Справа № 0603/1-390/11 Провадження № 1/603/103/12
ВИРОК

І МЕНЕМ УКРАЇНИ

07.12.2012 року Бердичівський міськрайонний суд в складі: головуючого-судді Заїки Г.М., за участю секретаря Гурковської Н.В., прокурора Білецького О.Г., захисників: ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, законних представників: ОСОБА_4 та ОСОБА_5, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Бердичева кримінальну справу по обвинуваченню:

ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянина України, українця, ІНФОРМАЦІЯ_3, неодруженого, непрацюючого, раніше судимого: 11.02.2010 року Бердичівським міськрайонним судом за ст. 185 ч. 1 КК України на 1 рік позбавлення волі з іспитовим строком на 1 рік; 2 червня 2011 року Бердичівським міськрайонним судом за ст. ст. 190 ч.2,71 ч.1 КК України на 1 рік 1 місяць позбавлення волі, проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4, - за ст.ст. 27 ч. 5, 186 ч. 2, 190 ч. 2, 189 ч. 2 КК України;

ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_5, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_6, українця, громадянина України, ІНФОРМАЦІЯ_3, учня ІНФОРМАЦІЯ_7, неодруженого, непрацюючого, раніше несудимого, проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_8, - за ст. 186 ч. 2 КК України;

ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_9, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_6, українця, громадянина України, ІНФОРМАЦІЯ_10, неодруженого, непрацюючого, раніше несудимого, проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_11 40-річчя Перемоги, 6, - за ст. 189 ч. 2 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_6, будучи раніше судимим за вчинення умисних злочинів, судимість за які не знята та не погашена у встановленому законом порядку, на шлях виправлення не став та разом з ОСОБА_7 і ОСОБА_8 вчинив нові умисні злочини.

Так, 14.02.2011 року близько 8 години ОСОБА_7 прийшов до Бердичівського професійного будівельного ліцею № 3, розташованого по вул. Котовського, 41 в м. Бердичеві, де зустрівся зі своїм знайомим ОСОБА_6

Під час перебування в актовому залі ліцею, до ОСОБА_6 зателефонував його знайомий ОСОБА_9, з яким ОСОБА_6 домовився зустрітись в актовому залі. Після розмови з ОСОБА_9, ОСОБА_6 шляхом порад, які виразились у надані інформації щодо вчинення злочину, розповів ОСОБА_7, що у ОСОБА_9 є мобільний телефон і запропонував його викрасти, на що ОСОБА_7 погодився та вступив у злочинну змову з ОСОБА_6

Цього ж дня, близько 9 години, ОСОБА_9 зайшов до актової зали Бердичівського професійного будівельного ліцею № 3 та підійшов до ОСОБА_6 і раніше йому незнайомого ОСОБА_7

ОСОБА_7, реалізовуючи спільний злочинний намір, з метою заволодіння мобільним телефоном, запитав у ОСОБА_9 котра година. ОСОБА_9, не знаючи про його злочинні наміри, дістав із кишені належний йому мобільний телефон Нокіа 6630, а ОСОБА_7, скориставшись цим, з метою відкритого викрадення чужого майна, шляхом ривка, вихватив із рук ОСОБА_9 мобільний телефон.

ОСОБА_9, намагаючись повернути викрадений мобільний телефон, попросив його віддати. Однак, ОСОБА_7, утримуючи викрадений мобільний телефон, з метою заволодіння ним, наніс ОСОБА_9 один удар головою у перенісся, чим спричинив потерпілому фізичний біль та вийшов з телефоном на вулицю. Тобто, застосував насильство, яке не є небезпечним для життя та здоров'я потерпілого, і відкрито викрав належний ОСОБА_9 мобільний телефон Нокіа 6630.

В результаті злочинних дій ОСОБА_6 та ОСОБА_7, ОСОБА_9 було заподіяно матеріальної шкоди на суму 400 гривень.

15.02.2011 року близько 9 години ОСОБА_6 прийшов до Бердичівського професійно-технічного училища № 4, розташованого по вул. Шелушкова, 37 в м. Бердичеві, де зустрів ОСОБА_10

Під час розмови ОСОБА_6 вступив у злочинний зговір із ОСОБА_7 щодо викрадення мобільного телефону та попросив порадити, у кого є дорогий мобільний телефон.

Після цього, близько 12 годин, у коридорі Бердичівського професійно-технічного училища № 4, ОСОБА_7 помітив ОСОБА_11 і вказав на того ОСОБА_6, розповівши, що у ОСОБА_12 є дорогий мобільний телефон.

ОСОБА_6, з метою незаконного заволодіння чужим майном шляхом обману та зловживання довірою, діючи групою осіб, за попередньою змовою з ОСОБА_7, підійшов до ОСОБА_11 і запитав котра година. ОСОБА_11, не знаючи про злочинні наміри ОСОБА_6, дістав із кишені належний йому мобільний телефон Самсунг Дуос С 5212. Тоді ОСОБА_6 попросив у ОСОБА_11 мобільний телефон, щоб послухати музику.

ОСОБА_11, не знаючи про злочинні наміри ОСОБА_6, передав йому свій мобільний телефон.

Отримавши мобільний телефон, ОСОБА_6, діючи спільно з ОСОБА_7, під приводом подарунка надали ОСОБА_11 належний ОСОБА_7 мобільний телефон Сіменс С-75і вийшли на вулицю, а ОСОБА_11 прослідував за ними.

Знаходячись неподалік Бердичівського професійно-технічного училища № 4, ОСОБА_6 та ОСОБА_7, з метою заволодіння чужим майном шляхом обману та зловживання довірою, попросили ОСОБА_11 покликати їхнього знайомого.

Скориставшись тим, що ОСОБА_11 пішов, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 з телефоном втекли, тобто, зловживаючи довірою потерпілого, повторно заволоділи мобільним телефоном Самсунг Дуос С 5212вартістю 500 гривень, чим заподіяли потерпілому ОСОБА_11 матеріальної шкоди, тобто скоїли шахрайство.

18.02.2011 року близько 15 години ОСОБА_7 біля універмагу Ювілейний, який розташований по вул. К.Лібкнехта в м. Бердичеві, зустрівся зі своїм знайомим ОСОБА_6 Під час розмови вони помітили раніше їм незнайомих ОСОБА_13, ОСОБА_14 та ОСОБА_15

В цей же час ОСОБА_6 шляхом порад, які виразились у надані інформації щодо вчинення злочину, розповів, що у хлопців є мобільний телефон і запропонував його викрасти, на що ОСОБА_7 погодився та вступив у злочинну змову з ОСОБА_6

Після цього, діючи за попередньою змовою групою осіб, ОСОБА_7 разом з ОСОБА_6 підійшли до ОСОБА_13 та запропонували пройти з ними.

Зайшовши за універмаг Ювілейнийзі сторони вул. Торгова в м. Бердичеві, ОСОБА_7, реалізовуючи спільний злочинний намір, з метою заволодіння мобільним телефоном, попросив у ОСОБА_13 мобільний телефон під приводом здійснення дзвінка. ОСОБА_13, не знаючи про його злочинні наміри, дістав із кишені належний йому мобільний телефон Самсунг Е 2121і передав його ОСОБА_7, який поклав його собі у кишеню.

ОСОБА_13, намагаючись повернути свій мобільний телефон, спробував його забрати. Однак, ОСОБА_7, утримуючи мобільний телефон при собі, з метою відкритого викрадення чужого майна, штовхнув ОСОБА_13 у груди, чим спричинив потерпілому фізичний біль, після чого пішов. Тобто, застосувавши насильство, яке не є небезпечним для життя та здоров'я потерпілого, повторно, відкрито викрав належний ОСОБА_13 мобільний телефон Самсунг Е 2121вартістю 390 гривень, з сім карткою оператора мобільного зв'язку Лайфвартістю 10 гривень, на рахунку якої були гроші в сумі 10 гривень.

В результаті злочинних дій ОСОБА_6 та ОСОБА_7, ОСОБА_13 було заподіяно матеріальної шкоди на загальну суму 410 гривень.

25.02.2011року приблизно о 8 годині 15 хвилин ОСОБА_6, маючи намір на заволодіння чужим майном шляхом вимагання, знаходячись неподалік універмагу Ювілейний, розташованого по вул. Шевченка, 7 в м. Бердичеві, повторно висловив вимогу до ОСОБА_16 про передачу йому грошей в сумі 400 гривень. При цьому застосував психічне насильство, яке виразилось у висловлюванні погроз побиття. Дану погрозу ОСОБА_16 сприйняв як реальну, прослідував з ОСОБА_6 до Індекс банку, що по пров. Тихому в м. Бердичеві, та виконуючи його вимогу передати гроші, зняв із свого рахунку через банкомат гроші в сумі 350 гривень, які передав ОСОБА_6.

28.02.2011 року приблизно о 11 годині 20 хвилин ОСОБА_6, маючи намір на заволодіння чужим майном шляхом вимагання, дочекавшись закінчення занять в медичному коледжі, підійшов до ОСОБА_16 та, відвівши його за магазин Каскад, що по вул. К.Лібкнехта в м. Бердичеві, повторно висловив вимогу про передачу йому грошей в сумі 200 гривень.

Отримавши від ОСОБА_16 відмову у видачі грошей, ОСОБА_6, з метою залякування та подолання волі потерпілого, виказав погрозу заподіяння йому тілесних ушкоджень.

ОСОБА_16, сприймаючи погрозу як реальну, намагався піти. З метою подолання волі потерпілого, ОСОБА_6 став перед ОСОБА_16 та, утримуючи його, повторно виказав погрозу заподіяння тілесних ушкоджень, а також почав наносити удари кулаками в обличчя ОСОБА_16, заподіявши йому легкі тілесні ушкодження у вигляді крововиливу у внутрішнього кута лівого ока. ОСОБА_16, скориставшись привернутою увагою перехожих, вирвавшись від ОСОБА_6, повернувся назад до медичного коледжу, а ОСОБА_6 з місця скоєння злочину втік.

01.03.2011 року близько 10 години біля універмагу Ювілейнийв м. Бердичеві ОСОБА_6 зустрівся з ОСОБА_8 та запропонував останньому заволодіти чужим майном шляхом вимагання, на що ОСОБА_8 погодився та вступив з ОСОБА_6 у злочинну змову.

Після цього, діючи за попередньою змовою групою осіб, ОСОБА_6 та ОСОБА_8 підійшли до входу у парк ім. Т.Г.Шевченка зі сторони вул. Шевченка, де стали чекати ОСОБА_16

Приблизно об 11 годині 20 хвилин ОСОБА_6, помітивши ОСОБА_16, який йшов від медичного коледжу по вул. Шевченка, маючи намір на заволодіння чужим майном шляхом вимагання, зустрівся з ним біля входу в парк та повторно висловив вимогу про передачу йому грошей в сумі 200 гривень.

ОСОБА_16 відмовився у видачі вказаної суми та продовжив йти. Тоді ОСОБА_6, з метою залякування та подолання волі потерпілого, виказав погрозу заподіяння йому тілесних ушкоджень, а також, штовхаючи у груди, намагався заштовхати ОСОБА_16 на територію парку.

ОСОБА_16, сприймаючи погрози як реальні та уникаючи вимагання, продовжив рух, повернувши з вул. Шевченка на вул. Чорновола в м. Бердичеві. ОСОБА_6, продовжуючи свої злочинні дії, з метою залякування та подолання волі потерпілого, почав його переслідувати та, намагаючись зупинити, став перед ОСОБА_16 і виказав погрозу заподіяння йому тілесних ушкоджень.

ОСОБА_8, реалізовуючи спільний злочинний намір, з метою залякування та подолання волі потерпілого, виказав ОСОБА_16 погрозу заподіяння йому тілесних ушкоджень, після чого наніс йому декілька ударів кулаками по тулубу, спричинивши ОСОБА_16 фізичний біль. Скориставшись привернутою увагою ОСОБА_17, який підійшов до нього, ОСОБА_16 вирвався від ОСОБА_6 та ОСОБА_8 і пішов до медичного коледжу, а ОСОБА_6 та ОСОБА_8 з місця скоєння злочину пішли.

Будучи допитаним в ході судового слідства, ОСОБА_6 свою вину в скоєнні злочинів визнав частково. Заявлені цивільні позови також визнав частково. По суті обвинувачення підсудний пояснив, що з іншими підсудними він знайомий. З потерпілих знав лише ОСОБА_9, оскільки вони разом навчались.

В один із днів йому зателефонував ОСОБА_9 та запитав, де він знаходиться. ОСОБА_6 відповів йому, що перебуває у актовому залі ПТУ № 3. В подальшому ОСОБА_9 прийшов в актовий зал. Перед цим ОСОБА_7 поцікавився у ОСОБА_6, чи є у потерпілого мобільний телефон, на що він відповів, що є. ОСОБА_7 запропонував забрати у потерпілого телефон. На що він відповів ОСОБА_7, що коли потерпілий підійде, то вони розберуться. Коли ОСОБА_9 підійшов до них, то ОСОБА_7 запитав у нього котра година. Потерпілий дістав мобільний телефон і в цей час ОСОБА_7 забрав його у ОСОБА_9 В подальшому ОСОБА_7 вийняв з вищевказаного телефону сім-карту та віддав потерпілому, але телефон не повернув. ОСОБА_9 просив ОСОБА_7 віддати вищевказаний телефон. У відповідь на це ОСОБА_7 вдарив потерпілого в голову. Потерпілий ще довгий час бігав за ними. Потім вони пішли. В подальшому викрадений телефон вони продали знайомому за 100 грн.

15.02.2011 року він прийшов у ПТУ № 4 до свого брата. До нього підійшов ОСОБА_7 та повідомив, що є хлопець у якого можна забрати мобільний телефон. Коли вони піднялись на другий поверх ПТУ № 4, то ОСОБА_7 познайомив його з потерпілим ОСОБА_11 ОСОБА_6 попросив у ОСОБА_11 мобільний телефон, щоб подивитись. Потерпілий дав йому свій мобільний телефон. Потім вони віддали потерпілому телефон ОСОБА_7 та побігли в сторону залізничного вокзалу. На вокзалі вони продали викрадений телефон за 380 грн. З цих грошей він отримав 50 грн.

18.02.2011 року він зустрівся з ОСОБА_18 і вони разом гуляли. Йому зателефонував ОСОБА_7 та попросив його підійти до універмагу. Вони підїхали до універмагу та зайшли у середину. Там до них підійшов знайомий ОСОБА_15 та привітався з ними. З останнім також були це двоє хлопців. ОСОБА_6 вийшов за цигарками, а коли повернувся з хлопцями вже розмовляв ОСОБА_7, в якого в руках був мобільний телефон. Потім ОСОБА_7 відійшов в сторону, а коли повернувся то повідомив, що в нього вже немає телефону і він поверне його завтра.

Коли вони йшли по дорозі, то ОСОБА_7 показав йому мобільний телефон і повідомив, що його необхідно продати. Він забрав у останнього телефон та подав. За яку суму, вже не памятає.

В один із днів біля універмагу він зустрівся з потерпілим ОСОБА_16, штовхнув останнього та сказав, що він штовхав дівчину його товариша і за це ОСОБА_16 повинен віддати 200 грн. ОСОБА_16 відповів, що у нього таких грошей немає, але на картці є трохи грошей. Вони підійшли до банкомату, де потерпілий зняв 350 грн. та віддав йому. За два місяці до вищевказаної події про ОСОБА_16 йому повідомив ОСОБА_8 Він сказав, що потерпілий не з Бердичева і його можливо розвести.

28.02.2011 року він зі знайомими підійшов до магазину „Каскад, де побачив потерпілого ОСОБА_16 та наказав йому віддати всі гроші. У відповідь потерпілий почав щось говорити та вдарив його. ОСОБА_6 у відповідь вдарив потерпілого 2-3 рази в обличчя, від чого той впав. Також він наносив потерпілому удари по ногах. Це побачили перехожі, які зробили йому зауваження. Після цього він пішов.

Наступного дня біля універмагу він зустрівся з підсудним ОСОБА_8, якому розповів про потерпілого ОСОБА_16 та сказав, що його можливо розвести. В подальшому біля парку вони зустріли потерпілого ОСОБА_16. ОСОБА_8 забіг наперед до потерпілого та запитав про гроші. При цьому він вдарив його. Потім розпочалась бійка. ОСОБА_6 також два рази запитав потерпілого про гроші. До ОСОБА_16 підійшли його одногрупники, забрали потерпілого та пішли.

Крім того підсудний пояснив, що заподіяну матеріальну шкоду він визнає в повному обємі. Моральну шкоду не визнає. В скоєному розкаюється.

Будучи допитаним в ході судового слідства ОСОБА_7 свою вину в скоєнні злочинів визнав повністю. Цивільні позови також визнав. По суті обвинувачення пояснив, що 14.02.2011 року він зайшов в ПТУ, де зустрів підсудного ОСОБА_6 та запропонував йому піти в актовий зал ПТУ. В подальшому ОСОБА_6 зателефонував потерпілому ОСОБА_9 Коли ОСОБА_7 запитав у ОСОБА_6 до кого він телефонував, то останній повідомив, що у ОСОБА_9 можливо забрати мобільний телефон. Коли підійшов ОСОБА_9, то з ним розмовляв ОСОБА_6 ОСОБА_7 сказав потерпілому, щоб той дав йому подивитись мобільний телефон. Останній дав йому телефон, ОСОБА_7 витягнув з нього сім-карту, після чого повернув її потерпілому. Телефон поклав до власної кишені. Потерпілий просив повернути телефон, але ОСОБА_7 його вдарив головою об коліно і пішов. В подальшому він зустрівся з ОСОБА_6 і вони пішли продавати вищевказаний мобільний телефон. ОСОБА_6 продав телефон за сто гривень. Гроші вони поділили порівну. ОСОБА_7 зазначив, що саме ОСОБА_6 запропонував забрати у потерпілого ОСОБА_9 мобільний телефон.

15.02.2011 року до нього в ПТУ прийшов ОСОБА_6 та запитав, чи є в училищі хлопець, у якого можна забрати мобільний телефон. ОСОБА_7 відповів, що можливо забрати мобільний телефон у потерпілого ОСОБА_11 Вони підійшли до ОСОБА_11 і запитали котра година. Потерпілий вийняв мобільний телефон і повідомив час. ОСОБА_6 попросив у потерпілого мобільний телефон, щоб скачати музику. Потерпілий дав йому свій телефон. Потім ОСОБА_6 сказав, що потерпілому необхідно дати якийсь мобільний телефон. ОСОБА_7 віддав потерпілому свій мобільний телефон, при цьому сказав потерпілому, що дарує його. В подальшому вони вийшли на вулицю. За ними вийшов потерпілий. ОСОБА_6 наказав потерпілому покликати якогось хлопця і коли потерпілий пішов, то вони втекли. Викрадений телефон вони продали, а гроші розділили порівну.

18.02.2011 року він знаходився біля універмагу та зателефонував ОСОБА_6 Останній підійшов з друзями і вони пішли в середину універмагу. Там він побачив у хлопців мобільні телефони і сказав, що можливо їх забрати. Вони пішли за універмаг у складі шести чоловік, щоб покурити. Там він попросив мобільний телефон у потерпілого ОСОБА_13, щоб зателефонувати. Потерпілий дав йому телефон. В подальшому вони знову пішли до універмагу, де він зустрів знайомого та потім сказав потерпілому, що він віддав телефон хлопцям. ОСОБА_6 сказав, що необхідно 50 грн., щоб поїхати в село забрати телефон. Далі разом з ОСОБА_6 вони продали викрадений телефон за 125 грн. З цих грошей він отримав 50 грн.

Також підсудний ОСОБА_7 пояснив, що під час вказаного злочину ОСОБА_6 постійно знаходився разом з ними. У вчиненому підсудний щиро розкаявся.

Допитаний в ході судового слідства ОСОБА_8 свою вину в скоєнні злочину визнав частково, цивільний позов також визнав частково. По суті обвинувачення пояснив, що він знайомий з підсудним ОСОБА_6 Іншого підсудного та потерпілого раніше не знав.

01.03.2011 року він зателефонував ОСОБА_6, оскільки той викрав в нього мобільний телефон, та запитав коли він поверне гроші. В подальшому вони зустрілись та підійшли до універмагу. Біля універмагу до них підійшло ще двоє знайомих ОСОБА_6 ОСОБА_6 повідомив, що його знайомий віддасть йому гроші, з яких половину він поверне ОСОБА_8 Потім ОСОБА_6 показав на ОСОБА_16 як на особу, що винна йому гроші. Біля входу в парк ОСОБА_6 підійшов до ОСОБА_16 і сказав йому віддати гроші. Потерпілий повідомив, що грошей віддавати не буде і пішов вперед з одногрупниками. ОСОБА_6 зайшов на перед до потерпілого і вони почали штовхатись. ОСОБА_8 сказав ОСОБА_6 і ОСОБА_16, щоб ті нормально стояли та розібрались, і якщо потерпілий винен гроші ОСОБА_6, то щоб віддав їх. Тоді потерпілий штовхнув і його. У відповідь він вдарив потерпілого, а останній вдарив його. Між ними почалась бійка. Потім вони розійшлись, а ОСОБА_6 притиснув потерпілого до стіни. В цей час їх розняли і всі розійшлись. Наступного дня ОСОБА_6 розповів йому, що це був розводі він вже взяв перед цим у потерпілого гроші, які вони пропили в кафе.

Також ОСОБА_8 пояснив, що він не був знайомий з потерпілим та не погрожував останньому, а погрози висловлював до потерпілого підсудний ОСОБА_6, який лаявся на нього брутальною лайкою. Вину визнав в тому, що вдарив потерпілого. Цивільний позов визнає в розмірі 200-300 грн. У вчиненому розкаявся.

Не дивлячись на те, що підсудні ОСОБА_6 та ОСОБА_8 визнали вину частково, а також крім того, що підсудний ОСОБА_7 вину визнав повністю, вина підсудних повністю підтверджується показами потерпілих, свідків, а також матеріалами справи, а саме:

по епізоду викрадення майна потерпілого ОСОБА_9

показами потерпілого ОСОБА_9 який пояснив, що він знайомий тільки з підсудним ОСОБА_6 Інших підсудних не знає.

14.02.2011 року він зателефонував підсудному ОСОБА_6 та запитав, де він знаходиться. В подальшому він зайшов до актового залу ПТУ, де знаходився підсудний ОСОБА_7, який запитав скільки годин. Потерпілий вийняв телефон, якого ОСОБА_7 забрав з його рук. ОСОБА_7 вийняв з вищевказаного телефону сім-картку, а телефон сховав. Потерпілий просив повернути його мобільний телефон, однак ОСОБА_7 його не віддав, а вдарив потерпілого коліном в обличчя. До підсудного ОСОБА_6 претензій він немає. Щодо призначення покарання підсудним, то він покладається на розсуд суду. Цивільний позов підтримав;

показами свідка ОСОБА_19 який пояснив, що з підсудними та потерпілими він не знайомий. В один із днів поряд з районною автостанцією двоє хлопців сварились з приводу мобільного телефону. Він запитав у останніх, чому вони сваряться. Вони відповіли, що хочуть продати телефон. Свідок поцікавився ціною телефону. Хлопці сказали, що продадуть телефон за 100 грн. Він купив у них телефон, але в подальшому його здав у ломбард. На наступний день вищевказаний телефон вилучили працівники міліції. Хлопців в обличчя він не памятає.

Під час досудового слідства свідок ОСОБА_19 пояснив, що 15 чи 16 лютого 2011 року біля 13 години він знаходився поряд з районною автостанцією, що по вул. Ширшова в м. Бердичеві, де він зустрів двох. Прізвище одного з них ОСОБА_7. Коли він підійшов до них, то ОСОБА_7 показав йому мобільний телефон Нокія 6630і запропонував його купити. Оглянувши мобільний телефон, він дав ОСОБА_9 100 гривень, а той віддав йому мобільний телефон. Пізніше, так як йому потрібні були гроші, мобільний телефон він здав до ломбарду Скарбниця, за що отримав 95 гривень. Під час здачі телефону у ломбард, він надавав свій паспорт. Отримані гроші витратив, а телефон з ломбарду так і не забрав. Через кілька днів до нього прийшли працівники міліції від яких він дізнався, що мобільний телефон, який він купив у хлопців, крадений ( т. 2 а. с. 37 ).

Після оголошення вищевказаних показів свідок ОСОБА_19 їх повністю підтримав;

протоколом пред'явлення фотознімків для впізнання від 30.03.2011 року, відповідно до якого потерпілий ОСОБА_9 серед пред'явлених йому фотознімків впізнав підсудного ОСОБА_7, який разом із підсудним ОСОБА_6 вчинили відносно нього злочин ( т. 2 а. с. 30);

протоколом огляду місця події 23.02.2011 року, відповідно до якого було оглянуто актовий зал Бердичівського професійного будівельного ліцею, що по вул. Котовського, 41 в м. Бердичеві, де було скоєно злочин ( т. 2 а. с. 17-19);

довідкою магазину „Люцина, відповідно до якої вартість мобільного телефону марки „Нокія 6630 б/у складає 400 грн. (т. 2 а. с. 25);

по епізоду шахрайства вчиненого відносно потерпілого ОСОБА_11

показами потерпілого ОСОБА_11 який пояснив, що з підсудними та потерпілими він не знайомий.

15.02.2011 року він перебував на навчанні і під час уроку вийшов на коридор. До нього звернувся підсудний ОСОБА_6 та запитав скільки годин. Він вийняв свій мобільний телефон, щоб подивитись. ОСОБА_6 попросив у нього вищевказаний телефон, щоб перекачати музику. Він дав підсудному мобільний телефон. ОСОБА_6 вийняв з телефону сім-картку, поставив свою та грався вказаним телефоном. У цей час підсудний ОСОБА_7 перебував поряд. ОСОБА_6 підійшов до ОСОБА_7 і сказав, щоб він дав потерпілому свій телефон. В подальшому підсудні дали йому телефон ОСОБА_7 та наказали йти на уроки, а самі пішли на вулицю. Потерпілий пішов за ними. На вулиці підсудні попросили його покликати хлопця. Коли він від них відійшов, то підсудні втекли.

Також потерпілий пояснив, що у нього викрали мобільний телефон марки „Самсунг. Телефон йому не повернуто, тому цивільний позов він підтримує. Щодо призначення покарання підсудним, то він покладається на розсуд суду;

заявою свідка ОСОБА_20, відповідно до якої вона просить розглянути справу в її відсутності, покази, які вона давала на досудовому слідстві, підтримує та просить їх оголосити в судовому засіданні ( т. 3 а. с. 57);

будучи допитаною під час досудового слідства свідок ОСОБА_20 пояснила, що з вересня по листопад 2010 року вона проходила практику у м. Боярка Київської області. Під час практики на ринку в м. Боярка у незнайомого чоловіка вона купила мобільний телефон Самсунг Дуос 5212, який віддала ОСОБА_11. 15.02.2011 року при зустрічі з ОСОБА_11 той розповів, що мобільний телефон, який вона купувала йому, у нього забрав хлопець на ім'я ОСОБА_7 ( т. 2 а. с. 62);

заявою свідка ОСОБА_21, відповідно до якої він просить розглянути справу в його відсутності, покази, які він давав на досудовому слідстві, підтримує та просить оголосити їх в судовому засіданні ( т. 3 а. с. 46);

будучи допитаним під час досудового слідства свідок ОСОБА_21 пояснив, що 15.02.2011 року приблизно о 09 годині він знаходився на ринку в м. Бердичеві, де здійснював торгівлю мобільними аксесуарами. Приблизно о 13 годині до нього підійшло двоє незнайомих хлопців віком 15-18 років. Хлопці запропонували купити у них мобільний телефон Самсунг дуос С-5212. Так як у хлопців будь-яких документів не було, то він сказав принести паспорт, лише тоді зможе купити у них мобільний телефон. Приблизно через годину ці ж самі хлопці знову підійшли до нього і один із них надав свій паспорт. Звірившись із фотокарткою у паспорті і хлопцем, який його надав, та переконавшись, що це один і той же, він погодився купити мобільний телефон. При цьому переписав собі дані хлопця з паспорта. Прізвище хлопця було ОСОБА_7, зареєстрований ІНФОРМАЦІЯ_12, номер паспорта ВН496696. Після цього він дав хлопцям 300 гривень і хлопці пішли. Надалі мобільний телефон він доукомплектував і продав незнайомому чоловікові чи жінці, точно не пам'ятає. Через кілька днів до нього на ринок підійшли працівники міліції, від яких він дізнався, що куплений мобільний телефон крадений ( т. 2 а. с. 63);

довідкою магазину „Люцина, відповідно до якої вартість мобільного телефону марки „Самсунг Дуос С-5212 б/у складає 500 грн. (т. 2 а. с. 55);

по епізоду відкритого викрадення майна потерпілого ОСОБА_13

показами потерпілого ОСОБА_13 який пояснив, що в той день він разом з друзями ОСОБА_14 Валєрієм та ОСОБА_15 пішли в універмаг в м. Бердичеві. В універмазі вони зустріли підсудних ОСОБА_6 та ОСОБА_7 ОСОБА_7 сказав йти за гаражі. Там він попросив телефон, щоб зателефонувати, і повідомив, що вийме сім-картку потерпілого та вставить свою. В подальшому підсудний так і зробив. Далі потерпілий просив віддати телефон, але він не віддавав, а лише сказав, щоб він не плакав, бо він його вдарить. Потім підсудний штовхнув його рукою, від чого він впав. Далі підсудні зустріли своїх знайомих і віддали їм телефон. Останні уїхали. ОСОБА_6 повідомив, що якщо потерпілий дасть 50 грн., то він поверне йому телефон.

Після цього його матір телефонувала до ОСОБА_6, але йому телефон не повернули. Просить суворо покарати підсудних. Цивільний позов підтримав;

показами свідка ОСОБА_14 який пояснив, що взимку в обідню перерву він з друзями ОСОБА_13 та ОСОБА_15 гуляли біля універмагу. До них підійшов підсудний ОСОБА_6 та ОСОБА_7, які попросили сірника. Вони сказали, що сірників не мають. Тоді ОСОБА_6 попросив у нього мобільний телефон, щоб кудись зателефонувати. Він дав підсудному телефон, якого потім той повернув, оскільки він розрядився. В подальшому ОСОБА_6 взяв телефон у потерпілого ОСОБА_13, кудись телефонував і після цього поклав телефон потерпілого до своєї кишені. ОСОБА_13 благав підсудного віддати йому мобільний телефон, почав плакати. Підсудний сказав зачекати і відштовхнув потерпілого. З телефону вийняв сім-карту, поставив свою і сказав, що йому необхідно зателефонувати. ОСОБА_13 знову просив віддати йому мобільний телефон і сказав, що поскаржиться матері, але підсудний повідомив, що телефон він загубив. Потім взяв телефон у інших хлопців, щоб зателефонував на телефон ОСОБА_22, але цього не зробив. Потім він пояснив, що телефон завезли у село і він зможе його віддати тільки наступного дня. Для цього до школи їм необхідно принесли гроші і тоді він віддасть телефон. Телефон потерпілому він не повернув;

показами свідка ОСОБА_15 який пояснив, що дати він не памятає. О 14 годині він з ОСОБА_13 та ОСОБА_14 перебували біля парку. До них підійшов підсудний ОСОБА_6 та попросив його мобільний телефон. Він йому дав і той кудись пішов. Потів ОСОБА_6 повернув йому телефон, оскільки в телефоні сіла батарея. Далі ОСОБА_6 взяв телефон у потерпілого ОСОБА_22 та кудись з нього телефонував, а потім поклав до своєї кишені. Потерпілий просив підсудного повернути телефон, але він його штовхнув та пішов.

Також свідок пояснив, що підсудний погрожував потерпілому, а інші хлопці говорили потерпілому, щоб той не плакав;

показами свідка ОСОБА_23 який пояснив, що візуально знайомий з підсудним ОСОБА_6, інших підсудних не знає. Два роки тому він зустрівся з підсудним ОСОБА_6 Останній розповів, що в когось взяв мобільний телефон та в подальшому його продав.

Під час досудового слідства свідок ОСОБА_23 пояснив, що 18.02.2011 року він знаходився на автобусній зупинці, що біля кафе Валеріяпоблизу центрального ринку по вул. Леніна в м. Бердичеві. В цей час приблизно о 16 годині до нього підійшло двоє хлопців. Одного із них звати ОСОБА_6 і проживає той в ІНФОРМАЦІЯ_13. В цей же час ОСОБА_6 попросив здати в ломбард мобільний телефон, який є у його товариша. При цьому сказав, що мобільний телефон належить його товаришеві. Так як паспорт був при ньому, то вони пішли до ломбарду Скарбниця, що по пров. Тихому в м. Бердичеві, де він надав свій паспорт та мобільний телефон товариша ОСОБА_6. У ломбарді за телефон їм дали 125 гривень, які взяв товариш ОСОБА_6. Після цього товариш ОСОБА_6 дав йому 20 гривень, а також купив пачку сигарет. Про те, що мобільний телефон був крадений, він не знав ( т.1 а.с.77).

Після оголошення вказаних показів свідок ОСОБА_23 їх повністю підтримав;

показами свідка ОСОБА_18 який пояснив, що він знає підсудного ОСОБА_6 Інших підсудних та потерпілих він не знає. Коли одного дня він та ОСОБА_6 гуляли, то до останнього зателефонували і вони пішли до універмагу, де зустріли підсудного ОСОБА_7 та підійшли до потерпілого ОСОБА_13 ОСОБА_7 попросив у потерпілого мобільний телефон, щоб зателефонувати. Потім вони пішли за гаражі, де стояли та курили, а потерпілий просив повернути мобільний телефон. Потім до ОСОБА_7 підійшли хлопці і він віддав їм вищевказаний мобільний телефон потерпілого;

протоколом пред'явлення фотознімків для впізнання від 14.03.2011 року, відповідно до якого потерпілий ОСОБА_13 серед пред'явлених йому фотознімків впізнав ОСОБА_7, який разом із ОСОБА_6 вчинили відносно нього злочин (т. 2 а. с. 87);

протоколом пред'явлення фотознімків для впізнання від 21.03.2011 року, відповідно до якого свідок ОСОБА_14 серед пред'явлених йому фотознімків впізнав ОСОБА_7, який разом із ОСОБА_6 вчинили відносно потерпілого ОСОБА_13 злочин (т. 2 а. с. 96);

протоколом пред'явлення фотознімків для впізнання від 21.03.2011 року, відповідно до якого свідок ОСОБА_14 серед пред'явлених йому фотознімків впізнав ОСОБА_6, який разом із ОСОБА_7 вчинили відносно потерпілого ОСОБА_13 злочин ( т. 2 а. с. 98);

протоколом пред'явлення фотознімків для впізнання від 21.04.2011 року, відповідно до якого свідок ОСОБА_23 серед пред'явлених йому фотознімків впізнав ОСОБА_7, який разом із ОСОБА_6 просили здати до ломбарду мобільний телефон ( т. 2 а. с. 103);

протоколом пред'явлення фотознімків для впізнання від 21.04.2011 року, відповідно до якого свідок ОСОБА_23 серед пред'явлених йому фотознімків впізнав ОСОБА_6, який разом із ОСОБА_7 просили здати до ломбарду мобільний телефон ( т. 2 а. с. 105)

протоколом огляду місця події від 23.02.2011 року, відповідно до якого було оглянуто територію поблизу універмагу Ювілейнийв м. Бердичеві, де було скоєно злочин ( т. 2 а. с. 69-72);

довідкою магазину „Люцина, відповідно до якої станом на 18.02. 2011 року вартість мобільного телефону марки „Самсунг GT Е 2121 В б/у складала 270 грн., стартового пакету мобільного оператора „Лайф складала 10 грн. (т. 2 а. с. 83);

по епізоду вимагання вчиненого відносно потерпілого ОСОБА_16, що мало місце 25.02.2011 року

заявами потерпілого ОСОБА_16 та його законного представника ОСОБА_24, відповідно до яких вони просять розглянути справу в їх відсутності, покази, які вони давали на досудовому слідстві, а також цивільний позов, підтримують. Щодо призначення покарання підсудним покладаються на розсуд суду (т. 3 а. с. 18, 19);

будучи допитаним під час досудового слідства потерпілий ОСОБА_16 пояснив, що 25.02.2011 року приблизно о 8 годині 10 хвилин він прийшов до медичного коледжу, що розташований по вул. Шевченка, 14 в м. Бердичеві. По розкладу мали бути заняття в іншому корпусі коледжу, який знаходиться по вул. Л.Карастоянової, 11 в м. Бердичеві, куди він направився. Коли дійшов до церкви зі сторони вул. Шевченка, то до нього підійшло двоє невідомих хлопців віком 17-18 років. Пізніше він дізнався, що прізвище одного із тих ОСОБА_6 Коли ОСОБА_6 підійшов до нього, то сказав відійти в сторону, так як потрібно поговорити. Не знаючи що трапилось, він погодився пройти з ним. Пройшовши на вул. Торгову, вони зупинились поруч з гаражами, що розміщені за універмагом. Там ОСОБА_6 сказав, що він повинен надати йому 400 гривень через те, що 24.02.2011 року в районі Червоної горивін зачепив рукою дівчину, у якої випав мобільний телефон і розбився. ОСОБА_6 він сказав, що до цього не причетний, так як взагалі в районі Червоної горине був. Тоді ОСОБА_6 почав погрожувати, що якщо він не дасть грошей на ремонт телефону, то він його поб'є. Злякавшись що він може бути побитим, потерпілий сказав ОСОБА_6, що дасть 400 гривень, але для цього необхідно пройти до банкомату. ОСОБА_6 погодився і вони пішли до Індекс банку, що по пров. Тихому в м. Бердичеві. Там із банкомату він зняв 400 гривень, з яких 350 гривень надав ОСОБА_6, а 50 попросив залишити собі на дорогу. Отримавши гроші, ОСОБА_6 кудись пішов. Він також пішов на заняття. Хлопець, який був з ОСОБА_6, йому не погрожував і грошей не вимагав. По дорозі до коледжу він зателефонував своєму батькові, який порадив про це забути, так як це одиничний випадок. У міліцію він відразу не звертався, а звернувся пізніше ( т. 2 а.с.138-140);

свідок ОСОБА_25 суду пояснив, що на даний час пройшло вже багато часу і він не памятає тих подій.

будучи допитаним під час досудового слідства свідок ОСОБА_25 пояснив, що в кінці лютого 2011 року, точного числа не пам'ятає, приблизно 07 годині 20 хвилин він їхав у місто на навчання маршрутним таксі і зустрів ОСОБА_6. При розмові ОСОБА_6 попросив з ним прогулятись, а за це він вирішить йому медичну довідку. Приїхавши до універмагу в м. Бердичеві, ОСОБА_6 попросив зачекати, так як йому потрібно зустрітись з одним із хлопців і поговорити з ним. Приблизно о 8 годині 30 хвилин ОСОБА_6 перейшов на іншу сторону вулиці та підійшов до незнайомого хлопця. Удвох ті пішли за універмаг. Він направився за ними. Коли підійшов, то почув як ОСОБА_6 сказав хлопцеві, що той штовхнув його дівчину і побив її мобільний телефон. Через це повинен дати гроші в сумі 400 гривень. Хлопець почав говорити, що ніякого телефону не бив і грошей не дасть. Тоді ОСОБА_6 почав погрожувати хлопцеві, що якщо той не дасть гроші, то його перестрінуть і поб'ють. В ході цього хлопець запропонував піти до банкомату Індекс банку, де він зможе зняти гроші. Після цього ОСОБА_6 і хлопець пішли, а він пішов за ними. З банкомату, який розташований по пров. Тихому в м. Бердичеві, хлопець зняв гроші і дав ОСОБА_6,ОСОБА_26 саме суму, він не бачив. Після цього ОСОБА_6 і він пішли до магазину Колобок, що поруч з центральним ринком, де ОСОБА_6 купляв собі чай. В подальшому свідок пішов додому (т. 2 а. с. 163-164).

Після оголошення вищевказаних показів свідок ОСОБА_25 повністю їх підтримав;

по епізоду вимагання вчиненого відносно потерпілого ОСОБА_16, що мало місце 28.02.2011 року;

заявами потерпілого ОСОБА_16 та його законного представника ОСОБА_24, відповідно до яких вони просять розглянути справу в їх відсутності, покази, які вони давали на досудовому слідстві, а також цивільний позов, підтримують. Щодо призначення покарання підсудним покладаються на розсуд суду (т.3 а. с. 18, 19);

будучи допитаним під час досудового слідства потерпілий ОСОБА_16 пояснив, що 28.02.2011 року вранці він пішов на заняття до медичного коледжу. Під час перерви між заняттями приблизно о 11 годині 20 хвилин він йшов із другого корпусу коледжу, що по вул. Л. Карастоянової у перший корпус, який знаходиться по вул. К.Лібкнехта в м. Бердичеві. На перехресті вул. ОСОБА_27 і К.Лібкнехта до нього знову підійшов ОСОБА_6 З ним було двоє хлопців. Підійшовши до нього, ОСОБА_6 став попереду і запропонував відійти в сторону, щоб поговорити. Відходити з ним він домовився. Тоді ОСОБА_6 сказав, що на ремонт мобільного телефону він повинен дати 200 гривень. У відповідь він сказав, що ніяких грошей ОСОБА_6 не дасть і направився йти на заняття. Однак, ОСОБА_6 почав перекривати йому дорогу, не даючи пройти. В той же час почав погрожувати побиттям, якщо він не віддасть йому 200 гривень. Побоюючись не бути побитим, він намагався піти, а коли спробував пройти, то ОСОБА_6 схватив його двома руками за куртку на грудях і хотів вдарити його головою у обличчя. Захищаючись, він вдарив ОСОБА_6 кулаком у щелепу. Після цього вони почали битись. Під час бійки наносили один одному удари. Двоє хлопців, які були з ОСОБА_6, у бійку не втручались, а стояли і спостерігали за ними. В цей час проходили стороні люди, які почали робити зауваження. На їх зауваження він припинив бійку, а ОСОБА_6, скориставшись цим, наніс йому удар кулаком у обличчя під ліве око, а також вдарив один раз головою у перенісся. Люди продовжували робити їм зауваження. ОСОБА_6 в цей час відволікся від нього і, скориставшись цим, він відійшов від нього та пішов в напрямку коледжу швидкими кроками ( т.2 а. с. 138-140);

допитаний в ході судового слідства свідок ОСОБА_25 пояснив, що вже не памятає тих подій.

Будучи допитаним під час досудового слідства свідок ОСОБА_25 пояснив, що 28.02.2011 року він їхав в училище на навчання. У автобусі зустрів хлопця на ім'я ОСОБА_15, прізвища того не пам'ятає. Біля центрального ринку в м. Бердичеві зустріли ОСОБА_6 Під час розмови з ОСОБА_6 той запропонував прогулятись, а за пропуск занять вирішить довідкою. Під час розмови вони дійшли до універмагу. Там ОСОБА_6 сказав зачекати, так як хоче поговорити з одним хлопцем. Вони постояли деякий час і з мед- коледжу вийшов незнайомий хлопець. Від нього ОСОБА_6 дізнався, що хлопець, якого шукає ОСОБА_6, знаходиться на заняттях у корпусі, що поблизу магазину Каскад. Після цього ОСОБА_6 запропонував пройтись з ним до магазину Каскад. Підійшовши до магазину Каскад, що по вул. К.Лібкнехта, ОСОБА_6 пішов на протилежну сторону вулиці, а він та ОСОБА_15 залишились чекати. Через деякий час він помітив, як із медичного коледжу почали виходити студенти, а ОСОБА_6 підійшов до одного із хлопців. Ним був той самий хлопець, що й першого разу. Далі ОСОБА_6 повів того хлопця за магазин Каскад. Стоячи біля магазину Каскад, він почув, як хлопець почав кричати до ОСОБА_6, що нічого тому не дасть. В цей же час між ОСОБА_6 і хлопцем виникла бійка. Коли ОСОБА_6 бився з хлопцем, то підійшов незнайомий чоловік, який зробив їм зауваження. Хлопець цим часом відійшов від ОСОБА_6 і пішов у коледж. Після цього вони пішли до універмагу, а потім ОСОБА_6 кудись пішов ( т.2 а. с. 163-164).

Після оголошення вказаних показів свідок ОСОБА_25 повністю їх підтримав;

показами свідка ОСОБА_28 який пояснив, що він знайомий з підсудними ОСОБА_6 та ОСОБА_8 З дати події пройшов тривалий час і подій він вже не памятає. Просить оголосити його покази, які він давав на досудовому слідстві.

Під час досудового слідства свідок ОСОБА_28 пояснив, що в кінці лютого 2011 року, точного числа він не пам'ятає, він і ОСОБА_25 знаходились в м. Бердичеві. Біля центрального ринку зустріли ОСОБА_6, який запропонував прогулятись. В той час коли вони гуляли, то ОСОБА_6 сказав, що йому потрібно з кимось зустрітись і запропонував піти з ним, щоб надалі їхати разом додому. Втрьох вони дійшли до магазину Каскад, що по вул. К.Лібкнехта в м. Бердичеві, де ОСОБА_6 відійшов у сторону, а він і ОСОБА_25 залишились його чекати. Через кілька хвилин він помітив, як ОСОБА_6 підійшов до невідомого хлопця, з яким зайшов за кут магазину. Далі ОСОБА_6 і той хлопець почали штовхати один одного. В цей час хтось з перехожих зробив їм зауваження. Після цього хлопець, з яким бився ОСОБА_6, кудись пішов. Він і ОСОБА_25 пішли на автобус і поїхали додому ( т.2 а.с. 173).

Після оголошення вказаних показів свідок ОСОБА_28 їх повністю підтримав;

висновком судово-медичної експертизи № 390 від 19.05.2011 року, згідно якого у потерпілого ОСОБА_16 виявлені тілесні ушкодження у вигляді крововиливу у внутрішнього кута лівого ока, які відносяться до легких тілесних ушкоджень (т. 2 а. с. 149);

по епізоду вимагання вчиненого відносно потерпілого ОСОБА_16, що мало місце 01.03.2011 року.

заявами потерпілого ОСОБА_16 та його законного представника ОСОБА_24, відповідно до яких вони просять розглянути справу в їх відсутності, покази, які вони давали на досудовому слідстві, а також цивільний позов, підтримують. Щодо призначення покарання підсудним покладаються на розсуд суду (т. 3 а. с. 18, 19);

під час досудового слідства потерпілий ОСОБА_16 пояснив, що 01.03.2011 року вранці він пішов на заняття. Приблизно о 11 годині 20 хвилин у перерві між заняттями він переходив у інший корпус коледжу. Разом з ним йшли ОСОБА_29 і ОСОБА_30. Коли він переходив на протилежну від коледжу сторону вулиці, то до нього підійшов ОСОБА_6 і незнайомий хлопець віком 17-18 років. За ними підійшло ще двоє хлопців віком 17-18 років і стали неподалік. ОСОБА_29 і ОСОБА_30, які йшли з ним, відійшли в сторону. Не зупиняючись, він продовжував йти на заняття в корпус коледжу. По дорозі ОСОБА_6 почав наказувати віддати гроші в сумі 200 гривень. Однак він не звертав на нього у ваги, а продовжував йти. Тоді ОСОБА_6, заходячи наперед, намагався його зупинити, штовхаючи плечем, а також почав погрожувати побиттям. Хлопець, який йшов з ОСОБА_6, також почав погрожувати, що його вивезуть. Під час цих погроз він не зупинявся, а йшов далі. По дорозі ОСОБА_6 намагався вштовхнути його у провулки, які траплялись по вул. Чорновола, але він відштовхувався від нього і йшов далі. Таким чином вони дійшли майже до аптеки Матері і дитини, де хлопець, який був із ОСОБА_6, спробував його зупинити і впихнути у двір за аптекою, але у нього це не вдалося, так як він почав також відпихатись. Тоді той хлопець вдарив його один раз кулаком у обличчя, а також один раз у нижню щелепу, чим спричинив фізичний біль. В цей же час ОСОБА_6 притис його спиною до стіни аптеки, а хлопець, який його бив, почав говорити, що він всерівно віддасть 200 гривень, при цьому вдарив його у живіт. В цей час проходили стороні люди, які почали роботи зауваження, а також до них підійшов ОСОБА_29 і, взявши його за руку, висмикнув від ОСОБА_6 та хлопця і вони пішли у коледж. З коледжу він зателефонував до батька і сказав, що хлопці продовжують вимагати у нього гроші. По закінченню занять приблизно о 15 годині приїхав батько, який залишився на декілька днів у м. Бердичеві. Пізніше вони прийшли в міліцію і написали заяву. В той же час коли працівники міліції приймали у нього пояснення, то в кабінет зайшов на той час ще не знайомий хлопець, якого він впізнав, що саме той був один із тих, які вимагали гроші. Той хлопець назвався ОСОБА_6 ( т.2 а.с.138-140,145);

показами свідка ОСОБА_30 який пояснив, що знайомий з потерпілим ОСОБА_16 Підсудних та інших потерпілих він не знає.

Коли він йшов з потерпілим та ОСОБА_17 по вулиці Чорновола в м. Бердичеві їх зустріли пять хлопців, хто саме, він не памятає. Вони почали вимагати гроші від потерпілого. Потім хлопці почали штовхатись і почалась бійка. Підсудні їм погрожували, штовхались, намагались вдарити. Обличчя підсудних він не памятає. Удари в обличчя наносили ОСОБА_16, оскільки у нього не було грошей. Підсудні і раніше перестрівали потерпілого ОСОБА_16

показами свідка ОСОБА_17 який пояснив, що він знайомий з підсудними ОСОБА_8 та ОСОБА_6 З іншими не знайомий.

У березні 2011 року він зі своїм одногрупником ОСОБА_16 йшов до медичного коледжу. На перехресті вул. Чорновола та Леніна в м. Бердичеві біля аптеки Матері та дитинивони зустріли підсудного ОСОБА_6 та ще трьох хлопців. Між ОСОБА_6 та ОСОБА_16 розпочалась розмова, а потім він забрав потерпілого і вони пішли на навчання до коледжу. Ті події він памятає погано, здається в той день було рукоприкладство.

Під час досудового слідства свідок ОСОБА_17 пояснив, що 01.03.2011 року він знаходився у медичному коледжі на заняттях. Разом з ним на заняттях знаходився ОСОБА_16. Об 11 годині 30 хвилин по закінченню пари він разом з іншими студентами зібрався йти у інший корпус медичного коледжу, який знаходиться поблизу центрального ринку, де мали продовжуватись заняття. Коли він вийшов на вулицю, то біля входу у парк зі сторони вулиці Шевченка в м. Бердичеві помітив ОСОБА_16. Поруч з ним стояли четверо незнайомих хлопців. Вони про щось розмовляли з ОСОБА_16. Про що саме, він не чув. Пройшовши біля ОСОБА_16, він вийшов на вулицю Чорновола. Там підійшов до кіоску, у якому купив води, і став чекати ОСОБА_16. ОСОБА_31 підійшов до нього, то один із хлопців штовхнув ОСОБА_16 двома руками у груди. У відповідь ОСОБА_16 відпихнув того хлопця від себе, після чого ті між собою почали битись. Далі він підійшов до ОСОБА_16, взяв його за руку і вони пішли на навчання. Пізніше ОСОБА_16 розповів, що хлопці вимагали у нього гроші через те, що той нібито розбив комусь мобільний телефон ( т. 2 а.с.157);

заявою свідка ОСОБА_32, відповідно до якої він просить розглянути справу в його відсутності, покази, які він давав на досудовому слідстві, підтримує та просить оголосити їх в судовому засіданні ( т. 3 а. с. 47);

будучи допитаним під час досудового слідства ОСОБА_32 пояснив, що на початку березня 2011 року, точно числа він не пам'ятає, близько 9 години він зустрівся із ОСОБА_33. Вдвох вони поїхали до універмагу, щоб купити подарунок своїй знайомій дівчині. В той час коли вони стояли біля універмагу до них підійшов ОСОБА_6 з незнайомим хлопцем. Під час розмови він дізнався, що ім'я хлопця ОСОБА_33, а пізніше стало відомо, що прізвище ОСОБА_8. ОСОБА_6 сказав, що один із хлопців, який навчається в мед коледжі, розбив його дівчині мобільний телефон і він збирається з ним зустрітись. щоб той повернув гроші за розбитий телефон. При цьому ОСОБА_6 попросив їх побути з ним. Далі ОСОБА_6 з ОСОБА_33 стали на протилежній стороні вулиці від кафе 777, що по вул. Шевченка в м. Бердичеві, а він з ОСОБА_8 стояли навпроти медичного училища, що також по вулиці Шевченка в м. Бердичеві. Через деякий час із медичного коледжу почали виходити студенти і йшли вниз по вулиці Шевченка. ОСОБА_6 підійшов до одного із незнайомих хлопців і почав до того щось говорити. ОСОБА_8 цим часом пішов до ОСОБА_6, а ОСОБА_33 підійшов до нього. Далі ОСОБА_6 почав щось кричати до хлопця, а також почав тягнути його у парк. При цьому ОСОБА_6 сказав до хлопця, що той розбив йому мобільний телефон і за це повинен дати гроші. Не зупиняючись, хлопець йшов вниз по вул. Шевченка, а ОСОБА_6 намагався того зупинити, хапаючи за руки. З вул. Шевченка хлопець повернув на вул. Чорновола. ОСОБА_6 продовжував йти за ним і говорив, щоб той віддавав гроші, а якщо не віддасть, то його вивезуть у ліс і там розберуться. Далі по вулиці біля аптеки, що на перехресті вул. Леніна і Чорновола, ОСОБА_8 почав штовхати хлопця, а ОСОБА_6 притис хлопця руками до стіни, вдарив по обличчю і наказав віддати гроші. Хтось із перехожих почав кричати, щоб припинили битись. В цей час хтось із однокурсників хлопця підійшов до нього і забрав його. Після цього він і ОСОБА_33 пішли по домах (т. 2 а. с. 167-168);

показами свідка ОСОБА_33 який пояснив, що знає підсудних візуально. Дати, коли трапилась подія, він не памятає. Перед 8 Березня він та ОСОБА_32 пішли купити подарунки. Зустріли підсудного ОСОБА_6 та ОСОБА_8 Останні розповіли, що необхідно в когось забрати борг.

Спочатку вони пішли до універмагу, а потім пішли в сторону парку, де чекали хлопця, який прийшов мимо їх і вони пішли у район базару. Хтось почав розмовляти з вищевказаним хлопцем. Останній щось кричав і почалась бійка. В подальшому свідок нічого не памятає.

Під час досудового слідства свідок ОСОБА_33 пояснив, що в перших числах березня 2011 року, якого точно числа не пам'ятає, близько 09 години він зустрівся із своїм знайомим ОСОБА_32. Вдвох вони поїхали до універмагу, де мали купити подарунки на 8 Березня своїм дівчатам. Біля універмагу до них підійшов ОСОБА_6 з хлопцем на імя ОСОБА_33. При зустрічі ОСОБА_6 сказав, що один із хлопців, який навчається в мед коледжі, розбив йому мобільний телефон і він збирається зустрітись з тим хлопцем, щоб той повернув гроші за розбитий телефон. При цьому ОСОБА_6. попросив побути з ним, щоб його не побили. Він і ОСОБА_32 погодились. Далі він з ОСОБА_6 стали на протилежній стороні вулиці від кафе 777, що по вул. Шевченка в м. Бердичеві, а ОСОБА_33 із ОСОБА_32 стояли навпроти медичного коледжу. Через деякий час із медичного коледжу почали виходити студенти і йшли вниз по вулиці Шевченка. ОСОБА_6 пішов за одним із незнайомих хлопців. Тоді він пішов до ОСОБА_32, а ОСОБА_33 пішов за ОСОБА_6 ОСОБА_9 ОСОБА_6, наздогнавши того хлопця, почав до того виражатись нецензурними словами. В той час коли ОСОБА_6 кричав до хлопця, то почав тягнути його в парк, а також сказав до хлопця, що той розбив мобільний телефон і за це повинен дати гроші. Не зупиняючись хлопець продовжував йти. Тоді ОСОБА_6 намагався хлопця зупинити, хапаючи за руки, а також наказував віддати гроші. Далі по вулиці біля аптеки, що на перехресті вул. Леніна і Чорновола, Роман почав штовхатись із хлопцем. Першим вдарив хлопця ОСОБА_33. ОСОБА_34 притис хлопця руками до стіни, вдарив по обличчю і наказав віддати гроші. Хтось із перехожих почав кричати, а також хтось із однокурсників хлопця підійшов до нього і, забравши хлопця, вони пішли далі до іншого корпусу медколеджу. Після цього він і ОСОБА_32 пішли по домах ( т.2 а.с.169-170).

Після оголошення зазначених показів свідок ОСОБА_33 їх повністю підтримав;

протоколом очної ставки між потерпілим ОСОБА_16 та підсудним ОСОБА_8 від 25.05.2011 року, відповідно до якого потерпілий ОСОБА_16 підтвердив свої покази (т. 2 а.с. 172);

протоколом пред'явлення фотознімків для впізнання від 30.03.2011 року, відповідно до якого потерпілий ОСОБА_16 серед пред'явлених йому фотознімків впізнав підсудного ОСОБА_8, що саме той з підсудним ОСОБА_6 вимагали у нього гроші (т. 2 а. с. 141);

протоколом пред'явлення фотознімків для впізнання від 19.03.2011 року, відповідно до якого свідок ОСОБА_30 серед пред'явлених йому фотознімків впізнав підсудного ОСОБА_6, який вимагав у потерпілого ОСОБА_16 гроші (т. 2 а.с.159).

Проаналізувавши усі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про доведеність вини підсудних в скоєнні злочинів.

Суд знаходить вину ОСОБА_6 у пособництві відкритому викраденню чужого майна, поєднаному з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоровя потерпілого, вчиненому повторно, за попередньою змовою групою осіб, тобто в скоєнні злочину, передбаченого ст. ст. 27 ч.5, 186 ч.2 КК України, повністю доведеною.

Вину ОСОБА_6 у заволодінні чужим майном шляхом обману та зловживання довірою, вчиненому повторно, за попередньою змовою групою осіб, тобто в скоєнні злочину, передбаченого ст. 190 ч.2 КК України, повністю доведеною.

Вину ОСОБА_6 у скоєнні вимоги передачі чужого майна з погрозою насильства над потерпілим, вчиненому за попередньою змовою групою осіб, тобто в скоєнні злочину, передбаченого ст. 189 ч.2 КК України, повністю доведеною.

Суд знаходить вину ОСОБА_35 у скоєнні відкритого викрадення чужого майна, поєднаного з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоровя потерпілого, вчиненого повторно, за попередньою змовою групою осіб, тобто в скоєнні злочину, передбаченого ст. 186 ч.2 КК України, повністю доведеною.

