами засуджених ОСОБА_3, ОСОБА_2 і
ОСОБА_1, та касаційними скаргами захисників: адвоката ОСОБА_6 (в інтересах
засудженого ОСОБА_2) і адвоката ОСОБА_7 (в інтересах засуджених ОСОБА_4 і
ОСОБА_5) на вирок судової палати у кримінальних справа апеляційного суду Вінницької
області від 31 травня 2007 року,

у с т а н о в и л а:

дана справа не
може бути розглянута в засіданні касаційної інстанції
18 жовтня 2007 року тому, що касаційна скарга засудженого ОСОБА_1, вирок
відносно якого іншими учасниками судового розгляду в касаційному порядку не
оскаржений, і яку він подав у передбачені ст. 386 КПК України строки, адміністрацією Вінницької установи виконання
покарань направлена безпосередньо до Верховного Суду України, з якою інші
учасники розгляду справи ознайомитись і надати свої заперечення не мали
можливості.

Заслухавши доповідача,
думку прокурора про необхідність зняття справи з касаційного розгляду і
направлення справи до апеляційного суду Вінницької області для виконання вимог
ст.ст. 387-389 КПК України, думку адвоката ОСОБА_6 та засуджених ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 і ОСОБА_5, які підтримали
думку прокурора, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає необхідним
дану справу з касаційного розгляду 18 жовтня 2007 року зняти і направити її до апеляційного
суду Вінницької області для виконання судом вимог ст.ст. 387-389 КПК України.

На
підставі наведеного та керуючись ст. 392
КПК України колегія суддів

у х в а л и л а:

справу за касаційним поданням прокурора,
який брав участь у розгляді справи судом першої та касаційної інстанції,
касаційними скаргами засуджених ОСОБА_3, ОСОБА_2 і ОСОБА_1, та касаційними
скаргами захисників: адвоката ОСОБА_6 (в інтересах засудженого ОСОБА_2) і
адвоката ОСОБА_7 (в інтересах засуджених ОСОБА_4 і ОСОБА_5) на вирок судової
палати у кримінальних справа апеляційного суду Вінницької області від 31 травня
2007 року з касаційного розгляду Верховним Судом України 18 жовтня 2007 року
зняти і направити справу до апеляційного суду Вінницької області для виконання
вимог ст.ст. 387-389 КПК України.

Скотар А.М. Пошва Б.М. Мороз М.А

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Верховного Суду України у складі:

головуючого - судді

Скотаря А.М.,

суддів

Пошви Б.М., Мороза М.А.,

за участю прокурора
засуджених та захисників

Яковенко Р.І., ОСОБА_1, ОСОБА_2
,ОСОБА_3, ОСОБА_4 і ОСОБА_5, ОСОБА_7 і ОСОБА_6

розглянула
в судовому засіданні 18 жовтня 2007 року в м. Києві кримінальну справу за
касаційним поданням прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої
інстанції, касаційними скаргами засуджених ОСОБА_1, ОСОБА_2 і ОСОБА_3, та
касаційними скаргами захисників: адвоката ОСОБА_7 (вінтересах засуджених
ОСОБА_4 і ОСОБА_5), і адвоката ОСОБА_6 (в інтересах засудженого ОСОБА_2), на
вирок судової палати у кримінальних справа апеляційного суду Вінницької області
від 31 травня 2007 року, яким засуджено:

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м. Житомира, раніше судимого 23.06.1998 р. Житомирським обласним судом за ст. 143
ч. 2 КК України на 2 роки
позбавлення волі,

за ч. З ст. 289 КК України на
тринадцять років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його власністю; за ч. 2 ст. 185 КК
України на п'ять років позбавлення волі; за ст. 290 КК України на три роки
обмеження волі, а на підставі
ст. 70 КК України за сукупністю злочинів йому призначено остаточне покарання - тринадцять
років позбавлення волі з
конфіскацією всього майна, яке є його власністю.

