Дата документу Справа № 326/1347/14-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/778/423/15
Єдиний унікальний № 326/1347/14-к Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія ст. 185 ч. 2 КК України Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 березня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі суддів:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку, дистанційно, в режимі відеоконференції, матеріали кримінального провадження № 0000415 відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Приморськ Запорізької області, громадянина України, розлученого, з середньо - технічною освітою, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого Приморським районним судом Запорізької області :

- 25.09.2000 р. за ч. 3 ст. 140 КК України (в ред. 1960 р.) до 3 років позбавлення волі, з відстрочкою на 2 роки;

- 18.06.2001 р. за ч. 2 ст. 140 ст. 43 КК України (в ред. 1960 р.) до 3 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна. Звільнився 05.02.2005 р. за відбуттям строку покарання;

- 30.05.2006 р. за ч. 3 ст. 185 КК України до 4 років позбавлення волі. Звільнився 15.01.2010 р. за відбуттям строку покарання;

- 27.10.2010 р. за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі. Звільнився 06.09.2013р. за відбуттям строку покарання;

- 12.09.2014 р. за ч. 2 ст. 185 КК України до 3 місяців арешту;

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2, ч. 3 ст. 185 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_6 ,

за апеляційними скаргами заступника прокурора Запорізької області ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Приморського районного суду Запорізької області від 18 листопада 2014 року,

в с т а н о в и л а:
в апеляційних скаргах:

- заступник прокурора Запорізької області ОСОБА_8 не оскаржуючи фактичні обставини кримінального провадження, доведеність вини та кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_6 , посилається на незаконність та необґрунтованість вироку через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

При цьому зазначає, що призначаючи ОСОБА_6 покарання із застосуванням ст. 71 КК України, суд не врахував, що останнім вчинено крадіжки чужого майна в період з 28.05.2014 р. по 11.09.2014 р., водночас останній вирок відносно ОСОБА_6 ухвалено 12.09.2014 р., а тому остаточне покарання повинно бути визначено обвинуваченому за ч. 4 ст. 70 КК України. Внаслідок цього просить вирок суду першої інстанції змінити та визначити остаточне покарання обвинуваченому ОСОБА_6 на підставі ч. 4 ст. 70 КК України за принципом складання покарання у виді 3 років 1 місяця позбавлення волі;

- обвинувачений ОСОБА_6 не погоджуючись із вироком, просить збільшити йому строк покарання, призначений судом першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарг; в судових дебатах: обвинуваченого ОСОБА_6 , зокрема і в останньому слові, який просив задовольнити його скаргу, прокурора, який підтримав апеляційну скаргу заступника прокурора Запорізької області ОСОБА_8 та не підтримав апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 , колегія суддів, вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_6 задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.

Вироком Приморського районного суду Запорізької області від 18 листопада 2014 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2, ч. 3 ст. 185 КК України і призначено покарання: за ч. 2 ст. 185 КК України у виді 2 років позбавлення волі; за ч. 3 ст. 185 КК України у виді 3 років позбавлення волі. На підставі ст. 70 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, призначено покарання у виді 3 років позбавлення волі. Відповідно до ст. ст. 71, 72 КК України, шляхом часткового складання призначеного покарання та покарання, за вироком Приморського районного суду Запорізької області від 12.09.2014 року, остаточно до відбуття визначено покарання у виді 3 років 1 місяця позбавлення волі. Запобіжний захід відносно ОСОБА_6 у виді тримання під вартою, до набрання вироком законної сили залишено без змін. В строк відбування покарання зараховано час перебування ОСОБА_6 під вартою з 16.10.2014 року. Судові витрати віднесено за рахунок держави. Вирішена доля речових доказів.

Згідно вироку, з 02.05.2014 р. ОСОБА_6 на прохання ОСОБА_9 виконував ремонт огорожі її домоволодіння, розташованого по АДРЕСА_2 , внаслідок чого мав вільний доступ на територію цього домоволодіння.

28.05.2014 р. приблизно о 10.00 годині ОСОБА_6 з метою ремонту огорожі приїхав на велосипеді до вказаного домоволодіння. Перебуваючи на території домоволодіння у ОСОБА_6 раптово виник умисел, направлений на таємне заволодіння майном ОСОБА_9 , внаслідок чого він скориставшись відсутністю інших осіб, повторно, умисно, з корисливих мотивів таємно викрав майно, яке належить на праві приватної власності ОСОБА_9 на загальну суму 1345 грн.

02.07.2014 р. приблизно о 22.00 годині ОСОБА_6 , перебуваючи на АДРЕСА_3 , діючи з раптово виниклим умислом, направленим на викрадення майна, скориставшись відсутністю поблизу власника майна, проник на територію вказаного домоволодіння, де повторно, умисно, таємно, з корисливих мотивів викрав майно, яке належить на праві приватної власності ОСОБА_10 на загальну суму 625 грн.

07.08.2014 р. приблизно о 17.00 год. ОСОБА_6 перебуваючи на АДРЕСА_4 , діючи з раптово виниклим умислом, направленим на викрадення майна, скориставшись відсутністю поблизу власника майна та сторонніх осіб, проник на територію цього домоволодіння, де повторно, умисно, таємно, з корисливих мотивів викрав майно, яке належить на праві приватної власності ОСОБА_11 на загальну суму 648 грн. 95 коп.

05.09.2014 р. у вечірній час доби, перебуваючи на АДРЕСА_5 , у ОСОБА_6 раптово виник умисел на скоєння крадіжки майна, що належить ОСОБА_12 , у зв`язку з чим, він о 20.00 годині того ж дня, скориставшись темним часом доби, а також відсутністю поблизу нього власника майна, переліз через паркан та потрапив на територію вказаного домоволодіння, звідки повторно, умисно, з корисливих мотивів, таємно викрав майно, які належить на праві приватної власності ОСОБА_12 , чим спричинив останній матеріальну шкоду на суму 500 грн.

11.09.2014 р. приблизно о 09.00 годині ОСОБА_6 , знаходячись за місцем реєстрації свого проживання по АДРЕСА_1 , проте фактично на той час проживаючи в АДРЕСА_6 , та достовірно знаючи, де його батько ОСОБА_13 , зберігає своє майно, в тому числі й продукти харчування, вирішив скоїти їх крадіжку. Після цього приблизно о 10.00 годині того ж дня, ОСОБА_6 , реалізуючи свій злочинний умисел, скориставшись відсутністю за місцем проживання його власника, пройшов до будинку та в одній з кімнат знайшов ключ від приміщення гаражу, розташованого на території цього ж домоволодіння. Використовуючи ключ, відчинив вхідні ворота гаражу, та тим самим проник до цього приміщення, звідки умисно, повторно, з корисливих мотивів, таємно викрав майно, яке належить на праві приватної власності ОСОБА_13 , чим спричинив останньому матеріальну шкоду на суму 690 грн.

Продовжуючи свій злочинний намір, о 12.00 годині ОСОБА_6 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння повернувся до вказаного будинку по АДРЕСА_1 , та побачивши, що ОСОБА_13 відсутній вдома, за допомогою знайденого у дворі фрагменту металевої труби зірвав металевий засув з навісним замком, які слугували запірними пристроями вхідної двері до підвалу, розташованого на території вказаного домоволодіння, та проник до цього приміщення, звідки умисно, повторно, з корисливих мотивів, таємно викрав майно, яке належить на праві приватної власності ОСОБА_13 , чим спричинив останньому матеріальну шкоду на загальну суму 470, 40 грн. В результаті злочинних дій ОСОБА_6 , потерпілому ОСОБА_13 було спричинено матеріальну шкоду на загальну суму 1160, 40 грн.

Винуватість обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, при обставинах вказаних у вироку суду першої інстанції, підтверджується показаннями самого обвинуваченого в судовому засіданні, де він повністю визнавав себе винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2, ч. 3 ст. 185 КК України, а тому, враховуючи позицію обвинуваченого та відсутність заперечень з боку інших учасників судового провадження, місцевий суд на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів щодо фактичних обставин провадження, які ніким не заперечувалися.

Судом першої інстанції дії обвинуваченого ОСОБА_6 правильно кваліфіковані за ч. 2, ч. 3 ст. 185 КК України.

Доводи обвинуваченого ОСОБА_6 про збільшення йому строку покарання, призначеного судом першої інстанції, є необґрунтованими, оскільки згідно до ч. 1 ст. 421 КПК України, обвинувальний вирок, ухвалений судом першої інстанції може бути скасовано у зв`язку з необхідністю застосування більш суворого покарання, лише у разі, якщо з цих підстав апеляційну скаргу подали прокурор, потерпілий чи його представник.

Доводи прокурора про те, що районний суд неправильно призначив остаточне покарання обвинуваченому ОСОБА_6 є слушними, з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 70 КК України, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому злочині, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку, покарання йому призначається за сукупністю злочинів, за правилами, передбаченими частинами 1 - 3 цієї статті.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, судом при визначенні ОСОБА_6 остаточного покарання із застосуванням ч. 1 ст. 71 КК України було враховано покарання, призначене вироком Приморського районного суду Запорізької області від 12 вересня 2014 року, яким останнього було засуджено до 3 місяців арешту.

Злочини, передбаченні ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України, за які ОСОБА_6 засуджено оскаржуваним вироком, вчинено ним у період із 28 травня по 11 вересня 2014 року, тобто до постановлення вироку Приморського районного суду Запорізької області від 12 вересня 2014 року .

За таких обставин при призначенні ОСОБА_6 остаточного покарання суду належало керуватися ч. 4 ст. 70 КК України, яка передбачає призначення покарання за сукупністю злочинів, а не ст. 71 КК України, яка встановлює правила призначення покарання за сукупністю вироків.

Виходячи з наведеного, вирок Приморського районного суду Запорізької області від 18 листопада 2014 року щодо ОСОБА_6 підлягає зміні у зв`язку з неправильним застосуванням судом кримінального закону.

Згідно до вимог ч. 2 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого.

Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України, за правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому злочині, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю злочинів, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.
Враховуючи вищевказані вимоги закону, а також те, що при ухваленні Приморським районним судом Запорізької області 12 вересня 2014 року вироку, відносно обвинуваченого ОСОБА_6 в судовому засіданні було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою (а.п. 21 об), колегія суддів, не дивлячись на те, що обвинувачений ОСОБА_6 в апеляційній скарзі не просив в строк покарання зарахувати покарання відбуте частково за попереднім вироком, вважає необхідним в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю злочинів, зарахувати покарання, відбуте їм частково за вироком Приморського районного суду Запорізької області від 12 вересня 2014 року.

Керуючись ст. ст. 336, 404, 407 КПК України колегія суддів,

у х в а л и л а:
апеляційну скаргу заступника прокурора Запорізької області ОСОБА_8 задовольнити, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Вирок Приморського районного суду Запорізької області від 18 листопада 2014 року відносно обвинуваченого ОСОБА_6 змінити.

Виключити рішення про призначення ОСОБА_6 покарання за сукупністю вироків на підставі ч. 1 ст. 71 КК України.

Вважати ОСОБА_6 засудженим за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді 2 років позбавлення волі, за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді 3 років позбавлення волі.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим покаранням, призначити ОСОБА_6 покарання у виді 3 років позбавлення волі.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України та з урахуванням п. п. а п. 1 ч. 1 ст. 72 КК України за сукупністю злочинів, шляхом частково складання призначеного покарання за оскаржуваним вироком, з покаранням визначеним, за вироком Приморського районного суду Запорізької області від 12.09.2014 року, остаточно визначити ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 1 місяць.

Строк покарання обвинуваченому ОСОБА_6 обчислювати з 16.10.2014 року. Зарахувати в строк остаточного покарання частково відбуте їм покарання за вироком Приморського районного суду Запорізької області від 12 вересня 2014 року в період з 12.09.2014 року по 16.10.2014 року.

У решті вирок суду щодо обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без змін.

Ухвала Апеляційного суду Запорізької області набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з часу її проголошення, а засудженим, який утримується під вартою, в той самий строк, - з моменту отримання копії судового рішення.

Судді: