Апеляційний суд Рівненської області
_______________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України
21 січня 2015 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Рівненської області у складі:

Головуючого: ОСОБА_1

Суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3

Секретаря судового засідання: ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі Апеляційного суду Рівненської області в м.Рівне кримінальне провадження №0000476 за апеляційними скаргами обвинуваченого, захисника-адвоката ОСОБА_5 та прокурора ОСОБА_6 по обвинуваченню ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, 21 листопада 2013 року ухвалою Рівненського районного суду умовно-достроково звільнений від відбування покарання не відбутої частини покарання за вироком Рівненського міського суду Рівненської області від 14.07.2010 року 1 року 6 місяців 26 днів обмеження волі, за ч.1 ст.121 КК України, -

З участю прокурора: ОСОБА_8

Захисника-адвоката: ОСОБА_5 .

Обвинуваченого: ОСОБА_7

ВСТАНОВИЛА:
Вироком Дубенського міськрайонного суду від 13 листопада 2014 року ОСОБА_7 визнано винним за ч.1 ст.121 КК України та призначено покарання 5 років позбавлення волі.

На підставі ст..71, 72 КК України до призначеного покарання частково приєднано покарання за вироком Рівненського міського суду від 14 липня 2010 року та остаточне покарання визначено 5 років та 1 місяць позбавлення волі.

Постановлено стягнути з ОСОБА_7 на користь КЗ «Рівненська обласна клінічна лікарня» Рівненської обласної Ради 3469 грн.64 коп.

Як встановив суд, 05 червня 2014 року, близько 16 год., ОСОБА_7 перебуваючи поблизу приміщення бувшої лазні, що по вул..Млинівській в с.Сатиїв, Дубенського району Рівненської області, з мотивів помсти за висловлену в його адресу образу, схопив рукою ОСОБА_9 за шию ззаду і штовхнув вниз, внаслідок чого останній впав на землю. Продовжуючи свій злочинний намір, направлений на спричинення ОСОБА_9 тілесних ушкоджень, ОСОБА_10 наніс потерпілому два удари ногою в ліву нижню частину живота, чим спричинив потерпілому ОСОБА_9 тяжкі тілесні ушкодження.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 не оспорюючи фактичних обставин справи та кваліфікації своїх дій вважає вирок незаконним в частині призначення покарання. При цьому в апеляційній скарзі зазначає:

1) жодних неприязних відносин з потерпілим не було, а нанесені удари були здійсненні з метою самозахисту.

2) судом не враховано особу обвинуваченого, його поведінку та те, що тілесні ушкодження перестав наносити з власної ініціативи.

3) відмова потерпілого від допомоги після нанесення ушкоджень перебуває у причинному зв`язку з тяжкими наслідками, оскільки стан здоров`я потерпілого та затримка в її отриманні вплинули на наслідки його дій.

4) судом не враховано поведінку обвинуваченого, наявність утриманців та стан здоров`я, на підставі чого були всі підстави для застосування ст.75 КК України про що зазначив і сам потерпілий.

Просить вирок змінити та призначити покарання не пов`язане з позбавленням волі.

В апеляційній скарзі захисник-адвокат ОСОБА_5 не оспорюючи вирок в частині кваліфікації дій обвинуваченого вважає вирок незаконним, який підлягає скасування у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого. На обґрунтування своїх доводів зазнача, щоє:

1) кваліфікуючи дії обвинуваченого суд дійшов висновку про те, що нанесення тяжких тілесних ушкоджень відбулися на ґрунті неприязних відносин, проте як на досудовому слідстві так і в судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_7 не мав неприязних відносин з потерпілим.

2) обвинувачений діяв не з мотивів особистої неприязні, а саме з мотивів невірної оцінки ситуації, тому тілесні ушкодження були здійснення з метою випередження можливих дій потерпілого.

3) удом не враховано те, що обвинувачений після нанесення тілесних ушкоджень сам запропонував потерпілому допомогу та в подальшому надав її без будь-якого примусу. При цьому, при призначенні покарання судом не враховано дані про особу обвинуваченого та його поведінку.

4) у даній справі відмова потерпілого від надання медичної допомоги знаходиться в прямому причинному зв`язку з наслідками, які настали, оскільки затримка в наданні медичної допомоги вплинула на важкість тілесних ушкоджень

5) судом не враховано стан здоров`я обвинуваченого, який використовував свої кошти на лікування потерпілого, що свідчить про те, що ОСОБА_7 щиро розкаюється.

6) враховуючи пом`якшуючі обставини, судом не застосував ст..75 КК України, про що просили всі учасники судового процесу крім прокурора.

Просить вирок суду змінити та обрати покарання не пов`язане з позбавленням волі.

