Вирок
постановлено під головуванням полковника юстиції Жизнєвського Ю.В.

Доповідач:
підполковник юстиції Ткачук О.С.

№ 11а-16-2007

УХВАЛА

ІМ'ЯМ УКРАЇНИ

2березня 2007
року місто
Київ

Військовий апеляційний
суд Центрального регіону
України у складі:

Головуючого -
генерал-майора юстиції КУЗЬМІНА А.С.,

Суддів -
підполковників юстиції ПАЛЕНИКА І.Г. і ТКАЧУКА О.С,

При секретарі
СМИКОВСЬКІЙ Н.П.,

3а участю
прокурора відділу військової прокуратури Центрального регіону

України
підполковника юстиції БУДОВОГО С.М.,

засудженого
ОСОБА_1,

його адвоката ОСОБА_2,

а також
потерпілого ОСОБА_3,

розглянув в
судовому засіданні кримінальну справу за апеляційною скаргою захисника-адвоката
ОСОБА_2 на вирок військового місцевого суду Житомирського гарнізону від 19 грудня
2006 року, відповідно до якого колишній військовослужбовець військової частини
А 3769 старший солдат ОСОБА_1, котрий народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у місті Хмільнику
Вінницької області, з середньою-спеціальною освітою, українець, громадянин
України, раніше не судимий, не одружений, призваний на військову службу у
квітні 2005 року і звільнений в запас у тому ж місяці 2006 року, засуджений за
ч. 2 ст. 406 КК України до двох років позбавлення волі.

Відповідно
до ст.ст. 75
та 76 КК України, засуджений
звільнений від відбування покарання
з випробуванням протягом
однорічного іспитового строку.

При цьому
ОСОБА_1 визнаний винним в порушенні статутних правил взаємовідносин між
військовослужбовцями за відсутності відносин підлеглості.
Вказаний злочин, як видно із вироку військового місцевого суду Житомирського
гарнізону, був вчинений за таких обставин. ОСОБА_1, близько
19 години 21 березня 2006 року, в
розташуванні солдатської
їдальні військової частини А 3769, будучи невдоволеним тим, що

2

співслужбовець ОСОБА_3 не видав йому додаткової порції
масла, двічі вдарив потерпілого кулаком в обличчя, а потім штовхнув руками у
тулуб.

Неправомірні дії
засудженого на деякий час були припинені черговим по їдальні прапорщиком
ОСОБА_4, котрий почувши гамір, розборонив ОСОБА_3 і ОСОБА_1. Не зважаючи на
присутність начальника, та не реагуючи на його зауваження, останній ще двічі
вдарив потерпілого кулаком в обличчя і тільки після цього зупинився.

В апеляції
захисник-адвокат ОСОБА_2,
висловлює думку про упередженість досудового та судового слідства, просить
вирок місцевого суду скасувати, а справу закрити, через однобічність та
неповноту досудового та судового слідства.

Про наявність
вказаних обставин, як вважає захисник, свідчить те, що досудовим та судовим
слідством не дана оцінка показанням свідків ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8,
ОСОБА_9 та ОСОБА_10. Також досудовим слідством не допитувався експерт, котрий
проводив судово-медичне дослідження у справі. Захист вважає неправильною
позицію суду, котрий відмовив у долученні до справи документів, що
характеризують свідка Біленького, який давав викривальні показання щодо
підсудного ОСОБА_1. Адвокат звертає увагу апеляційного суду і на те, що до
обвинувачення його підзахисного, як слідство так і суд включили спричинення
потерпілому синців під правим і лівим оком, хоча про такі тілесні ушкодження
експерт промовчав.

Засуджений
ОСОБА_1 апеляцію адвоката підтримав, та заявив про надуманість і
безпідставність звинувачення його у нестатутному ставленні до потерпілого.

Потерпілий
ОСОБА_3, даючи пояснення, в засіданні апеляційного суду спростував твердження
сторони захисту про відсутність у нього в результаті насильства з боку ОСОБА_1
тілесних ушкоджень. Зокрема, він зазначив, що в результаті побиття засудженим в
нього були деформовані кістки носа та виникли на обличчі синці, в тому числі і
під очима.

Що стосується
його, ОСОБА_3, позиції у справі, то після неправомірних дій ОСОБА_1, він
правдиво доповів безпосередньому командуванню про вчинок співслужбовця. Однак,
окремі представники командування військової частини наполягали на тому, щоб він
не давав такі показання і просили його говорити неправду. Враховуючи це, він
спочатку на вимогу командирів придумав версію про отримання травми в побуті в
результаті власної необережності. її дотримувався і тоді, коли мав розмову з
експертом. Однак, коли про злочин стало відомо правоохоронним органам, пояснив
ОСОБА_3, обманювати перестав і розповів правду про те, як його з надуманих
підстав в їдальні військової частини А 3769 побив ОСОБА_1. В подальшому своїх
правдивих показів не змінював і підтверджував їх в ході виконання слідчих дій.

Заслухавши
доповідача, думку прокурора, який вважав необхідним вирок залишити без зміни, а
апеляційну скаргу захисника-адвоката ОСОБА_2 без задоволення, виступи
засудженого та потерпілого, перевіривши матеріали справи та обміркувавши доводи
апеляції, військовий апеляційний суд регіону вважає, що вона не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Суд першої
інстанції достатньо повно, об'єктивно та всебічно дослідив всі обставини даної
справи, проаналізував зібрані по справі докази з позиції їх

3

достовірності
та, всупереч доводам апелянта, прийшов до правильного висновку про доведеність
вини ОСОБА_1 в порушенні статутних правил взаємовідносин між
військовослужбовцями за відсутності відноси підлеглості.

Дії засуджено,
судом гарнізону правильно кваліфіковані за ч. 2 ст. 406 КК України. Що
стосується міри покарання, то вона обрана у мінімальному розмірі, з тих що
можливі.

У той же час,
твердження апелянта, про упередженість і однобічність розслідування та
вирішення справи, про неповноту слідства є безпідставними, оскільки не
базуються на жодних об'єктивних даних, яким є у справі.

Що стосується
синців під очима потерпілого, то наявність таких наслідків від дій засудженого
підтверджується доказами зібраними у справі та дослідженими судом першої
інстанції. Однак, місцевий суд безпідставно зазначив у вироку про таку ж думку
експерта, котрий у своєму висновку не згадав про такі зміни на обличчі ОСОБА_3.
До того ж дана обставина не може вплинути на правильність висновків суду про
кваліфікацію і покарання.

Разом з тим,
заяви захисту стосовно того, що суд не дав оцінку показанням свідків ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 та ОСОБА_10, проаналізовані судом регіону на
предмет можливого впливу таких показань на обґрунтованість вироку. Зваживши
наявні у справі дані, апеляційний суд прийшов до переконання, що за умов цієї
справи, вказані особи очевидцями конфлікту між ОСОБА_1 і ОСОБА_3 не були, а
тому наводити їх показання на підтвердження побічних обставин у справі
необхідності не було.

Не вбачаючи
будь-яких підстав для скасування вироку щодо ОСОБА_1 і керуючись ст.ст. 362,
366 та 377 КПК України, військовий апеляційний суд Центрального регіону

УХВАЛИВ:

Вирок
військового місцевого суду Житомирського гарнізону від 19 грудня 2006 року
стосовноОСОБА_1 залишити без зміни, а апеляційну скаргу захисника-адвоката
ОСОБА_2 - без задоволення.