АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Справа № 177/3499/14-кСуддя 1 інстанції ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/774/205/К/15Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
07 квітня 2015 року м. Кривий Ріг
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в с. Чкаловка Криворізького району Дніпропетровської області, що проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
у вчиненні кримінальних правопорушень-злочинів, передбачених ч. 3 ст. 297 КК України.
Учасники судового провадження:
Прокурор ОСОБА_7
Обвинувачений - ОСОБА_6 .
Потерпілий ОСОБА_8 .
В апеляційній скарзі прокурор, не оскаржуючи фактичні обставини справи та кваліфікацію дій обвинуваченого за ч. 3 ст. 297 КК України, просить вирок суду відносно ОСОБА_6 скасувати в частині призначеного покарання у зв`язку з необхідністю застосування більш суворого покарання та ухвалити свій вирок, яким ОСОБА_6 визнати винним за ч. 3 ст. 297 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років.
На підставі ч. 4 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання за вироком Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 25.11.2015р. більш суворим остаточно призначити покарання у виді 5 років позбавлення волі.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 , не оскаржуючи фактичні обставини справи та кваліфікацію його дій за ч. 3 ст. 297 КК України, просить вирок суду першої інстанції в частині призначеного йому покарання змінити, призначивши йому покарання, не пов`язане з позбавленням волі, або зменшити строк покарання на свій розсуд.
Оскаржуваним вироком суду ОСОБА_6 було визнано винним в скоєнні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 297 КК України та призначено покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.
На підставі ст. 70 ч. 4 КК України, за сукупністю злочинів за вказаним вироком та вироком Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 25.11.2014 року за яким призначено покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено покарання ОСОБА_6 у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.
За обставин, встановлених судом першої інстанції та детально викладених у вироку, обвинувачений ОСОБА_6 19.11.2014 року близько 10:00 годин на території кладовища, розташованого у межах Лозуватської сільради біля с. Мар`янівка Криворізького району Дніпропетровської обл., незаконно, з корисливих мотивів, заволодів металевими частинами з місця поховання ОСОБА_9 та ОСОБА_10 загальною вартістю 300 грн.; близько 10:30 годин того ж дня у тому самому місці повторно, незаконно, з корисливих мотивів, заволодів металевими частинами з місця поховання ОСОБА_11 загальною вартістю 150 грн.; 20.11.2014 р. близько 12:00 годин у тому самому місці повторно, незаконно, з корисливих мотивів, заволодів металевими частинами з місця поховання ОСОБА_12 загальною вартістю 300 грн.; близько 13:00 годин того ж дня у тому самому місці повторно, незаконно, з корисливих мотивів, заволодів металевими частинами з місця поховання ОСОБА_13 загальною вартістю 300 грн.
Вищезгадані незаконні дії обвинуваченого були кваліфіковані судом першої інстанції в оскаржуваному вироку за ч. 3 ст. 297 КК України за ознаками наруги над могилою, а також незаконного заволодіння предметами, що знаходяться на (в) могилі, з корисливих мотивів, вчинені повторно.
В обґрунтування апеляційної скарги прокурор, не оспорюючи встановлені судом фактичні обставини справи та кваліфікацію дій обвинуваченого, у той же час зазначає, що призначене обвинуваченому покарання не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого за м`якістю.
Також апелянт зазначає, що вимоги п. 1 постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 23.10.2003р. судом першої інстанції не виконано, а саме призначаючи м`яке покарання, районний суд недостатньо врахував особу засудженого, ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, обставини, за яких ним вчинено кримінальне правопорушення.
Також на думку апелянта, судом не прийнято до уваги важливість та цінність злочинного посягання, і те, що обвинувачений раніше неодноразово судимий за корисливі злочини. Крім того, на думку прокурора, суд безпідставно врахував як пом`якшуючу покарання обставину щире каяття обвинуваченого зважаючи на те, що останній лише визнав свою вину у вчиненні злочину, що не є тотожним щирому каяттю.
В обґрунтування апеляційної скарги обвинувачений зазначає, що, на його думку, призначене йому покарання є несправедливим та надмірно суворим. Так, він щиро розкаявся в скоєному правопорушенні, на протязі досудового та судового розслідування сприяв розкриттю злочину, також з боку потерпілих претензії до нього відсутні.
Крім того, просить врахувати, що він має постійне місце проживання та місце роботи, за якими характеризується позитивно, а також має на утриманні матір, якій надає допомогу.
Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора, який підтримав свою апеляційну скаргу та заперечував проти апеляційної скарги обвинуваченого, обвинуваченого, який підтримав свою апеляційну скаргу, проти апеляційної скарги прокурора заперечував, потерпілого, який вирішення апеляційних скарг залишив на розсуд суду, перевіривши матеріали справи та доводи, наведені у скаргах, колегія суддів вважає, що останні не підлягають задоволенню з наступних підстав.
Так, висновки суду про винність ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованих йому злочинів за обставин, викладених в оскаржуваному вироку суду, та правильність кваліфікації його дій за ч. 3 ст. 297 КК України, в апеляційних скаргах не оспорюються та відповідно до ст. 404 КПК України колегією суддів не переглядаються.
Що стосується доводів апелянтів про надмірну суворість та, відповідно, м`якість призначеного ОСОБА_6 покарання, то вони не є достатньо обґрунтованими. Як вбачається з матеріалів справи та оскаржуваного вироку суду, при визначенні виду та розміру покарання обвинуваченому суд першої інстанції з дотриманням вимог ст. 65 КК України врахував ступень тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, що згідно ст. 12 КК України є тяжкими злочинами; обставину, що пом`якшує покарання, а саме визнання вини та щире каяття; відомості про особу обвинуваченого, а саме те, що останній раніше судимий, посередньо характеризується за місцем проживання, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває; думку потерпілих, які на суворому покаранні обвинуваченого не наполягали.
Належним чином оцінивши зазначені обставини у сукупності, суд обгрунтовано та з дотриманням вимог закону призначив ОСОБА_6 покарання у виді 4 років позбавлення волі з реальним його відбуванням та остаточне покарання за сукупністю злочинів, що відповідає вимогам закону, є справедливим, достатнім та необхідним для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.
Викладені в апеляційній скарзі прокурора доводи не спростовують такий висновок колегії суддів. Так, з урахуванням суті злочинного посягання, особи винного та інших обставин, що підлягають врахуванню відповідно до закону, ОСОБА_6 було обрано більш суворий вид покарання з числа передбачених санкцією ч. 3 ст. 297 КПК України - позбавлення волі, з реальним його відбуванням. Крім того, суд обгрунтовано врахував як пом`якшуючу покарання обставину щире каяття обвинуваченого, оскільки наявність такої обставини вбачається не тільки з самого факту визнання ОСОБА_6 вини та фактичних обставин справи, але й з його поведінки під час досудового слідства та судового розгляду справи. Призначене йому покарання відповідає вимогам закону та є справедливим за видом та розміром.
Доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_14 щодо надмірної суворості призначеного йому покарання є неспроможними з аналогічних міркувань щодо законності та справедливості такого покарання. Крім того, обставини, наведені обвинуваченим як такі, що не були враховані судом, а саме щире каяття, сприяння розкриттю злочину, характеристика його особи, позиція потерпілих, були враховані судом, що прямо зазначено у вироку, а також у сукупності не є достатніми підставами для призначення обвинуваченому більш м`якого покарання, як він на цьому наполягає у своїй скарзі.
З урахуванням наведеного колегія суддів не погоджується з доводами апеляційних скарг щодо несправедливості призначеного ОСОБА_6 покарання та не вбачає підстав для їх задоволення.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А:
Вирок Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 18 лютого 2015 року у кримінальних провадженнях № 0001200, 0001213, 0001288 за обвинуваченням ОСОБА_6 , у вчиненні кримінальних правопорушень-злочинів, передбачених ч. 3 ст. 297 КК України, - залишити без змін.
Ухвала вступає в законну силу негайно з моменту її проголошення.
Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо в судову палату у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення ухвали судом апеляційної інстанції, а засудженим в той самий строк з моменту вручення йому копії ухвали.
С У Д Д І:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4