АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 541/1132/13-к
Номер провадження 11/786/629/2013
Категорія: ч.5 ст.191 КК УКкраъни О.Т.
Головуючий у 1-й інстанції
Андрущенко-Луценко С.В.
Доповідач ап. інст. Герасименко В. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2013 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з
розгляду кримінальних справ
апеляційного суду Полтавської області
у складі:

головуючого - Герасименко В.М.

суддів - Денисенко Л.М., Голубенко Н.В.

за участю прокурора - Акулової С.М.

захисника-адвоката - ОСОБА_3

представника цивільного позивача -
ОСОБА_4

представника цивільного відповідача -
ОСОБА_5

виправданого - ОСОБА_6

розглянула у відкритому судовому
засіданні кримінальну справу за
апеляціями прокурора Миргородської
міжрайонної прокуратури Полтавської
області, представника цивільного
позивача на вирок Миргородського
міськрайонного суду Полтавської
області від 16 серпня 2013 року.

Цим вироком

ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець та
мешканець АДРЕСА_1, українець,
громадянин України, освіта вища,
одружений, пенсіонер, раніше не
судимий,

визнаний невинуватим у вчиненні
злочинів, передбачених ч.5 ст.191, ч.2 ст.366
КК України та виправданий за
недоведеністю його участі у вчиненні
цих злочинів.

Вирішено долю речових доказів.

У задоволенні цивільних позовів
відмовлено.

Органами досудового слідства
ОСОБА_6 обвинувачується в тому, що він,
будучи призначеним наказом Головного
Управління житлово-комунального
господарства Полтавської
облдержадміністрації №6-к від 12.01.2007
року виконуючим обов'язки директора
ОКВПВКГ „Миргородвоноканал" з 16.01.2007
року, а з 20.04.2007 року рішенням восьмої
сесії Полтавської обласної ради
п'ятого скликання будучи призначеним
на посаду директора ОКВПВКГ
„Миргородводоканал", з яким було
укладено контракт, являючись службовою
особою суб'єкта господарювання,
наділеною відповідно своїх посадових
обов'язків організаційно-розпорядчими
та адміністративно-господарськими
функціями, діючи умисно, з корисливих
мотивів, зловживаючи свої службовим
становищем, всупереч інтересів служби
та покладених на нього контрактом і
Статутом ОКВПВКГ „Миргородводоканал"
обов'язків, маючи на меті намір
здійснити розтрату майна
підпорядкованого йому підприємства на
користь третіх осіб, в порушення п.19
„Правил користування системами
комунального водопостачання та
водовідведення в містах і селищах
України", затверджених наказом №65 від
01.07.1994 року Державного комітету України
по житлово-комунальному господарству,
та не врахувавши тієї обставини, що КСН
перебуває на балансі ЗАТ
„Миргородкурорт" і є окремою
самостійною будівлею, через яку філія
БПКГ ЗАТ „Миргородкурорт"
перекачувала стоки від будівель, які
належать ЗАТ „Миргородкурорт" і не
відносяться до
житлово-експлуатаційних організацій
місцевих органів державної виконавчої
влади, і житлово-будівельних
кооперативів, уклав 03.01.2007 року від
імені ОКВПВКГ „Миргородводоканал" з
філією БПКГ „Миргородкурорт"
фіктивний договір га транспортування
та перекачку стічних вод до
комунальної каналізаційної мережі,
підписавши його, як виконуючий
обов'язки директора, хоча фактично
припустив до їх виконання з 16.01.2007 року.
За умовами договору філія БПКГ ЗАТ
„Миргородкурорт", як надавач послуг,
брала на себе зобов'язання
забезпечення транспортування та
перекачку стічних вод через свою
каналізаційно-насосну станцію до
комунальної каналізаційної мережі, а
ОКВПВКГ „Миргородводоканал",
зобов'язувалось оплачувати надані
послуги на підставі складеного
щомісяця акту про кількість
перекачаних стоків відповідно до
встановленого тарифу.

Продовжуючи свої злочинні дії,
направлені на розтрату чужого майна,
ОСОБА_6 з метою збільшення перерахувань
за договором на 03.01.2007 року на
транспортування та перекачку стічних
вод до комунальної каналізаційної
мережі, безпідставно уклав додаткові
угоди №1 від 10.06.2008 року та №2 від 01.03.2009
року ,якими були внесені зміни до п.3.1
основного договору - про встановлення
тарифу 1 грн. 26 коп., а потім 1 грн. 35 коп.

