Справа № 1-212/11
Провадження №11/772/48/2015
Категорія: кримінальна
Головуючий у суді 1-ї інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 липня 2015 року

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Вінницької області в складі:

Головуючого-судді: ОСОБА_2

Суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

За участю прокурора: ОСОБА_5

Захисника: ОСОБА_6

Засудженої: ОСОБА_7

розглянула 21 липня 2015 року у відкритому судовому засіданні у м. Вінниці кримінальну справу за апеляціями прокурора зі змінами, засудженої ОСОБА_7 з доповненнями та доповненнями її адвоката на вирок Жмеринського міськрайонного суду від 20 вересня 2011 року, яким

ОСОБА_7 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженка с. Пеньківка

Шаргородського району

Вінницької області, не судима

засуджена за ст.187 ч.3 КК України на вісім років позбавлення волі з конфіскацією майна;

- за ч.2 ст.15, п.6 ч.2 ст.115 КК України на одинадцять років позбавлення волі з конфіскацією майна.

Відповідно до ст.70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання призначених покарань остаточне покарання ОСОБА_7 призначено у виді позбавлення волі на дванадцять років з конфіскацією майна.

Цивільний позов потерпілої задоволено повністю. З засудженої ОСОБА_7 на користь потерпілої ОСОБА_8 стягнуто 50000 грн. моральної шкоди.

Вирішено питання з речовими доказами.

Як вбачається з вироку місцевого суду, ОСОБА_7 визнана винною і засуджена за те, що вона 4 вересня 2010 року, близько 11 год., перебуваючи в с. Пеньківка Шаргородського району Вінницької області, з корисливих мотивів, маючи при собі ломик, з метою крадіжки чужого майна, таємно, шляхом вільного доступу, через незамкнені двері, проникла до житлового будинку ОСОБА_8 по АДРЕСА_1 , скориставшись тим, що господиня будинку потерпіла ОСОБА_8 знаходилася на городі поблизу даного будинку.

Не знайшовши в будинку коштів, ОСОБА_7 , дочекавшись коли потерпіла ОСОБА_8 зайшла до будинку, ОСОБА_7 з метою відкритого заволодіння майном потерпілої нанесла ОСОБА_8 зі значним зусиллям удар ломиком по голові, висловлюючи при цьому вимогу передати їй гроші, від чого ОСОБА_8 упала на підлогу та почала кричати, кликати на допомогу та благати ОСОБА_7 не позбавляти її життя.

Не дочекавшись поки потерпіла передасть їй гроші та помітивши через відкриті в будинок двері, що на крики потерпілої ОСОБА_8 до її будинку біжать люди, ОСОБА_7 закрила зсередини на клямку вхідні двері в будинок та під час вчинення розбійного нападу на ОСОБА_8 вирішила позбавити її життя і умисно нанесла ОСОБА_8 три удари у життєво важливі органи потерпілої, а саме: по голові та обличчю ОСОБА_8 , продовжуючи при цьому пропозиції до неї передати їй кошти, а далі, припинивши застосовувати до потерпілої ломик, залишила його на підлозі будинку, утримувала руками потерпілу та притискаючи її до підлоги, ухопивши хустку, закривала нею рота потерпілій, щоб остання припинила кричати, кликати на допомогу і не давала змогу потерпілій піднятися та залишити будинок.

В результаті умисних дій ОСОБА_7 потерпілій ОСОБА_8 були заподіяні чисельні тілесні ушкодження, детально описані у вироку та висновку судово-медичної експертизи, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, що потягли короткочасний розлад здоров`я як кожне окремо, так і у їх сукупності.

В апеляціях з доповненнями засудженої ОСОБА_7 та доповненнями до апеляційної скарги засудженої, які вніс її адвокат ОСОБА_6 і які в судовому засіданні підтримала ОСОБА_7 ставиться питання про скасування вироку як незаконного в частині засудження ОСОБА_7 за замах на умисне вбивство за обтяжуючої ознаки, оскільки, на думку апелянтів, в діях ОСОБА_7 відсутній склад даного злочину, а в частині засудження ОСОБА_7 за вчинення розбою просять вирок змінити, застосувати до засудженої положення ст.69 КК України, призначивши більш м`яке покарання, а також зменшити розмір стягнення моральної шкоди на користь потерпілої.

Своє прохання апелянти обґрунтовують тим, що, на їх думку, не доведено наявності у ОСОБА_7 прямого умислу на умисне вбивство потерпілої з корисливих мотивів і не взято до уваги показання засудженої про те, що удари ломиком по голові потерпілої вона наносила без наміру вбити потерпілу, а бажаючи, щоб та під впливом фізичного насилля припинила кричати і кликати на допомогу.

Крім того, апелянти вважають, що суд неповно з`ясував обставини справи, невірно, однобоко та упереджено оцінив докази по справі, а тому і дійшов хибного висновку про наявність вини ОСОБА_7 у вчиненні замаху на умисне вбивство з корисливих мотивів потерпілої ОСОБА_8 .

Стосовно призначення покарання за вчинення розбою, то апелянти вважають, що воно надмірно суворе і застосоване до ОСОБА_7 без врахування даних про її особу, зокрема того, що вона раніше не судима, позитивно характеризується, має на утриманні неповнолітнього сина та чоловіка-інваліда, що вона повністю визнала свою провину у вчиненні розбою та сприяла його розкриттю, а сама має хворобливий стан здоров`я, страждає на ряд захворювань і під час відбування покарання перенесла операцію.

Дані обставини, на їх думку, є підставою для застосування до ОСОБА_7 ст.69 КК України та призначення їй більш м`якого покарання, ніж передбачено санкцією ст.69 КК України.

Апелянти також вважають, що розмір стягнення моральної шкоди з засудженої на користь потерпілої є надмірно великим, визначеним без врахування того, що потерпілій заподіяні легкі тілесні ушкодження, що потягли короткочасний розлад здоров`я, а тому і розмір відшкодування за таку шкоду має бути відповідно зменшений.

В апеляції прокурора зі змінами ставиться питання про перекваліфікацію дій ОСОБА_7 з закінченого замаху на умисне вбивство потерпілої з корисливих мотивів на незакінчений замах.

Заслухавши доповідача, виступ прокурора, який підтримав апеляцію прокурора, який подав апеляцію зі змінами, виступ адвоката, який заперечив щодо задоволення апеляції прокурора і підтримав підготовлені ним зміни до апеляції засудженої ОСОБА_7 , виступ засудженої ОСОБА_7 , яка підтримала зміни до її апеляції, внесені адвокатом ОСОБА_6 і вона просить розглядати її апеляцію зі змінами, внесеними вищевказаним адвокатом, дослідивши медичні документи про стан здоров`я засудженої ОСОБА_7 та перенесену нею операцію, перевіривши матеріали кримінальної справи, провівши судові дебати та надавши останнє слово засудженій ОСОБА_7 , обговоривши доводи, викладені в апеляціях та змінах до них, колегія суддів приходить до висновку, що апеляція прокурора зі змінами необґрунтована і не підлягає до задоволення, а апеляція засудженої зі змінами та змінами, внесеними її адвокатом, частково обґрунтована і підлягає частковому задоволенню.

На думку колегії суддів, оцінюючи докази по справі, місцевий суд не в повному об`ємі дотримався положень ст.ст.67 та 323 КПК України при вирішенні питання щодо доведеності вини ОСОБА_7 у вчиненні замаху на умисне вбивство з корисливих мотивів потерпілої ОСОБА_8 .

З показань потерпілої ОСОБА_8 , які вона давала як на досудовому розслідуванні, так і в судовому засіданні вбачається, що наносячи їй удари металевим предметом по голові, ОСОБА_7 неодноразово пропонувала передати їй гроші, що підтвердила і сама ОСОБА_7 , яка, крім того, дала показання і про те, що наносячи удари по голові потерпілої, не мала на меті її вбити, а тільки щоби таким чином та під впливом фізичної сили перестала кричати і кликати на допомогу, навіть втративши свідомість.

З врахуванням того, що потерпілій діями засудженої ОСОБА_7 були заподіяні легкі тілесні ушкодження, що потягли короткочасний розлад здоров`я і наведених вище показань потерпілої та засудженої, колегія суддів робить висновок про те, що відсутні об`єктивні докази на підтвердження тієї обставини, що ОСОБА_7 , наносячи удари по голові потерпілої металевим предметом, мала прямий умисел саме на її вбивство з корисливих мотивів.

Колегія суддів вважає, що з обставин справи та вищевказаних доказів вбачається, що фізичне насильство до потерпілої засуджена застосовувала, діючи з умислом спонукати потерпілу передати їй гроші, про що неодноразово говорила ОСОБА_8 , наносячи їй удари по голові. Між ними навіть відбулося словесне спілкування, під час якого потерпіла пояснювала засудженій, що у неї на той час не було грошей і що їй згодом гроші передасть сусідка, яка купила у неї яблука, і що після того вона ( ОСОБА_8 ) зможе передати гроші ОСОБА_7 .

З наведеного колегія суддів робить висновок, що для ОСОБА_7 було бажано, щоб потерпіла залишилася живою і змогла передати їй гроші, які вона жадала від неї отримати.

Тобто фізичне насильство до потерпілої застосовувалося саме для сприяння передачі потерпілою грошей ОСОБА_7 як особі, яка вчинила розбійний напад з метою заволодіння чужим майном, а заподіяння при цьому легких тілесних ушкоджень, що потягли короткочасний розлад здоров`я потерпілої та погроза вбивством охоплюється складом злочину розбій і не потребує додаткової кваліфікації за статтями КК України, що передбачають відповідальність за посягання на життя чи здоров`я громадян.

