ун. № 759/9739/13-к
пр. № 1-кп/759/382/13
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2013 року
Святошинський районний суд міста Києва
в складі колегії суддів:

головуючого - судді
Біди М.А.;

суддів:
Скоріна А.В., Дячука С.І.

при секретарі
Якимець О.О., Сівак В.В.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні матеріали кримінальної
справи відносно

ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця села
Чорна Кам'янка, Маньківського району
Черкаської області, українця,
громадянина України, освіта середня, не
працює, одружений, має на утримані дві
малолітні дитини, зареєстрований в
АДРЕСА_1, проживає в АДРЕСА_2, судимий: -
вироком Маньківського районного суду
Черкаської області від 08.01.2009 року за ч.
1 ст. 296 КК України на два роки
позбавлення волі із звільненням від
відбування покарання з іспитовим
строком на один рік; - вироком
Маньківського районного суду
Черкаської області від 11.11.2010 року за ч.
1 ст. 296 ч. 1 КК України на два роки
позбавлення волі із звільненням від
відбування покарання з іспитовим
строком на один рік; - вироком
Солом'янським районним судом м. Києва
від 29.06.2011 року за ч. 1 ст. 185 та ч. 1 ст. 296
КК України із застосуванням ст. 71 КК
України на один рік та один місяць
позбавлення волі, звільнений від
покарання умовно-достроково 02.03.2012 року
- невідбутий строк покарання 5 місяців 6
днів,-

у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3
ст. 15, ч. 1 ст. 152; ч. 2 ст. 186; ч. 3 ст. 152, ч. 2 ст.
186 КК України;

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_6, уродженця села
Чорна Кам'янка, Маньківського району
Черкаської області, українця,
громадянина України, освіта середня, не
працює, зареєстрований в АДРЕСА_3,
проживає в АДРЕСА_4, не судимий, -

у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2
ст. 186; ч. 3 ст. 152, ч. 2 ст. 186 КК України,

за участю
прокурора Курьяти С. В.,

захисників
ОСОБА_3, ОСОБА_4,

потерпілих
ОСОБА_5, ОСОБА_6,

представника потерпілої ОСОБА_6 -
ОСОБА_7, обвинувачених ОСОБА_1, ОСОБА_2,

встановив:

08.04.2013 року приблизно в 00 год. 40 хв.,
ОСОБА_1 та ОСОБА_2, перебуваючи в стані
алкогольного сп'яніння, знаходились
біля будинку № 14-А по вул. Ф. Ушакова в м.
Києві, де побачили раніше незнайому
ОСОБА_5, і вирішили спільними діями
відкрито заволодіти її майном, досягши
у такій спосіб попередньої змови на
вчинення грабежу. З метою виконання
спільного злочинного умислу ОСОБА_1 та
ОСОБА_2, діючи узгоджено між собою, з
корисливих мотивів і з метою власного
збагачення за рахунок чужого майна,
підійшли ззаду до ОСОБА_5 і,
застосовуючи до неї насильство, яке не
є небезпечним для її життя чи здоров'я:
ОСОБА_1 - обхопив останню ззаду за шию та
повалив на землю, а ОСОБА_2 - став
утримувати потерпілу. Коли ОСОБА_5
вдалося вирватися, ОСОБА_1 та ОСОБА_2,
продовжуючи свої спільні злочинні дії,
наздогнали останню і, застосовуючи
фізичне насильство, повалили ОСОБА_5 на
землю, при цьому ОСОБА_1 сів їй на ноги і
став утримувати за обличчя. Подолавши у
такій спосіб опір потерпілої, ОСОБА_1,
маючи судимість за вчинення крадіжки,
повторно та ОСОБА_2 відкрито викрали у
ОСОБА_5 її куртку, вартістю 450 грн., в
кишені якої знаходились мобільний
телефон «Нокіа», вартістю 150 грн.,
гаманець, вартістю 70 грн. а всього майна
на загальну суму 670 грн.