В цілому, в період часу з 2007 по 2010
роки ОСОБА_6, як слідує з обвинувачення,
зловживаючи своїм службовим
становищем, діючи всупереч інтересів
служби, вчинив розтрату майна ОКВПВКГ
„Миргородводоканал" на користь третіх
осіб на загальну суму 1100388, 32 грн., що
становить великий розмір.

Крім того, згідно обвинувачення,
ОСОБА_6 в період часу з 2007-2009 роки склав
завідомо неправдиві документи -
договір від 03.01.2007 року на
транспортування та перекачку стічних
вод до комунальної каналізаційної
мережі та додаткові угоди до нього №1
від 10.06.2008 року та №2 від 01.03.2009 року, чим
заподіяв тяжкі наслідки охоронюваним
законом державним інтересам, у вигляді
матеріальних збитків підприємству
ОКВПВКГ „Миргородводоканал" на суму
1100388, 32 грн.

Виправдовуючи ОСОБА_6 за ч.5 ст.191, ч.2
ст.366 КК України, суд першої інстанції
вказав у вироку, що жоден з перевірених
судом доказів, зібраних органом
досудового слідства, не підтверджує
пред'явлене підсудному обвинувачення.
Висновки обвинувачення про
доведеність вини ОСОБА_6 зібраними
доказами не відповідають встановленим
обставинам справи. Так, згідно
пред'явленого обвинувачення, ОСОБА_6
при підписанні договору порушив п.19
Правил користування системами
комунального водопостачання та
водовідведення в містах і селищах
України. В той же час в п.19 Правил
встановлено, що робота місцевих
станцій перекачування стічних вод, як
правило, має бути автоматизована.
Будівництво, ремонт та обслуговування
місцевих станцій стічних вод усі
абоненти, крім житлово-експлуатаційних
організацій місцевих органів
державної виконавчої влади і ЖБК,
здійснюють своїми силами і коштами.
Згідно умов п.1.1 «Предмет договору» та
п.2.1 даного договору від 03.01.2007 року
сторони визначити, що ЗАТ
лікувально-оздоровчих закладів
«Миргородкурорт» (надавач послуг)
зобов'язується забезпечувати
транспортування та перекачування
стічних вод до комунальної
каналізаційної мережі, а одержувач
послуг (ОКВПВКГ «Миргородводоканал»
зобов'язався оплачувати за
транспортування та перекачку стічних
вод до комунальної мережі за
встановленими тарифами в термін,
передбачений цим договором. В даному
договорі не передбачено будь-яких
зобов'язань щодо будівництва чи
обслуговування станції перекачування
стічних вод та відсутні будь-які умови
щодо оплати послуг з будівництва,
ремонту чи обслуговування станції
перекачування стічних вод. Тобто,
предмет спірного договору не співпадає
з нормою п.19 Правил користування
системами комунального водопостачання
та водовідведення в містах і селищах
України, затверджених наказом №65 від
01.07.1994 року. Окрім того, за п.1.19 вказаних
Правил, водопровідно-каналізаційні
об'єкти, що не перебувають на балансі
Водоканалу, можуть ним експлуатуватися
та обслуговуватися за окремим
договором. Додаткові угоди між філією
БПКГ ЗАТ «Миргородкурортом» та ОКВПВКГ
«Миргородводоканал» №1 від 10.06.2008 року
та№2 від 01.03.2009 року до договору на
транспортування та перекачку стічних
вод до комунальної каналізаційної
мережі також укладені в межах діючого
цивільного законодавства та, як
вказано у вироку, не підтверджують
пред'явленого ОСОБА_6 обвинувачення.
Окрім того, в судовому засіданні не
знайшло свого підтвердження наявність
умислу підсудного ОСОБА_6 на розтрату
коштів ОКВПВКГ «Миргородводоканал» та
складання завідомо неправдивого
документу, а також корисливі мотиви
його діянь і мета незаконного
збагачення його самого чи третіх осіб,
яких не встановлено ні судовим, ні
досудовим слідством.

В апеляції з внесеними змінами
прокурор просить виправдувальний
вирок Миргородського міськрайонного
суду від 16.08.2013 року відносно ОСОБА_6
скасувати, а кримінальну справу
відносно нього повернути на додаткове
розслідування у зв'язку з неповнотою
дізнання та досудового слідства.

Представник цивільного позивача
в апеляції просить вирок суду
скасувати та постановити новий вирок,
яким визнати винним ОСОБА_6 у вчиненні
злочинів, передбачених ч.5 ст.191, ч.2 ст.367
КК України та стягнути з ОСОБА_6 на
користь ОКВПВКГ „Миргородводоканал"
завдану його діями матеріальну шкоду в
сумі 40 000, 00 грн., оскільки суд не
врахував того, що директор
„Миргородводоканал" не був
зобов'язаний відшкодовувати витрати
ЗАТ ЛОЗ „Миргородкурорт" з перекачки
каналізаційних вод останнього до межі
балансової належності ОКВПВКГ
„Миргородводоканал", укладення такого
договору було виключно його власною
ініціативою, за домовленістю зі
службовими особами ЗАТ ЛОЗ
„Миргородкурорт", не взято до уваги те,
що предметом договору на
транспортування та перекачку стічних
вод до комунальної каналізаційної
мережі від 31.12.2007 року є саме
транспортування та перекачка стічних
вод до комунальної мережі, які повинен
був сплачувати водоканал; висновки, які
були зроблені експертом у висновку №
6057/12-45, взагалі не стосуються
визначення законності чи незаконності
відносин, які існували між ПрАТ
«Миргородкурорт» та ОКВПВКГ
«Миргородводоканал» за договором на
транспортування та перекачку стічних
вод до комунальної каналізаційної
мережі від 03.01.2007 року, зазначені
висновки лише підтверджують розмір
сум, перерахованих на виконання
договору.

В принесених запереченнях на
апеляції прокурора та представника
цивільного позивача представник
цивільного відповідача просив винести
ухвалу про залишення вироку суду без
змін, а апеляцій прокурора та
цивільного позивача без задоволення,
оскільки вирок суду є законним та
обґрунтованим, а його висновки
повністю відповідають фактичним
обставинам справи. Суд безпосередньо
дослідив, перевірив та проаналізував
усі докази, які були зібрані органом
досудового слідства, після чого
прийшов до правильного висновку про те,
що жоден з доказів не підтверджує
обвинувачення.

В принесених запереченнях на
апеляцію представника цивільного
позивача виправданий ОСОБА_6 просив
вирок суду залишити без змін, а
апеляцію представника цивільного
позивача залишити без змін в зв'язку з
тим, що представник цивільного
позивача вийшов за межі наданих йому
повноважень, визначених п.10. ч.1 ст.348 КПК
України, оскільки має право подавати
апеляцію в частині, що стосується
вирішення спору.

В запереченнях на апеляцію
прокурора виправданий ОСОБА_6 просив
вирок суду залишити без змін, а
апеляцію без задоволення.

Інші учасники судового розгляду
вирок суду не оскаржили.

Колегія суддів, заслухавши доповідача,
прокурора, який підтримав апеляцію з
внесеними змінами та прохав вирок суду
скасувати, а справу повернути на
додаткове розслідування, представника
цивільного позивача, який прохав
задовольнити принесену ними апеляцію,
вирок суду скасувати та стягнути з
ОСОБА_6. на користь ОКВПВКГ
«Миргородводоканал» завдану
матеріальну шкоду в сумі 40 000 грн.,
виправданого ОСОБА_6 та в його
інтересах захисника - адвоката ОСОБА_3,
представника цивільного позивача, які
заперечили проти задоволення апеляцій
прокурора та цивільного позивача,
прохали виправдувальний вирок суду
відносно ОСОБА_6 залишити без змін,
перевіривши доводи апеляцій та
матеріали кримінальної справи,
приходить до висновку, що апеляція
прокурора Миргородської міжрайонної
прокуратури Полтавської області з
внесеними змінами, та апеляційна
скарга представника цивільного
позивача задоволенню не підлягають з
наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.365 КПК України (1960р.)
вирок, ухвала чи постанова суду першої
інстанції перевіряється апеляційним
судом в межах апеляції.