ОСОБА_2,

ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженця м. Вінниці, раніше неодноразово
судимого: 1) 19.11.1990 року Староміським
районним судом м. Вінниці за ч. 2 ст.
143, ч. 2 ст. 141, 42 КК УРСР та за ч. З ст. 136 КК Казахської РСР на 4 роки позбавлення волі; 2) 22.12.1998 року Богунським районним судом Житомирської області за ст.ст. 102, 123, 42 КК України
на 4 роки позбавлення волі та згідно ст.
1 п. "б" Закону України "Про
амністію" від 24.07.1998 року звільненого від покарання,

за
ч. З ст. 289 КК України на дванадцять років позбавлення волі з конфіскацією всього
майна, яке є його власністю; за ст. 290 КК України на три роки обмеження волі, а на підставі ст. 70 КК
України за сукупністю злочинів йому призначено остаточне покарання - дванадцять
років позбавлення волі з
конфіскацією всього майна, яке є його власністю. За ч. 2 ст. 140 та ч. З ст. 81
КК України (в редакції 1960 року), ОСОБА_2 виправдано.

ОСОБА_3,

ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженця м. Вінниці, раніше судимого 24.11.1998
року Староміським районним
судом м. Вінниці за ч. З ст. 140, ч. 2 ст. 140, ст. 42 КК України на 3 роки
позбавлення волі,

за ч. 3 ст. 289 КК України на одинадцять років
позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його власністю; за ч. 2 ст. 2153
КК України (в редакції 1960 року) на сім років позбавлення волі з конфіскацією всього
майна, яке є його власністю, а на
підставі ст. 70 КК
України за сукупністю злочинів йому призначено остаточне покарання - одинадцять
років позбавлення волі з
конфіскацією всього майна, яке є його власністю

ОСОБА_4,

ІНФОРМАЦІЯ_4, уродженця м. Вінниці, не судимого,

за ч. З ст. 289 КК України на сім
років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його власністю; за ст. 290 КК на три
роки обмеження волі, а на підставі ст. 70 КК
України за сукупністю злочинів йому призначено остаточне покарання - сім років позбавлення волі з
конфіскацією всього майна, яке є його власністю.

ОСОБА_5,

ІНФОРМАЦІЯ_5, уродженця м. Вінниці, не судимого,

за ч. 3 ст. 289 КК України на сім
років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його власністю; за ст. 290 КК України на
три роки обмеження волі, а на
підставі ст. 70 КК
України за сукупністю злочинів йому призначено остаточне покарання - сім років позбавлення волі з
конфіскацією всього майна, яке є його власністю.

Зазначеним
вироком, частково, в частині кваліфікації злочинних дій засуджених та
призначеного покарання за апеляцією прокурора, який брав участь у розгляді
справи судом першої інстанції, скасовано вирок Ленінського районного суду м.
Вінниці від 27 грудня 2006 року, та постановлена окрема ухвала на адресу голови
Ради суддів Вінницької області про допущенні порушень вимог кримінального та
кримінально-процесуального кодексів України при розгляді справи місцевим судом
під головуванням судді Ленінського районного суду м. Вінниці Мішеніної С.В.

Вироком Ленінського районного суду м. Вінниці від 27
грудня 2006 року було засуджено:

ОСОБА_1 - за ч. 2 ст. 2153 КК України (в редакції 1960 року)
на 9 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його власністю; за ч. 2 ст. 185 КК
України (в редакції 2001 року) на 5 років позбавлення волі; за ст. 290 КК України (в
редакції 2001 року) на 3 роки обмеження волі, та звільнено від покарання на
підставі ст. 11' КПК України, п. 2 ч. 1 ст. 80 КК України, а на підставі ст. 70 КК
України за сукупністю злочинів йому призначено остаточне покарання - дев'ять років
позбавлення волі з
конфіскацією всього майна, яке є його власністю.

ОСОБА_2 - за ч. 6 ст. 19, ч. 2
ст. 2153 КК України (в редакції
1960 року) на 6 років позбавлення волі; за ст. 290 КК України (в редакції 2001 року) на 3 роки
обмеження волі та звільнено від покарання на підставі ст. 111 КПК України,
п. 2 ч. 1 ст. 80 КК України; за ч. 2 ст. 140 та ч. З ст. 81 КК України (в редакції
1960 року) - виправдано.

ОСОБА_3 - за ч. 2 ст. 2153
КК України (в редакції 1960 року) на 7 років позбавлення волі з конфіскацією всього
майна, яке є його власністю.

