Справа № 367/1476/15-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/498/15 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 18 18.05.2015

УХВАЛА
Іменем України
18 травня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю прокурора: ОСОБА_5 ,

представника колонії: ОСОБА_6 ,

при секретарі: ОСОБА_7 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_8 на ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 19 березня 2015 року, якою йому було відмовлено у задоволенні клопотання про звільнення від подальшого відбування покарання умовно-достроково,
В С Т А Н О В И Л А:
Вироком Оболонського районного суду м. Києва від 28 листопада 2011 року ОСОБА_8 засуджено за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ст. 71 КК України до 3 років 3 місяців позбавлення волі. Також ОСОБА_8 засуджений вироком Подільського районного суду м. Києва від 01 березня 2012 року за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 70, ч. 4 ст. 70 КК України до 4 років 3 місяців позбавлення волі.

10 лютого 2015 року засуджений ОСОБА_8 звернувся до суду із клопотанням про звільнення його від подальшого відбування покарання умовно-достроково.

Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 19 березня 2015 року йому було відмовлено. Своє рішення суд обґрунтував тим, що засуджений ОСОБА_8 не довів свого виправлення, оскільки допускав порушення встановлених правил відбування покарання, законні вимоги адміністрації виконує під контролем.

Не погоджуючись, засуджений ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просив звільнити його від відбування покарання умовно-достроково. Зазначає, що довів своє виправлення сумлінною поведінкою та ставленням до праці, за що має заохочення.

Заслухавши доповідача, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги засудженого, представника колонії, який ухвалу місцевого суду вважав законною і обгрунтованою, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляції, колегія суддів вважає, що апеляція не підлягає задоволенню, виходячи із наступного.

Відповідно до п.2 ч.3 ст.81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за умисний тяжкий злочин.

Необхідною умовою застосування положень ст. 81 КК України є те, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення, про що може свідчити, зокрема, дотримання засудженим правил розпорядку дня колонії, відсутність порушень встановленого порядку відбування покарання, виконання законних вимог адміністрації установи виконання покарань, заняття суспільно корисною працею.

Умовно-дострокове звільнення особи від відбування покарання повинно сприяти досягненню мети, передбаченої ст. 50 КК України, виправленню засудженого і запобіганню вчинення нових злочинів.

За змістом ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення засуджених від відбування покарання після фактичного відбуття певної частини строку покарання є правом, а не обов`язком суду.

Згідно п.17 Постанови Пленуму Верховного суду України N 2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», судам необхідно ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи.

Як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_8 вироком Оболонського районного суду м. Києва від 28 листопада 2011 року був засуджений за умисний тяжкий злочин та йому було призначено покарання у виді 3 років 3 місяців позбавлення волі. Також його засуджено вироком Подільського районного суду м. Києва від 01 березня 2012 року за умисний тяжкий злочин та призначено покарання у виді 4 років 3 місяців позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання вираховується з 13 липня 2011 року. Кінець строку 13 жовтня 2015 року.

Із особової справи та характеристики засудженого видно, що ОСОБА_8 в Бучанську виправну колонію № 85 прибув 24 січня 2012 року із Київського слідчого ізолятора, де характеризувався негативно. Під час відбування покарання ОСОБА_8 приймав участь у роботах по благоустрою установи, за добру поведінку та сумлінне ставлення до праці має 3 заохочення, також 7 стягнень, з яких 4 до набрання вироком законної сили, інші 3 зняті та погашені у встановленому законом порядку. Законні вимоги представників адміністрації установи виконує під постійним контролем, на заходи виховного та профілактичного характеру реагує, але належні висновки для себе не робить, участі у програмах диференційованого виховного впливу не приймає.

Незважаючи на те, що за весь час відбування покарання ОСОБА_8 заохочувався три рази, таке заохочення, на думку колегії суддів, не є підставою для застосування до нього умовно-дострокового звільнення. Порушення правил відбування покарання, виконання вимог представників установи під постійним контролем та не прийняття участі у програмах диференційованого виховного впливу, свідчить про те, що засуджений остаточно не став на шлях виправлення.

Посилання засудженого ОСОБА_8 на те, що представник колонії та прокурор у судовому засіданні не заперечували проти застосування до нього умовно-дострокового звільнення, не є підставою для прийняття відповідного рішення, оскільки суд приймає рішення, виходячи із власного переконання та на підставі об`єктивно з`ясованих обставин справи, наводячи у своєму рішенні належні і достатні мотиви і обгрунтування.

Безпідставними та необґрунтованими на думку колегії суддів є твердження засудженого ОСОБА_8 про те, що характеристика на нього є упередженою, оскільки її складав начальник відділення, який ставиться до нього негативно. Такі доводи апелянта не підтверджуються наявними у справі доказами.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що строк відбутого ОСОБА_8 покарання є недостатнім для виправлення останнього.

Відмовляючи в задоволенні подання щодо ОСОБА_8 , суд першої інстанції врахував його особу, поведінку за весь час відбуття покарання та дійшов правильного висновку, що засуджений своєю поведінкою та ставленням до праці не довів свого виправлення.

Таким чином, на думку колегії суддів, під час розгляду клопотання суд першої інстанції дотримався вимог кримінального процесуального закону та норм матеріального права, і обґрунтовано дійшов висновку про відсутність підстав для умовно-дострокового звільнення ОСОБА_8 від відбування покарання.

Отже, ухвала суду є законною, вмотивованою і обґрунтованою, підстав для її скасування та задоволення апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,
УХВАЛИЛА:
Апеляцію засудженого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 19 березня 2015 року, якою ОСОБА_8 було відмовлено у задоволенні клопотання про звільнення його від подальшого відбування покарання умовно-достроково залишити без зміни.

Ухвала апеляційного суду набирає чинності з моменту її проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:
_____________ ____________ ______________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4

З оригіналом згідно:
Cуддя Апеляційного суду
Київської області ОСОБА_2