У х в а л а

Іменем України

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Верховного Суду України у складі:

головуючого

Міщенка С.М.,

суддів

Кармазіна Ю.М., Федченка О.С.,

за участю прокурора

Колесниченка О.В.

розглянула
у судовому засіданні в м. Києві 11 березня 2008 року кримінальну справу за
касаційною скаргою захисника ОСОБА_1 на судові рішення щодо засудженого
ОСОБА_2.

За вироком Іваничівського районного суду Волинської
області від 18 вересня 2006 року

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянин
України, не судимий,

засуджений
за ст. 115 ч.1 КК України на 7 років позбавлення волі.

Суд постановив стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 1 527 грн. на
відшкодування заподіяної матеріальної шкоди і 7 000 грн. - моральної.

Ухвалою апеляційного суду Волинської області від 28 листопада 2006 року
указаний вирок залишено без зміни.

ОСОБА_2 визнано винуватим у тому, що 05 червня 2006 року, приблизно о 01
годині ночі, поблизу будинку № 21 по вул. Зеленій в с. Лугове Іваничівського
району Волинської області, перебуваючи у стані алкогольного сп'яніння, під час
конфлікту з потерпілим ОСОБА_4 він, з метою вбивства останнього, завдав
потерпілому один удар ножем, спричинивши йому колото-різане поранення лівого
стегна у верхній третині з повним пошкодженням по ширині стегнової артерії. В
результаті цього тілесного ушкодження ОСОБА_4 помер на місці події від
крововтрати.

У касаційній скарзі захисник просить змінити постановлені щодо ОСОБА_2.
судові рішення, перекваліфікувавши його неправомірні дії з ст. 115 ч.1 КК України
на ст. 119 ч.1 КК України, і призначити засудженому покарання в межах санкції
цієї статті. При цьому захисник посилається на відсутність умислу у ОСОБА_2. на
вчинення вбивства потерпілого.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора про можливість часткового
задоволення скарги з перекваліфікацією дій засудженого з ст. 115 ч.1 КК України
на ст. 121 ч.2 КК України, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи,
викладені у касаційній скарзі захисника, колегія суддів вважає, що ця скарга
підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як видно із матеріалів справи, допитаний як у ході досудового слідства, так
і в судовому засіданні ОСОБА_2 не заперечував, що між ним та потерпілим мав
місце конфлікт, у ході якого він дістав з кишені ножа, почав ним розмахувати
перед потерпілим і ударив його цим ножем.

У той же час, судом не було встановлено будь-яких даних, які б указували на
наявність реальної загрози життю чи здоров'ю засудженого з боку потерпілого, і
які б свідчили про наявність у діях засудженого ознак необхідної оборони або ж
вчинення ним неправомірних дій стосовно потерпілого ОСОБА_4 при перевищенні меж
необхідної оборони.

Таким чином, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції фактичні
обставини справи щодо умисного нанесення ОСОБА_2 удару ножем потерпілому
ОСОБА_4 були встановлені правильно. Що ж стосується правової оцінки цих дій
засудженого, то вона не відповідає цим обставинам.

Висновок судово-медичної експертизи указує на те, що смерть потерпілого
настала внаслідок крововтрати після отриманого колото-різаного ушкодження
лівого стегна з повним перерізом по ширині стегнової артерії, що відноситься до
тяжкого тілесного ушкодження. Дані протоколу огляду місця події та висновку
експертизи холодної зброї свідчать про те, що ніж, яким було заподіяно тілесні
ушкодження потерпілому, є звичайним складним ножем господарсько-побутового
призначення з двома клинками, довжиною 88 мм. та 70 мм., і до холодної зброї не
відноситься.

Із показань очевидця подій свідка ОСОБА_5 видно, що після того, як ОСОБА_2
ударив потерпілого він відвів його в сторону, заспокоїв і на його пропозицію
засуджений підійшов до ОСОБА_4 з тим, що б вибачитись.

Приймаючи до уваги наведені дані щодо обставин нанесення засудженим удару
потерпілому, локалізації та характеру заподіяного ОСОБА_4 ушкодження, щодо
характеристики ножа, яким було завдано удар потерпілому, та враховуючи
поведінку засудженого після вчинення злочину, колегія суддів вважає правильним
кваліфікувати дії ОСОБА_2 за ст. 121 ч.2 КК України - як умисне тяжке тілесне
ушкодження, що спричинило смерть потерпілого.

У зв'язку з цим, посилання у скарзі на необхідність кваліфікації дій
ОСОБА_4 як вбивство через необережність, колегія суддів розцінює як
необґрунтовані і такі, що суперечать встановленим по справі обставинам.

Підстав для пом'якшення засудженому покарання колегія суддів не вбачає,
оскільки призначене йому покарання судом першої інстанції є мінімальним, що
передбачено санкцією ст. 121 ч.2 КК України і відповідає ступеню тяжкості
вчиненого ним злочину, встановленим по справі та наведеним у мотивувальній
частині вироку даним, що характеризують засудженого і з урахуванням обставин, які пом'якшують та
обтяжують покарання.

Керуючись ст.ст. 394 - 396 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

касаційну скаргу захисника ОСОБА_1 задовольнити частково.

Вирок Іваничівського районного суду Волинської області
від 18 вересня 2006 року та ухвалу апеляційного суду Волинської області від 28
листопада 2006 року щодо ОСОБА_1
змінити: перекваліфікувати дії ОСОБА_2 з ст. 115 ч.1 КК України на ст. 121 ч.2
цього Кодексу і призначити йому за цим законом покарання - 7 років позбавлення
волі.

Судді:

Міщенко С.М. Кармазін Ю.М. Федченко О.С.