ОСОБА_4 - за ст. 290 КК України
(в редакції 2001 року) на три роки обмеження волі та звільнено від покарання на підставі ст. 11'
КПК, п. 2 ч. 1 ст. 80 КК України; за ст. 2153 КК України (в редакції
1960 року) - виправдано.

ОСОБА_5 - за ст. 290 КК України (в
редакції 2001 року) на три роки обмеження волі та звільнено від покарання на підставі ст. 11'
КПК, п. 2 ч. 1 ст. 80 КК України; за ст. 2153 КК України (в редакції
1960 року) - виправдано.

Постановлено стягнути
солідарно, в рівних долях з ОСОБА_2, ОСОБА_1, ОСОБА_4 та ОСОБА_5:

на
користь ОСОБА_8 - 25000 грн.,

на
користь ОСОБА_9 - 15500 грн.

Солідарно, в рівних долях з ОСОБА_2 та ОСОБА_1:

на
користь ОСОБА_10 - 22800 грн.,

на
користь ОСОБА_11 - 25000 грн.,

на
користь Вінницького проектного інституту - 7651 грн. 55 коп.

Солідарно,
в рівних долях з ОСОБА_1 та ОСОБА_3:

на
користь ОСОБА_12 - 12800 грн.,

па
користь ОСОБА_13 - 11399 грн.,

на
користь ОСОБА_14 - 2304 грн. 20 коп.

З ОСОБА_1:

на користь ОСОБА_15 -
1050 грн. на відшкодування матеріальної
та 900 грн. - моральної шкоди;

на користь ОСОБА_16 -
30000 грн.,

на
користь ОСОБА_17 - 30000 грн.,

на
користь ОСОБА_18 - 15000 грн.,

15800 грн. на користь Броварської
об'єднаної податкової інспекції Київської області.

З ОСОБА_3
на користь ОСОБА_19
1550 грн. на відшкодування матеріальної шкоди та 1500 грн. - моральної шкоди.

Солідарно,
в рівних долях з ОСОБА_1,
ОСОБА_3 та ОСОБА_2 судові витрати за проведення
судово-криміналістичних експертиз на користь НДЕКЦ при УМВС України у
Вінницькій області в сумі 895 грн. 20 коп.

Зазначеним вироком
вирішено також долю речових доказів.

Як визнав суд, у кінці літа 2000 року ОСОБА_2, з корисливих спонукань та з метою протиправного збагачення,
створив стійку організовану злочинну групу, до складу якої крім двох невстановлених слідством осіб,
матеріали відносно яких
виділені в окреме провадження, в зв'язку з розшуком, в різний період часу
втягнув ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_3.

Вони протягом жовтня 2000
року по квітень 2001 року на територіях Вінницької, Житомирської та Київської областей
умисно, вчинили ряд незаконних
заволодінь транспортними засобами, з послідуючою підробкою чи знищенням номерів вузлів
та агрегатів транспортних засобів, розподіливши між собою ролі:

ОСОБА_2 - створив
організовану групу та організовував приховування злочинної діяльності організованої
групи: підшуковував гаражі для переховування викрадених автомобілів;

ОСОБА_1 з двома
невстановленими слідством особами, матеріали відносно яких виділені в окреме
провадження, в зв'язку з розшуком - безпосередньо викрадали автомобілі та забезпечували їх
доставку в гаражі, знайдені
ОСОБА_2.

ОСОБА_5, ОСОБА_4 і
ОСОБА_3 - розукомплектовували викрадені автомобілі для подальшої реалізації
запчастин. Крім того, двоє невстановлених слідством особи, матеріали відносно
яких виділені в окреме
провадження в зв'язку з розшуком та ОСОБА_3 - збували викрадене.

Злочини організованою
групою в складі ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_3 та двох невстановлених слідством осіб, матеріали відносно
яких виділені в окреме провадження, в зв'язку з розшуком, були вчинені за таких обставин.

