УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 серпня 2007 року колегія суддів
судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду м. Києва у складі:

Головуючого - судді Белан Н.О.

суддів - Слинька С.С.,
Єфімової О.І.,

за
участю прокурора - Козія В.В.,

засудженого - ОСОБА_1,

розглянула в
відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальну справу за апеляцією
прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, на вирок
Деснянського районного суду м.Києва від 05 червня 2007 року. Цим вироком

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1,
уродженець м. Києва,
проживаючий у АДРЕСА_1, не судимого в силу ст. 89 КК
України, засуджено по ст. 303 ч. 2 КК України на 5 років позбавлення волі. На
підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування призначеного покарання з
випробуванням з іспитовим строком на 3 роки та покладенням обов'язків
передбачених ст. 76 КК України.

ОСОБА_2,ІНФОРМАЦІЯ_2,
уродженець м. Біла Церква Київської області, громадянин України, проживаючий за
адресою: АДРЕСА_2, не судимий, засуджений по ст. 303 ч. 2 КК України на 4 роки
позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування
призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки та
покладенням обов'язків передбачених ст. 76 КК України.

За
вироком суду ОСОБА_1 та ОСОБА_2. визнанні винними в тому, що 01 листопада 2006
року та 15 січня 2007 року, в м. Києві, діючи за попередньою змовою, шляхом
надання транспортних послуг, охорони та збереження отриманих від клієнтів
грошей, забезпечували заняття проституцією ОСОБА_3. та ОСОБА_4. В апеляції
прокурор, не оспорюючи кваліфікації дій засуджених, фактичні обставини злочину,
за який їх засуджено, посилаючись на невідповідність призначеного покарання
тяжкості злочину та особам засуджених внаслідок м'якості, просив вирок суду в частині
призначення покарання скасувати та постановити по справі новий вирок, яким
засудити ОСОБА_1 та ОСОБА_2 по ст. 303 ч. 2 КК України, із застосуванням ст. 69
КК України, на 2 роки позбавлення волі кожного.

Вислухавши доповідь
судді, пояснення прокурора, який
підтримав апеляцію прокурора,
просив вирок, в частині призначення ОСОБА_1. та ОСОБА_2.

Справа №
11-а-1496

Категорія КК:
303 ч. 2 Головуючий у першій інстанції - Котович О.Л. Доповідач - Слинько С.С.

покарання скасувати внаслідок м'якості та постановити новий вирок, яким
засудити ОСОБА_1. та ОСОБА_2 по ст. 303 ч. 2 КК України, із застосуванням ст.
69 КК України, на 2 роки позбавлення волі кожного, пояснення засудженого
ОСОБА_1-, який вважав вирок законним та обґрунтованим, а апеляцію такою, що не
підлягає задоволенню, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи
апеляції, провівши судові дебати та вислухавши останнє слово засудженого,
судова колегія вважає, що апеляція не підлягає задоволенню з таких підстав.

Висновки суду про винність ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у вчиненні, за попередньою
змовою групою осіб, сутенерства є обґрунтованими, відповідають фактичним
обставинам справи і підтверджені наявними у справі доказами в їх сукупності,
які ніким не оспорюються.

Оскільки докази стосовно фактичних обставин справи ніким не оспорювались,
суд, у відповідності зі ст. 299 КПК України, їх не досліджував.

Зазначеним діям ОСОБА_1 та ОСОБА_2. суд дав належну оцінку і правильно
кваліфікував їх по ст. 303 ч. 2 КК України.

Покарання засудженим ОСОБА_1. та ОСОБА_2. призначене з урахуванням вимог
ст. 65 КК України за своїм видом та розміром є справедливим, відповідає
тяжкості вчиненого та особі кожного засудженого, є необхідним для їх
виправлення і перевиховання, попередження нових злочинів.

Так, призначаючи покарання ОСОБА_1., суд обґрунтовано послався на те, що
він має на утриманні матір-пенсіонерку та двох неповнолітніх дітей, один з яких
є потерпілим від Чорнобильської катастрофи, розкаявся у вчиненому.

Призначаючи покарання ОСОБА_2., суд обґрунтовано послався на те, що він
вперше притягається до кримінальної відповідальності, має на утриманні
неповнолітню дитину, розкаявся у вчиненому.

З у рахуванням зазначених обставин, суд дійшов обґрунтованого висновку про
можливість виправлення засуджених без відбування покарання та на підставі ст.
75 КК України звільнив їх від відбування покарання з випробуванням.

На підставі викладеного, колегія суддів прийшла до
висновку, що наведені в

апеляції прокурора доводи щодо м'якості призначеного
покарання необгрунтовані та

безпідставні, суперечать викладеним в апеляції висновкам
про можливість призначення

засудженим більш м'якого покарання, ніж передбачено
законом.

Керуючись ст.ст.
365, 366 КПК України, судова колегія

ухвалила:

вирок
Деснянського районного суду м. Києва від 05 червня 2007 року щодо ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 залишити без зміни, а апеляцію прокурора Мельника О.В., який брав
участь у розгляді справи судом першої інстанції, без задоволення.