Справа № 161/3265/15-к Провадження №11-кп/773/314/15 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія:ч.1 ст.121 КК України Доповідач: ОСОБА_2
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
29 липня 2015 року місто Луцьк
Апеляційний суд Волинської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисників ОСОБА_8 ОСОБА_9 ,
потерпілого ОСОБА_10 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду кримінальне провадження №0002669 за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні, обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_8 на вирок Луцького міськрайонного суду від 02 червня 2015 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, уродженець та житель АДРЕСА_1 , з середньою спеціальною освітою, неодружений, непрацюючий, відповідно до ст.89 КК України не судимий,

засуджений за ч.1 ст.121 КК України із застосуванням ст.69 КК України на 3 (три) роки позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_7 до вступу вироку в законну силу обрано у виді особистого зобов`язання та покладено на нього обов`язки передбачені ч.5 ст.194 КПК України, а саме: з`являтися на виклики до суду, повідомляти суд про зміну місця свого проживання.
Строк відбуття покарання ОСОБА_7 постановлено рахувати з часу приведення вироку до виконання.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь потерпілого ОСОБА_10 20000 (двадцять тисяч) гривень матеріальної шкоди.
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_10 до обвинуваченого ОСОБА_7 про стягнення моральної шкоди залишено без розгляду.
Розглядаючи справу в апеляційному порядку, Апеляційний суд Волинської області, -
В С Т А Н О В И В:
Згідно вироку суд ОСОБА_7 визнаний винним і засуджений за те, що він 05.10.2014 року, близько 22 год. 30 хв., знаходячись навпроти буд. №5, що по вул. Садовій у м. Луцьку Волинської області, під час конфлікту, який виник на ґрунті неприязних відносин з потерпілим ОСОБА_10 , який почав втікати від обвинуваченого ОСОБА_7 у напрямку вул. Рєпіна, що у м. Луцьку, а останній його наздоганяти з метою заподіяння йому тілесних ушкоджень.
З метою доведення свого злочинного умислу до кінця, усвідомлюючи протиправність та суспільну небезпечність своїх дій, обвинувачений ОСОБА_7 , наздогнавши по вул. Рєпіна, яка перехрещується із вул. Садовою у м. Луцьку, а саме неподалік буд. №5, потерпілого ОСОБА_10 , штовхнув його в спину, внаслідок чого той впав на землю, та умисно наніс йому декілька ударів ногами в ділянку тулуба та голови, спричинивши згідно висновку судово-медичної експертизи за №1122 від 17.10.2014 року, тілесні ушкодження: черпно-мозкову травму у вигляді забою головного мозку, субдуральної гематоми справа, які за ступенем тяжкості відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, за ознакою небезпеки для життя.
В апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні, не оспорюючи доведеності винуватості та правильності кваліфікації дій, просить вирок суду щодо ОСОБА_7 скасувати у зв`язку із невідповідністю призначеного судом покарання ступеню кримінального правопорушення та особі обвинуваченого і постановити свій вирок, призначивши покарання за ч.1 ст.121 КК України 6 років позбавлення волі.

Прокурор посилається на те, що суд безпідставно застосував щодо ОСОБА_7 положення ч.1 ст.69 КК України, необґрунтовано визнавши обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого, вчинення злочину під впливом протиправної поведінки потерпілого та думку потерпілого, який просив суворо не карати ОСОБА_7 .

Не відповідають фактичним обставинам справи і висновки суду про позитивну характеристику особи обвинуваченого, оскільки той є особою, схильною до вчинення кримінальних правопорушень, не розкаявся у вчиненому, вину визнав лише частково, не намагався відшкодувати заподіяну злочином потерпілому шкоду, не надавав жодної допомоги у його лікуванні і реабілітації.

Вважає також, що суд не надав належної правової оцінки ступеню тяжкості, характеру суспільної небезпеки і обставинам вчинення обвинуваченим злочину, що удари обвинувачений наносив потерпілому, який лежав і не чинив опору, а тому призначення ОСОБА_7 покарання є несправедливим внаслідок м`якості.

Обвинувачений ОСОБА_7 в апеляційній скарзі, не оспорюючи доведеності винуватості та правильності кваліфікації дій, просить вирок суду змінити, на підставі ст.75 КК України звільнити його від відбування покарання з випробуванням.

Посилається на те, що висновок суду про неможливість його виправлення без ізоляції від суспільства не ґрунтується на законі, оскільки при призначенні покарання безпідставно враховано його попередню судимість, яка погашена.

Даний злочин він вчинив внаслідок протиправних дій потерпілого, заступившись за дівчину, яку той ображав.

Потерпілий в судовому засіданні просив не позбавляти його волі, оскільки усвідомив, що саме він спровокував конфлікт.

Від його дій тяжких наслідків не настало, потерпілий повністю одужав, веде звичайний спосіб життя і він розпочав відшкодовувати йому витрати, понесенні у зв`язку із лікуванням.

Захисник ОСОБА_8 в апеляційній скарзі просить вирок суду змінити, перекваліфікувати дії ОСОБА_7 з ч.1 ст.121 КК України на ст.128 КК України і призначити покарання у виді громадських робіт.

Посилається на те, що тілесні ушкодження потерпілий отримав внаслідок падіння з висоти власного зросту після поштовху його обвинуваченим.

Вважає, що вирок суду побудований на припущеннях, а показання його підзахисного про те, що ударів потерпілому в голову він не наносив, а також висновок судово-медичної експертизи, що тілесні ушкодження в потерпілого могли настати як від дії тупих предметів так і в наслідок падіння з висоти власного зросту, судом до уваги не взято.

При розгляді справи не здобуто доказів, які б доводили причетність ОСОБА_7 до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України.

Захисник зазначає, що викладені у вироку висновки суду не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження і судом неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність.

Заслухавши доповідача, який виклав суть оскаржуваного вироку та доводи апеляційних скарг, обвинуваченого та його захисників, які свої апеляційні скарги підтримали, а апеляційну скаргу прокурора заперечили, потерпілого, який апеляційну скаргу прокурора підтримав, а апеляційні скарги обвинуваченого і захисника заперечив, прокурора, який свою апеляційну скаргу підтримав, а апеляційні скарги обвинуваченого та захисника заперечив, дослідивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги до задоволення не підлягають.

Висновок суду про вчинення ОСОБА_7 злочину, при вказаних у вироку обставинах, ґрунтується на перевірених і досліджених в судовому засіданні доказах, яким суд дав відповідну юридичну оцінку.

Твердження обвинуваченого ОСОБА_7 про те, що ударів потерпілому він в голову не наносив і тяжких тілесних ушкоджень тому не спричиняв були предметом ретельного дослідження в судовому засіданні і з обґрунтуванням спростовані з наведенням у вироку переконливих мотивів.

Винуватість ОСОБА_7 у вчиненні злочину підтверджується показаннями потерпілого ОСОБА_10 , який показав, що у вказаному у вироку місці і часі саме обвинувачений наніс йому умисно удари ногами по тулубу та голові, від яких він отримав тілесні ушкодження.

Про те, що обвинувачений ОСОБА_7 наносив лежачому на землі потерпілому удари ногами підтвердив свідок ОСОБА_11 .

Свідок ОСОБА_12 підтвердила факт конфлікту між потерпілим ОСОБА_10 та обвинуваченим ОСОБА_7 і те, що потерпілий став втікати, а обвинувачений побіг за ним.

Сам обвинувачений також визнав, що коли потерпілий впав на землю, то він став наносити йому удари ногами по тулубу.

Згідно висновків судово-медичних експертиз, показань експерта в судовому засіданні, потерпілому ОСОБА_10 спричинені тяжкі тілесні ушкодження, які той міг отримати в результаті прямої травмуючої дії тупого предмету.

Підстав не вірити показанням потерпілого у суду не було, оскільки вони послідовні, співпадають і об`єктивно підтверджуються зазначеними у вироку доказами, які є належними, допустимими і достатніми для прийняття процесуального рішення.

Проаналізувавши всі докази в сукупності, суд прийшов до обґрунтованого висновку, що саме ОСОБА_7 заподіяв потерпілому ОСОБА_10 умисне тяжке тілесне ушкодження і правильно кваліфікував його дії за ч.1 ст.121 КК України.

Даних про те, що потерпілий міг отримати тілесні ушкодження при інших обставинах, або при падінні з висоти власного зросту по кримінальному провадженню не встановлено.

Твердження захисника про те, що викладені у вироку висновки не відповідають матеріалам кримінального провадження, колегія суддів визнає необґрунтованими.

Підстав для перекваліфікації дій ОСОБА_7 з ч.1 ст.121 КК України на ст.128 КК України колегія суддів не вбачає.

При призначенні ОСОБА_7 покарання судом враховано ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про його особу.

Оскільки ОСОБА_7 позитивно характеризується, є особою молодого віку, конфлікт спровокував потерпілий і просив суворо не карати обвинуваченого, обставини, які обтяжують покарання відсутні, а тому суд обґрунтовано застосував положення ч.1 ст.69 КК України і призначив ОСОБА_7 покарання нижче від найнижчої межі, передбаченої ч.1 ст.121 КК України.

Покарання ОСОБА_7 призначено у виді позбавлення волі з реальним його відбуванням і підстав вважати його м`яким, про що зазначає в апеляційній скарзі прокурор, немає.

Визначений судом розмір покарання у виді трьох років позбавлення волі є необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_7 та попередження нових злочинів.

Підстав для звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України колегія суддів не вбачає, так як ним вчинено злочин, який згідно із ст.12 КК України є тяжким.

Твердження обвинуваченого про те, що суд при призначенні покарання врахував його попередню судимість не заслуговують на увагу, оскільки суд у вироку вказав, що ОСОБА_7 в порядку ст.89 КК України немає судимості, а те, що він раніше притягувався до кримінальної відповідальності зазначено лише як обставина, що характеризує його особу.

Законних підстав для скасування чи зміни вироку по обставинах, викладених в апеляційних скаргах обвинуваченого, захисника та прокурора, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст.405, 407 КПК України, Апеляційний суд Волинської області, -

П О С Т А Н О В И В:
Вирок Луцького міськрайонного суду від 02 червня 2015 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін, а апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_8 , прокурора у кримінальному провадженні без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4