Ухвала

іменем україни

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_1.,
суддів:ОСОБА_2., ОСОБА_3.,
за участю прокурора ОСОБА_4.,
засудженого ОСОБА_5,
захисника ОСОБА_6,

розглянула в судовому засіданні у м. Києві 16 грудня 2014 року справу за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_5 на вирок Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 16 травня 2012 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 06 березня 2014 року.

Вказаним вироком, залишеним без зміни ухвалою апеляційного суду, засуджено

ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, раніше судимого 29 листопада 2001 року Дніпровським районним судом м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ч. 5 ст. 186, ч. 1 ст. 309, ст. 70 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців,
за ч. 2 ст. 289 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років без конфіскації майна;

за ч. 2 ст. 185 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_5 визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років без конфіскації майна.

Стягнуто з засудженого матеріальну шкоду в сумі 6 000 грн на користь потерпілого ОСОБА_7 та 1660,75 грн на користь потерпілого ОСОБА_8

Прийняте рішення щодо речових доказів.

Згідно з вироком ОСОБА_5 визнано винним і засуджено за те що він 23 серпня 2007 року, перебуваючи у стані алкогольного сп'яніння біля будинку АДРЕСА_1, повторно незаконно заволодів автомобілем «ВАЗ-2103» реєстраційний номер НОМЕР_1, який належав ОСОБА_7, після чого поїхав кататися на ньому по вулицях селища Романково у м. Дніпродзержинську, однак не впорався з керуванням та допустив зіткнення з деревом, тим самим пошкодивши автомобіль та заподіявши потерпілому матеріальну шкоду в розмірі 6750 грн.

14 січня 2008 року ОСОБА_5, перебуваючи у дворі будинку АДРЕСА_2, з салону автомобіля «Мерседес-спрінтер» реєстраційний номер НОМЕР_2, який належав ОСОБА_8, повторно таємно викрав майно потерпілого на загальну суму 1660,75 грн.

20 квітня 2008 року близько 01.00 год. ОСОБА_5 за попередньою змовою з ОСОБА_9, з двору будинку АДРЕСА_3 повторно таємно викрав майно потерпілого ОСОБА_10 на загальну суму 1500 грн.

У касаційній скарзі з доповненнями засуджений ОСОБА_5, посилаючись на неправильне застосування кримінального закону та істотне порушення вимог кримінально-процесуального закону, просить постановлені щодо нього вирок місцевого суду та ухвалу суду апеляційної інстанції скасувати, а справу направити на новий судовий розгляд. Вказує на неправильну кваліфікацію своїх дій за ч. 2 ст. 289 КК, оскільки під час заволодіння транспортним засобом корисливу мету він не переслідував і злочин скоїв вперше. Вважає, що його вина у вчиненні двох епізодів крадіжки не підтверджується належними та допустимими доказами. Суд не допитав всіх свідків по справі, а також не спростував наявні у доказах суперечності. Стверджує, що визнавальні показання на досудовому слідстві він дав під тиском у результаті застосування щодо нього незаконних методів слідства. В порушення вимог ст. 377 КПК 1960 року апеляційний суд належним чином не перевірив всіх доводів його апеляційної скарги та необґрунтовано залишив вирок місцевого суду без зміни.

Заслухавши доповідь судді, пояснення засудженого та захисника на підтримку касаційної скарги, прокурора, який заперечив проти її задоволення, перевіривши матеріали справи та обговоривши наведені у касаційній скарзі доводи, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню на таких підставах.

Відповідно до ч. 1 ст. 398 КПК України підставами для скасування або зміни вироку місцевого суду судом касаційної інстанції є лише істотне порушення вимог кримінально-процесуального закону, неправильне застосування кримінального закону та невідповідність призначеного покарання тяжкості злочину і особі засудженого.

Отже, касаційний суд не перевіряє вироки місцевих судів щодо неповноти та однобічності досудового і судового слідства, а також невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи.

Натомість, зазначені обставини, на які, зокрема, засуджений послався у касаційній скарзі, були предметом перевірки суду апеляційної інстанції.

Переглядаючи справу за апеляцією засудженого про недоведеність вчинення ним інкримінованих злочинів, провівши часткове судове слідство у справі, апеляційний суд в ухвалі навів докладні мотиви прийнятого рішення і не встановив істотних порушень кримінально-процесуального закону, які б перешкодили суду першої інстанції повно і всебічно розглянути справу за пред'явленим ОСОБА_5 обвинуваченням та дати діям засудженого правильну юридичну оцінку.

За встановлених судами першої та апеляційної інстанцій фактичних обставин справи дії засудженого за ч. 2 ст. 289 та ч. 2 ст. 185 КК кваліфіковані правильно.

При цьому в основу вироку суд поклав послідовні показання потерпілих та свідків по справі, дані протоколів слідчих дій, висновки судових експертиз, а також показання на досудовому слідстві самого засудженого, який в деталях розповідав про обставини вчинення ним злочинів.

Зібрані у справі докази є логічними, послідовними, узгоджуються між собою та не викликають сумніву у їх достовірності.

Висновок суду про доведеність винності ОСОБА_5 у вчиненні злочинів, за які його засуджено, є обґрунтованим. Вирок суду відповідає вимогам ст. 323 КПК 1960 року.

Доводи касаційної скарги про неправильну кваліфікацію діяння за ч. 2 ст. 289 КК через відсутність корисливого мотиву, а також відсутність ознаки повторності є безпідставними.

Кримінальна відповідальність за незаконне заволодіння транспортним засобом настає незалежно від наявності у діях особи корисливого мотиву. Разом з тим, враховуючи що ОСОБА_5 раніше судимий за вчинення злочинів, передбачених статтями 185, 186 КК, тому згідно п. 2 примітки до ст. 289 КК його дії за ч. 2 цієї статті правильно кваліфіковані за ознакою повторності.

Доводи засудженого про застосування щодо нього незаконних методів слідства також були предметом перевірки судів першої й апеляційної інстанції та обґрунтовано визнані неспроможними. Так згідно судового доручення апеляційного суду прокуратурою було здійснено повторну перевірку заяви засудженого ОСОБА_5 За результатами досудового розслідування прийняте рішення про закриття кримінального провадження через відсутність у діях працівників міліції складу кримінального правопорушення.

Перевіряючи вирок в апеляційному порядку, апеляційний суд відповідно до вимог ст. 377 КПК 1960 року дав належну оцінку викладеним в апеляції засудженого доводам, які є аналогічними доводам його касаційної скарги, та мотивовано відмовив у їх задоволенні.

Призначене ОСОБА_5 покарання за кожен вчинений ним злочин та за їх сукупністю відповідає вимогам ст. 65 КК, є необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Істотних порушень вимог кримінально-процесуального закону, які були б безумовною підставою для зміни чи скасування судових рішень, не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись статтями 394-396 КПК України 1960 року, пунктами 11, 15 розділу ХІ «Перехідні положення» КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Вирок Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 16 травня 2012 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 06 березня 2014 року щодо ОСОБА_5 залишити без зміни, а касаційну скаргу засудженого - без задоволення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3