пр. № 1-кп/759/33/15
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 березня 2015 року м. Київ

Святошинський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді: ОСОБА_1

при секретарі : ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі сторін кримінального провадження: прокурор ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , обвинувачений ОСОБА_8 , захисник ОСОБА_9 , потерпілий ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження №0008508 по обвинуваченню

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Рівне, громадянин України, українець, освіта середня, пенсіонер, не одружений, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не засуджений,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 185 КК України,-

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_8 в невстановлений досудовим розслідуванням час, при невстановлених обставинах, знаходячись на АДРЕСА_3 , помітив встановлений металевий контейнер, належний ОСОБА_11 , та вирішив його таємно викрасти.

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_12 , не повідомивши про свої дійсні наміри, домовився з ОСОБА_13 , який здійснює перевезення вантажів за замовленням, перевезти даний металевий контейнер до пункту прийому металобрухту, що знаходиться по АДРЕСА_4 . Після чого 02.07.2013 року приблизно о 12-30 год. зустрівся з ОСОБА_13 на АДРЕСА_3 , під керуванням якого перебував автомобіль евакуатор з краном маніпулятором, де повідомив останньому, що металевий контейнер, який необхідно перевезти, належить йому на праві власності. Після чого ОСОБА_13 під керуванням ОСОБА_8 , знаходячись на АДРЕСА_3 завантажив металевий контейнер вартістю 8000 грн., який належить ОСОБА_11 , на платформу автомобіля, разом з майном, що в ньому знаходилось, а саме:

· батареї чавунні, в кількості 2 шт., вартістю 300 грн. за одиницю, на суму 600 грн.;

· спортивні лижі, 2 пари, на суму 1000 гривень;

· умивальник кухонний, в кількості 1 шт., вартістю 150 гривень;

· пластикові каністри, в кількості 30 шт., ємкістю 2,5 л., вартістю 5 грн. за одиницю, на суму 150 гривень;

· віконне скло, в кількості 10 шт, вартістю 100 грн. за одиницю, на суму 1000 гривень;

· спортивна гра «Городки», в кількості 1 компл., вартістю 200 гривень;

· обладнання для копчення, в кількості 1 шт., вартістю 200 гривень;

· шпалери, в кількості 5 рулонів, вартістю 40 грн. за одиницю, на суму 200 гривень;

· плафони для люстр, в кількості 5 шт., вартістю 40 грн. за одиницю, на суму 200 грн.;

· коса, в кількості 1 шт., вартістю 100 грн.;

· кришки для консервації, в кількості 500 шт., на суму 250 грн.;

· смола, в кількості 50 кг, вартістю 3 грн. за 1 кг, на суму 150 грн.;

· пральна машина «Урал», в кількості 1 шт., вартістю 200 грн.;

· металеві ліжка, в кількості 2 шт., вартістю 150 грн. за одиницю, на суму 300 грн.;

· дерев`яні ліжка, в кількості 1 шт., вартістю 200 грн.;

· двері з замком, в кількості 1 шт., вартістю 300 грн.;

· офісне крісло, в кількості 1 шт., вартістю 200 грн.;

· електрокамін гермет., в кількості 1 шт., вартістю 1100 грн.;

· металеві відра, в кількості 2 шт., вартістю 30 грн. за одиницю, на суму 60 грн.;

· відра пластикові, в кількості 2 шт., вартістю 20 грн. за одиницю, на суму 40 грн.;

· металеві каністри, ємкістю 20 л., в кількості 2 шт., вартістю 150 грн. за одиницю, на суму 300 грн.;

· граблі, в кількості 1 шт., вартістю 50 грн.;

· сокира, в кількості 1 шт., вартістю 50 грн.;

· труби, в кількості 4 шт., вартістю 50 грн. за одиницю, на суму 200 грн.;

· кути, в кількості 5 шт., вартістю 40 грн. за одиницю, на суму 200 грн.;

· труби з нержавіючого металу, в кількості 2 шт., вартістю 150 грн. за одиницю, на суму 300 грн.;

· металева квадратна труба, в кількості 1 шт., вартістю 100 грн.;

· будівельні матеріали на загальну суму 1000 грн.;

· одяг та книги, на загальну суму 1000 грн.;

· дошка полірована, в кількості 1 шт., вартістю 200 грн.;

· металеві стелажі на суму 1400 грн., а всього майна на загальну суму 19400 гривень.

Таємно викравши чуже майно, ОСОБА_8 , на автомобілі, яким керував ОСОБА_13 , разом з викраденим майном з місця вчинення злочину втік, а викраденим майном розпорядився на власний розсуд.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_8 свою вину у кримінальному правопорушенні, передбаченому ч.1 ст. 185 КК України, визнав повністю та пояснив, що він проживає по АДРЕСА_3 . У дворі вказаного будинку він має гараж. Неподалік від цього гаражу стояв металевий контейнер, який він вважав безхазяйним. Він вирішив здати цей контейнер на металобрухт та заробити гроші. Він домовився із водієм евакуатора з краном ОСОБА_13 , що останній допоможе вивезти цей контейнер та повідомив, що контейнер належить йому. 02.07.2013 року приблизно о 12-30 год. він зустрівся з ОСОБА_13 . Погрузивши контейнер на автомобіль, вони приїхали на металобазу на АДРЕСА_4 , де він отримав за контейнер 1200 грн., 200 грн. з них він віддав водію, а 1000 грн. витратив на власні нужди.

Крім показань обвинуваченого, його вина підтверджується усією сукупністю досліджених у судовому засіданні доказів, які узгоджуються в деталях між собою і не викликають жодних сумнівів у своїй достовірності та допустимості.

Так, допитаний в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_11 , показав, що з обвинуваченим наочно знайомий близько 15 років. 02.07.2013 року приблизно о 18-00 год. він виявив відсутність належного йому металевого контейнеру, який знаходився у дворі будинку АДРЕСА_3 та в якому він зберігав належні йому речі. Він відразу звернувся до міліції та написав відповідну заяву. Він також самостійно розшукував свій контейнер та знайшов його на металобазі по АДРЕСА_4 через 35 днів після зникнення. Працівники металобази описали людину, яка привезла контейнер, та він зрозумів, що це був ОСОБА_8 . Коли він знайшов контейнер, то в ньому був пошкоджений замок, частина речей була відсутня, частина приведена у непридатний стан. Він користувався цим контейнером близько 23 років, там зберігалась велика кількість необхідних речей.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_14 показав, що він працює водієм евакуатора. Влітку 2013 року до нього звернувся ОСОБА_8 та попросив перевезти контейнер, проте він відмовився. Він вважав, що цей контейнер належить обвинуваченому, оскільки в останнього був гараж, розташований поряд із цим контейнером.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_13 показав, що він працює водієм евакуатора. Влітку 2013 року до нього звернувся ОСОБА_8 та попросив перевезти контейнер. Обвинувачений сказав, що контейнер належить йому. Він приїхав на вул. Відпочинку, під керуванням обвинуваченого погрузив контейнер на евакуатор та вони вдвох поїхали на металобазу на вул. Жмеринській. Працівники бази сказали відкрити контейнер, ОСОБА_8 повідомив, що контейнер старий та іржавий та в нього відсутній ключ. Він запропонував обвинуваченому повернути контейнер на місце, проте той відмовився. Працівники бази принесли інструмент та він відкрив контейнер. Там було дуже багато речей, книжки, банки, садовий інструмент, ящики, відра, одяг. Потім, коли він дізнався, що контейнер не належав обвинуваченому, він зателефонував у ДАІ та повідомив куди відвіз контейнер.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_10 показала, що потерпілий є її чоловіком. Контейнером вони користувались більше 20 років, зберігали там дуже багато речей. Ввечері 02.07.2013 року чоловік повернувся додому та повідомив, що зник контейнер. Вони відразу викликали міліцію. У потерпілого в той день різко погіршився стан здоров`я, навіть довелось викликати «швидку допомогу». Контейнер шукали близько місяця, потерпілий докладав багато зусиль, сам розшукував контейнер.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_15 показав, що він не був безпосереднім очевидцем подій, які сталися 02.07.2013 року, оскільки був в цей час на роботі на автостоянці.

Згідно з даними протоколу огляду місця події від 03.07.2013 року на ділянці біля будинку АДРЕСА_3 відсутній контейнер.

Відповідно до даних протоколу огляду місця події від 06.08.2013 року металевий контейнер розміром 2,1 м х 2,5 м х 2,4 м, розташований на території металобази за адресою: АДРЕСА_4 . Контейнер без замків, повністю заповнений металобрухтом, іншими речами, також всередині знаходяться металеві каркаси для полиць.

Оцінюючи вказані вище показання обвинуваченого, потерпілого та свідків на предмет їх достовірності, суд виходить з наступного.

Показання потерпілого та свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_13 , ОСОБА_10 повністю узгоджуються між собою та мають взаємодоповнюючий логічний послідовний характер, крім того підтверджуються іншими доказами, які наведені вище (даними проколів слідчих дій). Також показання цих осіб знайшли своє підтвердження і в показаннях обвинуваченого ОСОБА_8 в частині таємного викрадення контейнеру.

Показання свідка ОСОБА_15 суд не приймає до уваги, оскільки його покази не підтверджують наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для даного кримінального провадження.

За таких обставин, суд визнає показання потерпілого, свідків, дані, які містять протоколи огляду місця події, показання обвинуваченого ОСОБА_8 в частині, що їм не суперечать, належними, допустимими та достовірними доказами, а їх сукупність такою, що з усією достатністю доводить спрямованість умислу обвинуваченого на таємне протиправне заволодіння майном потерпілого.

У судовому засіданні були допитані всі особи, свідчення яких мали значення для правильного вирішення справи, досліджено всі зібрані під час досудового та судового слідства докази, всім їм дана оцінка.

Таким чином, суд вважає вину обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні вказаного злочину доведеною повністю та кваліфікує його дії за ч.1 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка).

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, суд, згідно зі ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який є злочином середньої тяжкості (ст. 12 КК України), дані про особу обвинуваченого, який раніше не засуджений, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, пенсіонер.

Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_8 у відповідності до ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття.

Обставин, що обтяжують покарання, у відповідності до ст. 67 КК України, не встановлено.

Беручи до уваги всі вказані обставини у їх сукупності, а також приймаючи до уваги позицію потерпілого щодо призначення обвинуваченому покарання не пов`язаного із позбавлення волі, суд вважає за можливе виправлення ОСОБА_8 не в умовах ізоляції від суспільства, а тому призначає йому покарання в межах санкції ч. 1 ст. 185 КК України із застосуванням ст. 75 КК України та звільненням від відбування покарання з випробуванням, одночасно поклавши на нього обов`язки, які сприятимуть виправленню, оскільки саме таке покарання, на думку суду, є справедливим, а також необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нового злочину.

Потерпілий ОСОБА_11 заявив позов до обвинуваченого про відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 5000 грн. та моральної шкоди, завданої злочином, на суму 5000 грн.

Потерпілий в судовому засіданні наполягав на задоволенні свого позову в повному обсязі.

Обвинувачений не визнав підстави та розмір вказаного позову про відшкодування матеріальної шкоди на суму 5000 грн., в частині моральної шкоди визнав в розмірі 500 грн.

Оскільки підстави цивільного позову ОСОБА_11 в частині відшкодування матеріальної шкоди на суму 5000 грн. підтверджені дослідженими в судовому засіданні доказами, суд вважає, що він підлягає задоволенню.

Дослідивши матеріали кримінального провадження, встановивши фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини, суд на підставі ст. ст. 23, 1167 ЦК України, вважає за необхідне задовольнити позов потерпілого в частині відшкодування моральної шкоди частково, тобто на суму 2000 грн., враховуючи при цьому характер протиправних дій відповідача, глибину фізичних і моральних страждань потерпілого, тяжкість вимушених змін у його житті.

В іншій частині позов потерпілого задоволенню не підлягає внаслідок його необґрунтованості.

Крім того, захисником ОСОБА_9 заявлено клопотання про звільнення обвинуваченого від покарання на підставі Закону України "Про амністію у 2014 році", з огляду на те, що обвинувачений на час набрання чинності цим Законом досяг пенсійного віку.

Обвинувачений підтримав вказане клопотання та просив звільнити його від відбування покарання.

Відповідно до положень ч.2 ст. 86 КК України, ч.2 ст. 3 Закону України «Про застосування амністії в Україні» - установивши в стадії судового розгляду кримінальної справи наявність акта амністії, що усуває застосування покарання за вчинене діяння, суд, за доведеності вини особи, постановляє обвинувальний вирок із звільненням засудженого від відбування покарання.

Злочин, у вчинені якого обвинувачується ОСОБА_8 , віднесений до категорії умисних злочинів, які не є тяжкими або особливо тяжкими відповідно до статті 12 КК України, тобто згідно ст.1 Закону України "Про амністію у 2014 році" на нього поширюється дія вказаного закону.

Відповідно до ст.9 Закону України "Про амністію у 2014 році" виконання цього Закону покладається на суди. Застосування амністії не допускається, якщо обвинувачений (підсудний) або засуджений заперечує проти цього. Обвинувачений ОСОБА_8 дав свою згоду про застосування до нього амністії.

У силу п. ґ) ст.1 вказаного Закону звільняються від відбування покарання особи, які на день набрання чинності цим Законом досягли пенсійного віку, встановленого ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до копії пенсійного посвідчення № НОМЕР_1 Серія НОМЕР_2 від 09.08.2011 року ОСОБА_8 на день набрання чинності Законом досяг пенсійного віку, встановленого ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Наведене свідчить про наявність підстав для застосування до обвинуваченого ОСОБА_8 положень Закону України "Про амністію у 2014".

Долю речових доказів необхідно вирішити у відповідності до вимог ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись п. «ґ» ст. 1, ст.ст. 9, 10 Закону України №1185-VII від 08 квітня 2014 року «Про амністію у 2014 році» зі змінами внесеними Законом України від 06 травня 2014 року, ст. ст. 1,4 Закону України «Про застосування амністії в Україні», ст.86 КК України, ст.ст. 368, 370, 371, 373-376 КПК України, суд, -

ЗАСУДИВ:
ОСОБА_8 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у виді 1 (одного) року позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_8 звільнити від відбування покарання з випробовуванням з іспитовим строком на 1 (один) рік.

У відповідності до п.п. 3,4 ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_8 в період іспитового строку повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання та періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію.

На підставі ч.2 ст. 86 КК України, ч.2 ст. 3 Закону України «Про застосування амністії в Україні», п. ґ) ст.1 Закону України «Про амністію у 2014» звільнити ОСОБА_8 від відбування покарання.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_11 задовольнити частково, стягнути на його користь з ОСОБА_8 5000 (п`ять тисяч) грн. на відшкодування матеріальної шкоди та 2000 (дві тисячі) грн. на відшкодування моральної шкоди.

Речовий доказ по справі: металевий контейнер, переданий на зберігання потерпілому ОСОБА_11 - вважати повернутим за належністю.

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду м. Києва через Святошинський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Головуючий: ОСОБА_1