Ухвала іменем україни
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_10,

суддів ОСОБА_11, ОСОБА_12,

за участю прокурора ОСОБА_13,

розглянула в судовому засіданні у м. Києві 26 лютого 2015 року кримінальну справу за касаційною скаргою та доповненнями до неї потерпілого ОСОБА_1 на вирок Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 24 жовтня 2013 року та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 05 березня 2014 року щодо ОСОБА_2.

Вироком Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 24 жовтня 2013 року

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, такого, що судимості не має, працюючого на посаді начальника відділу матеріально-технічного забезпечення ТОВ «Авангард-Інвест»,

визнано винним та засуджено за:

- ч.2 ст.190 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки;

- ч.3 ст.190 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки;

- ч.2 ст.289 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років;

- ст.290 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік;

- ч.3 ст.358 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки;

- ч.4 ст.358 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки.

На підставі статей 70, 72 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначено ОСОБА_2 покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_2 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки і покладено обов'язки, передбачені ст.76 КК України: повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання і роботи, періодично з'являтися для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції.

Цим же вироком засуджено ОСОБА_3 за ч.2 ст.190, ч.3 ст.190, ч.3 ст.358, ч.4 ст.358 КК України та ОСОБА_4 за ч.2 ст.190, ч.3 ст.190, ч.2 ст.289, ч.3 ст.289, ст.290, ч.3 ст.358, ч.4 ст.358 КК України до покарання визначеного судом.

Постановлено після вступу вироку в законну силу завдаток в сумі 68000 грн проплачений по квитанції № ПН 1483 на розрахунковий рахунок 0607, МФО 813015, отримувач ТУ ДСА України в Запорізькій області в публічному АТ «Актабанк», код отримувача 26316700, банк отримувача ГУ ГКСУ в Запорізькій області, повернути заставодавцю - ОСОБА_5

Вирішено питання про судові витрати.

Питання про долю речових доказів вирішено у відповідності із вимогами ст.81 КПК України 1960 року.

Постановою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 09 жовтня 2013 року уточнено резолютивну частину вироку Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 24 жовтня 2013 року щодо ОСОБА_2, ОСОБА_4 та ОСОБА_3, доповнено резолютивну частину наступним змістом: «міру запобіжного заходу щодо ОСОБА_4 у виді тримання під вартою до вступу вироку у законну силу не змінювати».

Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 05 березня 2014 року, вирок Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 24 жовтня 2013 року щодо ОСОБА_2, ОСОБА_4 та ОСОБА_3 залишено без зміни.

Як визнав встановленим суд, у період часу з серпня 2011 року по липень 2012 року, ОСОБА_2 за попередньою змовою із ОСОБА_6 за обставин викладених вироку, вчинили декілька епізодів заволодіння чужим майном (шахрайство), зокрема, що завдало значну шкоду потерпілому та у великих розмірах; заміну ідентифікаційного номера кузова транспортного засобу; незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб, що завдало значної матеріальної шкоди; підробку офіційного документа, який видається установою, приватним нотаріусом і який надає права, вчинене повторно за попередньою змовою групою осіб, з метою використання його підроблювачем чи іншою особою; використання завідомо підробленого документа.

У касаційній скарзі та доповненнях до неї потерпілий ОСОБА_1 просить судові рішення щодо ОСОБА_2 скасувати, а справу направити на новий судовий розгляд, у зв'язку з істотним порушенням вимог кримінально-процесуального закону, неправильним застосуванням кримінального закону, а саме ст.75 КК України та невідповідністю ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі засудженого, внаслідок м'якості.

Вважає, що злочини вчинено в складі організованої групи.

При цьому вказує, що при призначенні покарання засудженому ОСОБА_2, судом не враховано те, що він ухилявся від виконання рішення суду в частині відшкодування матеріальної та моральної шкоди. На даний час відшкодував лише 2000 грн.

Також зазначає, що ухвала апеляційного суду не відповідає вимогам ст.377 КПК України 1960 року.

У запереченнях на касаційну скаргу захисник ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_4, просить касаційну скаргу потерпілого ОСОБА_1 залишити без задоволення, а вирок апеляційного суду без зміни.

У запереченнях на касаційну скаргу потерпілий ОСОБА_8 просить касаційну скаргу потерпілого ОСОБА_1 залишити без задоволення, а судові рішення без зміни.

У запереченнях засуджений ОСОБА_2 і захисник ОСОБА_9, просять касаційну скаргу потерпілого залишити без задоволення.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який заперечив проти касаційної скарги, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи із наступного.

Згідно статей 370-372 КПК України 1960 року предметом перегляду справи в касаційному порядку можуть бути істотне порушення вимог кримінально-процесуального закону, неправильне застосування кримінального закону невідповідність призначеного покарання тяжкості злочину та особі засудженого.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_2 у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.190, ч.3 ст.190, ч.2 ст.289, ст.290, ч.3 ст.358, ч.4 ст.358 КК України, фактичні обставини справи та юридична кваліфікація дій останнього, у касаційній скарзі потерпілого не оскаржується.

На підставі зібраних та перевірених у судовому порядку доказів та інших доказів наявних у справі, суд першої інстанції дав оцінку діям та дійшов висновку щодо доведеності його винуватості у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.190, ч.3 ст.190, ч.2 ст.289, ст.290, ч.3 ст.358, ч.4 ст.358 КК України.

Твердження в касаційній скарзі потерпілого про вчинення злочинів в складі організованої групи є необґрунтованими та не знайшли підтвердження в ході розгляду справи.

Призначене судом першої інстанції покарання ОСОБА_2 відповідає вимогам, передбаченим статтями 50, 65, 75 КК України.

При призначенні покарання ОСОБА_2 судом враховано ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом'якшують і обтяжують покарання, зокрема ті, про які йде мова в касаційній скарзі потерпілого.

Посилання у касаційній скарзі потерпілого про те, що судом не враховано, що ОСОБА_2 ухилявся від виконання рішення суду в частині відшкодування матеріальної та моральної шкоди є безпідставними та спростовуються матеріалами справи.

Викладений у мотивувальній частині вироку суду першої інстанції висновок, про необхідність призначення ОСОБА_2 покарання у вказаному виді і розмірі та подальшого звільнення від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком, є обґрунтованим, судом наведені докладні мотиви такого рішення.

Колегія суддів, вважає, що призначене покарання є необхідним та достатнім для виправлення засудженого ОСОБА_2, попередження вчинення ним нових злочинів та є домірним скоєному.

Крім того, доводи касаційної скарги, які за змістом є аналогічними доводам апеляційної скарги, були предметом ретельної перевірки суду апеляційної інстанції за апеляційною скаргою потерпілого, яку суд визнав необґрунтованою та навівши відповідні мотиви, прийшов до правильного висновку про відсутність підстав для їх задоволення. З таким висновком суду погоджується і колегія суддів. Ухвала суду апеляційної інстанції відповідає вимогам ст.377 КПК України 1960 року.

Порушень норм кримінального і кримінально-процесуального закону, які могли б бути підставами для скасування судового рішення по даній кримінальній справі не встановлено.

Керуючись статтями 393-394 КПК України 1960 року та пунктами 11,15 Розділу XI «Перехідні положення» КПК України, колегія суддів

ухвалила:

Касаційну скаргу та доповнення до неї потерпілого ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Вирок Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 24 жовтня 2013 року та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 05 березня 2014 року щодо ОСОБА_2 залишити без зміни.

судді:

(підпис) (підпис) (підпис)

_________________ ________________ ________________ ОСОБА_11 ОСОБА_10 ОСОБА_12

З оригіналом згідно: суддя ОСОБА_11