У цей час ОСОБА_1, залишаючись на ногах
потерпілої, вирішив зґвалтувати
ОСОБА_5, для чого застосовуючи фізичну
силу ліг на потерпілу і почав стягувати
з неї джинсові брюки та спідню білизну,
роблячи при цьому всі необхідні дії для
задоволення своєї статевої пристрасті.
Злякавшись дій ОСОБА_1, ОСОБА_5 стала
вмовляти останнього не ґвалтувати її. У
свою чергу ОСОБА_2 також став вимагати,
щоб ОСОБА_1 перестав вчиняти
насильницькі дії відносно потерпілої,
при цьому проявив активні дії і стягнув
ОСОБА_1 із ОСОБА_5 У зв'язку з активними
діями ОСОБА_2, ОСОБА_1 з причин, що не
залежали від його волі, не вчинив усіх
дій, які вважав необхідними для
зґвалтування ОСОБА_5

Після цього ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з
викраденим майном з місця скоєння
злочину втекли, розпорядившись
викраденим на власний розсуд.

Крім того, 08.04.2013 року, приблизно о 03 год.
40 хв., ОСОБА_1, та ОСОБА_2, перебуваючи в
стані алкогольного сп'яніння,
знаходились в місті Києві біля станції
метро «Житомирська» по проспекту
Перемоги, 136 в м. Києві, де побачили
раніше незнайому їм ОСОБА_6, яку
вирішили пограбувати і зґвалтувати. З
метою реалізації спільного злочинного
умислу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 познайомились
з ОСОБА_6 та запропонували останній
пройти разом з ними до лісопаркової
зони, розташованої поряд з
метрополітеном. Не підозрюючи про
злочинні наміри ОСОБА_1 і ОСОБА_2, ОСОБА_6
пішла разом з останніми до
лісопаркової зони, розташованої по пр.
Перемоги, 138 в м. Києві. Знаходячись в
лісопарковій зоні, ОСОБА_1 діючи
погоджено з ОСОБА_2, підійшов ззаду до
ОСОБА_6 і, застосовуючи фізичне
насильство, яке не є небезпечним для її
життя чи здоров'я, а саме схопив останню
за тулуб та разом з ОСОБА_2 силоміць
затягнули останню за газову будку.
ОСОБА_6 чинила обвинуваченим опір,
виривалась, звала на допомогу та
намагалась втекти, але ОСОБА_2 став
погрожувати потерпілій фізичною
розправою і повідомив, якщо остання
буде так себе вести, то вони «закопають
її». Висловлені погрози ОСОБА_6
сприйняла як реальні, а тому злякалась
за своє життя і здоров'я, була психічно
подавлена і не змогла належним чином
чинити опір обвинуваченим.

Використовуючи пригнічений стан
потерпілої та реалізуючи свій
злочинний умисел, ОСОБА_1, діючи
погоджено з ОСОБА_2 застосував фізичне
насильство і став утримувати ОСОБА_6 за
обличчя та шию, а також зняв з себе
брюки та спідню білизну і всупереч
бажанню ОСОБА_6, зґвалтував останню.

Крім того, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 08.04.2013 року,
приблизно о 04 год. 10 хв. групою осіб, в
процесі зґвалтування ОСОБА_6, діючи
узгоджено між собою на виконання
попередньо досягнутої змови з
корисливих мотивів і з метою власного
збагачення за рахунок чужого майна,
застосовуючи насильство, яке не є
небезпечним для життя чи здоров'я
потерпілої, повторно відкрито викрали
в ОСОБА_6 мобільний телефон «Самсунг
Дуос» вартістю 400 грн., сім-картку
оператора мобільного зв'язку
«Київстар», вартістю 10 грн., на якій
знаходились кошти в сумі 5 грн.,
сім-картку оператора мобільного
зв'язку «МТС», вартістю 10 грн., на
рахунку якої знаходились кошти в сумі 7
грн., золоті сережки, вартістю 3000 грн. та
гроші в сумі 300 грн, а всього майна на
загальну суму 3732 грн, яким мали
можливість вільно розпоряджатися.

Злочинні дії ОСОБА_1 та ОСОБА_2 були
припиненні працівниками міліції, які
прибули на місце вчинення злочину і
затримали ОСОБА_1

Допитані в судовому засіданні ОСОБА_1
та ОСОБА_2 винним себе в пред'явленій
підозрі визнали частково і суду
пояснили:

ОСОБА_1 - що 8.04.2013 року після першої
години ночі вони з ОСОБА_2 знаходились в
місті Києві біля будинку №14 по вул.
Ушакова і побачили, як мимо них
пройшла, як потім з'ясувалось, ОСОБА_5
Він, ОСОБА_1, вирішив заволодіти майном
останньої і з цією метою підійшов до
неї і, взявши її за тулуб, відібрав
мобільний телефон та портмане. ОСОБА_5
стала вириватись і тікати, а він,
ОСОБА_1, схватив її за куртку так, що
куртка залишилась у нього в руках.
ОСОБА_2 участі в пограбуванні ОСОБА_5 не
брав і вони між собою в попередню змову
не вступали. Також він, ОСОБА_1, не мав
наміру зґвалтувати потерпілу і ні він,
ні ОСОБА_2 ніяких дій та насильства для
цього не застосовували. Після цього
він, ОСОБА_1, віддав ОСОБА_2 відібрані у
ОСОБА_5 речі і вони разом залишили місце
події та пішли до станції метро
«Житомирська», яка розташована в місті
Києві по проспекту Перемоги, 138, де
приблизно в 03 години 40 хвилин
познайомились з ОСОБА_6, яка була в
нетверезому стані. Через деякий час
вони з ОСОБА_2 вирішили розійтись по
домам і направились в сторону паркової
зони. ОСОБА_6 стала йти слідом за ними і
по дорозі впала, і в неї випав мобільний
телефон, який він, ОСОБА_1, підібрав і
положив собі в кишеню брюк, маючи намір
повернути його власниці, але не встиг,
так як був затриманий працівниками
міліції. До ОСОБА_6 він, ОСОБА_1,
насильства не застосовував і її не
ґвалтував, чому вона його оговорює, він
пояснити не може.

ОСОБА_2 від дачі пояснень під час
судового розгляду відмовився у
відповідності до ст. 63 Конституції
України, проте заявив, що визнає себе
винним у вчиненні пограбування ОСОБА_5
і визнав, що дійсно припинив злочинні
наміри обвинуваченого ОСОБА_1, який
намагався зґвалтувати потерпілу
ОСОБА_5

Не дивлячись на часткове визнання
обома обвинуваченими своєї вини у
вчиненні злочинів за наведених вище і
встановлених судом обставин, їх
винуватість у вчиненні даних злочину
підтверджується усією сукупністю
досліджених під час судового розгляду
доказів, які узгоджуються в деталях між
собою і не викликають жодних сумнівів у
своїй достовірності, зокрема:

Показаннями потерпілої ОСОБА_5 про те,
що вона проживає в АДРЕСА_5 і 8. 04. 2013 року
на початку 2-ї години ночі йшла до себе
додому і біля будинку №14 по вул.
Ушакова на дитячому майданчику
помітила 2-х раніше незнайомих їй
хлопців, як потім з'ясувалось це були
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 Не звертаючи уваги на
цих осіб, вона продовжила рух, але через
декілька секунд відчула дотик руки на
правому плечі і, обернувшись, побачили
як ОСОБА_1 схватив її за обличчя та
повалив на землю, а ОСОБА_2 став тримати
за ноги. Вона, ОСОБА_5, стала активно
чинити опір і їй удалось вирватись, але
її знову наздогнали ОСОБА_1 та ОСОБА_2 і,
поваливши на землю, забрали в неї
куртку вартістю 450 гривен, гаманець за 70
гривен та мобільний телефон «Нокіа» за
150 грн, заподіявши таким чином
матеріальну шкоду на загальну суму 670
гривен. У подальшому ОСОБА_1 ліг на неї і
почав знімати з неї брюки та нижню
білизну, щоб задовольнити свої статеві
пристрасті без її волі. Вона чинила
активний опір, просила ОСОБА_1 не робити
цього, але останній на її просьби не
реагував. ОСОБА_2 в цей час сказав
ОСОБА_1, щоб той перестав домагатись її
і застосовуючи силу стягнув з неї
ОСОБА_1, не давши таким чином останньому
довести свій намір до кінця і
зґвалтувати її. Після цього ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 залишили місце події і відкрито
викрали.

Показаннями потерпілої ОСОБА_6 про те,
що 8.04. 2013 року приблизно в 00 год. 30 хв.
вона знаходилась біля кіоску,
розташованого на зупинці метро
«Житомирська», де побачила двох раніше
не знайомих їй хлопців, з якими стала
спілкуватись, і останні запропонували
їй піти з ними в кафе та випити пива, на
що вона погодилась. Проходячи через
паркову зону, вони присіли на лавочку,
де їй дали цигарку, після вживання якої
їй стало погано. Після цього
обвинувачені підвели її до якогось
приміщення в парковій зоні біля якого
була яма, де ОСОБА_1 застосував до неї
фізичне насильство, а саме: повернув її
до себе спиною, нагнув униз і зняв нижню
білизну. Вона, ОСОБА_6, стала вириватись,
кричати та звати на допомогу, але на це
вони не реагували, а ОСОБА_1 крім того
наніс декілька ударів по різним
частинам її тіла завдавши таким чином
фізичну біль. В цей час ОСОБА_2 також
завдав їй удару по голові і відійшов у
бік, став на сторожі і сказав їй, ОСОБА_6,
щоб вона не кричала, а то вони її
«закопають живою у яму». Висловлені
погрози вона, ОСОБА_6, сприйняла як
реальні, а тому злякалась за своє життя
і здоров'я, була психічно подавлена і не
могла чинити належним чином опір, чим
скористався ОСОБА_1 і зґвалтував її. Під
час ґвалтування ОСОБА_1 продовжував
закривати їй рот і взяв її за волосся
голови та став бити її головою об
стінку. Крім того в цей же період ОСОБА_1
заліз до неї, ОСОБА_6, в кишеню та
відкрито викрав мобільний телефон
«Самсунг Дуос» вартістю 400 гривен,
сім-карту оператора мобільного зв'язку
«Київстар» вартістю 10 гривен, на якій
знаходились кошти в сумі 5 гривен.
Сім-карта оператора мобільного зв'язку
«МТС» вартістю 10 гривен, на рахунку
якої знаходились кошти в сумі 7 гривен,
золоті сережки вартістю 3000 гривен, а
всього на загальну суму 3732 гривни.

Після викрадення зазначених речей
ОСОБА_1 з застосуванням фізичного
насилля продовжував її, ОСОБА_6,
ґвалтувати та закривати руками їй рот,
щоб вона не кричала. Через деякий час
вона, ОСОБА_6, побачила працівників
міліції, які відтягли від неї ОСОБА_1 і
затримали останнього.

Показаннями свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11
про те, що вони є працівниками
Святошинського РУ ГУМВС України в
місті Києві і 8.04.2013 року несли службу по
охороні громадського порядку на
території району. Приблизно в 4 години 20
хвилин вони вийшли з автомобіля, щоб
оглянути територію паркової зони по
проспекту Перемоги 138, та почули стони
про допомогу і в зв'язку з цим пішли на
звук. Підійшовши до газової установки,
вони, ОСОБА_10 та ОСОБА_11, побачили
чоловіка, який з застосуванням
фізичної сили вчиняв половий акт з
жінкою. В зв'язку з цим вони підійшли до
чоловіка і, взявши останнього за
куртку, відтягли від жінки. В цей же час
вони побачили ще одного чоловіка, який
виглядав із-за болерної і після їх
появи втік. Жінка назвалася ОСОБА_6 і
розповіла, що двоє незнайомих їй раніше
хлопців з застосуванням сили затягли
її на місце вчинення злочину, де один з
них застосував насильство і
зґвалтував, а інший в цей час стояв на
сторожі і погрожував фізичним
знищенням. Також потерпіла говорила, що
їй закривав рот чоловік, який її
ґвалтував, а також бив по голові і
головою об стінку. На стіні болерної та
на одязі потерпілої була кров, а сама
вона була подавлена, мала тілесні
ушкодження та сильно переживала. Крім
того ОСОБА_6 повідомила, що в неї під час
ґвалтування було відібрано мобільний
телефон. Виконуючи свої професійні
обов'язки, вони затримали, як потім
з'ясувалось ОСОБА_1, в кишені якого був
телефон, що належав ОСОБА_6, і викликали
оперативну групу працівників міліції.
При затриманні ОСОБА_1 повідомив, що з
ОСОБА_6 він вступив у половий акт по
взаємній згоді, але в це вони не
повірили, так як побачене ними
об'єктивно свідчить про те, що в даному
випадку було зґвалтування. Пізніше їм
стало відомо, що прізвище другої особи,
яка втекла з місця події, ОСОБА_2

Згідно з дослідженим протоколами
впізнання особи від 08 та 09 квітня 2013
року ОСОБА_5 серед сторонніх осіб в
присутності захисників обвинувачених
та понятих впізнала ОСОБА_2 та ОСОБА_1 як
осіб, які вчинили щодо неї насильницькі
дії (т. 3 а. с. 58-60, 70-73).

Згідно з протоколом пред'явлення речей
для впізнання (т. 3 а. с.80-93) ОСОБА_6
впізнала свій мобільний телефон, який
було вилучено у ОСОБА_1 під час його
затримання працівниками міліції.

Показання потерпілої ОСОБА_5 щодо
застосованого до неї фізичного
насильства під час пограбування та
замаху на зґвалтування
підтверджується даними про характер
легких тілесних ушкоджень отриманих
ОСОБА_5, які містить досліджений в
судовому засіданні висновок
судово-медичного експерта № 1091 від 08
квітня 2013 року (т. 4 матеріалів
досудового розслідування а.с. 09-10).

Показання потерпілої ОСОБА_6 щодо
застосованого до неї фізичного
насильства під час пограбування та
зґвалтування підтверджується даними
про характер легких тілесних ушкоджень
отриманих ОСОБА_6, які містить
досліджений в судовому засіданні
висновок судово-медичного експерта №
1081 від 30 квітня 2013 року (т. 4 матеріалів
досудового розслідування а.с. 22-25).

Як видно з дослідженого в судовому
висновку експерта № 495мб від 27 червня
2013 року на трусах ОСОБА_1, вилучених 08
квітня 2013 року, виявлено клітини з
ядрами, які за своїми генетичними
ознаками співпадають з генетичними
ознаками зразка крові ОСОБА_6 (т. 4 а.с.
206-207)

Як видно з дослідженого в судовому
висновку експерта № 494мб від 26 червня
2013 року генетичні ознаки крові,
виявленої в порошкообразній речовині,
яка була вилучена з місця злочину
(газорозподільній пункт за адресою: м.
Київ, пр. Перемоги, 138), співпадають з
генетичними ознаками крові ОСОБА_6 (т. 5
а.с. 93-95).

Оцінюючі різні версії подій, які
повідомили потерпілі та обвинувачені
на предмет їх достовірності, суд
виходить з такого.

Показання потерпілої ОСОБА_6 в
наведеній частині знайшли своє повне
підтвердження під час допиту свідків
ОСОБА_10 та ОСОБА_11, показання яких у
свою чергу узгоджуються в деталях між
собою, а окремі невідповідності мають
дрібний характер, що тільки додатково
вказує на відсутність між вказаними
свідками попередньої домовленості
щодо змісту показань у суді та їх
щирість.

Суд критично оцінює заяву
обвинуваченого ОСОБА_1 про
зацікавленість названих свідків у
результатах розгляду справи, оскільки
ці його припущення свого підтвердження
не знайшли, самі свідки не перебували в
будь-яких стосунках з обвинуваченим,
відтак і не мали підстав його
оговорювати, до того ж вони щиро давали
показання і на користь захисту,
визнавши відсутність опору з боку
ОСОБА_1 в момент затримання та його
намагання висунуту захисну своїм діям
версію.

Показання потерпілої ОСОБА_5 в частині
замаху на її зґвалтування знайшли своє
підтвердження під час допиту
обвинуваченого ОСОБА_2, який показав, що
припинив злочинні наміри з цього
приводу обвинуваченого ОСОБА_1, а в
частині її пограбування - під час
допиту ОСОБА_1, який визнав, що майном
вказаної потерпілої він відкрито
заволодів разом із ОСОБА_2, спільно з
яким застосували фізично насильство до
потерпілої.

Обидва обвинувачені в судовому
засіданні намагалися переконати суд,
що їх оговорюють потерпілі, проте це їх
припущення свого підтвердження не
знайшло.

Крім того, обвинувачений ОСОБА_2 та його
захисник також намагалися переконати
суд, що дії ОСОБА_2, який лише з рук
ОСОБА_1 взяв майно ОСОБА_5, а під час
зґвалтування ОСОБА_6, безпосередньої
участі у статевому акті не приймав - не
можуть бути оцінені як вчиненні за
попередньою змовою групою осіб.

Разом з тим, за змістом ст. 26 КК України
співучастю у злочині визнається умисна
спільна участь декількох суб'єктів
злочину у вчиненні умисного злочину, а
тому зґвалтування вважається вчиненим
групою, коли особи діяли погоджено між
собою саме з метою насильницького
вчинення статевого акту, при цьому не
має правового значення, чи кожна з цих
осіб мала намір безпосередньо вчинити
статевий акт.

Як безспірно встановлено, ОСОБА_2
дійсно не вчиняв і не мав намір вчиняти
із потерпілою ОСОБА_6 статевий акт, але
безпосередньо застосував фізичне та
психічне насильство до неї з метою
зґвалтування її іншою особою - ОСОБА_1, а
тому ці дії ОСОБА_2 оцінені судом як
співвиконавство у цьому злочині.

Виходячи з встановлених фактичних
обставин справи колегія суддів вважає,
що узгоджені між собою дії обох
обвинувачених, які фактично об'єднали
свої окремі зусилля на досягнення
загального результату злочину,
характер застосованих до потерпілих
погроз та насильства з метою подолання
опору потерпілих, їх утримування
силоміць, а у випадку із ОСОБА_5 - її
спільне переслідування, свідчать про
наявність у ОСОБА_2 попередньої змови з
ОСОБА_1 як на грабіж ОСОБА_5, так і на
зґвалтування ОСОБА_6

За таких обставин, суд визнає показання
обох потерпілих, свідків ОСОБА_10 та
ОСОБА_11, всі наведені вище висновки
експертів, а також показання
обвинувачених в частині, що їм не
суперечать, належними, допустимими та
достовірними доказами, а їх сукупність
такою, що з усією достатністю доводить
спрямованість умислу ОСОБА_2 та ОСОБА_1
на спільні дії групою осіб за
попередньою змовою під час грабежу
потерпілих ОСОБА_5 та ОСОБА_6 та
зґвалтування останньої, а також
спрямованість умислу ОСОБА_1 на
зґвалтування потерпілої ОСОБА_5, який
останньому реалізувати не вдалося.

У судовому засіданні були допитані всі
особи, свідчення яких мали значення для
правильного вирішення справи,
досліджено всі зібрані під час
досудового та судового слідства
докази, всім їм дана оцінка, при цьому
доводи, викладені у скаргах
обвинувачених про однобічність та
неповноту досудового розслідування,
свого підтвердження не знайшли.

Враховуючи викладене, колегія суддів
вважає доведеним те, що ОСОБА_1 08 квітня
2013 року, намагався зґвалтувати
потерпілу ОСОБА_5, але з причин, що не
залежали від його волі (супротив
потерпілої та активні дії ОСОБА_2), не
вчинив усіх дій, які вважав необхідними
для її зґвалтування, а тому ці дії
ОСОБА_1 кваліфікує за ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 152
КК України.

Також, колегія суддів вважає доведеним
те, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 08 квітня 2013 року,
діючи групою осіб, а ОСОБА_1 до того ж
повторно, вчинили зґвалтування
потерплої ОСОБА_6 із застосуванням
фізичного насильства, а тому ці їх дії,
кожного окремо, кваліфікує за ч. 3 ст. 152
КК України.

Крім того, колегія суддів вважає
доведеним те, що 08 квітня 2013 року ОСОБА_1
та ОСОБА_2, діючи кожного разу за
попередньою змовою групою осіб із
застосуванням до потерпілих
насильства, що не є небезпечним для їх
життя і здоров'я, приблизно о 00 год. 40 хв.
вчинили, при цьому ОСОБА_1 повторно,
відкрите викрадення чужого майна, яке
належить потерпілій ОСОБА_5, а
приблизно о 04 год. 10 хв. обидва повторно,
вчинили відкрите викрадення чужого
майна, яке належить потерпілій ОСОБА_6,
а тому ці дії ОСОБА_1 та ОСОБА_2, кожного
окремо, кваліфікує за ч. 2 ст. 186 КК
України.

Органи досудового розслідування,
правильно встановивши фактичні
обставини справи, помилково двічі
кваліфікували дії обох обвинувачених,
які спільно вчинили грабіж щодо однієї,
а пізніше - іншої потерпілої, за ч. 2 ст.
186 КК України, із застосуванням правил
про сукупність злочинів. Оскільки
відповідно до ч. 1 ст. 33 КК України
сукупністю злочинів визнається
вчинення особою двох або більше
злочинів, передбачених різними
статтями або різними частинами однієї
статті Особливої частини КК України, за
жоден з яких її не було засуджено,
вказані дії обвинувачених слід
кваліфікувати за ч. 2 ст. 186 КК України за
обома фактами грабежів.

Аналогічну правову позицію у своїх
рішеннях сформулювали Верховний Суд та
Вищий спеціалізований суд України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ (джерело: Вісник Верховного Суду
України №5-2011; Кримінальне судочинство
№1-2013/а. 13-15).

Враховуючи викладене, колегія суддів
виключає з обвинувачення як ОСОБА_1, так
і ОСОБА_2, вказівку на повторну
кваліфікацію їх дій за ч. 2 ст. 186 КК
України, як зайве поставлену їм обом у
провину.

Потерпіла ОСОБА_6 заявила цивільний
позов і просить суд стягнути з
обвинувачених на її користь вартість
викрадених сережок 3000 грн; 300 грн, які
останні в неї відкрито викрали під час
вчинення злочину; 1 179 грн 34 коп, які
вона витратила на лікування, та 200 000 грн
на відшкодування моральної шкоди.

Обвинувачені цивільний позов не
визнали.

У зв'язку з тим, що ОСОБА_6 було
заподіяно злочином матеріальну шкоду
на загальну суму 3 300 грн, вона підлягає
відшкодуванню у повному обсязі. У
повному обсязі підлягають
відшкодуванню і витрати потерпілої на
придбання ліків у зв'язку з лікуванням
внаслідок злочину на суму 1 179 грн 34 коп,
які підтверджені дослідженими в
судовому засіданні фіскальними чеками
та даними, що містить амбулаторна
картка хворої. Загальна сума, яку
необхідно стягнути з обвинувачених за
заподіяну матеріальну шкоду становить
4479 гривен 34 копійки (3300 +1179,34).

Моральну шкоду, завдану потерпілій
злочином, суд на підставі ст. ст. 23, 1167 -
1168 ЦК України, вважає за необхідне
задовольнити частково на суму 50 000 грн.,
враховуючи при цьому характер
протиправних дій відповідачів, їх
ставлення до потерпілої після події
злочину, ступінь їх вини, глибину
фізичних і моральних страждань
потерпілої, тяжкість вимушених змін у
її житті, пов'язаних з лікуванням.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_1
покарання суд згідно з вимогами ст. ст.
65 та 68 КК України враховує ступінь
тяжкості вчинених ним злочинів, один з
яких згідно із ст. 12 КК України є тяжким,
а інший - особливо тяжким злочином,
ступінь здійснення злочинного наміру
та причини, за яких зґвалтування ОСОБА_5
не було доведено до кінця, дані про
особу винного, який, будучи не
одноразово судимим за вчинення умисних
злочинів, належних висновків для себе
не зробив і свою поведінку не виправив,
на обліку у лікаря психіатра та
нарколога не перебуває, одружений, за
місцем проживання характеризується
посередньо, має на утриманні двох
неповнолітніх дітей. Обставин, що
пом'якшують покарання ОСОБА_1, не
встановлено. Обставинами, що обтяжують
його покарання, суд визнає вчинення ним
злочину у стані алкогольного сп'яніння,
вчинення ним зґвалтування за
попередньою змовою групою осіб, а також
рецидив злочинів, з огляду на попередню
судимість за ч. 1 ст. 296 КК України.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_2
покарання суд згідно з вимогами ст. 65 КК
України враховує ступінь тяжкості
вчинених ним злочинів, один з яких
згідно із ст. 12 КК України є тяжким, а
інший - особливо тяжким злочином, дані
про особу винного, який раніше до
кримінальної відповідальності не
притягувався, на обліку у лікаря
психіатра та нарколога не перебуває, за
місцем проживання характеризується
позитивно. Обставиною, що пом'якшує
покарання ОСОБА_2, суд визнає
припинення ним злочину іншої особи.
Обставинами, що обтяжують його
покарання, суд визнає вчинення ним
злочину у стані алкогольного сп'яніння,
вчинення ним зґвалтування за
попередньою змовою групою осіб.

Беручи до уваги вказані обставини у їх
сукупності, а також приймаючи до уваги
дані про стан здоров'я обвинувачених,
суд вважає за можливе виправлення
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 тільки в умовах
ізоляції від суспільства, призначивши
їм пов'язаний з такою ізоляцією вид
покарання за вчинені ними злочини в
межах санкцій ОСОБА_1 - ч. ч. 1 та 3 ст. 152, ч.
2 ст. 186 КК України, а ОСОБА_2 - ч. 3 ст. 152, ч.
2 ст. 186 КК України, при цьому правових
підстав для застосування ст. ст. 69, 69-1 КК
України колегія суддів не вбачає,
обравши при призначенні покарання за
сукупністю злочинів принцип
часткового складання призначених
покарань, оскільки саме таке покарання,
на думку суду, є справедливим, а також
необхідним і достатнім для їх
виправлення та попередження вчинення
ними нового злочину.

Обговорюючи питання про розмір
покарання обом обвинуваченим, суд бере
до уваги більш активну роль у вчиненні
злочинів ОСОБА_1

Враховуючи обґрунтованість висунутої
обвинуваченим підозри у вчиненні
тяжкого та особливо тяжкого злочинів,
обраний судом вид покарання,
достатність підстав вважати, що ОСОБА_1
та ОСОБА_2, з огляду на їх репутацію та
попередні судимості ОСОБА_1, зможуть
ухилитися від виконання процесуальних
рішень суду (ризик переховування),
колегія суддів, приймаючи до уваги стан
здоров'я обвинувачених, вважає за
необхідне залишити до набрання вироком
законної сили раніше обраний щодо них
запобіжний захід у вигляді взяття під
варту без зміни, оскільки відсутні
підстави вважати, що інші (менш суворі)
запобіжні заходи, передбачені ст. 176
КПК, можуть забезпечити виконання
обвинуваченими процесуальних
обов'язків, що випливають із ч. 5 ст. 194
КПК України, зокрема, виконання
процесуальних рішень суду, прибувати
за кожною вимогою до суду та їх належну
поведінку.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 5 та 6 Європейської Конвенції про
захист прав і основоположних свобод,
ст. 197, ст. ст. 177, 178, 183, 368, 371, 373-376 КПК
України, суд, -

засудив:

ОСОБА_1 визнати винуватим у вчиненні
злочинів, передбачених ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст.
152, ч. 3 ст. 152, ч. 2 ст. 186 КК України, за
якими призначити йому покарання у виді
позбавлення волі:

- за ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 152 КК України -
строком на три роки;

- за ч. 3 ст. 152 КК України - строком на
десять років;

- за ч. 2 ст. 186 КК України - строком на
п'ять років.

На підставі ст. 70 КК України остаточну
міру покарання ОСОБА_1 визначити шляхом
часткового складання призначених
покарань у виді одинадцяти років
позбавлення волі.

ОСОБА_2 визнати винуватим у вчиненні
злочинів, передбачених ч. 3 ст. 152, ч. 2 ст.
186 КК України, за якими призначити йому
покарання у виді позбавлення волі:

- за ч. 3 ст. 152 КК України - строком на сім
років;

- за ч. 2 ст. 186 КК України - строком на
чотири роки та шість місяців.

На підставі до ст. 70 КК України
остаточну міру покарання ОСОБА_2
визначити шляхом часткового складання
призначених покарань у виді сім років
та шість місяців позбавлення волі.

Строк відбуття покарання ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 рахувати з 8 квітня 2013 року.

Цивільний позов задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 солідарно
на користь ОСОБА_6 50000 (п'ятдесят тисяч)
гривен на відшкодування моральної
шкоди та 4479 гривен (чотири тисячі
чотириста сімдесят дев'ять) грн. 34 коп.
на відшкодування матеріальної шкоди. В
іншій частині в задоволені позову
ОСОБА_6 - відмовити.

Речові докази: речі потерпілих
повернути останнім; біологічні зразки -
знищити; одяг обвинувачених повернути
останнім.

Судові витрати стягнути з
обвинувачених: з ОСОБА_1 в сумі 11 000 грн,
а з ОСОБА_2 - в сумі 4 214 грн. 72 коп.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_1 та ОСОБА_2
- ТРИМАННЯ ПІД ВАРТОЮ - залишити кожному
окремо без зміни, продовжити строк
тримання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 під вартою до
набрання вироком законної сили і
утримувати їх у Київському слідчому
ізоляторі № 13 Управління державної
пенітенціарної служби України з питань
виконання покарань в м. Києві та
Київській області.

Вирок може бути оскаржений в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду м. Києва шляхом подачі апеляції
через Святошинський районний суд м.
Києва протягом тридцяти днів з дня його
проголошення, а обвинуваченим, який
перебуває під вартою, - в той же строк з
моменту вручення йому копії вироку.

Вирок набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо таку скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги
вирок, якщо його не скасовано, набирає
законної сили після прийняття рішення
судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають
право отримати в суді копію вироку.
Обвинуваченому та прокурору копія
вироку вручається негайно після його
проголошення. Учаснику судового
провадження, який не був присутнім в
судовому засіданні, копія судового
рішення надсилається не пізніше
наступного дня після ухвалення.

Судді:
Біда М.А.

Дячук С.І.

Скорін А.В.