АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Крим.провадження № 1кп/423/95/14 Головуючий 1 інстанції:
Провадження № 11кп/790/2041/14 ОСОБА_1
Категорія: ч. 2 ст. 289, ч. ст. 185 КК України Доповідач: ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 лютого 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Харківської області у складі:

· головуючого ОСОБА_2 ,

· суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

· при секретарі ОСОБА_5 ,

· за участю прокурора ОСОБА_6 ,

· обвинуваченого

в режимі відеоконференції ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Харкові кримінальне провадження № 11кп/790/2041/14 за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні, обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Попаснянського районного суду Луганської області від 07 листопада 2014 року,-

ВСТАНОВИЛА:
Цим вироком

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Комишуваха Попаснянського району Луганської області, громадянина України, раніше судимого:

-18.12.2013 року Попаснянським районним судом Луганської області за ч.2 ст.185 КК України на 2 роки позбавлення волі із застосуванням ст.75 КК України з іспитовим строком 2 роки;

не одруженого, не працюючого, проживаючого: АДРЕСА_1 ;

засуджено:

- за ч. 2 ст. 289 КК України на 5 років позбавлення волі без конфіскації майна;

- за ч. 3 ст. 185 КК України на 3 роки позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено покарання 5 років 6 місяців позбавлення волі без конфіскації майна.

Згідно зі ст. 71 КК України, до призначеного покарання частково, у вигляді 6 місяців позбавлення волі, приєднано невідбуте покарання за вироком Попаснянського районного суду Луганської області від 18.12.2013 р. та призначено остаточне покарання 6 років позбавлення волі без конфіскації майна.
Кримінальне провадження було розглянуто в порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України.
Як установив суд, 07 квітня 2014 року приблизно о 22 годині 00 хвилин ОСОБА_7 повторно, маючи умисел на незаконне заволодіння транспортним засобом, проник у гараж, розташований на території двору домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_8 , і впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, незаконно заволодів мопедом «ALPHA ZS50F», державний номер НОМЕР_1 , вартістю 2095 грн., спричинивши потерпілій матеріальні збитки на вищевказану суму.
Крім цього, 07 квітня 2014 року приблизно о 22 годині 00 хвилин ОСОБА_7 повторно, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, проник у розташований на території двору домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 , гараж який належить ОСОБА_8 , звідки таємно викрав дриль електричну ударну, каністру із полімерного матеріалу, 10 літрів бензину вартістю 129 грн. 50 коп., а всього викрав майна на загальну суму 290 грн., спричинивши потерпілій ОСОБА_8 матеріальний збиток на вищевказану суму.
В апеляційній скарзі, не оспорюючи доведеності винуватості ОСОБА_9 та правильності кваліфікації його дій, прокурор ставить питання про скасування вироку у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінальних правопорушень та особі обвинуваченого внаслідок м`якості. Указав, що при призначенні покарання суд недостатньо врахував характер та ступінь суспільної небезпеки вчинених кримінальних правопорушень, особу обвинуваченого, який раніше судимий за вчинення корисного злочину і в період іспитового строку знову вчинив корисне кримінальне правопорушення, що свідчить про стійкість його умислу на вчинення корисних злочинів. Просить ухвалити вирок апеляційним судом, призначивши ОСОБА_9 покарання зач. 2 ст. 289 КК України - 5 років позбавлення волі без конфіскації майна; за ч. 3 ст. 185 КК України - 3 роки позбавлення волі. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України призначити покарання - 6 років позбавлення волі без конфіскації майна, а за сукупністю вироків, згідно зі ст. 71 КК України, визначити остаточне покарання - 7 років позбавлення волі без конфіскації майна.

В апеляційній скарзі обвинувачений посилається на неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, а саме його право на захист. Указав, що суд безпідставно залишив без задоволення його вимоги про призначення йому захисника, не допитав у судовому засіданні ряд свідків, не дослідив докази та не здійснив інших процесуальних дій для підтвердження або спростування обставин вчинення кримінального правопорушення. Зазначив, що суд не дав оцінки факту застосування до нього в ході досудового слідства фізичного і психічного насильства з боку працівників міліції. Просить вирок скасувати, а кримінальне провадження щодо нього закрити.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення обвинуваченого, який просив задовольнити його скаргу, прокурора, який підтримав доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого про порушення його права на захист внаслідок ненадання йому судом можливості скористатися послугами захисника, безпідставні.
Як слідує із матеріалів кримінального провадження, зокрема технічного запису судового засідання, у підготовчій частині судового засідання судом було роз`яснено Козинському його процесуальні права, у тому числі право скористатися допомогою професійного адвоката, однак обвинувачений такого бажання не виявив та відповідного клопотання не заявив.
Не висловлював у судовому засіданні обвинувачений і скарг про застосування до нього в ході досудового слідства фізичного і психічного насильства з боку працівників міліції. Не містять таких даних і матеріали кримінального провадження.
Тому доводи скарги обвинуваченого про це, необґрунтовані.
Безпідставними також є посилання у скарзі обвинуваченого на неповноту судового слідства внаслідок не проведення допитів свідків, не дослідження доказів та не вчинення інших процесуальних дій для підтвердження або спростування обставин кримінального правопорушення.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які не ким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи не має сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини а апеляційному порядку.

Із матеріалів кримінального провадження слідує, що суд першої інстанції розглянув його в порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України, обмежившись допитом обвинуваченого, без дослідження інших доказів, оскільки учасники судового розгляду, в тому числі ОСОБА_9 , проти цього не заперечували, обвинувачений винуватість свою в інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях визнав повністю, підтвердив добровільність своєї позиції та погодився з тим, що він буде позбавлений права оскаржити обставини вчиненого правопорушення в апеляційному порядку.
Даних, які б свідчили про неналежне виконання судом вимог ч. 3 ст. 349 КПК України щодо роз`яснення порядку і наслідків розгляду кримінального провадження в передбаченому вище порядку, не встановлено.

Даних про те, що ОСОБА_10 примусово визнав свою винуватість, матеріали провадження не містять і апеляційному суду не надано.
За таких обставин суд першої інстанції обґрунтовано розглянув кримінальне провадження, в порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України, без дослідження інших доказів.
Згідно вимог, передбачених ч.2 ст.394 КПК України, судове рішення суду першої інстанції не може бути оскаржене в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч.3 ст.349 цього Кодексу.
З огляду на наведене, виходячи із положень ст.404, ч.2 ст.394 КПК України, колегія суддів не перевіряє висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин кримінального провадження, оскільки вони у судовому засіданні ніким не оспорювалися і щодо них докази не досліджувалися відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України, порядок застосування якої не був порушеним.

Покарання Козинському, як за кожен злочин окремо, так і за сукупністю злочинів і вироків призначено згідно з вимогами ст.65 КК України з урахуванням характеру та ступеню суспільної небезпечності вчинених кримінальних правопорушень, даних про його особу, а також усіх обставин кримінального провадження, на які є посилання в апеляційній скарзі прокурора, у тому числі, з урахуванням обтяжуючої покарання обставини - рецидив злочинів і пом`якшуючої покарання обставини щире каяття.

Прийняв до уваги суд також те, що обвинувачений має не зняту та непогашену судимість і вчинив кримінальне правопорушення під час іспитового строку, призначеного йому за попереднім вироком суду.

За таких обставин колегія суддів вважає, що у даному випадку обране судом першої інстанції остаточне покарання, за своїм видом і розміром, є необхідне і достатнє для виправлення ОСОБА_9 та попередження нових злочинів.

З огляду на наведене, доводи апеляційної скарги прокурора про м`якість призначеного покарання - безпідставні.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були б підставою для скасування судового рішення, не встановлено.

Керуючись ст.ст.405, 407, 409, 419,420 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:
Вирок Попаснянського районного суду Луганської області від 07 листопада 2014 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін, а апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні та обвинуваченого ОСОБА_7 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим - в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Головуючий:

Судді: