11-кп/775/163/2015(м)
221/181/15-к

У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 травня 2015 року місто Маріуполь

Апеляційний суд Донецької області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі апеляційного суду Донецької області кримінальне провадження №0001056 за апеляційними скаргами прокурора та захисника обвинуваченого на вирок Волноваського районного суду Донецької області від 06 лютого 2015 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Донецьк, українця, громадянина України, з неповною середньою освітою, не одруженого, не працюючого, інваліда другої групи, раніше судимого 13 вересня 2007 року Краматорським міським судом за ч. 1 ст. 185 КК України до штрафу у розмірі 850 грн.; 19 жовтня 2010 року Кіровським районним судом міста Донецька за ч. 2 ст. 185 КК України до 1 року 6 місяців позбавлення волі, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим та засуджено за ч. 2 ст. 185 КК України до шести місяців арешту.

На підставі ст. 71 КК України, остаточне покарання призначено шляхом приєднання до покарання за вироком Кіровського районного суду міста Донецька від 19 жовтня 2010 року у виді шести місяців арешту і штрафу в розмірі 850 грн.

На підставі ч. 3 ст. 72 КК України, вирок в частині виконання покарання у виді штрафу в розмірі 850 грн. виконувати самостійно,

В С Т А Н О В И В:

Згідно вироку, ОСОБА_7 13 серпня 2014 року приблизно о 16 годині, разом зі своїм знайомим, відносно якого судом оголошено розшук, знаходячись у магазині «Бахус» розташованого по провулку Путейському в місті Волноваха Донецької області, діючи навмисно, повторно, за попередньою змовою групою осіб, відволікав продавця та спостерігав за навколишнім оточенням, а особа, відносно якої об`явлено розшук, в цей момент, скориставшись відсутністю уваги з боку продавця та відвідувачів магазину, із корисливих мотивів, реалізуючи спільний злочинний намір, спрямований на таємне викрадення чужого майна, підійшов до вітрини магазину, звідки із каси викрав грошові кошти в сумі 2000 гривень, після чого вказані особи з викраденим з місяця злочину зникли. Зазначеними діями власниці магазину ОСОБА_8 було заподіяно шкоду на суму 2000 гривень.

З вироком не погодились прокурор та захисник, які оскаржили його в апеляційному порядку.

В апеляційні скарзі прокурор просить вирок суду змінити в частині призначеного покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Виключити з вироку посилання суду про призначення обвинуваченому остаточного покарання за правилами ст.ст. 71, 72 КК України. Вважати ОСОБА_7 засудженим за ч. 2 ст. 185 КК України до шести місяців арешту.

Доводами апеляційної скарги є те, що на час ухвалення оскаржуваного вироку закінчились строки давності виконання обвинувального вироку, яким ОСОБА_7 було призначено покарання у виді штрафу в сумі 850 грн.

Захисник в апеляційній скарзі просить вирок суду в частині призначеного покарання змінити та призначити обвинуваченому покарання у вигляді арешту, обмежившись строком фактичного перебування його під вартою, та звільнити його з-під варти. В частині призначеного покарання у виді штрафу в розмірі 850 грн. вирок залишити без змін.

В обґрунтування вимог вказує, що суд не врахував дані про особу обвинуваченого ОСОБА_7 , а саме, що він є інвалідом другої групи, щиро покаявся, обставин, які б обтяжували покарання, судом не встановлено.

До початку судового засідання апеляційного суду, обвинувачений ОСОБА_7 подав клопотання про застосування до нього ЗУ «Про амністію у 2014 році» та скоротити на половину невідбуту частину покарання.

В судовому засіданні прокурор підтримав вимоги своєї апеляційної скарги, проти задоволення апеляційної скарги захисника заперечував, клопотання про застосування амністії просив вирішити на розсуд суду.

Обвинувачений та його захисник підтримали вимоги апеляційних скарг та клопотання про застосування амністії.

Потерпіла про час та місце судового засідання апеляційного суду повідомлена належним чином, проте в суд не з`явилася з невідомих причин, про відкладення розгляду справи клопотань не подавала.

Заслухавши суддю-доповідача, промови учасників судового засідання, вивчивши матеріали кримінального провадження, перевіривши доводи апеляційних скарг та клопотання про застосування амністії, апеляційний суд вважає, що апеляційні скарги прокурора та захисника, а також клопотання про застосування амністії, слід залишити без задоволення з таких підстав.

