Справа № 191/5337/14-к
Провадження № 1-кп/191/76/15
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 квітня 2015 року м. Синельникове

Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Синельникове матеріали кримінального провадження по обвинуваченню:

ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Синельникове Дніпропетровської області, українця, громадянина України, освіта середня спеціальна, не працюючого, не одруженого, не військовозобов`язаного, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше в силу ст.. 89 КК України не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України,

а також за участю:

потерпілого ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_4

В С Т А Н О В И В :
Ввечері приблизно о 18.00 годині 16.10.2014 року ОСОБА_4 , маючі намір на таємне викрадення чужого майна, прийшов до домоволодіння АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_5 , де шляхом вільного доступу, таємно, умисно, на власну користь викрав автомобільний легковий саморобний причеп вартістю 1500 грн., та за допомогою власної сили виштовхав вищевказаний причеп з території вищевказаного домоволодіння, після чого з викраденим з місця скоєння кримінального правопорушення зник та розпорядився ним на власний розсуд, чим спричинив потерпілому ОСОБА_5 матеріальні збитки на суму 1500 грн.

Обвинувачений ОСОБА_4 свою вину визнав повністю, розкаявся в скоєному та пояснив, що в 2014 році, точної дати не пам`ятає, приблизно о 19.00 годині пішов в кафе «Расвєт» відпочивати. Зайшовши за вугол кафе, побачив причеп, який стояв на задньому дворі приміщення. Причеп був жовтого кольору, двоколісний, одне колесо приспущене, на дні причепа лежали металеві предмети. Потім приблизно через два місяці, восени, близько 19.00 години, він вирішив забрати причеп. Коли прийшов до території, де стояв причеп, то вона була загороджена, одна половина воріт була повністю відкрита. На території нікого не було, тому він вільно відчинив другу половину воріт та вільно підійшов до причепа, щоб викотити його. Він подзвонив знайомому ОСОБА_6 , у якого є автомобіль, і попросив відвезти причеп в село, щоб продати. При цьому ОСОБА_7 він не казав звідки цей причеп. Коли він викотив причеп з території, то по дорозі причеп потрапив в яму. Тому він вийшов на дорогу, щоб когось попросити допомогти витягнути причеп, та зустрів ОСОБА_8 , який погодився допомогти. ОСОБА_8 він також не казав, де взяв причеп. Коли він з ОСОБА_8 витягнули причеп з ями, останній пішов додому, а він сам продовжив котити причеп приблизно метрів 50 до перехрестя, де повинен був його чекати водій ОСОБА_7 на автомобілі Москвич 412. Чекаючи приїзду ОСОБА_7 , він з причепу викинув частину металевих предметів під дерево. ОСОБА_7 він не казав, що причеп вкрадений, а пояснив йому, що цей причеп продає його знайомий, документів на причеп не має, так як він саморобний. Коли приїхав ОСОБА_7 , то причеп причепили до його автомобіля та повезли в с. Тельмана покупцеві. По дорозі викинули метал, що залишився. Покупцеві він сказав, що причеп продає його знайомий. За продаж причепу отримав 700 грн. Також доповнив, що під час слідчого експерименту одне колесо причепу було повністю спущене, що не відповідає обставинам, які були на момент крадіжки, тому він попросив потерпілого насос, щоб підкачати його, але він відмовився. Оскільки не були дотримані вимоги ухвали суду, то він відмовився штовхати причеп. Крім того, потерпілий йому погрожував.

Потерпілий ОСОБА_5 суду пояснив, що у нього була скоєна крадіжка причепу з території його домоволодіння, яке знаходиться на АДРЕСА_3 . Територія, де стояв причеп, огороджена забором, ворота закриті на дві задвижки та закручені проволокою. Від воріт починається схил і тягнеться до проїзної частини. В той день, коли зник причеп, в ньому знаходились металеві предмети вагою всього 300 кг., обидва колеси причепу були спущені повністю. Також на території, де стояв причеп, був охоронець, в обов`язки якого входила також охорона причепу, але в той день він міг зайти в приміщення, тому охоронець не бачив, хто викотив причеп. Вважає, що до крадіжки причетний ОСОБА_9 із своєю компанією, оскільки він дозволив йому ставити свій мотоцикл біля причепу. Також йому відомо, що ОСОБА_9 схильний до крадіжок. Він повідомив в міліцію, що підозрюваним є ОСОБА_9 та його компанія. Але в міліції йому відповіли, що крадіжку скоїв ОСОБА_10 . Раніше в компанії Дубового він бачив ОСОБА_10 . Також вважає, що скоєно відкрите викрадення майна та умисно приховуються уявні свідки. До причепу доступ мав він та орендатор кафе із родиною. Орендатор накачував колеса причепу його насосом та вивозив на ньому сміття, а потім ставив причеп на місце. Вважає, що ОСОБА_10 не міг сам фізично викотити з двору причеп, оскільки його вага приблизно 200 кг та ще в ньому лежав метал вагою 300 кг. Даний причеп не є саморобним, на нього мається технічний паспорт. Під час його розмови з покупцем, останній повідомив йому, що 700 грн. він платив не ОСОБА_10 , а ОСОБА_11 , який привіз причеп на автомобілі ОСОБА_12 . А ОСОБА_10 взагалі не приїжджав. На даний час причеп йому повернутий. Також доповнив, що на час крадіжки колесо причепу було повністю спущене. Вважає, що обвинуваченому повинно бути обране покарання, не пов`язане з позбавленням волі.

Свідок ОСОБА_13 суду пояснив, що наприкінці осені 2014 року увечері він проходив по вул. 40 років Жовтня м. Синельникове біля кафе «Расвєт», де зустрів свого сусіда ОСОБА_10 , який попросив його штовхнути причеп, оскільки одне його колесо потрапило в яму, на що він погодився допомогти. При цьому він не цікавився у ОСОБА_10 звідки цей причеп. В даному причепі лежали тонкі металеві листи, одне колесо причепа було приспущене. Після того, як він допоміг ОСОБА_10 викотити з ями причеп, він пішов до бабусі.

Свідок ОСОБА_14 суду пояснив, що мав намір купити причеп. Його сусід ОСОБА_15 дав номер телефону ОСОБА_10 і сказав, що ОСОБА_10 продає причеп. Він зателефонував ОСОБА_10 , який повідомив, що в нього є причеп, що він не крадений. Він сказав ОСОБА_10 , що за причепом приїде ОСОБА_6 , на що ОСОБА_10 сказав, щоб цей чоловік за причепом підїхав в центр м. Синельникове в районі старого універмагу, де ОСОБА_10 його й зустріне. Потім він попросив ОСОБА_6 поїхати до ОСОБА_10 на те місце, куди вказав останній, та привезти причеп, на що ОСОБА_16 погодився та він дав йому за це 60 грн. Після 22.00 години ОСОБА_6 та ОСОБА_10 на автомобілі ОСОБА_12 зеленого кольору, який належить ОСОБА_16 , привезли йому причеп, за що ОСОБА_10 він дав 1000 грн. Одне колесо причепа було приспущене та в ньому лежали дві трубки з жерстяного тонкого металу. Даний причеп потребував ремонту. Під час користування причепом він самостійно пересував його з місця на місце. Причеп був легким.

Свідок ОСОБА_17 суду пояснив, що обвинуваченого ОСОБА_10 знає, оскільки разом навчалися в училищі. ОСОБА_18 попросив його привезти причеп та дав гроші лише на бензин. По телефону з ОСОБА_10 він домовився зустрітися біля старого універмагу. Потім ОСОБА_10 передзвонив та сказав, що необхідно поїхати на вул.. Шевченко і там він його зустріне. Коли він приїхав на вул.. Шевченко, ОСОБА_10 вже чекав його на вуглу з причепом, який він сам причепив до автомобіля. Чи було щось в причепу, він не бачив, одне його колесо було приспущене. Потім він та ОСОБА_10 поїхали в село для продажу причепу, при цьому ОСОБА_10 сказав, що причеп належить йому та що він не крадений. Гроші ОСОБА_18 давав ОСОБА_10 , але в якій кількості, він не знає.

Свідок ОСОБА_19 суду пояснив, що обвинувачений виконував у нього вдома ремонтні роботи. ОСОБА_10 запропонував йому купити причеп, але він відмовився. Йому було відомо, що причеп потрібний був ОСОБА_18 . Також йому відомо, що причеп привіз ОСОБА_6 . Скільки грошей було сплачено за причеп, він не знає.

Крім визнання своєї вини, вина обвинуваченого у вчиненні вищевказаного кримінального правопорушення повністю підтверджується показаннями потерпілого, свідків, наданими ними в судовому засіданні, та письмовими матеріалами кримінального провадження, а саме:

протоколом прийняття зави про вчинене кримінальне правопорушення, згідно якого громадянин ОСОБА_5 заявив, що в ніч на 16.10.2014 року невстановлена особа з заднього двору території будинку АДРЕСА_2 шляхом вільного доступу скоїла крадіжку причепу сірого кольору, 1994 року виготовлення, р/н НОМЕР_1 , серія НОМЕР_2 (а. с. 5);

протоколом огляду місця події, згідно якого встановлено, що територія домоволодіння АДРЕСА_2 є вугловою та межує з вул.. Щабельського. З боку вулиці від кафе «Расвєт» знаходяться металеві ворота висотою приблизно 1 м 60 см., які ведуть на задній двір домоволодіння та зачиняються на засов. На земельній ділянці посередині двору виявлена темна мастильна пляма невідомого походження (а. с. 13 15);

протоколом огляду місця події, а саме, території домоволодіння по АДРЕСА_4 , яке належить ОСОБА_14 , де за сараєм знаходився одноосний автомобільний причеп з кузовом сірого кольору, шасі з автомобіля ВАЗ (а. с. 21);

постановою про долучення до кримінального провадження речового доказу, а саме, причепу д/н 20 952 АА 1994 року виготовлення (а. с. 24).

Суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює вищезазначені докази як належні, допустимі, достовірні та взаємопов`язані.

Протокол слідчого експерименту від 21.04.2015 року, проведеного згідно ухвали суду від 04.03.2015 року, суд не приймає до уваги як належний доказ, оскільки він не містить фактичних обставин, які мають значення для кримінального провадження та не узгоджується з показаннями свідків, які пояснили, що в день крадіжки лише одне колесо причепу було приспущене, а також під час слідчого експерименту не було надано належного документального підтвердження щодо ваги металобрухту, наявного в причепі на час скоєння злочину.

Доводи потерпілого щодо вчинення відкритого викрадення майна є безпідставними, оскільки в ході судового слідства було встановлено, що викрадення причепу обвинуваченим з території домоволодіння потерпілого було таємним, тобто непомітним, а саме, при відсутності будь-яких осіб. Свідкам ОСОБА_13 та ОСОБА_17 не було відомо про протиправні дії обвинуваченого.

Крім того, посилання потерпілого на умисне приховування уявних свідків, що крадіжку вчинив Дубовий із своєю компанією, що в причепі знаходився металобрухт вагою 300 кг, що обидва колеси причепу були спущені повністю та, що обвинувачений ОСОБА_4 сам не міг фізично викотити причеп, не знайшли свого повного підтвердження в ході судового розгляду, оскільки жодного належного цьому доказу суду надано не було. Так, з показань свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_17 вбачається, що лише одне колесо причепу було приспущене. Свідок ОСОБА_14 також пояснив, що під час користування причепом сам пересував його з місця на місце, оскільки причеп був легкий.

Таким чином, в ході судового розгляду встановлена винність обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка).

При призначенні покарання обвинуваченому суд враховує ступінь тяжкості скоєного злочину, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до середнього ступеню тяжкості, особу винного, обставини, які обтяжують та пом`якшують покарання.

Так, ОСОБА_4 раніше в силу ст.. 89 КК України не судимий, за місцем проживання характеризується посередньо, вину визнав повністю, щиро розкаявся в скоєному, оскільки попросив вибачення у потерпілого в ході судового засідання, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.

В якості пом`якшуючих покарання обставин згідно положень ст.. 66 КК України суд враховує щире каяття.

Обтяжуючих покарання обставин згідно положень ст.. 67 КК України судом не встановлено.

Враховуючи вищевказані обставини, а також з урахуванням думки потерпілого щодо обрання міри покарання, суд вважає, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 можливо без його ізолювання від суспільства, а покарання йому повинно бути обрано необхідне та достатнє для його виправлення та попередження скоєння нових кримінальних правопорушень, а саме у вигляді позбавлення волі в межах санкції інкримінованої статті Кримінального Кодексу України, із застосуванням ст.. 75, 76 КК України.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 368 371, 373, 374 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В :
Визнати винним ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у вигляді 2 (двох) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити засудженого ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом визначеного судом іспитового строку 1 (один) рік не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

На підставі ст. 76 КК України суд покладає на засудженого ОСОБА_4 обов`язки: повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; періодично з`являтися на реєстрацію до кримінально-виконавчої інспекції.

Запобіжний захід засудженому ОСОБА_4 не обирався.

Речові докази, що знаходяться під розпискою у потерпілого ОСОБА_5 , залишити в його володінні.

На вирок може бути подано апеляцію до апеляційного суду Дніпропетровської області через Синельниківський міськрайонний суд в строк 30 діб з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Суддя: ОСОБА_1