Справа № 464/5275/15-к
пр.№ 1-кп/464/275/15
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
30.07.2015 року

Сихівський районний суд міста Львова

у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілого ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Львові кримінальне провадження № 0001653 про обвинувачення

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Верхівці Самбірського району Львівської області, проживаючого та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою освітою, розлученого, на утриманні одна неповнолітня дитина ОСОБА_6 , 2004 р.н., непрацюючого, раніше неодноразово судимого, останній раз 28.05.2013 року Залізничним районним судом м.Львова за ч. 2 ст. 185 КК України до двох років одного місяця позбавлення волі, 08.04.2014 р. на підставі ст. 2 Закону України «Про амністію» звільнений від відбування покарання, судимість не погашена,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2. ст.15, ч.2 ст. 185 КК України,

встановив:
Обвинувачений ОСОБА_5 04 червня 2015 року близько 18 год 00 хв, перебуваючи в маршрутному таксі № 32, що рухалось по пр. Ч.Калини, 46 у м.Львові, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна з корисливих мотивів, скориставшись тиснявою пасажирів в салоні маршрутного таксі та тим, що потерпілий ОСОБА_4 стояв до нього спиною, з метою викрадення коштів останнього, запхав свою ліву руку в задню праву кишеню шортів потерпілого ОСОБА_4 , де знаходились гроші в сумі 201 грн. Однак, свого злочинного умислу до кінця довести не вдалось з причин, що не залежали від його волі, так як безпосередньо під час вчинення кримінального правопорушення він був затриманий потерпілим ОСОБА_4 .

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину в інкримінованому йому злочині, передбаченому ч.2 ст.15, ч.2 ст.185 КК України, визнав повністю, не заперечив фактичних обставин кримінального провадження, викладених в обвинувальному акті, і дав суду показання, аналогічні фабулі обвинувачення. У вчиненому щиро розкаюється та просить суд його суворо не карати.

Відповідно до ч.3 ст.349 КПК України, за відсутності заперечень учасників судового провадження, суд обмежив дослідження доказів допитом обвинуваченого та дослідженням матеріалів кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, оскільки докази щодо інших обставин ніким не оспорювалися. Наслідки визначення саме такого обсягу доказів, що підлягають дослідженню, учасникам судового провадження роз`яснені.

Зі змісту ст.32 КК України повторністю злочинів визнається вчинення двох або більше злочинів, передбачених тією самою статтею або частиною статті Особливої частини цього Кодексу.

Виходячи з роз`яснень, що містяться в абз.2 п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами кримінального законодавства про повторність, сукупність і рецидив злочинів та їх правові наслідки» № 7 від 04.06.2010 року, якщо злочини, які утворюють повторність, відповідають одному і тому самому складу злочину, їх кваліфікація здійснюється за однією статтею або частиною статті Особливої частини КК. У таких випадках повторність злочинів повинна зазначатись у процесуальних документах, які стосуються обвинувачення особи, як кваліфікуюча ознака відповідних злочинів.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_5 до вчинення інкримінованого йому злочину, 28.05.2013 року був засуджений вироком Залізничного районного суду м. Львова за ч. 2 ст. 185 КК України до двох років одного місяця позбавлення волі, судимість за цей злочин не було погашено чи знято.

Таким чином, аналізуючи наведене, суд вважає, що вина ОСОБА_5 у закінченому замаху на таємне викрадення чужого майна (крадіжці), вчиненому повторно, доведена повністю і його дії вірно кваліфіковано за ч.2 ст. 15, ч.2 ст.185 КК України.

Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_5 є щире каяття.

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_5 судом не встановлено.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, а саме вчинення злочину середньої тяжкості і особу обвинуваченого, який офіційно не працює, формально характеризується за місцем проживання, раніше неодноразово судимий за корисливі злочини, відбуваючи покарання у вигляді позбавлення волі, будучи звільненим на підставі ст. 2 Закону України «Про амністію у 2014 році», не став на шлях виправлення, а продовжив вчиняти нові злочини, та приходить до висновку, що обвинуваченому слід призначити покарання в межах санкції ч.2 ст.185 КК України з урахуванням вимог ч.3 ст.68 КК України у виді позбавлення волі, оскільки його виправлення є неможливим без ізоляції від суспільства.

Таке покарання є необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_5 і попередження вчинення ним нових злочинів.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Керуючись ст.ст. 371, 373, 374 КПК України,

ухвалив :
ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.2 ст. 185 КК України, та призначити йому покарання у вигляді позбавленні волі на строк 1 (один) рік.

Запобіжний захід ОСОБА_5 до вступу вироку в законну силу змінити з домашнього арешту на взяття під варту, взявши його під варту із залу суду.

Строк відбування покарання засудженому ОСОБА_5 рахувати з 30 липня 2015 року.

Вирок суду може бути оскаржений до Апеляційного суду Львівської області через Сихівський районний суд м. Львова протягом 30 днів з моменту проголошення.

Вирок не може бути оскаржений з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч.3 ст.349 КПК України.

Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення.

Суддя ОСОБА_1