У х в а л а

Іменем України

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Верховного Суду України у складі:

головуючої

Присяжнюк Т.І.,

суддів

Гриціва М.І.,Федченка О.С.

за участю прокурора

Вергізової Л.А.

та засудженого

ОСОБА_1

розглянула
у судовому засіданні в м. Києві 20 листопада 2007 року кримінальну справу за
касаційним поданням прокурора, який брав участь у розгляді справи судом
апеляційної інстанції на рішення апеляційного суду щодо ОСОБА_1

За вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської
області від 25 жовтня 2006 року

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянин
України, раніше не судимий,

засуджений:
за ст. 190 ч.4 КК України на 5 років позбавлення волі з конфіскацією Ѕ частини
майна, яке є власністю засудженого; за ст. 383 ч.2 КК України на 2 роки
позбавлення волі.

На підставі ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, суд визначив ОСОБА_1
остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років з конфіскацією Ѕ
частини майна, яке є власністю засудженого.

Суд постановив стягнути з ОСОБА_1 114 214 грн. 40 коп. на відшкодування
матеріальної шкоди ОСОБА_2 та 470 грн. 71 коп. судових витрат за проведення
експертизи.

Ухвалою апеляційного суду Київської області від 16 травня 2007 року
зазначений вирок змінено: постановлено вважати ОСОБА_1 засудженим за ст. 190
ч.4 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України, на 4 роки позбавлення волі
без конфіскації майна.

На підставі ст. 70 КК України апеляційний суд, за сукупністю злочинів,
передбачених ст.ст. 190 ч.4, 383 ч.2 КК України, визначив ОСОБА_1 остаточне
покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки без конфіскації майна.

На підставі ст.ст. 75, 76 КК України апеляційний суд вирішив звільнити
ОСОБА_1 від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши йому
іспитовий строк 2 роки з покладенням на засудженого відповідних обов'язків.

В решті цей вирок залишено без зміни.

ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні злочинів за наступних обставин.

На протязі червня 2005 року - березня 2006 року, будучи суб'єктом
підприємницької діяльності, ОСОБА_1 займався реалізацією в м. Білій Церкві
карток поповнення рахунку мобільного зв'язку, які отримував у м. Києві від
суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_2.

Станом на 15 березня 2006 року, відповідно до акту звірки взаємних
розрахунків, заборгованість ОСОБА_1 перед СПД ОСОБА_2 становила 130 740 грн. 55
коп.

З метою заволодіння указаними коштами в сумі 130 740 грн. 55 коп. шляхом
обману, ОСОБА_1 вирішив інсценувати власне пограбування, під час якого у нього
із застосуванням насильства ніби-то відберуть належні ОСОБА_2 гроші, отримані
засудженим від продажу товару.

17 березня 2006 року, приблизно о 16 годині, у дендропарку “Олександрія” в
м. Білій Церкві, з метою інсценування нападу знайомий засудженого ОСОБА_3 на
прохання ОСОБА_1 декілька раз ударив його палицею по голові, заподіявши легкі
тілесні ушкодження.

Того ж дня, приблизно о 18 годині, ОСОБА_1 звернувся до травмпункту
Білоцерківської міської лікарні № 2 зі скаргами на головний біль і
запаморочення, повідомивши при цьому, що о 16 годині, біля готелю “Рось” його
по голові ударив незнайомий чоловік.

Працівникам міліції, які за повідомленням прибули до лікарні, ОСОБА_1
повідомив неправдиві відомості про те, що о 15 год. 30 хв., біля будинку № 153
по бул. 50 років Перемоги у м. Білій Церкві, на нього напала невідома особа,
яка із застосуванням насильства заволоділа його грошима в сумі 121 600 грн.,
картками поповнення рахунку мобільного зв'язку на суму 10 000 грн. та мобільним
телефоном “Самсунг С-100”.

Приблизно о 19 годині, в приміщенні Білоцерківської міської лікарні № 2,
будучи попередженим про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве
повідомлення про злочин, ОСОБА_1 з корисливих мотивів, написав на ім'я
начальника МВМ-1 м. Біла Церква заяву про пограбування його незнайомою особою.

28 березня 2006 року, за результатами перевірки заяви ОСОБА_1 заступник
прокурора м. Біла Церква порушив кримінальну справу за ознаками передбаченого
ст. 186 ч.4 КК України злочину.

У касаційному поданні прокурор ставить питання про скасування ухвали апеляційного
суду щодо ОСОБА_1, посилаючись на невідповідність призначеного покарання із
застосуванням положень ст.ст. 69, 75 КК України тяжкості злочину та особі
засудженого внаслідок м'якості.

Заслухавши доповідь судді, прокурора, який підтримав подання, пояснення
засудженого ОСОБА_1 про залишення касаційного подання без задоволення,
перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи, викладені у касаційному
поданні, колегія суддів вважає, що це подання не підлягає задоволенню.

Як видно із змісту вироку суд першої інстанції прийшов до
висновку про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні ним неправомірних дій,
передбачених ст.ст. 190 ч.4, 383 ч.2 КК України. Правильність цих висновків у
касаційному порядку ніким не оспорюється.

Що стосується призначеного ОСОБА_1 покарання, то колегія
суддів вважає, що вирішення цього питання апеляційним судом відповідає
положенням, передбаченим ст. ст. 65, 69 КК України.

Відповідно до положень ст. 69 КК України покарання нижче
від найнижчої межі, встановленої в санкції відповідної статті Особливої частини
КК України може бути застосовано за наявності декількох обставин, що
пом'якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з
урахуванням особи винного. Із змісту ухвали апеляційного суду вбачається, що
при пом'якшенні ОСОБА_1 покарання із застосуванням ст. 69 КК України
апеляційний суд навів відповідні мотиви.

Також мотивованим є рішення апеляційного суду про
можливість застосування до ОСОБА_1 положень, передбачених ст. 75 КК України.

У зв'язку з цим посилання у поданні на те, що апеляційний
суд не навів в ухвалі переконливих мотивів застосування ст. 69 КК України і не
обґрунтував свій висновок щодо можливості застосування ст. 75 КК України є
безпідставним.

Посилання у касаційному поданні на залишення апеляційним
судом поза увагою того, що з метою ухилення від відповідальності за вчинений
злочин, передбачений ст. 190 ч.4 КК України, ОСОБА_1 скоїв інший злочин,
передбачений ст. 383 ч.2 КК України, колегія суддів не може розцінити як
підставу для визнання неправильним рішення апеляційного суду про необхідність
пом'якшення ОСОБА_1 покарання, оскільки за цей злочин його притягнуто до
кримінальної відповідальності і засуджено з призначенням відповідного
покарання.

Таким чином, приймаючи до уваги викладені у поданні
прокурора доводи, колегія суддів не вбачає підстав для скасування ухвали
апеляційного суду.

Керуючись ст.ст. 394 - 396 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

касаційне подання прокурора, який брав участь у розгляді
справи судом апеляційної інстанції щодо ОСОБА_1, залишити без задоволення.

Судді:

Присяжнюк Т.І. Гриців
М.І. Федченко О.С.