АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

«23 » грудня 2014 р. м. Чернівці
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Чернівецької області у складі:
головуючого ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
при секретарі ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні з участю прокурора ОСОБА_5 , засудженого ОСОБА_6 в режимі відеоконференції апеляційні скарги засудженого ОСОБА_6 та в його інтересах адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Сокирянського районного суду Чернівецької області від 19 листопада 2014 року, якою відмовлено засудженому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю села Імстичево Іршавського району Закарпатської області, мешканцю АДРЕСА_1 , в задоволенні його клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, призначеного вироком Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 14.10.2011 року, -
В С Т А Н О В И Л А:
Вироком Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 14 жовтня 2011 року ОСОБА_6 , засуджений за ст.121 ч.2 КК України на 7 років позбавлення волі. Строк відбування покарання обчислено з 14 червня 2009 року, вирішена доля речових доказів та стягнуто судові витрати за проведення експертизи. Цивільний позов по справі не заявлявся. З 11 лютого 2012 року по даний час ОСОБА_6 відбуває покарання у Сокирянській ВК № 67.
20 серпня 2014 року до Сокирянського районного суду Чернівецької області надійшло клопотання засудженого ОСОБА_6 про його умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Ухвалою Сокирянського районного суду Чернівецької області від 19 листопада 2014 року ОСОБА_6 відмовлено в задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання з підстав, що ОСОБА_6 своєю сумлінною поведінкою та ставленням до праці не довів своє виправлення.
В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу Сокирянського районного суду Чернівецької області від 19 листопада 2014 року та задовольнити його клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, посилається на те, що суд першої інстанції не в повній

Справа № 11-кп/794/427/14 Головуючий у І інстанції: ОСОБА_8
Категорія: ст.81 КК України Доповідач: ОСОБА_1

мірі розглянув подане ним клопотання, не взяв до уваги його показання та надані ним документи та виніс упереджене і негуманне рішення. Вказує на те, що, відбуваючи покарання, він працював і далі продовжує працювати, має на утриманні неповнолітню доньку та мати пенсійного віку, яка є інвалідом, потребує допомоги та хворіє ішемічною хворобою серця. Після звільнення засуджений має де проживати та працевлаштуватися, бажає допомагати старшій дочці, яка є вагітною та виховує одна трьох дітей, в тому числі його доньку, оскільки її чоловік мобілізований в Збройні Сили України.
У своїй апеляції адвокат ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_6 також просить скасувати ухвалу районного суду та прийняти нове рішення, вважає, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи. При цьому апелянт вказує на те, що суд не дав належної оцінки наданим доказам, зокрема щодо накладених стягнень, виданих характеристик, стану здоров`я ОСОБА_6 та наданим клопотанням з приводу подальшого місця проживання та працевлаштування засудженого. Крім цього, адвокат вважає незаконним посилання суду на те, що засуджений не повністю визнав вину та не відшкодував завдані злочином збитки.
Заслухавши доповідача, засудженого ОСОБА_6 в режимі відеоконференції , який підтримав доводи поданих апеляційних скарг, прокурора, який вважав ухвалу районного суду законною та обґрунтованою, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляцій, судова колегія вважає, що апеляційні скарги підлягають задоволенню.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, засуджений ОСОБА_6 в місцях позбавлення волі перебуває з 14 червня 2009 року. За час утримання його в слідчому ізоляторі міста Ужгорода ОСОБА_6 заохочень не мав, було одне дисциплінарне стягнення, яке погашено. За період відбування покарання у Сокирянській виправній колонії № 67 (з 11 лютого 2012 року) допустив два порушення встановленого режиму відбування покарання (не заправив спальне ліжко за зразком, занавісив спальне ліжко), одне з яких погашено ( а.с.8), заохочень не мав. За час перебування у ВК-67 до оплачуваних робіт на підприємстві не залучався (не звертався з цього приводу до адміністрації), на реалізацію програми диференційованого виховного впливу здобув професію оператора котельні в навчальному центрі при установі, характеризується як неконфліктний, вживчивий, на заходи виховного впливу реагує посередньо, підтримує добрі зв`язки з рідними на волі. Також встановлено, що відповідно до атестаційних листів та виписок з протоколів засідання атестаційної комісії ОСОБА_6 протягом відбування покарання за підсумками роботи в установі на шлях виправлення не став ( а.с.130).
Відповідно до вимог ст.81 КК України до осіб, які відбувають покарання у виді позбавлення волі за вчинення умисного тяжкого злочину, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання після фактичного відбуття не менше двох третин призначеного вироком суду покарання за умови, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Судом першої інстанції вірно встановлено. що ОСОБА_6 є особою, яка фактично відбула дві третини призначеного вироком Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 14 жовтня 2011 року покарання у виді семи років позбавлення волі за вчинення тяжкого злочину. Однак, висновок суду про те, що ОСОБА_6 не довів своє виправлення сумлінною поведінкою та ставленням до праці, зроблений безпідставно та не відповідає дослідженим судом матеріалам справи.
Так, не може вважатися несумлінним ставленням засудженого до праці той факт, що ОСОБА_6 не залучався до оплачуваної праці на підприємстві, ніяким чином не спростовані показання ОСОБА_6 про те, що він постійно працював на роботах по благоустрою колонії, прилеглих територій та поліпшенню житлово-побутових умов засуджених без оплати. Районний суд не дав належну оцінку тому, що непогашене дисциплінарне стягнення накладено на засудженого ОСОБА_6 фактично в день його звернення до суду з клопотанням про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, а також не врахував, що за час перебування у виправній колоній ОСОБА_6 навчався та здобув додаткову професію, що ОСОБА_6 перебуває на диспансерному обліку з приводу гіпертонічної хвороби та вважається обмежено працездатним. Не наведено в ухвалі суду і підстав, які би свідчили про несумлінну поведінку засудженого під час відбування покарання, оскільки характеристики адміністрації фактично позитивні, а характер вчиненого ним тяжкого злочину та його наслідки не можуть братися до уваги при вирішенні питання про сумлінну поведінку засудженого у виправній колонії. Суд першої інстанції також безпідставно критично оцінив надані суду документи про те, що після звільнення з місць позбавлення волі ОСОБА_6 гарантується працевлаштування на взуттєвій фабриці міста Ужгорода та місце проживання в будинку матері у селі Сторожниця Ужгородського району Закарпатської області.
Враховуючи наведене, судова колегія вважає, що ухвала районного суду про відмову у задоволенні клопотання ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення від покарання є немотивованою, дослідженим матеріалам суд не дав належної оцінки, а тому ухвала підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали.
Апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_6 засуджений 14 жовтня 2011 року за ч.2 ст.121 КК України до покарання у виді позбавлення волі на сім років, строк відбування йому обчислено з 14 червня 2009 року. За період утримання у слідчому ізоляторі міста Ужгорода ОСОБА_6 мав одне дисциплінарне стягнення, яке погашено. За період перебування у Сокирянській виправній колоній № 67 з 11 лютого 2012 року на нього було накладено два дисциплінарних стягнення у виді догани, одне з яких погашене, інше було накладено 14 серпня 2014 року фактично в той час, коли він звернувся до адміністрації з проханням надіслати його клопотання про умовно-дострокове звільнення до районного суду.
Пояснення ОСОБА_6 про обставини звернення його до адміністрації ВК-67 з клопотанням до суду, датованим 14, а потім 15 серпня 2014 року нічим не спростовані, натомість у клопотанні, яке бул предметом розгляду суду першої

інстанції, виправлена дата звернення на 18 серпня, що підтверджує пояснення засудженого про обставини подання ним клопотання. Відсутність заохочень засудженого не свідчить про його несумлінну поведінку та неналежне ставлення до праці.
Зі змісту доданої до клопотання характеристики на засудженого вбачається, що він до робіт на підприємстві не залучався і з приводу працевлаштування до представників адміністрації не звертався, лише з вересня 2014 року працевлаштований різноробочим у деревообробний цех, разом з тим зазначено, що він виконує роботи з благоустрою колонії та поліпшенню житлово-побутових умов засуджених. На реалізацію програми диференційованого виховного впливу «Професія» здобув професію оператора котельні в навчальному центрі при установі (а.с.123).
Відповідно до ч.1 ст.118 Кримінально-виконавчого кодексу України засуджені мають право працювати в місцях і на роботах, які визначаються адміністрацією колонії, засуджені залучаються до оплачуваної праці на підприємствах, у майстернях колоній з врахуванням наявних виробничих потужностей, зважаючи на стать, вік, працездатність, стан здоров`я і спеціальності.
З показань допитаного районним судом у якості свідка лікаря медичної частини Сокирянської ВК ОСОБА_9 видно, що ОСОБА_6 перебуває на диспансерному обліку з приводу гіпертонічної хвороби та вважається обмежено дієздатним, що фактично є причиною незалучення його до оплачуваної праці на шахті. Показання ОСОБА_6 в тій частині, що він за час перебування у Сокирянській ВК працював на роботах з благоустрою колонії та території, а також виконував роботи по поліпшенню житлово-побутових умов засуджених, не оспорюються представником виправної колоній. Слід зазначити також, що дисциплінарні стягнення, які накладалися на засудженого ОСОБА_6 , не стосувалися відмови від працевлаштування чи неналежного виконання дорученої роботи.
На протязі березня-червня 2013 року ОСОБА_6 навчався у Сокирянському навчальному центрі № 67 та здобув професію оператора котельні 2-го розряду, що підтверджується свідоцтвом серії 12СВ № 749222 від 11 червня 2013 року та додатком до нього.
З наявних у справі характеристик на ОСОБА_6 , адміністрація виправної колонії характеризує його як особу неконфліктну та вживчиву по відношенню до інших засуджених та стриману і тактовну по відношенню до представників адміністрації колонії. Крім того, зі змісту характеристик видно. що ОСОБА_6 підтримує зв`язки з рідними на волі, отримує побачення та посилки, має добрі взаємовідносини з рідними.
Отже, судова колегія , проаналізувавши всі матеріали справи та показання засудженого, приходить до висновку, що наявні всі підстави вважати. що засуджений ОСОБА_6 за час перебування у Сокирянській ВК-67 довів сумлінною поведінкою та ставленням до праці своє виправлення, та що він підлягає звільненню від відбування покарання умовно-достроково як особа, яка відбула більше двох третин строку покарання.

І тому судова колегія вважає, що клопотання засудженого ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення від відбування призначеного покарання підлягає задоволенню.
Як видно з довідок сільського голови села Сторожниця Ужгородського району Закарпатської області ( а.с.14,15, 80), матір засудженого ОСОБА_10 , 1940 року народження, проживає на території сільської Ради і після звільнення з місць позбавлення волі ОСОБА_6 має можливість проживати у будинку з матір`ю, яка потребує догляду. Дочка засудженого ОСОБА_11 подала нотаріально посвідчену заяву про те, що вона дає згоду на постійну реєстрацію та проживання у належній їй квартирі в місті Ужгороді батька ОСОБА_6 після повернення з місць позбавлення волі (а.с.152). Адміністрація ПАТ «Ужгородська взуттєва фабрика» у поданому клопотанні просить задовольнити прохання ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення та гарантує його працевлаштування на цьому підприємстві (а.с.78). Наведене свідчить про те, що ОСОБА_6 після звільнення з місць позбавлення волі забезпечений житлом та йому гарантоване працевлаштування.
Керуючись ст.81 КК України, ст. ст.404, 405, 407, 537 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ, -
У Х В А Л И Л А :
Апеляційні скарги засудженого ОСОБА_12 та в його інтересах адвоката ОСОБА_7 задовольнити.
Ухвалу Сокирянського районного суду Чернівецької області від 19 листопада 2014 року про відмову в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення скасувати.
Задовольнити клопотання засудженого ОСОБА_6 та звільнити його від подальшого відбування покарання за вироком Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 14 жовтня 2011 року умовно-достроково на один рік п`ять місяців 22 дні.
Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення. Касаційна скарга на ухвалу може бути подана до суду касаційної інстанції, яким є Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ, протягом трьох місяців, а засудженим, яким утримується під вартою, в той же строк з моменту вручення йому копії ухвали.

Головуючий ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3