ВИЩИЙ СПЕЦІАЛІЗОВАНИЙ СУД УКРАЇНИ
З РОЗГЛЯДУ ЦИВІЛЬНИХ І КРИМІНАЛЬНИХ СПРАВ
Ухвала

іменем україни

19 січня 2015 року м. Київ

Вищий спеціалізований суд України

з розгляду цивільних і кримінальних справ

у складі колегії:

головуючого ОСОБА_4.,

суддів: ОСОБА_5., ОСОБА_6

розглянувши касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції, на вирок Рівненського міського суду Рівненської області від 10 липня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Рівненської області від 30 вересня 2014 року,

в с т а н о в и в:

За вказаним вироком визнано винуватим та засуджено

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м. Рівне, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1, в силу ст. 89 КК України не судимого,

- за ч. 1 ст. 286 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_1 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку тривалістю 1 рік та покладенням обов'язків, передбачених пунктами 2-4 ст. 76 КК України.

Вирішено питання про цивільний позов та судові витрати.

Ухвалою апеляційного суду зазначений вирок залишено без змін.

За вироком суду ОСОБА_1 визнано винуватим та засуджено за те, що він 03 березня 2014 року близько 20 год., будучи в стані алкогольного сп'яніння та керуючи автомобілем «ИЖ - 21251-010» (реєстраційний номер НОМЕР_2), рухаючись по вул. Біла в м. Рівне, не дотримався вимог пунктів 10.1, 11.3, 12.4 Правил дорожнього руху України та перед зміною напрямку руху не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам дорожнього руху, виїхав на смугу зустрічного руху та допустив зіткнення з автомобілем Dsimler-Benz 609D (реєстраційний номер НОМЕР_1) під керуванням ОСОБА_2, в результаті чого пасажир автомобіля «ИЖ - 21251-010» ОСОБА_3 отримав тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості.

У касаційній скарзі прокурор, не оскаржуючи вид та розмір основного покарання та правильність застосування ст. 75 КК України, порушує питання про скасування судових рішень та призначення нового розгляду у суді першої інстанції у зв'язку з невідповідністю покарання тяжкості злочину та даним про особу засудженого. На обґрунтування своїх вимог прокурор указує на те, що суд, призначаючи ОСОБА_1 покарання у межах санкції ч. 1 ст. 286 КК України, не повною мірою врахував обтяжуючу покарання обставину - вчинення злочину у стані алкогольного сп'яніння та не призначив додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами на певний строк.

Проаналізувавши доводи касаційної скарги, перевіривши надані до неї копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що підстав для відкриття касаційного провадження немає.

Прокурором не оскаржуються фактичні обставини кримінального провадження, доведеність винуватості та правильність кваліфікації дій ОСОБА_1 ч. 1 ст. 286 КК України, а також не наводяться доводи щодо істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б могли бути підставою для скасування або зміни постановлених судових рішень.

Відповідно ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Виходячи з положень ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Як убачається із судових рішень, при призначенні покарання ОСОБА_1 судом враховано ступінь суспільної небезпечності, тяжкість і характер вчиненого злочину, дані про особу засудженого, зокрема наявність на його утриманні малолітньої дитини, а також добровільне відшкодування заподіяних збитків потерпілому, який претензій до ОСОБА_1 не мав та просив суворо його не карати. Також судом було визнано пом'якшуючими покарання обставинами визнання вини, щире каяття у вчиненому злочині та активне сприяння органам досудового розслідування у його розкритті. Обтяжуючою покарання обставиною судом визнано вчинення злочину у стані алкогольного сп'яніння. Врахувавши ці обставини у сукупності суд визначив ОСОБА_1 основне покарання в межах санкції ч. 1 ст. 286 КК України.

При цьому, не застосовуючи до ОСОБА_1 додаткове покарання, суд діяв відповідно до вимог закону України про кримінальну відповідальність, оскільки санкцією ч. 1 ст. 286 КК України не передбачено обов'язкового додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на певний строк.

Суд апеляційної інстанції, перевіривши доводи апеляційної скарги прокурора про невідповідність призначеного покарання тяжкості вчиненого злочину та даним про особу засудженого, які за змістом були аналогічними доводам касаційної скарги, дійшов висновку про те, що вид та розмір покарання, визначеного ОСОБА_1 судом першої інстанції є обґрунтованими та не знайшов підстав для постановлення нового вироку, як про це зазначав вимогу прокурор.

У касаційній скарзі прокурора не наведено інших доводів, які б свідчили про незаконність або необґрунтованість оскаржуваних судових рішень у частині призначеного покарання.

Таким чином, колегія суддів погоджується із висновками місцевого та апеляційного судів та вважає, що призначене ОСОБА_1 покарання є необхідним і достатнім для його виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

З огляду на викладене та керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України,

п о с т а н о в и в:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції, на вирок Рівненського міського суду Рівненської області від 10 липня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Рівненської області від 30 вересня 2014 року щодо ОСОБА_1.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_4 ОСОБА_5 ОСОБА_6