Суд знаходить вину ОСОБА_8 у скоєнні вимоги передачі чужого майна з погрозою насильства над потерпілим, вчиненому за попередньою змовою групою осіб, тобто в скоєнні злочину, передбаченого ст. 189 ч.2 КК України, повністю доведеною.

Суд виключає з обвинувачення підсудним ОСОБА_6 та ОСОБА_8 за ст. 189 ч.2 КК України кваліфікуючу ознаку - вимога поєднана з погрозою заподіяння тілесних ушкоджень, оскільки така кваліфікуюча ознака застосована безпідставно.

Призначаючи міру покарання підсудному ОСОБА_6, суд враховує ступінь тяжкості вчинених злочинів злочини середньої тяжкості та тяжкі, особу винного, який характеризується негативно, раніше неодноразово судимий. Суд також враховує молодий вік підсудного.

Обставинами, що відповідно до ст. 66 ч.1 п.п.1, 3 КК України помякшують покарання підсудному ОСОБА_6, суд визнає щире каяття та вчинення злочину неповнолітнім.

Обставин, що відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання підсудному ОСОБА_6, судом не встановлено.

Призначаючи міру покарання підсудному ОСОБА_7, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину злочин тяжкий, особу винного, який характеризується позитивно, раніше несудимий, молодий за віком.

Обставинами, що відповідно до ст. 66 ч.1 п.п.1,3 КК України помякшують покарання підсудному ОСОБА_7, суд визнає щире каяття та вчинення злочину неповнолітнім.

Обставин, що відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання підсудному ОСОБА_7, судом не встановлено.

Призначаючи міру покарання підсудному ОСОБА_8, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину злочин тяжкий, особу винного, який характеризується позитивно, раніше несудимий, молодий за віком.

Обставинами, що відповідно до ст. 66 ч.1 п.п.1,3 КК України помякшують покарання підсудному ОСОБА_8, суд визнає щире каяття та вчинення злочину неповнолітнім.

Обставин, що відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання підсудному ОСОБА_8, судом не встановлено.

На підставі наведеного, суд приходить до висновку про призначення підсудному ОСОБА_6 за ст.ст. 27 ч.5, 186 ч.2, 190 ч.2, 189 ч.2 КК України покарання у виді позбавлення волі, оскільки вважає, що лише повна ізоляція підсудного від суспільства буде необхідною й достатньою для його виправлення та попередження нових злочинів. Остаточне покарання підсудному суд призначає відповідно до ст. 70 ч.1 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим.

На підставі наведеного, суд приходить до висновку про призначення підсудному ОСОБА_7 за ст. 186 ч.2 КК України покарання у виді позбавлення волі. Проте, враховуючи, що підсудний раніше несудимий, позитивно характеризується, вчинив злочин будучи неповнолітнім, суд вважає можливим, відповідно до ст. ст. 75, 104 КК України, звільнення підсудного від відбування покарання з випробуванням, що буде необхідним й достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

На підставі наведеного, суд приходить до висновку про призначення підсудному ОСОБА_8 за ст. 189 ч.2 КК України покарання у виді позбавлення волі. Проте, враховуючи, що підсудний раніше несудимий, позитивно характеризується, вчинив злочин будучи неповнолітнім, суд вважає можливим, відповідно до ст. ст. 75, 104 КК України, звільнення підсудного від відбування покарання з випробуванням, що буде необхідним й достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Цивільний позов законного представника потерпілого ОСОБА_9 ОСОБА_36 про стягнення з підсудних ОСОБА_6 та ОСОБА_7 400 грн. матеріальної шкоди суд задовольняє в повному обємі, оскільки така шкода доведена в ході судового слідства. Відповідальність підсудних є солідарною.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_11 про стягнення з підсудних ОСОБА_6 та ОСОБА_7 500 грн. матеріальної шкоди суд також задовольняє в повному обємі, оскільки така шкода доведена в ході судового слідства. Відповідальність підсудних є солідарною.

Цивільний позов представника неповнолітнього потерпілого ОСОБА_13 ОСОБА_37 в частині стягнення з підсудних ОСОБА_6 та ОСОБА_7 410 грн. матеріальної шкоди суд задовольняє в повному обємі, оскільки така шкода доведена в ході судового слідства.

Вирішуючи питання щодо задоволення позову ОСОБА_37 в частині стягнення моральної шкоди, суд враховує, що така шкода заподіяна протиправними, злочинними діями підсудних ОСОБА_7 та ОСОБА_6, враховує характер та обсяг душевних страждань потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, та задовольняє позов в повному обємі в сумі 1000 грн. Відповідальність підсудних ОСОБА_7 та ОСОБА_6 є солідарною.

Цивільний позов представника неповнолітнього потерпілого ОСОБА_16 ОСОБА_24 в частині матеріальної шкоди суд задовольняє частково в сумі 350 грн, оскільки саме така шкода доведена в ході судового слідства. Вказана шкода підлягає стягненню з підсудного ОСОБА_6

Вирішуючи питання щодо задоволення позову представника потерпілого ОСОБА_24 в частині моральної шкоди, суд враховує, що така шкода заподіяна протиправними, злочинними діями підсудних ОСОБА_6 та ОСОБА_38, враховує характер та обсяг душевних страждань потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, та задовольняє позов частково в сумі 5000 грн., при цьому суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості. Враховуючи кількість епізодів злочинної діяльності відносно потерпілого ОСОБА_16 з боку підсудних ОСОБА_6 та ОСОБА_38, суд приходить до висновку про стягнення з ОСОБА_6 4000 грн. моральної шкоди, а з ОСОБА_38 1000 грн. моральної шкоди.

Судових витрат по справі немає.

Керуючись ст.ст. 323,324 КПК України( в редакції 1960 року), суд, -

З А С У Д И В:

Визнати ОСОБА_6 винним в скоєнні злочинів, передбачених ст.ст. 27 ч.5,186 ч.2 , 190 ч.2, 189 ч. 2 КК України та засудити його:

за ст. 27 ч.5, 186 ч. 2 КК України на 4 роки 3 місяці позбавлення волі;

за ст. 190 ч. 2 КК України на 1 рік позбавлення волі;

за ст. 189 ч. 2 КК України на 4 роки позбавлення волі.

На підставі ст. 70 ч.1 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначити ОСОБА_6 до відбуття 4 роки 3 місяці позбавлення волі.

Визнати ОСОБА_7 винним в скоєнні злочину, передбаченого ст. 186 ч.2 КК України, та призначити йому покарання у виді 4 років 1 місяця позбавлення волі.

На підставі ст.ст. 75, 104 КК України звільнити засудженого ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням протягом двохрічного іспитового строку, якщо він протягом визначеного судом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обовязки.

На підставі ст. 76 ч.1 п.п.3,4 КК України зобовязати ОСОБА_7 повідомляти кримінально - виконавчу інспекцію про зміну місця проживання та періодично зявлятися для реєстрації в кримінально - виконавчій інспекції.

Визнати ОСОБА_8 винним в скоєнні злочину, передбаченого ст. 189 ч.2 КК України, та призначити йому покарання у виді 4 років позбавлення волі.

На підставі ст.ст. 75, 104 КК України звільнити засудженого ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням протягом двохрічного іспитового строку, якщо він протягом визначеного судом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обовязки.

На підставі ст. 76 ч.1 п.п.3,4 КК України зобовязати ОСОБА_8 повідомляти кримінально - виконавчу інспекцію про зміну місця проживання та періодично зявлятися для реєстрації в кримінально - виконавчій інспекції.

До вступу вироку в законну силу міру запобіжного заходу засудженим не змінювати, ОСОБА_6 залишити взяття під варту, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 залишити підписку про невиїзд.

Строк відбуття покарання засудженому ОСОБА_6 рахувати з моменту зміни відносно нього запобіжного заходу з підписки про невиїзд на взяття під варту, тобто з 21.12.2012 року.

Стягнути з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 - солідарно на користь потерпілого ОСОБА_9 400 грн. матеріальної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_6 та ОСОБА_7солідарно на користь ОСОБА_11 500 грн. матеріальної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 солідарно на користь ОСОБА_13 410 грн. матеріальної та 1000 грн. моральної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_16 350 грн. матеріальної шкоди та 4000 грн. моральної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_16 1000 грн. моральної шкоди.

Арешт, накладений на майно засудженого ОСОБА_6, до виконання вироку в частині цивільних позовів, не скасовувати.

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Житомирської області через Бердичівський міськрайонний суд протягом 15 діб з моменту проголошення, а засудженим, який перебуває під вартою, - в той же строк з моменту вручення йому копії вироку.

Головуючий