Так, починаючи з 8 жовтня 2000 року по 16 серпня 2001 року ОСОБА_1 та ОСОБА_3, діючи самостійно та у складі
організованої групи, а також спільно із двома невстановленими слідством особами, матеріали відносно
яких виділені в окреме
провадження в зв'язку з розшуком, діючи згідно попередньо розробленого плану, шляхом злому замка
дверцят та замка запалення незаконно
заволоділи 17 (сімнадцятьма) автомобілями різних марок, які належали приватним особам, завдаючи
останнім значної матеріальної шкоди, та автомобілями, що належали іншим державним установам, в
Житомирській, Вінницькій та Київській областях. Викрадені автомобілі ОСОБА_1, згідно відведеної йому ролі,
у супроводі двох невстановлених
слідством осіб, матеріали відносно яких виділені в окреме провадження в зв'язку
з розшуком, які їхали попереду на автомобілі БМВ для забезпечення безперешкодного проїзду
постів державної автомобільної інспекції, переганяв викрадені автомобілі в різні гаражі у м. Вінниці,
які, згідно попередньо розробленого плану, орендував та надавав ОСОБА_2 для
зберігання та розукомплектування викрадених автомобілів. Після розукомплектування за грошову
винагороду ОСОБА_3, ОСОБА_4 і ОСОБА_5 викрадених автомобілів на запчастини,
ОСОБА_3 разом із двома невстановленими слідством особами, матеріали справи щодо
яких виділено в окреме провадження у зв'язку з їх розшуком, збували запасні
частини та інше майно викрадене з автомобілів.

На даний вирок,
постановлений в апеляційному порядку, подані касаційне подання прокурора та
касаційні скарги засуджених і їх захисників.

У
касаційному поданні прокурор, який брав участь у розгляді справи судом першої
та апеляційної інстанції, просить вирок скасувати у зв'язку з призначенням
засудженим надмірно м'якого покарання засудженим ОСОБА_2, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 і
направити справу на новий апеляційний розгляд. Стосовно інших засуджених
просить залишити вирок апеляційного суду залишити без зміни.

Касаційна скарга адвоката ОСОБА_7
просить скасувати вирок щодо засуджених ОСОБА_4 і ОСОБА_5 і направити справу на
новий апеляційний розгляд у зв'язку з призначенням їм надмірно суворого
покарання.

У
касаційній скарзі адвокат ОСОБА_6 просить вирок щодо ОСОБА_2 в частині
засудження його за ч.3 ст. 289 КК України скасувати і закрити справу в цій
частині за недоведеністю його вини.

У
касаційній скарзі засуджений ОСОБА_2 просить вирок змінити і пом'якшити
призначене йому покарання, тому що суд неправильно встановив обставини справи.

У касаційній скарзі та в доповненнях
до неї засуджений ОСОБА_3

У касаційній скарзі засуджений
ОСОБА_4 просить вирок апеляційного суду скасувати, тому що його вина у вчиненні
крадіжок недоведена.

У касаційній скарзі засуджений
ОСОБА_1 просить

Порушення:

При розгляді справі в апеляційному
суді суд6

1) збільшив обсяг обвинувачення, визнав. Що
вчинили злочини у складу організованої злочинної групи, послався на показання
підсудних під час досудового слідства, та в судових засіданнях, що були раніше
і вироки були скасовані, але які оголошені в засіданні не були (протокол таких
даних не містить т. 9, а.с. 626-631). На це скаржаться у касаційних скаргах

2) перший епізод за вироком 8.10.2000 року -
кваліфікуючі ознаки: повторність, у складі організованої злочинної групи,
завдання значної матеріальної шкоди потерпілому. АЛЕ, ст. 2153 КК України в редакції 1960 року була
змінена Законом, який набрав чинності лише з 24.10.200 р.. а до того підпадав
кваліфікації за ч. 2 ст. 2153 КК. Без зазначених кваліфікуючих
ознак.

3) Безпосередньо до В.С.У. надійшла касац. скарга
засудженого ОСОБА_1, яку він подав у строка на оскарження 27.06.07 р., яка
передана мені 5.10.07. про цю скаргу нікому не повідомлялось і справа
призначалась до розгляду без вказівки, що буде і за його скаргою.

виконання
обвинувального вироку, а
не у зв'язку
із закінченням строків давності, ідо передбачається ст.49
КК.

Однак ст.49 КК в даному
випадку теж застосуванню не підлягає, оскільки згідно ч.З ст.49 КК перебіг давності
по ст.290 КК був перерваний скоєнням особливо тяжкого злочину - незаконним заволодінням
транспортними засобами.

Визнаючи ОСОБА_4 та
ОСОБА_5 винними в скоєнні злочину, передбаченого ст.289 КК суд не вправі, згідно апеляції
прокурора, звільнити їх від відбування покарання за ст.290 КК, у зв'язку із
закінченням строків давності.

Оскільки вирок в частині
засудження місцевим судом ОСОБА_1 за ст. 185 ч. 2 КК України (в редакції 2001 року) - таємне
викрадення чужого майна, ОСОБА_3 за ст. 2153 ч. 2 КК України (в
редакції 1960 року) -незаконне заволодіння транспортними засобами з будь-якою
метою, вчинене повторно,
що завдало значної шкоди потерпілому та призначене їм за даними статтями покарання, а
також виправдання ОСОБА_2 за ст. 140 ч. 2, 81 ч. З КК (в редакції 1960 року), оскаржений
не був то в цій частині вирок, відповідно до ст.365 К1ІК, слід залишити
без зміни.

При призначенні
покарання суд приймає як пом'якшуючу вину обставину, що на утриманні ОСОБА_1, ОСОБА_2
та ОСОБА_3 є неповнолітні діти.

Враховує другорядну роль
у скоєному ОСОБА_4 та ОСОБА_5 обсяг їх обвинувачення ( участь у 3 епізодах), дані про
особу, зокрема, що вони вперше притягуються до кримінальної відповідальності, їх
молодий вік, позитивні
характеристики.

Обставин, що обтяжують
покарання засуджених суд не вбачає, оскільки зазначені в обвинувальному висновку
обставини є кваліфікуючими ознаками злочину і не можуть бути визнані
обтяжуючими.

Враховуючи викладене,
керуючись ст.ст. 378, 379 КПК , колегія суддів апеляційного суду Вінницької
області,-

засудила:

Апеляцію
прокурора з внесеними доповненнями задовольнити.

Вирок Ленінського райсуду
м.Вінниці від 27 грудня 2007 року в частині кваліфікації дій засуджених ОСОБА_2,
ОСОБА_1, ОСОБА_3, виправдання
ОСОБА_4, ОСОБА_5 та призначеного їм покарання скасувати та постановити свій вирок.

ОСОБА_1
визнати винним та
засудити:

- за ст.289 ч. З КК - тринадцять років позбавлення
волі з конфіскацією

всього особистого майна;

- за ст. 185 ч. 2 КК - п»ять років позбавлення волі;

- за ст. 290 КК - три
роки обмеження волі.

Згідно ст. 70 КК шляхом
поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити остаточне покарання у вигляді
тринадцять років позбавлення
волі з конфіскацією всього особистого майна.

Запобіжний
захід залишити без змін - взяття під варту.

Строк відбуття покарання рахувати з
31.08.2001 року.

ОСОБА_2
визнати винним та засудити:

1 за 289 ч. З КК дванадцять років позбавлення
волі з конфіскацією всього

2 особистого майна;

3 за ст. 290 КК - три роки
обмеження волі;

Згідно ст. 70 КК шляхом
поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити остаточне покарання у вигляді
дванадцяти років позбавлення
волі з конфіскацією всього особистого майна.

За ст. 140 ч. 2, 81 ч. З КК (в редакції 1960 року), -
виправдати.

Запобіжний захід залишити - взяття під варту.

Строк відбуття покарання рахувати з дня затримання, тобто
з 18.04.2002 р.

ОСОБА_3 визнати винним та засудити:

4 за ст. 289 ч. З КК
одинадцять років позбавлення волі з конфіскацією

5 всього особисто майна.

6 за ст. 2153
ч. 2 КК (в редакції 1960 року) сім
років позбавлення волі з

7 конфіскацією всього
особисто майна.

Згідно ст. 70 КК
шляхом поглинення менш суворого
покарання більш суворим призначити остаточне
покарання у вигляді
одинадцять років позбавлення
волі з конфіскацією всього особистого майна. Запобіжний захід залишити -
утримання під вартою.

Строк відбуття покарання рахувати з дня затримання, тобто
з 27.06.2001 р.

ОСОБА_4 визнати винним та засудити:

8 за ст. 289 ч.З КК сім років позбавлення волі з
конфіскацією всього

9 особистого майна;

10за ст. 290 КК три роки
обмеження волі.

