Справа № 161/3862/13-к
Провадження № 1-кп/161/109/13
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Луцьк
10 грудня 2013 року
Луцький міськрайонний суд Волинської
області під головуванням

судді
Калькової О.А.,

за участю секретаря
Сидорук Л.В.,

прокурора
Шубіна В.В.,

захисника
Ульчака Б.І.

представників потерпілих
ОСОБА_1, ОСОБА_2

ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому
засіданні кримінальне провадження про
обвинувачення:

ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 року народження,
уродженця с. Сутиски, Тиврівського
району, Вінницької області, мешканця
АДРЕСА_1, громадянина України, з вищою
освітою, одруженого, непрацюючого,
раніше не судимого,

- у вчиненні кримінального
правопорушення, передбаченого ст. 365 ч.3
КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Органами досудового розслідування
ОСОБА_4 обвинувачується у тому, що він
15.06.2001 року згідно п.4 протоколу зборів
учасників ТзОВ «Луцький біотехнічний
інститут Міжнародного
науково-технічного університету», п.4
Статуту ТзОВ «ЛБТІ МНТУ» призначений
ректором товариства з обмеженою
відповідальністю «ЛБТІ МЕТУ», тобто з
цього дня він став службовою особою
наділеною організаційно-розпорядчими
та адміністративно-господарськими
повноваженнями.

10 травня 2005 року ОСОБА_4, будучи
службовою особою ТзОВ «Луцький
біотехнічний інститут Міжнародного
науково-технічного університету»,
діючи у власних інтересах та в
інтересах службових осіб Волинського
обласного благодійного фонду «ЛІКИ»,
маючи на меті вчинити безоплатну
передачу належного товариству майна,
яке являлось частиною Статутного фонду
товариства, діючи умисно та всупереч
вимог Статуту Установчого договору
ТзОВ «ЛБТІ МНТУ», Закону України « Про
господарські товариства», норм
Цивільного кодексу України,
використовуючи своє службове
становище, явно виходячи за межі
наданих йому повноважень, які
передбачені п.8.18.4 та п.8.18.5 Статуту
товариства, п.3.6 Установчого договору
товариства, вимог ст.92 та ч.3 ст.237
Цивільного кодексу України, ст. 59
Закону України «Про господарські
товариства», одноособово, без
погодження із ОСОБА_5, яка згідно
свідоцтва про право на спадщину
успадкувала 42 % Статутного фонду
товариства після смерті ОСОБА_6, та
керівництвом ЗАТ «Міжнародний
науково-технічний університет», які
були учасниками ТзОВ «ЛБТІ МНТУ», уклав
договір пожертви з директором
Волинського обласного благодійного
фонду «Ліки» ОСОБА_7, згідно якого
безоплатно передав у власність ВОБФ
«Ліки» належне ТзОВ «ЛБТІ МНТУ»
нежитлове приміщення розташоване в
АДРЕСА_2, вартістю 103 000, 00 грн., яке
згідно протоколу № 1 від 15.06.2001 року
установчих зборів засновників ТзОВ
«ЛБТІ МНТУ» та згідно акту № 2 та
додатку до нього від 17.06.2001 року, було
внесено ЗАТ «МНТУ» до Статутного Фонду
ТзОВ «ЛБТІ МНТУ», та відносилось до
основних активів товариства, за
допомогою якого товариство вело свою
господарську діяльність, що спричинило
тяжкі наслідки для ТзОВ «ЛБТІ МНТУ», а
саме матеріальні збитки у розмірі, що
більш ніж у 250 разів перевищує
неоподаткованих мінімумів доходів
громадян станом на момент укладення
договору пожертви.

Продовжуючи свою злочинну діяльність,
ОСОБА_4 04 квітня 2006 року, перебуваючи на
посаді ректора ТзОВ «ЛБТІ МНТУ», тобто
будучи службовою особою товариства,
наділеною організаційно-розпорядчими
та адміністративно-господарськими
повноваженнями, діючи у власних
інтересах та в інтересах службових
осіб ТзОВ «Освіта-плюс», маючи на меті
вчинити незаконне відчуження
належного товариству майна, яке
являлось частиною Статутного фонду
товариства, діючи умисно та всупереч
вимог Статуту, Установчого договору
ТзОВ «ЛБТІ МНТУ», Закону України «Про
господарські товариства», норм
Цивільного кодексу України,
використовуючи своє службове
становище, явно виходячи за межі
наданих йому повноважень, які
передбачені п.8.18.4 та п.8.18.5 Статуту
товариства, п.3.6 Установчого договору
товариства, вимог ст.92 та ч.3 ст.237
Цивільного кодексу України, ст. 59
Закону України «Про господарські
товариства», одноособово, без
погодження із ОСОБА_5, яка згідно
свідоцтва про право на спадщину
успадкувала 42 % Статутного фонду
товариства після смерті ОСОБА_6, та
керівництвом ЗАТ «Міжнародний
науково-технічний університет», які
були учасниками ТзОВ «ЛБТІ МНТУ», уклав
договір купівлі-продажу з директором
ТзОВ «Освіта Плюс» ОСОБА_8, згідно якого
ТзОВ «ЛБТІ МНТУ» продало ТзОВ
«Освіта-Плюс» нежитлове приміщення
розташоване у м. Луцьку по вул.
Сагайдачного, 6, вартістю 968 326, 00 грн.,
яке згідно протоколу № 1 від 15.06.2001 року
установчих зборів засновників ТзОВ
«ЛБТІ МНТУ», акту № 2 та додатку до
нього від 17.06.2001 року, було внесено ЗАТ
«МНТУ» до Статутного Фонду ТзОВ «ЛБТІ
МНТУ», чим спричинив тяжкі наслідки для
ТзОВ «ЛБТІ МНТУ», а саме матеріальні
збитки у розмірі, що більш ніж у 250 разів
перевищує неоподаткований мінімум
доходів громадян станом на момент
укладення договору купівлі-продажу.

Дії обвинуваченого ОСОБА_4 органом
досудового розслідування
кваліфіковані як перевищення
службових повноважень, тобто умисному
вчиненні дій, які явно виходили за межі
наданих повноважень, що спричинили
тяжкі наслідки, тобто вчинення ним
кримінального правопорушення,
передбаченого ч.3 ст.365 КК України.

На думку суду, обвинувачення ОСОБА_4 у
вчиненні кримінального
правопорушення, передбаченого ч.3 ст.365
КК України, не знайшло свого
підтвердження під час судового
розгляду, оскільки стороною
обвинувачення не доведено його
винуватості поза розумним сумнівом, а
можливість здобуття інших доказів
вичерпана і не пропонується стороною
обвинувачення.

Так, допитаний в судовому засіданні
обвинувачений ОСОБА_4 вину у вчиненні
інкримінованого йому кримінального
правопорушення за ст.365 ч.3 КК України не
визнав, категорично заперечивши
перевищення ним службових повноважень,
в умисному вчиненні дій, які виходили
за межі наданих повноважень, що
спричинили тяжкі наслідки. Ствердив, що
він разом за співпраці з ОСОБА_6 являвся
засновником ТОВ «Луцький біотехнічний
інститут Міжнародного науково -
технічного університету». Після смерті
ОСОБА_6 він мав право користуватися
статутним фондом ТзОВ «ЛБТІ МНТУ» та
мав право на підставі п.8.24.2 Статуту
товариства будучи на посаді ректора
самостійно укладати та підписувати
угоди з фізичними та юридичними
особами, якщо загальна вартість таких
угод є меншою, ніж сума, яка складає 50 %
Статутного фонду. Отже він мав право
самостійно укладати договори на
відчуження приміщень, які розташовані
в м. Луцьку на вул. Сагайдачного, 6 та по
АДРЕСА_2 на користь ТзОВ «Освіта-Плюс»,
а також на користь Волинського
обласного благодійного фонду «Ліки»,
оскільки це передбачено Статутом ТзОВ
«ЛБТІ МНТУ». Перед тим як укладати
договір купівлі - продажу з директором
ТзОВ «Освіта Плюс» з ним повністю
ознайомилася приватний нотаріус
ОСОБА_9, яка перевірила його
повноваження та підтвердила, що він має
право на відчуження вищевказаного
приміщення. Повністю не визнає своєї
вини, оскільки діяв відповідно до
статуту товариства, вважає що дане
кримінальне провадження було
надуманим працівниками міліції, які
чинять тиск на нього. В зв»язку з
викладеним, просив суд його виправдати.

Такі показання обвинуваченого ОСОБА_4
суд, згідно ст.23 КПК України, бере до
уваги, оскільки вони є послідовними,
підтверджуються іншими належними та
допустимими доказами.

15 червня 2001 року було створено
ТзОВ «Луцький біотехнічний інститут
МНТУ» та згідно протоколу зборів
засновників від 15 червня 2001 року ОСОБА_4
був призначений ректором товариства.
На даних зборах було затверджено
Статут товариства.

29 січня 2002 року згідно рішення зборів
засновників товариства було викладено
статут ТзОВ «Луцький біотехнічний
інститут МНТУ» у новій редакції. Зміни
до Статуту були зареєстровані Відділом
розвитку підприємництва Виконавчого
комітету Луцької міської ради 29 січня
2002 року

Згідно чинної редакції Статуту
товариства станом на 29.01.2002р зокрема
п.5.2 Статуту товариство є власником
майна, яке передано йому засновниками у
власність. Як вбачається з матеріалів
реєстраційних справ Міжнародний
науково-технічний університет передав
як внесок до статутного фонду
товариства приміщення в м. Луцьку по
вул. Сагайдачного,6 та приміщення в м.
Луцьку по вул. Електроапаратній,3 про що
є підписаний відповідний акт приймання
передачі майна.

Тобто майно, яке було внесено МНТУ до
статутного фонду товариства «Луцький
біотехнічний інститут» стало
власністю даної юридичної особи.

Розмір статутного фонду товариства
визначено в розмірі 3 231 035 грн. згідно п
4.1 Статуту товариства в редакції станом
на 29.01.2002р.

Згідно Статті 8 Статуту товариства
чинної станом на 29.01.2002р визначено, що
органами управління товариства є
загальні збори та ректор.

п. 8.17 даного Статуту визначає обсяг
повноважень загальних зборів, а п. 8.24.
Статуту визначає обсяг повноважень
ректора товариства.

Як вбачається з п. 8.24.2 Статуту в
редакції від 29.01.2002р. ректор укладає та
підписує без довіреності від імені
товариства угоди та договори…., за
умови, що загальна вартість таких угод
або договорів є меншою ніж сума, що
складає 50% Статутного фонду товариства.

Згідно статті 62 закону України «Про
господарські товариства» визначено, що
директор діє від імені товариства в
межах визначених законом та
установчими документами, тобто
статутом.

Як встановлено судом та випливає
з акту обвинувачення вартість угод
щодо відчуження майна визначалась
виходячи з вартості майна, яка вказана
в договорах щодо відчуження майна. Так
згідно договору купівлі-продажу
приміщення між ТзОВ «ЛБТІ МНТУ» та ТзОВ
«Освіта-Плюс» в м.Луцьку по
вул.Сагайдачного,6 вказано вартість
приміщення в розмірі 968 326 грн. Згідно
договору пожертви між ТзОВ «ЛБТІ МНТУ»
та благодійним фондом «Ліки»
приміщення в АДРЕСА_2 вказано вартість
приміщення в розмірі 103 000 грн. З огляду
на те, що сума укладених угод є меншою
ніж 50% статутного капіталу товариства
суд приходить до висновку, що ОСОБА_4 як
ректор мав право відчужувати дане
майно згідно укладеного договору
купівлі-продажу та договору пожертви.

Дані обставини також
підтверджуються показаннями даними в
судовому засіданні свідком приватним
нотаріусом Луцького міського
нотаріального округу ОСОБА_9, яка
показала, що при укладені спірного
договору купівлі-продажу приміщення в
м.Луцьку по вул.Сагайдачного,6
перевіряла обсяг повноважень ректора
ТзОВ «ЛБТІ МНТУ» ОСОБА_4 на вчинення
даного договору та пересвідчилась в
тому, що останній був наділений
повноваженнями щодо відчуження майна
товариства. Переконана, що діяла у
відповідності до вимог цивільного
законодавства, угода є законною.

Водночас, як встановлено судом
на стадії досудового розслідування
органом досудового розслідування у
справі не проводилась товарознавча
експертиза на предмет визначення
вартості майна та вартості угод на
момент укладення спірних правочинів.
Згідно ст.23 КПК України не можуть бути
визнані доказами відомості, що
містяться в показаннях, речах і
документах, які не були предметом
безпосереднього дослідження суду. В
матеріалах кримінального провадження
відсутні оцінки даного майна, які
вказані в договорах відчуження майна,
судом належними доказами така вартість
угод та майна не досліджувалась, а
відтак в силу ч.4 ст.17 КПК України, ст.62
Конституції України, усі сумніви щодо
доведеності вини особи тлумачаться на
користь такої особи. А тому суд
приходить до висновку, що вартість
майна та угод, за якими відбулось
відчуження такого майна не перевищує
дозволеного обсягу повноважень
ректора ОСОБА_4

Щодо допущення при укладенні
спірних угод відчуження майна порушень
п. 8.18.4 та 8.18.5. Статуту ТзОВ «ЛБТІ МНТУ»
визначених в обвинувальному акті суд
встановив наступне. Згідно
досліджуваного у судовому засіданні
Статуту товариства в редакції від
29.01.2002р., який був чинний на момент
укладення спірних договорів
відчуження майна вбачається, що такі
пункти у статуті взагалі відсутні.
Відтак суд приходить до висновку проте,
що обвинувачення не конкретне, не
мотивоване та не підтверджене
посиланнями на порушення конкретних
пунктів Статуту товариства.

Щодо покликання на порушенням ОСОБА_4
положень статуту товариства, що
потягнули за собою зменшення
статутного фонду товариства, що є
виключною компетенцією зборів
засновників судом встановлено
наступне.

Допитані в судовому засіданні свідки
ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_5,
ОСОБА_13, ОСОБА_14 кожен зокрема, суду
дали показання про те, що після смерті
ОСОБА_6, все майно та права перейшли до
його дружини ОСОБА_5 Однак, ОСОБА_4
самостійно без згоди ОСОБА_5 та інших
учасників ЗАТ «МНТУ ім. Ак. ОСОБА_6»,
відчужив приміщення, належні ТзОВ
«ЛБТІ МНТУ», які розташовані в м. Луцьку
на вул. Сагайдачного, 6 та по АДРЕСА_2 на
користь ТзОВ «Освіта-Плюс», а також на
користь Волинського обласного
благодійного фонду «Ліки». Однак, жоден
із вищевказаних свідків не ствердив, що
відчуження майна внесеного до
статутного фонду товариства ОСОБА_4
потягнуло за собою зменшення
статутного фонду товариства.

При оцінці положень Статуту
товариства, якими слід керуватися при
визначенні повноважень керівника на
вчинення спірних договорів слід
виходити з положень статуту, які
регламентують повноваження ректора
товариства. Дані положення є
спеціальними і підлягають
застосування до спірних правовідносин.
А відтак застосування до спірних
правовідносин положень Статуту
товариства, які регламентують
повноваження загальних зборів, на
думку суду, є безпідставним.

Як встановлено з матеріалів справи,
зокрема матеріалів реєстраційної
справи ТзОВ «ЛБТІ МНТУ» вбачається, що
після укладення спірних договорів
відчуження майна станом на 27.08.2012 року
згідно витягу з електронного реєстру
суб'єктів підприємницької діяльності
зареєстрованих Луцьким
міськвиконкомом вбачається, що станом
на 27.08.2012 року розмір статутного фонду
товариства становить 3 231 035 грн.
Відтак реєстрація зменшення розміру
статутного фонду товариства ні за
рішенням ректора ОСОБА_4, ні за рішенням
зборів засновників не проводилась і
зменшення статутного фонду не
реєструвалося.

Допитаний у судовому засіданні свідок
державний реєстратор виконавчого
комітету Луцької міської ради ОСОБА_15 у
судовому засіданні підтвердив, що
зменшення статутного фонду товариства
не проводилось.

Допитана в судовому засіданні свідок
бухгалтер товариства ОСОБА_16
підтвердила, що зменшення статутного
фонду товариства не проводилось та
додатково суду пояснила, що відчуження
майна внесеного до статутного фонду
товариства не тягне за собою зменшення
статутного фонду товариства.

Згідно ст.144 Цивільного кодексу України
випливає, що зміни до статуту щодо
зміни розміру статутного капіталу
підлягають державній реєстрації.
Водночас в матеріалах кримінального
провадження відсутні будь -які
документи про те, що ухвалювалося
рішення про зменшення статутного фонду
товариства ректором, чи зборами
засновників та вбачається, що жодні
реєстраційні дії щодо реєстрації
зменшення статутного капіталу
товариства органом державної
реєстрації не вчинялись.