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи доведеність винності обвинуваченого та правильність кваліфікації його дій вважає вирок суду незаконним у зв`язку з неправильним застосуванням кримінального закону та невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину. В обґрунтування викладених у скарзі доводів вказує:

1) при призначенні покарання судом не надано правової оцінки характеру суспільної небезпечності, ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого, який неодноразово вчиняв злочини, пов`язані з незаконним обігом наркотичних засобів та злочинів проти власності.

2) судом не враховано, що ОСОБА_7 після відбуття призначеного покарання, вчиняв нові злочини в період, коли судимість належним чином не погашена. При цьому обвинувачений був звільнений від відбування покарання із встановленням іспитового строку, проте належних висновків не зробив та на шлях виправлення не став.

3) вважає призначене судом покарання недостатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів, оскільки його поведінка свідчить про підвищену суспільну небезпеку.

Виходячи з наведеного просить вирок скасувати та постановити новий вирок, яким призначити покарання 5 років і 6 місяців позбавлення волі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника-адвоката ОСОБА_5 , які просять вирок змінити та призначити покарання не пов`язане з позбавленням волі, думку прокурора ОСОБА_8 , про залишення апеляційних скарг без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з таких підстав.

Висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у кримінальному правопорушенні відповідає фактичним обставинам справи, кваліфікація його дій є правильною, і в апеляційних скаргах фактично не оспорюється.

Викладені в апеляційних скаргах засудженого та захисника-адвоката доводи щодо самозахисту, іншої кваліфікації дій, та щодо фактичних обставин справи не заслуговують на увагу, оскільки судовий розгляд даного кримінального провадження проводився у відповідності до вимог ст.349КПК України, згідно якої, за згодою учасників судового провадження було визнано недоцільним дослідження доказів щодо фактичних обставин справи, які ніким не оспорювались. Як свідчать матеріали кримінального провадження, суд, відповідно до вимог закону з`ясував чи правильно розуміють особи зміст цих обставин та добровільність їх позицій? а також роз`яснив їм, що у цьому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку. Таким чином, процедура судового розгляду та дослідження доказів саме в такому обсязі судом була дотримана, що підтверджується і долученим до справи технічним записом на оптичному диску.

За таких обставин суд першої інстанції дав правильну юридичну оцінку дослідженим у справі доказам у визначеному обсязі і дії обвинуваченого ОСОБА_7 за ч.1 ст.121 КК України кваліфікував вірно.

Що ж до покарання, то як видно з вироку воно призначено ОСОБА_7 відповідно до вимог ст.50, 65 КК України.

При його призначенні, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання. Пом`якшуючими обставинами, суд визнав щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування матеріальної та моральної шкоди потерпілому, наявність на його утриманні малолітньої дитини, позитивні характеристики по місцю проживання та роботи, стан здоров`я обвинуваченого, який хворіє на важкі хронічні захворювання. При цьому судом враховано, що раніше обвинувачений неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності та знову вчинив злочин під час умовно-дострокового звільнення, що переконливо свідчить про те, що він не поважає закон, та не бажає ставати на шлях виправлення

При визначенні остаточного покарання ОСОБА_7 судом обґрунтовано застосовано ст.71, 72 КК України, та лише частково приєднано покарання за вироком Рівненського міського суду Рівненської області від 14 липня 2010 року.

Вищенаведене свідчить, що викладені в апеляційних скаргах обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника-адвоката ОСОБА_5 доводи про те, що судом безпідставно не застосовано ст.75 КК України (інститут звільнення від покарання з випробуванням) є необґрунтованими.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_7 неможливе без ізоляції від суспільства. Що ж до твердження прокурора про те, що судом не надано правової оцінки характеру суспільної небезпеки, обставинам вчиненого злочину та ступеню тяжкості, суд вважає таким, що не відповідає мотивувальній частині вироку. При призначенні покарання судом були враховані усі ці обставини, про що зазначено у судовому рішенні.

Оскільки в судовому засіданні фактичні обставини справи ніким не оспорювалися, то твердження апелянтів про те, що обвинувачений діяв з мотивів неправильної оцінки ситуації, а нанесені удари були вчиненні виключно з метою самозахисту, колегія суддів вважає такими, що не заслуговує на увагу. Під час розгляду кримінального провадження судом було з`ясовано, що учасники правильно розуміють зміст цих обставин і їм роз`яснювалось, що вони будуть позбавлені можливості оскаржити їх в апеляційному порядку.

Виходячи з наведеного, призначене судом покарання у є законним, достатнім і справедливим, а тому підстав для скасування чи зміни вироку суду колегія суддів не вбачає.

На підставі наведеного і керуючись ст.ст.407, 418, 419 КПК України, колегія суддів -

УХВАЛИЛА:
Вирок Дубенського міськрайонного суду від 13 листопада 2014 року щодо обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без змін, а апеляційні скарги захисника-адвоката ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_7 та прокурора ОСОБА_6 - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуючий: ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3