Ухвала

іменем україни

22 січня 2015 року м. Київ

Вищий спеціалізований суд України

з розгляду цивільних і кримінальних справ

у складі колегії:

головуючого ОСОБА_9,

суддів: ОСОБА_10, ОСОБА_11,

розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_1 на ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 27 жовтня 2014 року,

в с т а н о в и в:

За вироком Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 22 серпня 2014 року визнано винуватим та засуджено

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця с. Андрівка Бердянського району, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1, раніше не судимого,

- за ч. 2 ст. 125 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 850 гривень.

Частково задоволені цивільні позови потерпілих та вирішено питання про долю речових доказів.

За вироком суду, ОСОБА_1 визнано винуватим та засуджено за те, що він 28 жовтня 2013 року, близько 11 год. 10 хв., знаходячись на подвір'ї будинку АДРЕСА_2, умисно, на ґрунті особистих неприязних відносин наніс ОСОБА_2 приблизно чотири удари металевим ломом по голові та тулубу, та ОСОБА_3 - приблизно три удари металевим ломом по голові, тулубу та нижній лівій кінцівці, чим заподіяв потерпілим легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров'я.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 указує на те, що суд дав неправильну оцінку доказам по справі. Стверджує про необхідність скасування ухвали суду апеляційної інстанції щодо нього у зв'язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону. На обґрунтування своєї позиції зазначає, що спричиняючи потерпілим легкі тілесні ушкодження, що призвели до короткочасного розладу здоров'я, він діяв у межах необхідної оборони. Посилається на необґрунтоване задоволення судом першої інстанції цивільного позову у частині стягнення витрат на лікування потерпілих. Указує на формальність розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Перевіривши касаційну скаргу та долучені до неї копії судових рішень, колегія суддів вважає, що немає підстав для відкриття провадження з мотивів, наведених у касаційній скарзі.

Неповнота судового розгляду, невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження відповідно до ст. 438 КПК України не є підставою для скасування або зміни судових рішень судом касаційної інстанції.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим.

З вироку суду першої інстанції та ухвали суду апеляційної інстанції вбачається, що суд при вирішенні питання про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, керуючись вимогами ст. 94 КПК України всебічно та повно дослідив всі обставини кримінального провадження, дав належну оцінку доказам по справі, виходячи із засад їх допустимості, достатності, достовірності та належності. Зокрема, як зазначено у судових рішеннях щодо ОСОБА_1, винуватість останнього у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України підтверджується: показами потерпілих, свідків ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8; постановою про приєднання до матеріалів провадження речових доказів від 12.06.2014 року; даними протоколів слідчих експериментів від 09.06.2014 року та від 17.06.2014 року; даними висновків судово-медичних експертиз №537, №538 від 07.11.2013 року, №459 від 23.06.2014 року, №424, №425 від 13.06.2014 року, №460 від 23.06.2014 року та іншими доказами.

Окрім того, як видно із вироку суду першої інстанції та ухвали суду апеляційної інстанції, судом також було перевірено та визнане безпідставним твердження ОСОБА_1 про те, що він діяв у межах необхідної оборони, оскільки це не відповідає фактичним обставинам справи, встановлених судом.

Так, відповідно до вимог ч. 1 ст. 36 КК України, необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання.

У вироку місцевого суду та ухвалі апеляційного суду зазначено, що із матеріалів кримінального провадження вбачається, що дане кримінальне правопорушення вчинене на подвір'ї та в будинку потерпілих, куди ОСОБА_1 прийшов із власної ініціативи. Твердження ОСОБА_1 про те, що ОСОБА_3 наніс йому удари металевим ломом по голові та плечу спростовуються даними висновку спеціаліста №197/с від 31.10.2013 року, а також поясненнями свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5, які бачили як засуджений наніс один удар металевим ломом ОСОБА_3 Окрім того, твердження ОСОБА_1 про те, що він захищався від дій потерпілих, а тому спричинив їм тілесні ушкодження спростовуються показаннями самих потерпілих та свідків, які зазначали, що нападу на ОСОБА_1 ніхто не скоював, він міг вільно вийти з подвір'я ОСОБА_3, але цього не зробив. Отже, із вироку убачається, що в момент нанесення засудженим ударів металевим ломом по голові, тулубу та кінцівках потерпілих, останні не чинили щодо нього ніяких суспільно небезпечних посягань, та їх дії не потребували негайного відвернення чи припинення.

Суд апеляційної інстанції, перевіривши доводи апеляційної скарги засудженого, які за змістом аналогічні доводам його касаційної скарги, дійшов обґрунтованого та вмотивованого висновку про відсутність в діях ОСОБА_1 стану необхідної оборони та про його винуватість у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були б безумовними підставами для скасування чи зміни судових рішень, у касаційній скарзі не наведено.

Твердження ОСОБА_1 про необґрунтованість вироку суду першої інстанції у частині часткового задоволення цивільного позову є безпідставними. Зокрема, із вироку вбачається, що суд вирішуючи питання про задоволення цивільного позову, перевірив позовні вимоги потерпілих доказами, наданими стороною обвинувачення та частково задовольнив позов у частині стягнення матеріальної шкоди.

У суду касаційної інстанції немає підстав не довіряти даним висновкам суду першої інстанцій.

Ухвала суду апеляційної інстанції відповідає вимогам ст. 419 КПК України та містить мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався, та підстави, з яких апеляційну скаргу засудженого визнано необґрунтованою.

З огляду на вищевикладене, з мотивів, наведених у касаційній скарзі, наданих до неї судових рішень убачається, що підстави для її задоволення відсутні, а тому у відкритті провадження слід відмовити.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України,

п о с т а н о в и в:

відмовити ОСОБА_1 у відкритті касаційного провадження за його касаційною скаргою на ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 27 жовтня 2014 року щодо нього.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_9 ОСОБА_10 ОСОБА_11