Відтак суд приходить до висновку про
те, що статутний капітал товариства
«Луцький біотехнічний інститут МНТУ»
не зменшувався, а відтак і
обвинувачення ОСОБА_4 у зменшенні
статутного фонду товариства є
безпідставним.

В судовому засіданні стороною
обвинувачення в обвинувальній промові
визнано той факт, що юридично статутний
фонд товариства дійсно не зменшився,
однак економічно, майно фактично
відчужено, а відтак зменшилась
вартість активів товариства, що тягне
за собою зменшення статутного капіталу
товариства. Проте суд з такими
висновками сторони обвинувачення
погодитися не може в силу наступного.

Що стосується економічної складової
даного питання варто зауважити, що
сторона обвинувачення визнає той факт,
що юридично статутний фонд товариства
дійсно не зменшився, однак економічно,
майно фактично відчужено, а відтак
зменшилась вартість активів
товариства, що тягне за собою зменшення
статутного капіталу товариства. Згідно
ст.144 Цивільного кодексу України
визначено можливість зменшення
статутного капіталу товариства у разі,
якщо після закінчення другого чи
кожного наступного фінансового року
вартість чистих активів виявиться
меншою від статутного капіталу
товариства, товариство зобов'язане
оголосити про зменшення статутного
капіталу.

Як встановлено судом таке рішення
товариством не приймалось.

В суді сторона обвинувачення не надала
суду і учасникам справи жодних доказів
аналізу фінансово-господарської
діяльності товариства в роки, коли мали
місце укладення спірних договорів. Не
надано жодних доказів того, що в
результаті укладення даних договорів
вартість чистих активів товариства
зменшилась. Жодні експертизи
фінансово-господарської діяльності
товариства у відповідні роки не
проводились. За таких обставин не
знайшли свого підтвердження у судовому
засіданні обставини того, що відбулося
зменшення статутного фонду товариства,
а відтак мотиви сторони обвинувачення
з цього приводу є безпідставними.

Покликання обвинувачення на порушення
п. 3.6 Установчого договору товариства, а
саме, що рішення про зменшення
статутного фонду товариства
приймається рішенням зборів
засновників, то згідно вище вказаного
вбачається, що таке рішення ОСОБА_4 не
приймалось та статутний фонд не
зменшувався. Відтак суд вбачає, що
жодного порушення п. 3.6 Установчого
договору не відбулося.

В судовому засіданні стороною захисту
було також надано як додатковий
аргумент до законності укладення
договору купівлі-продажу приміщення в
м. Луцьку по вул. Сагайдачного,6
нотаріально засвідчену копію
протоколу зборів засновників
товариства від 03 вересня 2002 року, який
надавав право ОСОБА_4 на укладення
договору відчуження нерухомого майна.
Водночас суд вважає, що даний доказ є
належним та допустимим. Прокурором під
час судового розгляду було змінено
обвинувачення і відповідно стороною
захисту з дотриманням положень ст.290
КПК України було обґрунтовано долучено
копію даного протоколу до матеріалів
кримінального провадження з наданням
такого доказу учасникам процесу. Жодна
із сторін процесу у судовому засіданні
не заявляла клопотання щодо
необхідності витребування оригіналу
даного протоколу та не надала доказів
щодо його спростування. Згідно
Інструкції про порядок вчинення
нотаріальних дій - нотаріальна копія
прирівнюється до оригіналу.

Водночас допитані у судовому засіданні
свідки ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_13 не
виключали можливості того, що їх
покійний батько -ОСОБА_6, що був один із
засновників ТзОВ ЛБТІ МНТУ», міг
ухвалювати рішення про відчуження
майна ОСОБА_4 як ректором товариства.
Даний доказ сторони захисту не
спростований прокурором та додатково
доводить невинуватість ОСОБА_4 у
вчиненні злочину щодо відчуження майна
в м. Луцьку по вул. Сагайдачного,6.

Згідно ст.91 КПК України у кримінальному
провадженні підлягають доказуванню,
зокрема, подія кримінального
правопорушення - час, місце, спосіб та
інші обставини його вчинення. Однак
час, спосіб та обставини вчинення, що
викладені у обвинувальному акті, в
порядку ст.92 КПК України, не доведені
належними та допустимим доказами ні
слідчим під час досудового
розслідування, ні прокурором під час
судового розгляду.

Аналізуючи докази, на підставі
яких стороною обвинувачення
обґрунтовується обвинувачення ОСОБА_4
з точки зору їх належності,
допустимості та достовірності, їх
достатності та взаємозв»язку для
прийняття відповідного рішення, суд
вважає, що вони є суперечливими,
здобутими із порушенням встановленого
порядку та такими, що не відповідають
дійсним обставинам справи.

Згідно ч.2 ст.17 КПК України ніхто не
зобов»язаний доводити свою
невинуватість у вчиненні
кримінального правопорушення і має
бути виправданим, якщо сторона
обвинувачення не доведе винуватість
особи поза розумним сумнівом.

Приймаючи рішення про виправдування
обвинуваченого ОСОБА_4 за ст.365 ч.3 КК
України, на підставі ч.1 п.1 ст.373 КПК
України, оскільки не доведено, що
вчинено кримінальне правопорушення, в
якому обвинувачується особа, суд
виходить із того, що показання свідків
ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_5,
ОСОБА_13, ОСОБА_14 є, протиречивими,
такими, що не підтверджуються
належними, допустимими та достовірними
письмовими доказами та документами, а
тому, згідно Конституції України,
Європейської конвенції про захист прав
людини і основоположних свобод, не
можуть бути прийняті судом до уваги.
Наявність грубих порушень вимог
чинного законодавства під час
проведення слідчих дій безсумнівно
вказує на упередженість досудового
розслідування і бажання у будь-який
спосіб здобути докази винуватості
ОСОБА_4

Речові докази, підлягають вирішенню у
відповідності до ст.100 КПК України.

Арешт, накладений на майно, а саме:
приміщення, розташоване в АДРЕСА_2
(гуртожиток /А-4/, площа забудови 283,3 кв.м,
об'єм будинку 3472 кв.м, житлова площа 478,1
кв.м., площа нежитлових приміщень 372,6
кв.м); приміщення розташоване в м.
Луцьку, по вул. Сагайдачного (Тельмана),
6, (нежитлове приміщення /А-4/, загальна
площа 4293,5 кв.м) згідно постанови
слідчого від 28.05.2012 року - зняти.

Керуючись ст.ст. 370, 374 КПК України, суд,

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 визнати невинуватим у
пред»явленому обвинуваченні - за ст.365
ч.3 КК України та виправдати на підставі
ч.1 п.1 ст.373 КПК України.

Запобіжний захід у вигляді особистого
зобов»язання - скасувати.

Арешт накладений на майно, а саме:
приміщення, розташоване в АДРЕСА_2
(гуртожиток /А-4/, площа забудови 283,3 кв.м,
об'єм будинку 3472 кв.м, житлова площа 478,1
кв.м., площа нежитлових приміщень 372,6
кв.м); приміщення розташоване в м.
Луцьку, по вул. Сагайдачного (Тельмана),
6, (нежитлове приміщення /А-4/, загальна
площа 4293,5 кв.м) - зняти.

Речові докази: документи, які містяться
в реєстраційній справі ТзОВ «Освіта -
плюс» - повернути ТзОВ «Освіта-Плюс;

-документи, які містяться в
реєстраційній справі ТзОВ «Луцький
біотехнічний інститут МНТУ» -
повернути ТзОВ «Луцький біотехнічний
інститут МНТУ»;

-документи, які містяться в
реєстраційних справах об`єктів
нерухомості розташованих в м. Луцьку по
вул. Сагайдачного, 6 та АДРЕСА_2, які
передані на зберігання в камеру СУ УМВС
України у Волинській області -
повернути ТзОВ «Луцький біотехнічний
інститут МНТУ»;

-документи, які містяться в банківських
справах по розрахункових рахунках ТзОВ
«Освіта - плюс», ТзОВ «ЛБТІ МНТУ», ВОБФ
«Ліки», вилучені 16.07.2012, 06.08.2012, 21.09.2012,
27.09.2012, 12.10.2012 з банківських установ -
залишити в матеріалах кримінального
провадження.

На вирок суду може бути подана апеляція
до апеляційного суду Волинської
області протягом 30 днів з дня його
проголошення.

Копію вироку негайно після його
проголошення вручити ОСОБА_4 та
прокурору.

Головуючий: /підпис/

Згідно з оригіналом.

Суддя Луцького міськрайонного суду
О.А.Калькова