Згідно ст. 70 КК шляхом
поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити остаточне покарання
у вигляді семи років позбавлення волі з конфіскацією всього особистого майна.

Запобіжний захід змінити
з підписки про невиїзд на утримання під вартою, взявши під варту із зали суду.

В
строк відбуття покарання зарахувати час перебування під вартою по даній справі з 08.09.01
по 01.04.03.

ОСОБА_5 визнати винним та засудити:

11за ч. ст. 289 ч. З КК сім років позбавлення волі з
конфіскацією всього

12особистого майна;

13за ст. 290 КК три роки
обмеження волі.

Згідно ст. 70 КК шляхом
поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити остаточне покарання
у вигляді семи років позбавлення волі з конфіскацією всього особистого майна.

Запобіжний захід змінити
з підписки про невиїзд на утримання під вартою, взявши під варту із зали суду.

В строк відбуття
покарання зарахувати час перебування під вартою по даній справі з 08.09.01 по 09.11.01.

місяців
виправних робіт за місцем роботи з відрахуванням із суми його заробітку в дохід
держави щомісячно 20 %. На підставі ст. 71 КК України до призначеного покарання
частково приєднане покарання за попереднім вироком і за сукупністю вироків
остаточно призначено 2 роки виправних робіт за місцем роботи засудженого з
відрахуванням із суми заробітку засудженого в доход держави щомісячно 20 %. В
строк відбуття покарання ОСОБА_20, з урахуванням ст. 72 КК України, зарахований
час перебування під вартою з 21 березня 2006 року по 11 жовтня 2006 року.

Стягнуто з засудженого на користь
потерпілого ОСОБА_21 22 725 грн.

ОСОБА_20 визнано винуватим у тому,
що він у листопаді 2005 року з
метою заволодіння чужим
майном шляхом обману та зловживання довірою, достовірно знаючи, що автомобіль “Мерседес 250-Д”, який
належав ОСОБА_22, не розмитнений
і його неможливо придбати у власність та зареєструвати в органах ДАІ, з метою незаконного повторного
заволодіння чужим майном, 8
листопада 2005 року в м. Житомирі придбав даний автомобіль без будь-яких документів у ОСОБА_22 за ціною 3500 доларів США для подальшої реалізації іншій особі.

В середині листопада
2005 року ОСОБА_20 шляхом обману та зловживаючи довірою, запевнюючи, що даний автомобіль
перебуває в його власності
на законних підставах та назвавшись іншим прізвищем, а саме ОСОБА_23, надавши
відповідні документи на іншій ідентичний автомобіль, запропонував ОСОБА_21 придбати
автомобіль “Мерседес 250 - Д”, на що той погодився. Згідно з домовленістю ОСОБА_20 9 грудня 2005
року в м. Житомирі, продав даний автомобіль ОСОБА_21 за 4500 доларів США, що
згідно з курсом НБУ еквівалентно
22725 грн., завіривши останнього, що передає автомобіль у власність
потерпілому, без
документів, запевнивши, що вони будуть надані після державної реєстрації в органах
ДАІ.

З 9 грудня 2005 року ОСОБА_21
зазначений автомобіль зберігав за місцем свого проживання у дворі будинку АДРЕСА_1 області до 28 грудня
2005 року. Усвідомлюючи, що при реєстрації транспортного засобу його злочинні
дії можуть бути викритими, ОСОБА_20 28 грудня 2005 року прибув до ОСОБА_21 та запевнив
його, що необхідно їхати в м. Житомир, щоб зареєструвати даний автомобіль в
органах ДАІ.

У зазначений день,
прибувши на автомобілі “Мерседес 250 - Д” до ДАІ УМВС України в Житомирській
області, ОСОБА_21
залишився в автомобілі, а ОСОБА_20, запевнюючи потерпілого, що він йде реєструвати
автомобіль, пішов в приміщення ДАІ. Пробувши деякий час в приміщенні ДАІ, повідомив потерпілому, що
зареєструвати автомобіль не вдалося, посилаючись на об'єктивні причини.
Запевнюючи потерпілого, що автомобіль він зареєструє наступного дня, з метою
полегшення вчинення злочину,
ОСОБА_20 запропонував залишити автомобіль на СТО, що по вул. Київській, 77 в м.
Житомирі, посилаючись на деякі його технічні несправності. ОСОБА_20 запевнив
ОСОБА_21, що вони заберуть даний автомобіль наступного дня, тобто 29 грудня 2005
року. ОСОБА_21 введений в оману ОСОБА_20, залишив автомобіль, який у цей же день
засуджений забрав зі станції.

Таким чином ОСОБА_20
шляхом обману та зловживання довірою заволодів чужим майном, що належить ОСОБА_21, а саме
грошима потерпілого в сумі 22725 гривень, чим завдав останньому значної
матеріальної шкоди.

У касаційній скарзі
захисник ОСОБА_25 не оспорюючи вирок апеляційного суду в частині
висновку щодо доведеності винності ОСОБА_20 у вчиненні інкримінуємих йому дій,
просить вирок суду скасувати з тих підстав, що суд апеляційної інстанції
недостатньо врахував обставини, що пом'якшують покарання і без достатніх
підстав змінив вирок місцевого суду та призначив покарання у вигляді
позбавлення волі. Просить вирок апеляційного суду щодо ОСОБА_20 змінити і
пом'якшити призначене йому покарання. У додатковому клопотанні до касаційної
скарги просить застосувати щодо засудженого Закон України “Про амністію” і
звільнити його від покарання на підставі п. “б” ст. 1 зазначеного закону.

У касаційній скарзі ОСОБА_20 з тих же підстав просить
змінити вирок апеляційного суду і призначити покарання не пов'язане з
позбавленням волі. Посилається на те, що автомобіль переданий потерпілому у
відшкодування шкоди, просить врахувати те, що він працював і у нього на
утриманні знаходиться дружина та неповнолітня дитина.

Заслухавши доповідь судді, пояснення засудженого ОСОБА_20,
який підтримав доводи своєї касаційної скарги та касаційної скарги захисника,
виступ захисника ОСОБА_25, яка також підтримала доводи поданих нею і засудженим
скарг, міркування прокурора про необґрунтованість касаційних скарг засудженого
і захисника, перевіривши матеріали справи і доводи касаційних скарги, колегія
суддів вважає, що у їх задоволенні слід відмовити.

Висновки суду апеляційної
інстанції про доведеність вини ОСОБА_20 у вчиненні злочину, за який його
засуджено, при викладених у вироку обставинах, обґрунтовані сукупністю досліджених у
судовому засіданні та викладених
у вироку доказах. Ці висновки суду ніким із учасників судового розгляду не оспорюються. Дії
засудженого ОСОБА_20 правильно кваліфіковані за ст. 190 ч. 2 КК України.

Як видно із вироку, суд обґрунтував такий висновок
дослідженими в судовому засіданні доказами, у тому числі і визнанням своєї вини
ОСОБА_20 у заволодінні грошима іншої
особи шляхом шахрайства як на стадії досудового слідства так і в судовому
засіданні.

Засуджений ОСОБА_20
визнав встановлені судом фактичні обставини справи та не оспорює юридичної оцінки
його дій.

З вироку суду апеляційної
інстанції вбачається, що при призначенні ОСОБА_20 покарання було враховано його щире
каяття, те що він характеризується за місцем проживання добре, працює, має намір
відшкодувати завдану потерпілому
шкоду, думку потерпілого, який не просив позбавляти засудженого волі.

Мотивуючи рішення про
необхідність призначення покарання ОСОБА_20 у вигляді позбавлення волі, суд
урахував те, що суд першої інстанції, в порушення вимог ст. 65 КК України, в достатній мірі не
врахував фактичні обставини справи та дані про особу засудженого, а саме те, що будучи
раніше судимим за корисливий
злочин і, відбуваючи покарання за попередній злочин, повторно вчинив корисливий злочин. Згідно довідки
кримінально - виконавчої інспекції Богунського району м. Житомира, яка долучена до
справи апеляційною інстанцією, ОСОБА_20 під час відбування виправних робіт мав
чотири попередження за неявку на реєстрацію до КВІ та за звільнення з роботи без дозволу КВІ,
що свідчить про неефективність призначення йому такого виду покарання, як виправні
роботи. Крім цього, завдані злочином збитки потерпілому не відшкодовані.