Фактичні обставини вчиненого кримінального правопорушення, доведеність вини й кваліфікація дій обвинуваченого за ч. 2 ст. 185 КК України сторонами не оскаржені та в апеляційному порядку, на підставі ч. 1 ст. 404 КПК України, не перевіряються.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_7 покарання у межах санкції ч. 2 ст. 185 КК України, суд першої інстанції, дотримався вимог ст. 65 КК України, в достатній мірі врахував та відобразив у вироку ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, щире каяття обвинуваченого, дані про його особу, а саме, що він є інвалідом другої групи, має хронічні захворювання, раніше судимий.

Доводи апеляційної скарги захисника, що судом ці обставини не враховані, спростовуються вироком та матеріалами кримінального провадження.

Щодо неврахування судом першої інстанції активного сприяння розкриттю злочину як обставини, що пом`якшує покарання обвинуваченого, апеляційний суд вважає їх необґрунтованими.

Так захисник вважав, що визнання обвинуваченим своєї вини, його згода з кваліфікацією злочину та розміром завданих збитків є активним сприянням розкриттю злочину, а тому мало бути врахованим судом першої інстанції як обставину, яка пом`якшує покарання.

Проте, апеляційний суд не може погодитись з таким твердженням, оскільки активне сприяння розкриттю злочину має місце у тому разі, якщо винувата у вчиненні злочину особа добровільно активними діями надає допомогу органам розслідування або суду у викритті злочину, у з`ясуванні обставин вчинення злочину, що мають істотне значення для його розкриття.

Таким чином, суд першої інстанції обґрунтовано не врахував процесуальну поведінку обвинуваченого у суді як активне сприяння розкриттю злочину, оскільки вона фактично не впливала на розкриття злочину.

Що стосується апеляційних доводів прокурора, апеляційний суд вважає їх необґрунтованими з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_7 раніше судимий 13 вересня 2007 року Краматорським міським судом за ч. 1 ст. 185 КК України до штрафу у розмірі 850 грн. Покарання за цим вироком виконано не було.

19 жовтня 2010 року ОСОБА_7 засуджений Кіровським районним судом міста Донецька за ч. 2 ст. 185 КК України до 1 року 6 місяців позбавлення волі. За цим вироком до покарання у виді позбавлення волі було приєднано невідбуте покарання за попереднім вироком у виді штрафу в сумі 850 грн. Покарання у виді штрафу мало виконуватись окремо. Звільнений 17 серпня 2011 року постановою Микитівського районного суду міста Горлівки від 09 серпня 2011 року умовно-достроково на строк 7 місяців 15 днів. Штраф засуджений ОСОБА_7 не сплатив.

Апеляційний суд виходить з того, що ухилення від відбування покарання є умисне діяння, або бездіяльність засудженого, спрямовані на те, щоб уникнути фактичного виконання вироку в частині покарання. Несплата штрафу є бездіяльністю спрямованою на таке ухилення.

Згідно ч.3 ст.80 КК України, перебіг строків давності виконання обвинувального вироку зупиняється, якщо особа ухиляється від відбування покарання.

З урахуванням зазначеної норми права, апеляційний суд приходить до висновку, що перебіг строків давності виконання вироку в частині покарання у виді штрафу зупинився, а тому суд першої інстанції обґрунтовано застосував правила ст.ст. 71, 72 КК України та призначив остаточне покарання за сукупністю вироків.

Крім того, апеляційний суд приходить до висновку, що до ОСОБА_7 не можливо застосувати ЗУ «Про амністію у 2014 році», оскільки згідно ст.12 цього Закону, його дія поширюється на осіб, які вчинили злочин до дня набрання ним чинності включно.

ЗУ «Про амністію у 2014 році» набрав чинності 19 квітня 2014 року, а злочин за оскаржуваним вироком ОСОБА_7 вчинив у серпні 2014 року.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що підстав для скасування або зміни оскаржуваного вироку немає, а тому він підлягає залишенню без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, суд апеляційної інстанції

У Х В А Л И В:

Апеляційні скарги прокурора та захисника залишити без задоволення.

Вирок Волноваського районного суду Донецької області від 06 лютого 2015 року щодо ОСОБА_7 у кримінальному провадженні № 0001056 - залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3