У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючого-судді суддів з участю прокурораОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 ОСОБА_11
розглянула в судовому засіданні в м. Києві 14 жовтня 2014 року кримінальну справу за касаційною скаргою прокурора, який брав участь у розгляді справи судом апеляційної інстанції, на постанову Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 29 листопада 2013 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 5 березня 2014 року щодо ОСОБА_5

Зазначеною постановою кримінальну справу щодо

ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, раніше не судимого, -

за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 296 КК України, закрито у зв'язку із закінченням строків давності притягнення особи до кримінальної відповідальності.

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 5 березня 2014 року постанову місцевого суду змінено, з мотивувальної частини постанови виключено висновки суду щодо неухилення ОСОБА_5 від слідства. На підставі п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України ОСОБА_5 звільнено від кримінальної відповідальності у зв'язку із закінченням строків давності, а кримінальну справу закрито.

Органом досудового слідства ОСОБА_5 обвинувачувався в тому, що 14 липня 2007 року, приблизно о 23 год., перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння та діючи разом з особою, справу щодо якої закрито у зв'язку зі звільненням від кримінальної відповідальності на підставі п. «г» ч. 1 ст. 1 та ст. 6 Закону України від 12 грудня 2008 року «Про амністію», прийшли у магазин-кафетерій ПП «Боцман», розташований по вулиці Комарова, 36 в селі Новопідкряж Царичанського району Дніпропетровської області, в якому крім продавців перебували покупці та односельці, де з мотивів явної неповаги до суспільства, грубо порушуючи громадський порядок, вчинили хуліганські дії, що супроводжувалися особливою зухвалістю та винятковим цинізмом, під час яких заподіяли потерпілому ОСОБА_6 тілесні ушкодження середньої тяжкості, а потерпілій ОСОБА_7 - легкі тілесні ушкодження.

У касаційній скарзі прокурор порушує питання про скасування судових рішень щодо ОСОБА_5 та направлення справи на новий судовий розгляд через неправильне застосування кримінального закону. При цьому посилається на те, що 20 квітня 2008 року ОСОБА_5 постановою слідчого було оголошено в розшук, яку в установленому законом порядку не скасовано. На думку прокурора, в такому випадку особа підлягає звільненню від кримінальної відповідальності на підставі ч. 2 ст. 49 КК України через п'ятнадцять років з часу вчинення злочину, на що не звернули увагу суди першої та апеляційної інстанції. Крім того вказує на те, що закриваючи справу, суд першої інстанції не звільнив ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності.

Заслухавши доповідача, думку прокурора про залишення касаційної скарги без задоволення, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи цієї скарги, колегія суддів вважає, що вона задоволенню не підлягає з таких підстав.

Як встановлено судом апеляційної інстанції, після вчинення злочину ОСОБА_5 ухилявся від слідства лише з 20 квітня 2008 року по 9 травня 2009 року, тобто 1 рік 19 днів.

Разом з тим, злочин ним вчинено 14 липня 2007 року, а постанову про закриття кримінальної справи щодо нього у зв'язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності судом першої інстанції ухвалено 29 листопада 2013 року, тобто через 6 років 4 місяці 15 днів.

Таким чином, за виключенням часу ухилення від слідства, загальний строк перебування ОСОБА_5 під слідством і судом до прийняття вищезазначеного рішення склав більше п'яти років, а на час постановлення ухвали апеляційним судом - більше п'яти років шести місяців. Тому як суд першої інстанції, так і апеляційний суд дійшли до обґрунтованого висновку про необхідність звільнення ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності на підставі п. 3 ч.1 ст. 49 КК України, оскільки його було обвинувачено, з урахуванням змін, внесених до ч. 3 ст. 296 КК України Законом України від 23 лютого 2014 року, та відповідно до ч. 3 ст. 12 КК України, у вчиненні злочину середньої тяжкості, бо минув встановлений кримінальним законом п'ятирічний термін давності притягнення особи до кримінальної відповідальності.

Що ж стосується доводів прокурора про те, що стосовно ОСОБА_5 мало бути застосоване правило ч. 2 ст. 49 КК України і він підлягав звільненню лише після п'ятнадцяти років з часу вчинення злочину, то колегія суддів вважає їх помилковими, оскільки як правильно зазначено в ухвалі апеляційного суду, зазначений строк є загальним і має застосовуватися лише у разі, коли особа з'явилася із зізнанням або була затримана до або після спливу цього строку. При цьому, в любому випадку особу може бути звільнено від кримінальної відповідальності, якщо з часу вчинення нею злочину і до набрання вироком законної сили минуло п'ятнадцять років. Оскільки ОСОБА_5 з'явився до слідчого через 1 рік 19 днів після оголошення в розшук і в послідуючому від слідства та суду не ухилявся, а тому сплив встановленого законом строку не залежав від його поведінки, суди при прийнятті рішення обґрунтовано виходили із закінчення п'ятирічного стоку притягнення його до кримінальної відповідальності, правильно відрахувавши строк ухилення його від слідства.

Та обставина, що при постановленні свого рішення суд першої інстанції помилково зазначив лише про закриття справи щодо ОСОБА_5, не є підставою для його скасування, оскільки апеляційний суд зазначену постанову змінив, внісши до неї, відповідні уточнення та поправки, звільнивши особу від кримінальної відповідальності на підставі п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України у зв'язку із закінченням строків давності.

З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що законних підстав для скасування постановлених щодо ОСОБА_5 судових рішень немає, а тому касаційна скарга прокурора задоволенню не підлягає.

На підставі наведеного, керуючись статтями 394-396 КПК України 1960 року та пунктами 11, 15 Розділу XI «Перехідні положення» КПК 2012 року, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді справи судом апеляційної інстанції, залишити без задоволення, а постанову Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 29 листопада 2013 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 5 березня 2014 року щодо ОСОБА_5 - без зміни

С У Д Д І :

ОСОБА_8 ОСОБА_9 ОСОБА_10