Так, в апеляції з внесеними змінами,
прокурор ставить питання про
скасування виправдувального вироку
відносно ОСОБА_6 та повернення
кримінальної справи відносно нього на
додаткове розслідування, оскільки під
час досудового розслідування даної
справи були порушені вимоги ст.22 КПК
України (1960р.) та не вжито всіх
передбачених законом заходів для
всебічного, повного і об'єктивного
дослідження обставин справи.

Відповідно до роз'яснень, викладених в
п.8 Постанови Пленуму Верховного Суду
України №2 від 11.02.2005 року «Про практику
застосування судами України
законодавства, що регулює повернення
кримінальних справ на додаткове
розслідування» - повернення справи на
додаткове розслідування зі стадії
судового розгляду справи допускається
лише з мотивів неповноти або
неправильності досудового слідства.

Досудове слідство визнається
неповним, якщо під час його
провадження всупереч вимогам статей
22 і 64 КПК України (1960р.) не були
досліджені або були поверхово чи
однобічно досліджені обставини, які
мають істотне значення для
правильного вирішення справи (не були
допитані певні особи; не витребувані
й не досліджені документи, речові та
інші докази для підтвердження чи
спростування таких обставин; не
досліджені обставини, зазначені в
ухвалі суду, який повернув справу на
додаткове розслідування, коли
необхідність дослідження тієї чи іншої
з них випливала з нових даних,
установлених при судовому розгляді;
не були з'ясовані з достатньою повнотою
дані про особу обвинуваченого; тощо).

Неправильним досудове
слідство визнається в разі, коли
органами досудового слідства при
вчиненні процесуальних дій і
прийнятті процесуальних рішень були
неправильно застосовані або
безпідставно не застосовані норми
кримінально-процесуального чи
кримінального закону і без усунення
цих порушень справа не може бути
розглянута в суді.

Разом з тим, всупереч положень КПК та
вказаних роз'яснень, ні в апеляції
прокурора з внесеними змінами, ні в
ході апеляційного розгляду прокурором
не наведено в чому саме полягала
неповнота чи неправильність
досудового слідства, що слугувало б
підставами для повернення справи на
додаткове розслідування, не зазначено,
які саме обставини, що мають істотне
значення для правильного вирішення
справи не були досліджені або ж
досліджені судом першої інстанції
поверхово чи однобічно.

За таких обставин, виправдувальний
вирок відносно ОСОБА_6 судом першої
інстанції постановлений законно та
обґрунтовано, підстав для його
скасування та повернення справи на
додаткове розслідування колегія
суддів не вбачає.

Не підлягає до задоволення і
апеляційна скарга цивільного позивача.

Відповідно до п.10 ч.1 ст.348 КПК України
(1960р.) апеляцію мають право подати
цивільний позивач або його
представник - у частині, що стосується
вирішення позову.

В апеляційній скарзі цивільного
позивача ставиться питання про
скасування виправдувального вироку
відносно ОСОБА_6 та стягнення з нього на
користь ОКВПВКГ «Миргородводоканал»
завдану матеріальну шкоду в сумі 40 000
грн.

Відповідно до ч.2 ст.328 КПК України (1960р.)
при виправданні підсудного через не
доведення його участі у вчиненні
злочину або при відсутності події
злочину суд відмовляє в цивільному
позові.

Суд першої інстанції, відповідно до
вказаної норми закону, виправдовуючи
ОСОБА_6 за ч.5 ст.191, ч.2 ст.366 КК України у
зв'язку з недоведеністю його участі у
вчиненні цих злочинів, відмовив у
задоволенні цивільних позовів.

Приймаючи до уваги вищенаведене,
керуючись п.15 розділу ХІ Перехідних
положень КПК України, ст.ст. 365, 366 КПК
України (1960р.), колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляції прокурора Миргородської
міжрайонної прокуратури Полтавської
області, представника цивільного
позивача залишити без задоволення, а
виправдувальний вирок Миргородського
міськрайонного суду Полтавської
області від 16 серпня 2013 року відносно
ОСОБА_6 - без змін.

СУДДІ :

Герасименко В.М. Голубенко
Н.М. Денисенко Л.М.