Посилання у вироку на первинні показання підозрюваної та обвинуваченої ОСОБА_7 , які та давала під час досудового слідства і в яких вказувала, що вона хотіла вбити потерпілу з метою припинити її крики (а.с.21-23, 111-115 т.1), оскільки судом не взято до уваги, що в тих же протоколах зафіксовано показання ОСОБА_7 на уточнююче питання слідчого, з якою метою вона наносила удари по голові потерпілій та відповіла, що з метою щоб та припинила кричати і, можливо, втратила свідомість. Причому це зафіксовано в протоколі про допит ОСОБА_7 в якості підозрюваної (т.1 а.с.23) і слово в слово у протоколі її допиту в якості обвинуваченої (т.1 а.с.114).

Тобто ще на досудовому слідстві при допитах ОСОБА_7 не було з`ясовано наявність у неї прямого умислу на умисне вбивство з корисливих мотивів потерпілої, тому колегія суддів не вважає достовірними саме первинні показання ОСОБА_7 про наявність у неї умислу на таке вбивство потерпілої ОСОБА_8 , а тому приходить до висновку про те, що кожний сумнів має тлумачитися на користь обвинуваченого і вважає, що ОСОБА_7 стосовно заподіяння тілесних ушкоджень мала невизначений умисел, що ступеню тяжкості тілесних ушкоджень, які вона своїми діями заподіє потерпілій ОСОБА_8 і має нести відповідальність за настання фактичних наслідків, що потягли її дії.

За відсутності прямого умислу на вчинення умисного вбивства за обтяжуючої ознаки відповідно до положень ст.15 ч.1 КК України неможливим є замах на вчинення цього злочину.

Тому колегія суддів вважає, що вирок в частині засудження ОСОБА_7 за ч.2 ст.15, п.6 ч.2 ст.115 КК України має бути скасований за відсутністю у її діях складу цього злочину, а вчинене нею охоплюється складом злочину, передбаченого ст.187 ч.3 КК України, за вчинення якого вона обґрунтовано засуджена і їй призначено відповідне покарання з дотриманням положень ст.ст.50 та 65 КК України.

Згідно змісту ст.69 КК України застосування цієї норми є правом, а не обов`язком суду. Призначаючи покарання, місцевий суд врахував наявність обтяжуючої покарання засудженої обставини вчинення нею злочину щодо особи похилого віку, та не знайшов пом`якшуючих покарання обставин, які не знаходить і апеляційний суд. Враховано місцевим судом і дані про особу засудженої, її стан здоров`я, перенесену операцію та інші обставини, на які є посилання в її апеляції та змінах до неї, а тому покарання ОСОБА_7 призначено ближче до мінімальної межі санкції ст.187 ч.3 КК України.

Оскільки колегія суддів вважає безпідставним засудження ОСОБА_7 за ч.2 ст.15, п.6 ч.2 ст.115 КК України, то вважає, що зміни до апеляції прокурора про перекваліфікацію вчиненого ОСОБА_7 з закінченого замаху на незакінчений замах на умисне вбивство потерпілої ОСОБА_8 з корисливих мотивів не підлягає до задоволення.

Цивільний позов про відшкодування заподіяної злочином моральної шкоди потерпілій вирішено згідно чинного цивільного законодавства України в розумному розмірі і підстав для зменшення розміру стягнень колегія суддів не вбачає.

Оскільки місцевий суд стосовно засудження ОСОБА_7 в частині кваліфікації її дій і як злочину проти життя особи застосував кримінальний закон, який не підлягав застосуванню, а висновки суду не підтверджені доказами, дослідженими в судовому засіданні, то вирок суду підлягає частковому скасуванню щодо засудження ОСОБА_7 за ч.2 ст.15, п.6 ч.2 ст.115 КК України.

Підлягає виключенню з вироку застосування до ОСОБА_7 ст.70 КК України.

З огляду на наведене, керуючись ст.ст. 366, 367 п.4, 371 ч.1 п.2, 379 ч.2 КПК України 1960 р. та п. 11 Розділу ХІ Перехідних положень КПК України 2012 р., колегія суддів, -

у х в а л и л а :
апеляцію прокурора зі змінами залишити без задоволення.

Апеляцію засудженої з доповненнями та доповненнями її адвоката задовольнити частково.

Вирок Жмеринського міськрайонного суду від 20.09.2011 року стосовно ОСОБА_7 скасувати в частині засудження ОСОБА_7 за ч.2 ст.15, п.6 ч.2 ст.115 КК України у зв`язку з відсутністю складу даного злочину.

Виключити з вироку застосування ст.70 КК України та призначення їй остаточного покарання за сукупністю злочинів.

В решті вирок залишити без змін.

На ухвалу можуть бути подані касаційні скарги безпосередньо до касаційного суду Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з моменту набрання нею законної сили, а особою, яка тримається під вартою, - в той же строк з моменту вручення їй копії ухвали.

Судді:
З оригіналом згідно: