Справа180/1772/15-к
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 серпня 2015 р.

Марганецький міський суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1

при секретарях ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:
прокурорів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

обвинуваченої ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження за обвинуваченням

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки міста Дніпропетровська, українки, громадянки України, не заміжньої, із середньою освітою, не працюючої, малолітніх, неповнолітніх дітей та інвалідів на утриманні не має, місце проживання не зареєстроване, фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , яка перебуває під вартою за даним кримінальним провадженням з 29.05.2015 року, раніше судима:

- 09.06.2010 року Марганецьким міським судом Дніпропетровської області за ч.2 ст.186, ч.3 ст.357 КК України до 4 років позбавлення волі. 18.04.2014 року звільненна з Надержинщинської виправної колонії № 65 Полтавської області по відбуттю строку покарання,

у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.187 КК України,
ВСТАНОВИВ:
Згідно обвинувального акту 29 травня 2015 року приблизно о 08 годині 30 хвилин обвинувачена ОСОБА_6 підійшла до квартири АДРЕСА_2 та подзвонила у дзвінок вхідних дверей. Дочекавшись, поки вхідні двері відчинив ОСОБА_8 , який є власником квартири, ОСОБА_6 без дозволу останнього умисно, з корисливих мотивів, шляхом вільного доступу, відштовхнувши вхідні двері, проникла у квартиру АДРЕСА_2 . Одразу після цього ОСОБА_6 у коридорі зазначеної квартири дістала з кишені куртки кухоний ніж, який носила при собі, приставила вказаний ніж до горла ОСОБА_8 та почала вимагати від нього гроші чи цінні речі, тобто здійснила напад з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя або здоров`я особи, яка зазнала нападу, після чого відшукала та привласнила належні ОСОБА_8 мобільний телефон «Samsung» C140, вартістю 165 гривень, з сім-картою оператора мобільного зв`язку «МТС», яка для потерпілого не представляє матеріальної цінності, грошові кошти в сумі 20 гривень та пластикову банківську картку «УкрСибБанк» для пенсійних виплат на ім`я ОСОБА_8 , яка не представляє матеріальної цінності для потерпілого, та залишила місце вчинення злочину, спричинивши своїми злочинними діями матеріальну шкоду ОСОБА_8 на загальну суму 185 гривень.

Органом досудового розслідування та прокурором дії ОСОБА_6 кваліфіковані за ч.3 ст.187 КК України напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із погрозою застосування насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), поєднаний з проникненням у житло.

В судовому засіданні ОСОБА_6 факти, викладені в обвинувальному актів, визнала частково та суду пояснила, що вона дійсно 29 травня 2015 року прийшла до будинку АДРЕСА_3 з метою поспілкуватися з потерпілим ОСОБА_8 , який живе у квартирі АДРЕСА_4 вказаного будинку, та витребувати в нього гроші в сумі 3000 гривень, які він їй винен за ремонт ще з 2009 року. Подзвонила у двері квартири АДРЕСА_2 , і потерпілий ОСОБА_8 сам їй відчинив та впустив до квартири. Вона потерпілого не штовхала. Зайшовши до квартири, почала вимагати від ОСОБА_8 гроші. Розмова була спокійна, вони не скандалили, не билися. Ніж у неї з собою був, так як завжди його бере з собою в дорогу. Але з кишені його не витягувала, й потерпілому не погрожувала. Коли потерпілий відмовився дати їй грошей та пішов на кухню, вона, побачивши на журнальному столику у кімнаті мобільний телефон «Samsung» C140 та банківську картку «УкрСибБанк», взяла їх, та спитала у потерпілого ОСОБА_8 , який ПІН-код у картки, але також не отримала відповіді на своє запитання. Тоді вона покинула квартиру, вийшла з під`їзду. Мобільний телефон «Samsung» C140 викинула з пересердя поблизу будинку АДРЕСА_5 . 20 гривень у потерпілого в квартирі вона не бачила і не брала. Банківську картку «УкрСибБанк» хотіла повернути потерпілому, оскільки не знала ПІН-коду, але не встигла.

Обвинувачена ОСОБА_6 свою провину у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.187 КК України не визнала, а визнала свою провину у вчиненні грабіжу, тобто злочину, передбаченого статтею 186 КК України.

По факту вчиненого злочину судом досліджені докази, а саме:
Згідно протоколу огляду місця події, складеного слідчим Марганецького МВ ГУ МВС України в Дніпропетровській області від 29.05.2015 року, встановлено, що вхід до квартири АДРЕСА_2 здійснюються через дерев`яні двері, які на час огляду зачинені, замки у справному стані, не пошкоджені. Над дверями розташоване дерев`яне перекриття на всю ширину дверей, яке у нижньому лівому куті має пошкодження у вигляді відірваного шматку фанери. Квартира складається з двох кімнат, коридору, їдальні, ванної кімнати, туалету та підсобного приміщення. Під час огляду поверхні дверей, шаф, дверних лудок оброблялися дактилоскопічним порошком «антрацит». Під час огляду виявлено: слід долоні на лудці до кухні та два сліди пальців руки на дверях до однієї з кімнат.
Згідно протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину, складеного слідчим Марганецького МВ ГУМВС України в Дніпропетровсьій області, 29.05.2015 року о 11:20 годині у під`їзді будинку АДРЕСА_5 працівниками ОСОБА_9 була затримана ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та в присутності понятих проведено її особистий обшук, під час якого було виявлено та вилучено:
- ніж кухонний з дерев`яною рукояткою, на яку натагнена резина синього кольору;
- запальничка з прозорого та рожевого пластику;
- пластикова картка «УкрсибБанку» № НОМЕР_1 , на лицьовій стороні у нижньому лівому куті є надпис «IVANOV IGOR» UAH;
- пачка цигарок «Прилукі особливі»;
- мобільний телефон «Nokia» чорного кольору (слайдер).
Згідно протоколу проведення слідчого експерименту від 29.05.2015 року, складеного слідчим Марганецького МВ ГУМВС України у Дніпропетровській області за участю ОСОБА_6 та її захисника ОСОБА_7 , в присутності понятих, слідчим експериментом встановлено, що 29.05.2015 року ОСОБА_6 було запропоновано вказати місце, де вона викинула телефон, який, з її слів, вона викрала у ОСОБА_8 . Остання вказала на перший під`їзд будинку АДРЕСА_5 та пояснила, що викинула телефон під тополю після того, як вийшла з вказаного під`їзду. Учасниками слідчого експерименту після пошуку серед трави, під тополею навпроти під`їзду № 2 виявлено мобільний телефон «Samsung» C140 сіро-чорного кольору з мотузкою чорного кольору.

Згідно протоколу пред`явлення особи для впізнання від 22.06.2015 року, складеного слідчим Марганецького МВ УМВС України у Дніпропетровській області, свідок ОСОБА_10 впізнав ОСОБА_6 , яку він бачив 29 травня 2015 року приблизно о 09:00 годині у під`їзді будинку АДРЕСА_3 , де він та потерпілий ОСОБА_8 проживають.
Згідно протоколу огляду речей від 22.06.2015 року, складеного слідчим Марганецького МВ УМВС України у Дніпропетровській області, у присутності понятих свідок ОСОБА_11 впізнав мобільний телефон свого діда потерпілого ОСОБА_8 , а саме: мобільний телефон «Samsung» C140 сіро-чорного кольору з мотузкою чорного кольору.

Згідно протоколу пред`явлення речей для впізнання від 22.06.2015 року, складеного слідчим Марганецького МВ УМВС України у Дніпропетровській області, у присутності понятих потерпілий ОСОБА_8 впізнав ніж, яким йому погрожувала ОСОБА_6 у нього в квартирі ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Свідок ОСОБА_11 суду пояснив, що потерпілий ОСОБА_8 є його дідом. 29 травня 2015 року йому на роботу подзвонила дружина і повідомила про те, що його діда ОСОБА_8 пограбувала ОСОБА_6 . Він приїхав додому, взяв машину і зразу ж поїхав до діда за адресою: АДРЕСА_3 . Там вже працювали співробітники міліції. Дід пояснив, що на нього напала ОСОБА_6 , погрожувала ножем, приставляла його до шиї, забрала мобільний телефон, банківську картку та 20 гривень. Крім того пояснив, що ОСОБА_6 дійсно робила ремонт у квартирі дідуся, а саме: клала плитку та лінолеум в коридорі. Умови розрахунків між ОСОБА_12 та ОСОБА_6 за зроблений ремонт йому невідомі. Щодо боргу ОСОБА_8 перед ОСОБА_6 нічого не знає, але дідусь ніколи не мав боргів. Також, він був присутній при проведенні слідчого експерименту, коли потерпілий ОСОБА_8 в присутності слідчого та двох понятих вказав на пред`явлений йому для впізнання ніж, як такий, що носила з собою ОСОБА_6 та яким погрожувала йому у квартирі 29 травня 2015 року. З обвинуваченою він ніколи не спілкувався, але від діда знав, що вона після звільнення з місць позбавлення волі декілька разів приходила до діда і просила гроші. ОСОБА_8 давав їй гроші. Достемно знає про один випадок, коли дід дав обвинуваченій 200 гривень. На питання, чи міг потерпілий відчинити ОСОБА_6 двері, відповіді не знає, але зі слів ОСОБА_8 він відчинив їй, бо вважав, що це приїхала дружина онука.
Свідок ОСОБА_10 суду пояснив, що проживає в одному під`їзді, на одному поверсі (третьому) з потерпілим ОСОБА_8 в квартирі АДРЕСА_6 . Добре знає потерпілого більше двадцяти років. Знає також і обвинувачену ОСОБА_6 , яка часто приходила до ОСОБА_8 29 травня 2015 року приблизно о 09:00 годині він виходив зі своєї квартири і побачив ОСОБА_6 , яка спускалась сходами між другим та першим поверхом у під`їзді будинку, де вони з ОСОБА_8 проживають, та розмовляла по телефону. З нею не спілкувався. Будь-яких шумів, скандалів, розмов у квартирі потерпілого ОСОБА_8 не чув.
Свідок ОСОБА_13 суду пояснила, що вона є дружиною онука потерпілого ОСОБА_8 29 травня 2015 року вона приблизно між 11:00 та 12:00 годинами приїхала до ОСОБА_8 , привезла їжу. Двері вже були відчинені, у квартирі знаходилися співробітники міліції. Дідусь був на кухні, йому було погано, й на питання, що сталося, він відповів, що приходила ОСОБА_6 , погрожувала ножем і вимагала в нього гроші, забрала мобільний телефон, банківську картку та 20 гривень. На запитання, чому відчинив ОСОБА_6 двері, пояснив, що вважав, що це приїхала ОСОБА_13 . Про ОСОБА_6 ніколи не розповідав. Знає лише, що жалів її. Чи давав їй гроші не знає.
Суд не зміг допитати потерпілого ОСОБА_8 , оскільки, відповідно до листа Комунального закладу «Марганецький центр первинної медико-санітарної допомоги» від 23.07.2015 року № 926/2 ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_7 , через похилий вік та за станом здоров`я самостійно пересуватися не може. Обслуговується зі сторонньою допомогою. Допитаний у якості свідка онук потерпілого ОСОБА_11 в судовому засіданні повідомив, що потерпілий ОСОБА_8 знаходиться за місцем свого мешкання та перебуває у критичному стані, що унеможливлює відвідування ним зали судового засідання та надання показань.
Враховуючи вищевикладене, суд достовірно встановив наступне:
Обвинувачена ОСОБА_6 29 травня 2015 року приблизно о 08 годині 30 хвилин підійшла до квартири АДРЕСА_2 та подзвонила у дзвінок вхідних дверей. Дочекавшись, поки вхідні двері відчинив ОСОБА_8 , який є власником квартири, ОСОБА_6 зайшла у квартиру АДРЕСА_2 . У коридорі зазначеної квартири почала вимагати від потерпілого ОСОБА_8 гроші. Не отримавши необхідного, вона, побачивши на журнальному столику в кімнаті мобільний телефон «Samsung» C140 та пластикову банківську картку «УкрСибБанк», належні ОСОБА_8 і привласнила їх. Не отримавши від потерпілого даних про ПІН-код картки, залишила місце вчинення злочину, спричинивши своїми злочинними діями матеріальну шкоду ОСОБА_8 на загальну суму 165 гривень.

Тобто, ОСОБА_6 вимагала від потерпілого ОСОБА_8 гроші в його квартирі АДРЕСА_2 , і не отримавши бажаного, привласнила мобільний телефон «Samsung» C140 та пластикову банківську картку «УкрСибБанк», з якими і покинула квартиру потерпілого. В той же день мобільний телефон «Samsung» C140 викинула.

Суд вважає недоведеним факт привласнення обвинуваченою ОСОБА_6 коштів у сумі 20 гривень, оскільки даний факт нічим, крім показань з чужих слів, не доведений.

Суд вважає недоведеним факт проникнення обвинуваченої до квартири АДРЕСА_2 з таких підстав.
Кваліфікуючою ознакою ч.3 ст.187 КК України є проникнення до житла, інше приміщення чи сховище.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 10 «Про судову практику у справах про злочини проти власності» під проникненням у житло, інше приміщення чи сховище слід розуміти незаконне вторгнення до них будь-яким способом (із застосування засобів подолання перешкод або без їх використання; шляхом обману; з використанням підроблених документів тощо або за допомогою інших засобів), який дає змогу винній особі викрасти майно без входу до житла, іншого приміщення чи сховища.
В обвинувальному акті зазначено, що обвинувачена ОСОБА_6 відштовхнувши вхідні двері, проникла у квартиру АДРЕСА_2 , що суперечить словам потерпілого ОСОБА_8 , переданими з чужих слів, відповідно до яких обвинувачена ОСОБА_14 відштовхнула його самого від дверей квартири. Крім того, зазначений факт нічим іншим не підтверджується.
Так, за словами свідків, ОСОБА_8 завжди допускав у свою квартиру ОСОБА_6 , допомагав їй матеріально. Крім того, судом встановлено, що двері до квартири потерпілого, замки на дверях не були пошкоджені, відбитки пальців ОСОБА_6 на вхідних дверях до квартири, на лудці вхідної двері відсутні. Ніхто в судовому засіданні не заперечив той факт, що потерпілий ОСОБА_8 сам відкрив двері обвинуваченій.
Втім, суд не може погодитись і з позицією обвинуваченої ОСОБА_6 , яка визнаючи вину частково, в судовому засіданні пояснила, що ніж в квартирі потерпілого не доставала, потерпілому ножем не погрожувала.
Суд визнав неможливим допитати потерпілого ОСОБА_8 для підтвердження або спростування даного факту через його тяжку фізичну хворобу. За таких обставин, керуючись ст.97 КПК України, суд визнає допустимим доказом показання з чужих слів незалежно від можливості допитати особу, яка надала первинні пояснення. Так свідки ОСОБА_11 та ОСОБА_13 під присягою дали показання, що потерпілий ОСОБА_8 розповів їм про те, як ОСОБА_6 погрожувала йому ножем, приставляла ніж до його шиї, вимагала гроші.

Крім того, показання свідків підтверджується іншими доказами, визнаними судом допустимими, а саме:

- протоколом затримання ОСОБА_6 від 29.05.2015 року, відповідно до якого в присутності понятих в ОСОБА_6 виявлено та вилучено ніж кухонний з дерев`яною рукояткою, на яку натагнена резина синього кольору;
- протоколом пред`явлення речей для впізнання від 22.06.2015 року, відповідно до якого у присутності понятих потерпілий ОСОБА_8 впізнав ніж, яким йому погрожувала ОСОБА_6 у нього в квартирі 29.05.2015 року.
Таким чином, суд вважає доведеним факт застосування обвинуваченою ОСОБА_6 ножа з метою залякування потерпілого ОСОБА_8 , і розцінює позицію обвинуваченої ОСОБА_6 як спосіб захисту від пред`явленого їй органами досудового розслідуванні обвинувачення.
Також суд, з підстав, наведених вище, не може погодитись з позицією захисника обвинуваченої ОСОБА_6 ОСОБА_7 , яка вважає, що органами досудового розслідування та судом невірно кваліфіковано дії обвинуваченої, як розбій, оскільки ніякого нападу на потерпілого ОСОБА_6 не здійснювала, тілесних ушкоджень йому не завдавала, не доведено проникнення до квартири потерпілого та застосування ножа, тому просила перекваліфікувати дії обвинуваченої ОСОБА_6 з ч.3 ст.187 КК України на ч.1 ст.186 КК України.
Кваліфікуючою ознакою розбою є не тільки напад, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, але й погроза застосування такого насильства.
Не дивлячись на часткове визнання своєї вини обвинуваченою ОСОБА_6 суд приходить до висновку, що її вина знайшла своє підтвердження як її особистими поясненнями, поясненнями свідків в залі судового засідання, так і письмовими доказами, дослідженими судом у повному обсязі.
Таким чином, оцінивши всі в сукупності зібрані та перевірені в судовому засіданні докази, суд вважає, що подія злочину мала місце, вина обвинуваченої ОСОБА_6 доведена повністю, а її умисні дії слід кваліфікувати за ч.1 ст.187 КК України: напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій).
Згідно роз`яснень п.п.1,3 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержуватись засад покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання; визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст.12 КК), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, тощо).
Положеннями ч.2 ст.65 КК України визначено, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Згідно ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.

Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.
Призначаючи обвинуваченій ОСОБА_6 покарання, суд враховує те, що злочин, який вчинила остання, відноситься до категорії тяжких злочинів.
Обставиною, що обтяжує покарання ОСОБА_6 , є вчинення злочину щодо особи похилого віку.

До обставин, які пом`якшують покарання, суд відносить щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, а також те, що обвинувачена добровільно вказала місцезнаходження викраденого нею в ОСОБА_8 мобільного телефону «Samsung» C140 сіро-чорного кольору.

Також, при призначенні обвинуваченій покарання, суд враховує, що в результаті вчиненого ОСОБА_6 злочину не настало ніяких негативних наслідків для життя та здоров`я потерпілого. Викрадене майно повернуто потерпілому ОСОБА_8 .
Вивченням даних про особу обвинуваченої встановлено, що вона раніше судима, на шлях виправлення не стала, офіційно не працює, на обліку у лікаря-психіатра не перебуває, але перебуває на обліку у лікаря-нарколога.

Враховуючи вище наведені обставини, з урахуванням особи винної, суд прийшов до переконання, що обвинуваченій ОСОБА_6 слід призначити покарання в межах санкціях ч.1 ст.187 КК України у виді позбавлення волі на 4 роки 10 місяців.

В той же час суд переконаний, що досягти мети виправлення обвинуваченої можливо і без ізоляції її від суспільства, тому на підставі положень ст.ст.75, 76 КК України вона може бути звільнена від відбування покарання з встановленням іспитового строку. В такому разі, керуючись ст.377 КПК України, обвинувачену, яка в теперішній час тримається під вартою, слід звільнити з-під варти в залі судового засідання.
Матеріальна шкода, завдана злочином, складає 165,00 гривень та фактично відшкодована ОСОБА_8 поверненням викраденого в нього майна.

Цивільний позов в кримінальному провадженні не заявлений.

Відповідно до ст.124 КПК України процесуальні витрати на залучення експертів для проведення дактилоскопічної експертизи в сумі 368,28 гривень підлягають стягненню із засудженої на користь держави.
Долю речових доказів слід вирішити відповідно до ст.100 КПК України,

Керуючись ст.ст.368-371, 373, 374, 377 КПК України, суд

УХВАЛИВ:
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винною у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.187 КК України, і призначити їй покарання 4 (чотири) роки 10 (десять) місяців позбавлення волі.

На підставі ст.ст.75, 76 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання, якщо вона протягом 3 (трьох) років іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на неї обов`язки:
- не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої інспекції;

- повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання та роботи;

- періодично з`являтись для реєстрації до кримінально-виконавчої інспекції.

Звільнити ОСОБА_6 на підставі ст.377 КПК України з-під варти в залі судового засідання.
Стягнути з ОСОБА_6 а користь держави процесуальні витрати, пов`язані із залученням експертів при проведенні експертиз в сумі 368 (триста шістьдесят вісім) гривень 28 копійок.
Речові докази:

-мобільний телефон «Samsung» C140, ІМЕІ: НОМЕР_2 сіро-чорного кольору з сім-карткою оператора мобільного зв`язку «МТС», та банківську пластикову картку «УкрСибБанку» № НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_15 , які знаходяться на зберіганні в ОСОБА_8 , жителя АДРЕСА_7 , - повернути останньому;
-мобільний телефон «Nokia» слайдер, ІМЕІ: НОМЕР_3 з сім-карткою оператора мобільного зв`язку «МТС», який знаходиться на зберіганні у камері схову Марганецького МВ ГУМВС України в Дніпропетровській області (квитанція №156380), - повернути ОСОБА_6 ;
-ніж кухонний з дерев`яною ручкою, який знаходиться на зберіганні у камері схову Марганецького МВ ГУМВС України в Дніпропетровській області (квитанція №156380), - знищити.
Вирок може бути оскаржено до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Марганецький міський суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя: ОСОБА_1