Провадження 1-в/127/202/15
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2015 року Вінницький міський суд Вінницької області

в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні лист за підписом начальника Менської ВК № 91 УДПтС України в Чернігівській області ОСОБА_4 ,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького міського суду Вінницької області надійшов лист за підписом начальника Менської ВК № 91 УДПтС України в Чернігівській області ОСОБА_4 , згідно з яким останній просив привести вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 31.07.2014 р. у відповідність до Закону України «Про внесення змін до кримінального та кримінально-процесуального кодексу України щодо імплементації до національного законодавства положень ст. 19 Конвенції ООН проти корупції». Так, при призначенні вказаним вироком покарання ОСОБА_5 судом було приєднано покарання за вироком від 13.01.2012 р., однак при цьому не враховано вимоги вищевказаного Закону.

Представник ВК № 91 в судове засідання не з`явився.

Прокурор вважає, що заява підлягає частковому задоволенню, а саме: приведенню у відповідність до закону в новій редакції підлягає вирок Староміського районного суду м. Вінниці від 13.01.2012 р.

Заслухавши думку учасників судового процесу, дослідивши матеріали кримінального провадження № 1-84/11, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до положень п. 14 ч. 1 ст. 537, п. 4 ч. 2 ст. 539 КПК України питання щодо приведення вироку у відповідність до закону вирішується судом, який ухвалив вирок за відповідним клопотанням. Згідно з положенням ч. 1 ст. 539 КПК України питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.
Таким чином, з власної ініціативи суд вирішити питання щодо приведення вироку суду, покарання за яким враховувалось при ухваленні вироку від 31.07.2014 р., у відповідність до Закону від 21.02.2014 р. був не вправі, а отже і при вирішенні питання щодо призначення покарання при ухваленні вироку від 31.07.2014 р. суд керувався змістом вироку від 13.01.2012 р., згідно з яким ОСОБА_5 був засуджений, в тому числі й за ч. 3 ст. 364 КК України. Також суд враховує, що за вироком від 13.01.2012 р. основне покарання у виді позбавлення волі (4 роки 6 місяців) за ч. 3 ст. 364 КК України було поглинуте призначеним основним покаранням у виді позбавлення волі за ч. 2 ст. 307 КК України (5 років). Таким чином, приведення вироку від 13.01.2012 р. у відповідність із законом від 21.02.2014 р. не могло вплинути на покарання за вироком від 31.07.2014 р. Разом з тим, зважаючи на наявність відповідного звернення щодо приведення вироків у відповідність із законом, суд вважає за доцільне привести у відповідність до Закону від 21.02.2014 р. саме вирок від 13.01.2012 р.
В судовому засіданні встановлено, що 03.01.2012 р. Староміським районним судом м. Вінниці ухвалено вирок, відповідно до якого ОСОБА_5 засуджено ч. 3 ст. 364, ч. 2 ст. 307, ч. 1 ст. 309 КК України з урахуванням положень ст. ст. 69, 70 КК України до покарання у виді 5 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням функцій держави, на 2 роки. Відповідно до ст. 54 КК України ОСОБА_5 позбавлено спеціального звання старшого сержанта внутрішньої служби Державної кримінально-виконавчої служби. Згідно зі ст. 75 КК України ОСОБА_5 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки.

Зі змісту вказаного вироку вбачається, що ОСОБА_5 був засуджений, зокрема, за вчинення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 364 КК України, за ознаками зловживання службовою особою службовим становищем, тобто умисне з корисливих мотивів використання службовою особою службового становища всупереч інтересам служби, яким заподіяно істотну шкоду державним інтересам в особі Державної кримінально-виконавчої служби, кваліфікуючою ознакою якого є вчинення цих дій працівником правоохоронного органу.

Згідно із законом № 746-VII «Про внесення змін до Кримінального та Кримінального процесуального кодексів України щодо імплементації до національного законодавства положень статті 19 Конвенції ООН проти корупції» у ст. 364 КК України частину третю виключено. Вказаний закон відповідно до п. 1 Прикінцевих положень набув чинності 28.02.2014 р.
Суд враховує, що Законом від 21.02.2014 р. частину третю статті 364 КК України, за якою ОСОБА_5 був засуджений, виключено. Зі змісту ч. 3 ст. 364 КК України в редакції від 06.08.2010 р. випливає, що це є зловживання владою або службовим становищем, кваліфікуючою ознакою якого є вчинення злочину працівником правоохоронного органу. Дану кваліфікуючу ознаку з норми кримінального закону відповідно до Закону від 21.02.2014 р. було виключено. Проте така кваліфікуюча ознака, як спричинення тяжких наслідків залишена без змін. Також не зазнала змін правова норма щодо покарання за вчинення даного діяння. Зі змісту вироку суду від 13.01.2012 р. був засуджений з урахуванням ст. 69 КК України до покарання у виді 4 років 6 місяців позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням функцій держави, на 2 роки. Підстав для повного звільнення ОСОБА_5 від покарання за вказаною нормою кримінального закону суд не вбачає, оскільки з формулювання доведеного обвинувачення випливає, що ОСОБА_5 визнаний винуватим у вчиненні зловживання службовою особою службовим становищем, тобто умисного з корисливих мотивів використання службовою особою службового становища всупереч інтересам служби, яким заподіяно істотну шкоду державним інтересам в особі Державної кримінально-виконавчої служби, кваліфікуючою ознакою якого є вчинення цих дій працівником правоохоронного органу.

Таким чином, суд враховує, що за вироком від 13.01.2012 р. ОСОБА_5 був засуджений за вчинення зловживання службовим становищем, кваліфікуючою ознакою якого було спричинення тяжких наслідків й особливо кваліфікуючою вчинення злочину працівником правоохоронного органу.

Разом з тим, суд враховує, що за вироком від 13.01.2012 р. основне покарання у виді позбавлення волі (4 роки 6 місяців) за ч. 3 ст. 364 КК України було поглинуте призначеним основним покаранням у виді позбавлення волі за ч. 2 ст. 307 КК України (5 років).

З огляду на вищевикладене суд вважає за доцільне вирок Староміського районного суду м. Вінниці від 13.01.2012 р. привести у відповідність із Законом від 21.02.2014 р., зазначивши, що ОСОБА_5 слід вважати засудженим за ч. 1 ст. 309, ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст. 364 КК України з урахуванням ч. 1 ст. 70 КК України до покарання у виді 5 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням функцій держави, на 2 роки; відповідно до ст. 54 КК України позбавленим спеціального звання старшого сержанта внутрішньої служби Державної кримінально-виконавчої служби та згідно зі ст. 75 КК України звільненим від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки. Посилання на ст. 69 КК України в мотивувальній та резолютивній частині вироку при призначенні покарання за ч. 3 ст. 364 КК України виключити.

Керуючись ст. 371, 539 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Заяву задовольнити частково.

Привести вирок Староміського районного суду м. Вінниці від 13.01.2012 р. у відповідність із Законом України від 21.02.2014 р. за № № 746-VII «Про внесення змін до Кримінального та Кримінального процесуального кодексів України щодо імплементації до національного законодавства положень статті 19 Конвенції ООН проти корупції» шляхом внесення змін до його резолютивної частини.
Вважати ОСОБА_6 засудженим за ч. 1 ст. 309, ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст. 364 КК України з урахуванням ч. 1 ст. 70 КК України до покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням функцій держави, на 2 ( два) роки

В іншій частині вирок Староміського районного суду м. Вінниці від 13.01.2012 р. залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Вінницької області протягом семи днів з дня її проголошення.

Суддя: