Справа № 1-119/10
Провадження №без н/п
В И Р О К

І м е н е м У к р а ї н и

23 березня 2010 року Малинський районний суд Житомирської області під головуванням судді Збицької К.Д.

з участю прокурора Лозовика А.В..

секретаря Гузікової І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Малині кримінальну справу про обвинувачення ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1,

уродженця та мешканця ІНФОРМАЦІЯ_2, квЛ7, українця, громадянина України, ІНФОРМАЦІЯ_3, нежонатого, не працюючого, не судимого за ст.ст162 ч1, 296 ч1 Кримінального кодексу України, -

встановив :

16 січня 2010 року вночі близько 4-ї години 30 хвилин ОСОБА_1, перебуваючи в стані алкогольного спяніння, вийняв скло у вікні веранди будинку №93 по вулиці Городищанській в місті Малині, в якому проживають ОСОБА_2 та ОСОБА_3, відкрив з

внутрішньої сторони засув, в порушення ст. 30Конституції України незаконно проник до

будинку, чим порушив конституційне право потерпілих на недоторканність житла.

Перебуваючи у житловому будинку та продовжуючи свої протиправні дії, грубо порушуючи громадський порядок та спокій мешканців будинку, з мотивів явної неповаги до суспільства ОСОБА_1 вчинив хуліганські дії, що супроводжувались особливою зухвалістю. Він кричав, нецензурно лаявся на адресу ОСОБА_2, не реагуючи на зауваження її сестри ОСОБА_3, супроводжував свої дії насильством, яке виразилось у нанесенні ОСОБА_2 двох ударів в обличчя та двох ударів ногою по тулубу, що спричинили потерпілій фізичний біль.

Підсудний ОСОБА_1 свою вину в інкримінованих злочинах визнав повністю та показав суду наступне. Перед ранком 16 січня цього року він пішов до своєї знайомої ОСОБА_2 з наміром примирення. Був у нетверезому стані. На стукіт двері не відчинили, тоді він через вийняту з вікна веранди шибку відчинив двері зсередини, зайшов у будинок, роздягнувся та ліг біля ОСОБА_2. Вона стала кричати, виганяти його. З другої кімнати вийшла її сестра ОСОБА_3, увімкнула світло. Стали виганяти його вдвох. Він відкрив пляшку вина, пропонував дівчатам випити та помиритися, але вони кричали, ображали його, а він їх. Коли на крик прийшов сусід, він пообіцяв йому, що більше крику не буде, але дівчата знову стали виганяти його, ображати і він двічі вдарив ОСОБА_2 рукою, а коли вона впала на підлогу, то й ногою, після чого пішов з будинку.

Крім визнавальних показань самого підсудного його винуватість підтверджується такими доказами.

З показань потерпілої ОСОБА_2 з підсудним вона раніше зустрічалась, проживала разом. Стосунки припинили давно. В ніч з 15 на 16 січня проснулася від того, що поряд з нею на ліжко хтось ліг. Побачила, що це ОСОБА_1. Стала виганяти його, кричати, але він не реагував. Був пяний. Не реагував і на зауваження сестри, яка прокинулась у сусідній кімнаті. Після відвідин сусіда ОСОБА_4, який просив поводитися тихіше, ОСОБА_1 повернувся до кімнати, знову ображав її за те, що не хоче з ним миритися, вдарив рукою в обличчя, а потім ногою по тулубу. На даний час претензій до нього не має, просить строго не карати.

Аналогічні показання дала потерпіла ОСОБА_3.

За згодою прокурора, підсудного, потерпілих в порядку ч.3 ст.299 КПК суд визнав недоцільним досліджувати інші докази у справі, оскільки фактичні обставини ніким не оспорюються, цивільний позов не заявлений.

Аналізуючи досліджені судом докази в їх сукупності суд дійшов висновку про доведеність винуватості підсудного ОСОБА_1 як у порушенні недоторканності житла, так й у вчиненні хуліганства.

Дії підсудного, які виразилися у незаконному проникненні до житла, що порушують недоторканість житла громадян, суд кваліфікує за ст. 162 ч. 1 Кримінального кодексу України.

Дії підсудного, які виразилися у вчиненні хуліганства, тобто грубому порушенні громадського прядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувались особливою зухвалістю, суд кваліфікує за ч.І ст.296 Кримінального кодексу України.

Призначаючи покарання, суд враховує, що підсудний раніше до кримінальної відповідальності не притягувався. Він вперше вчинив злочини, які класифікуються як злочини невеликої тяжкості. Характеризується за місцем проживання позитивно.

Обставин, які відповідно до ст.ст.66 Кримінального кодексу України помякшують покарання, судом не встановлено.

Обставиною, яка згідно п.13 ч.1 ст.67 цього Кодексу обтяжує покарання, є вчинення злочину в стані алкогольного спяніння.

З врахуванням наведеного суд визнає за необхідне й достатнє для виправлення та попередження вчинення підсудним нових злочинів призначити покарання, передбачене санкціями статей, за якими він засуджується, у виді обмеження волі, та звільнити від його відбування з випробуванням із застосуванням ст.75 КК України. При цьому суд покладає на нього обовязки, передбачені ст.76 цього Кодексу.

Керуючись ст.ст.323, 324, 327 Кримінально-процесуального кодексу України, -

засудив :

визнати винним ОСОБА_1 у вчиненні злочинів, передбачених ч1 ст162 та чЛ1ст.296 Кримінального кодексу України, та призначити покарання:

- за ч. 1 ст. 162 КК - один рік обмеження волі,

- за ч.1 ст.296 КК - два роки і шість місяців обмеження волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів остаточне покарання визначити шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим два роки шість місяців обмеження волі.

Відповідно до ст.75 Кримінального кодексу України звільнити засудженого від відбування призначеного покарання за умови, що він протягом визначеного судом іспитового строку терміном один рік не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього відповідно до п.п.3,4 ч.1 ст.76 цього Кодексу обовязки:

- повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання та роботи;

- періодично зявлятися для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили залишити підписку про невиїзд.

На вирок суду може бути подана апеляція до апеляційного суду Житомирської області через Малинський районний суд протягом пятнадцяти діб з моменту його проголошення.

Суддя: ОСОБА_5