Справа № 11-382/07 Головуючий
інстанції Мосієвич І.В.
КК України Доповідач
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м.Луцьк 19
червня 2007 р.

Колегія суддів
судової палати у кримінальних справах
апеляційного суду Волинської області у складі:

головуючого-судді
Бешти Г.Б.

суддів:
Лозовського А.О., Оксентюка В.Н.

прокурора
Смолюка Б.С. засудженого ОСОБА_1

розглянула у
відкритому судовому засіданні у м.Луцьку кримінальну справу за апеляцією
засудженого ОСОБА_1 на вирок Любомльського районного суду від 12 квітня 2007
року, яким ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 року народження, громадянин України, уродженець і житель с. Куснище, Любомльського району,
Волинської області, з повною загальною середньою освітою, не працюючий, не
судимий згідно ст. 89 КК України,

- засуджений за ч.2 ст. 121 КК України до 8
(вісьми) років позбавлення волі.

Згідно
ст. 96 КК України до ОСОБА_1 застосовано примусове лікування від алкоголізму в
місцях позбавлення волі.

Стягнуто
з ОСОБА_1 в користь держави судові витрати в сумі 54 гривні 12 коп..

Вироком вирішено
долю речових доказів.

За цим
вироком ОСОБА_1 визнаний винним в тому, що 20 грудня 2006 року в період з 20 по
21 годину знаходячись по вул. Шкільній в с. Куснище Любомльського району
Волинської області перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння, наніс множинні
удари руками та ногами в різні частини тіла своїй співмешканці ОСОБА_2,
заподіявши їй тілесні ушкодження, небезпечні для життя в момент їх заподіяння,
від яких потерпіла ІНФОРМАЦІЯ_3 померла.

В
апеляції на вирок суду ОСОБА_1 вказує, що на досудовому слідстві до нього
працівниками міліції застосовувались незаконні методи, його били, в зв'язку з
чим явку з повинною написав під фізичним та психологічним тиском, заперечує
свою причетність до нанесення 20 грудня 2006 року тілесних ушкоджень ОСОБА_2.
Зазначає, що ОСОБА_2 в той день побив житель села Куснище Любомльського району
на ім'я ОСОБА_3, якого по вуличному називають ІНФОРМАЦІЯ_2. Прохає його
виправдати за цим звинуваченням.

В
запереченні на апеляцію помічник Любомльського міжрайонного прокурора, вважає
апеляцію безпідставною, прохає залишити без задоволення.

Заслухавши
доповідача, який доповів суть вироку, повідомив ким і в якому обсязі він
оскаржений, виклав основні доводи апеляції, міркування прокурора, який прохає
відмовити в задоволенні апеляції, перевіривши матеріали справи, колегія суддів
встановила, що апеляція засудженого ОСОБА_1 до задоволення не підлягає.

Суд
першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи і цим обставинам
дав вірну юридичну оцінку.

Винуватість
ОСОБА_1 в умисному заподіянні ОСОБА_2 тілесних ушкоджень, що спричинили смерть,
стверджується дослідженими в судовому засіданні доказами.

Сам
засуджений ОСОБА_1 на досудовому слідстві, у явці з повинною, зазначав, що 20
грудня 2006 року, під час суперечки він наносив рукою удари в груди та обличчя
потерпілої (а.с. 8).

Його
посилання на те, що явку з повинною він написав під тиском працівників міліції
є безпідставними, оскільки при перевірці цих показів прокурором на досудовому слідстві
та судом, під час розгляду справи, їм не знайдено підтвердження.

Надуманими
є і його твердження про те, що ОСОБА_2 побив житель с Куснище на ім'я
ОСОБА_3, а не він, так як свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_5 показали, що чули і бачили
як ОСОБА_1 нецензурно висловлювався в адресу потерпілої, яка лежала на землі, і
наносив їй удари ногою по тулубу.

Свідок
ОСОБА_6 також ствердила, що чула як потерпіла кричала «допоможіть» і «не бий»,
а підійшовши ближче побачила ОСОБА_1, який тримав у руках жіночий одяг та чоботи.

Із
показань потерпілої ОСОБА_7 вбачається, що її мати ОСОБА_2 близько 17 години 20
грудня 2006 року була у гарному настрої і вона на тілі матері тілесних
ушкоджень не бачила.

Свідок
ОСОБА_8 в своїх показаннях зазначає, що близько 20 годин 30 хв. 20 грудня 2006
року бачив разом ОСОБА_1 та ОСОБА_2, обличчя якої було в крові, а тіло в грязі.

Згідно
висновку судово-медичної експертизи №366 (а.с. 34-37) ОСОБА_2 заподіяно тілесні
ушкодження у вигляді закритої тупої травми грудної клітки з множинними
переломами ребер як справа так і зліва з крововиливами і розривами тіла
реберних м'язів та пристінкової плеври, крововиливами в діафрагму та двобічним
гемотораксом, забою нирок, множинних синців голови та тулуба, саден тулуба та
кінцівок з розвитком складного травматично-геморагічного шоку, які утворились
від дії твердих тупих предметів і за ступенем тяжкості, стосовно живої особи,
відносяться до тяжких ушкоджень за ознакою небезпеки для життя в момент їх
заподіяння.

Тілесні
ушкодження у вигляді синців обличчя та саден колінних суглобів могли утворитись
при падінні з висоти власного зросту на асфальт. Всі вище

перераховані
тілесні ушкодження могли утворитись від ударів руками і ногами по тілу
потерпілої.

Смерть
ОСОБА_2 настала від закритої тупої травми грудної клітки з множинними
переломами справа і зліва з двобічним гематолраксом і розвитком складного
травматично - гемологічного шоку.

Смерть
потерпілої знаходиться у прямому причинному зв'язку із заподіяними їй тілесними
ушкодженнями.

При
зазначених обставинах суд вірно кваліфікував дії ОСОБА_1 за ч.2 ст. 121 КК
України.

Призначаючи
покарання засудженому, у відповідності до вимог ст.ст. 50, 65 КК України суд
врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, а також дані про його особу,
яка раніше притягувалась до кримінальної відповідальності, характеризується по
місцю проживання негативно, а також пом'якшуючі та обтяжуючі відповідальність
обставини.

Обране
ОСОБА_1 покарання є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження
нових злочинів.

Вирок
суду першої інстанції є законним і обґрунтованим. Підстав для зміни чи
скасування вироку колегія суддів не знаходить.

Разом з
тим, у відповідності до ст. 96 КК України і роз'яснень Пленуму Верховного Суду
України надані в п.24 постанови від 3 червня 2005 року № 7 «Про практику
застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового
лікування» на підставі ст. 96 КК України підлягають незалежно від виду
призначеного покарання лише особи, які вчинили злочини та страждають на
хвороби, що становлять небезпеку для здоров'я інших осіб (алкоголізм та
наркоманія до цих хвороб не належать, оскільки вони є соціально небезпечними
захворюваннями), тому вказівка суду про застосування до ОСОБА_1 примусового
лікування від алкоголізму підлягає виключенню з вироку.

Керуючись
ст. 365, ст. 366 КПК України, колегія
суддів судової палати у кримінальних справах апеляційний суд Волинської
області, -

УХВАЛИЛА:

Апеляцію
засудженого ОСОБА_1 залишити без задоволення, а вирок Любомльського районного
суду від 12 квітня 2007 року відносно нього - без зміни, виключивши з вироку
вказівку суду про застосування до ОСОБА_1 на підставі ст. 96 КК України
примусового лікування від алкоголізму.