З урахуванням наведеного,
вирок щодо ОСОБА_20 в частині призначеного покарання є обґрунтованим, а покарання у вигляді
позбавлення волі відповідає ступеню тяжкості вчиненого злочину, особі винного
та обставинам, що пом'якшують та обтяжують покарання, у тому числі і тих на які посилаються у касаційних скаргах засуджений і
його захисник, а тому є
необхідним й достатнім для виправлення засудженого та попередження нових
злочинів.

За наведених даних
підстави для задоволення касаційних скарг засудженого і захисника відсутні.

Необґрунтованим є і
клопотання захисника про застосування щодо засудженого Закону України “Про
амністію” від 19.04. 2007 року. Відповідно до
п. ґ) ст. 7 Закону України “Про амністію” амністія не застосовується до
осіб які після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання, знову
вчинили умисний злочин. Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_20 раніше судимий
і новий умисний злочин учинив до повного
відбуття покарання за попереднім вироком, а тому він є особою, щодо якої
зазначений закон застосуванню не підлягає.

Вивченням матеріалів справи не виявлено порушень вимог
кримінально-процесуального закону, які б перешкодили чи могли перешкодити суду
повно та всебічно розглянути справу і постановити законний, обґрунтований і
справедливий вирок.

Ураховуючи наведене та керуючись ст.ст. 395, 396 КПК України,
колегія суддів -

у х в а л и л а :

касаційні
скарги засудженого ОСОБА_20 і захисника ОСОБА_25 залишити без задоволення, а вирок
Апеляційного суду Житомирської області від 27 березня 2007 року щодо ОСОБА_20 -
без зміни.

с у д д і:

Гошовська Т.В. Селівон О.Ф. Мороз М.А

У Х В А Л А

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Верховного Суду України у складі:

головуючого, судді

Коновалова В.М.,

суддів

Кривенди О.В., Мороза М.А.,

за участю прокурора захисника та
засудженого

Сушко Т.М., Жеребцової А.В.,
Жеребцова В.В.

розглянула
в судовому засіданні 4 жовтня 2007 року в м. Києві кримінальну справу за
касаційними скаргами захисників адвокатів Кириченка О.О. і Вінник З.Г. на вирок
апеляційного суду Донецької області від 13 липня 2007 року, яким

у с т а н о в и л а:

справа щодо засуджених Рєзнікова
Д.А., Жеребцова В.В. і Бурденка А.В. призначена до розгляду в касаційній
інстанції за касаційними скаргами засуджених Рєзнікова Д.А. і Жеребцова В.В.,
захисників Рєзнікової М.В та захисників адвокатів Лукія В.В. та Матвієнка С.М.
Однак, дана справа не може бути розглянута в засіданні касаційної інстанції 20
вересня 1997 року у зв'язку з тим, що безпосередньо до Верховного Суду України
поштою надійшла також касаційна скарга захисника Жеребцової А.В., яка була
допущена до участі у справі в якості захисника засудженого Жеребцова В.В.
Оскільки касаційна скарга захисником була подана у передбачені строки на
касаційне оскарження вироку, вона підлягає розгляду в касаційній інстанції.

Однак, згідно з вимогами ст. 387 КПК України повідомлення про надходження
касаційної скарги з додержанням вимог ст. 351 КПК України здійснюється судом,
який постановив оскаржуване рішення, тому дана справа підлягає зняттю з
касаційного розгляду і поверненню до апеляційного суду Полтавської області для
виконання вимог ст.ст.387, 388, 389 КПК України.

На підставі наведеного та керуючись ст. 392 КПК України колегія суддів

у х в а л и л а:

справу щодо засуджених Рєзнікова Д.А., Жеребцова В.В. і Бурденка А.В. за
касаційними скаргами засуджених Рєзнікова Д.А. і Жеребцова В.В., захисників
Рєзнікової М.В та захисників адвокатів Лукія В.В. і Матвієнка С.М. з
касаційного розгляду 20 вересня 2007 року зняти і направити до апеляційного
суду Полтавської області для вирішення питання про відповідність касаційної
скарги захисника Жеребцової А.В. вимогам ст. 350 КПК України (скарга не
підписана особою, що її подала) і виконання вимог ст.ст. 387-389 КПК України.

Судді:

Квивенда О.В. Коновалов
В.М. Мороз М.А.