АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 11кп/790/1818/14 Головуючий 1 інстанції ОСОБА_1
Справа № 636/1713/14-к Доповідач ОСОБА_2
Категорія: ч. 1 ст. 286 КК України
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
15.01.2015 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

виправданого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

представника потерпілого ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою прокурора на вирок Чугуївського міського суду Харківської області від 13.10.2014 року, -

В С Т А Н О В И Л А :
Вказаним вироком

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Хмельницький, громадянин України, з вищою освітою, одружений, працюючий завідуючим кафедрою Національного фармацевтичного університету м. Харкова, що мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

визнаний невинуватим та виправданий за ч. 1 ст. 286 КК України.

Судові витрати віднесені на рахунок держави.

Цивільні позови потерпілих залишені без задоволення.

Відповідно до вироку, органом досудового розслідування ОСОБА_7 обвинувачується у тому, що 14.09.2012 року о 18 годині 50 хвилин керував технічно справним автомобілем «SUZUKI GRAND VITARA», реєстраційний номер НОМЕР_1 , та рухався по автодорозі «Київ-Харків-Довжанський» на території Чугуївського району Харківської області зі сторони м. Харкова в напрямку с. Довжанський зі швидкістю близько 40 км/год.

В ході руху по вказаній автодорозі, в районі 524 км, в зв`язку з ремонтом дороги ОСОБА_7 рухався по зустрічній смузі, так як основна смуга в напрямку с. Довжанського була тимчасово закрита з технічних умов. При заїзді на АЗС, яка розташована на правому узбіччі вказаної дороги, ОСОБА_7 грубо порушив вимоги п.п. 1.5; 2.3 «б»; 10.1 Правил дорожнього руху України, змінив напрямок руху вправо та виїхав на основну смугу руху в цьому ж напрямку, де допустив зіткнення з автобусом «Богдан А - 09202», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_9 , який в цей час рухався позаду нього справа по основній смузі в напрямку с. Довжанського.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди згідно з висновками судово-медичних експертиз водію автобусу «Богдан А-09202» ОСОБА_9 , пасажирам автобусу ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 були заподіяні тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості за критерієм тривалості розладу здоров`я.

Порушення правил безпеки дорожнього руху ОСОБА_7 , які знаходяться в причинному зв`язку з подією та наслідками, виразились в тому, що він, керуючись технічно справним автомобілем «SUZUKI GRAND VITARA», реєстраційний номер НОМЕР_1 , проявив необачність, не переконавшись в безпеці, змінив напрямок свого руху вправо та допустив зіткнення с автобусом «Богдан А- 09202, реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_9 , який в цей час рухався позаду справа в попутному напрямку, що спричинило вказані вище наслідки.

Дії ОСОБА_7 при вищевказаних обставинах, зазначених у обвинувальному акті, кваліфіковані органом досудового розслідування за ч. 1 ст. 286 КК України - порушення правил безпеки дорожнього руху, що спричинило потерпілим ОСОБА_9 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 середньої тяжкості тілесні ушкодження.

При розгляді кримінального провадження, суд першої інстанції прийшов до наступних висновків.

Обставини дорожньо-транспортної пригоди не в повній мірі відображені в обвинувальному акті, та не були предметом розгляду, відповідно до ст. 91 КПК України, на досудовому розслідуванні.

Потерпілі не підтвердили в судовому засіданні, що тілесні ушкодження отримали при зіткненні автобуса з автомобілем.

Свідки ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , не підтвердили в судовому засіданні факт отримання тілесних ушкоджень пасажирами автобусу при зіткненні з автомобілем, оскільки мав місце наїзд автобусу на перешкоду.

Протокол відтворення обстановки та обставин дорожньо-транспортної пригоди від 23.02.2013 року за участю водія ОСОБА_9 (т. 2 а.с. 162-164) суд визнав неналежним та недопустимим доказом в силу ст. 87 КПК України, оскільки він був отриманий внаслідок порушення прав та свобод людини.

Висновок авто технічної експертизи № 130/13 від 28.02.2013 року, яка проведена на вихідних даних протоколу відтворення обстановки та обставин події дорожньо-транспортної пригоди за участю ОСОБА_9 від 23.02.2013 року, судом визнаний недопустимим та неналежним доказом, таким, що отриманий з порушення права на захист.

Суд не прийняв до уваги як належний доказ висновки авто технічної експертизи № 130/13 від 28.02.2013 року по варіанту № 3 (виходячи зі свідчень водія ОСОБА_9 ), оскільки його показання на досудовому розслідуванні не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні.

Судом встановлено, що проведена органом досудового розслідування авто технічна експертиза № 130/13 від 28.02.2013 року, яка надана обвинуваченням як доказ не є повною, оскільки вона не відображає увесь механізм розвитку дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 14.09.2012 року.

При проведенні авто технічної експертизи № 130/13 від 28.02.2013 року досудовим слідством не дослідженні дії водія автобуса ОСОБА_9 після зіткнення з автомобілем та наїду автобуса на перешкоду, не дослідженні дії водія ОСОБА_7 по відношенню наїзду автобуса на перешкоду.

Судом першої інстанції прийнято, як належний та допустимий доказ висновок судової авто технічної та дорожньо-технічної експертизи № 6426 від 19.07.2013 року, проведеною стороною захисту. Відповідно до вказаного висновку, дії водія автобуса ОСОБА_24 не відповідали п. 12. 1 Правил дорожнього руху України, а також вимогам розділу 33 п/п 3.1, 1.37, 1.4.2, 1.26, 4.8, 3.29, 4.1 Правил дорожнього руху України й дані невідповідності з технічної точки зору, знаходились в причинному зв`язку з виникненням події даної ДТП.

Крім того, суд посилається на висновки комплексної судово-медичної, транспортно-трасологічної та авто технічної експертизи № 10821/5901/5902/388-КЕ/2013 від 17.06.2014 року, якою було встановлено, що після зіткнення з автомобілем Сузукі, автобус Богдан скоїв наїзд на перешкоду у вигляді стели АЗС. В даному випадку наїзд на стелу можливо охарактеризувати як блокуючий наїзд, такий, при якому була повністю погашена швидкість руху після досягнення максимальної деформації деталей автобуса. Найбільш вірогідно, ушкодження на тілах постраждалих виникли за рахунок діючих навантажень на автобус під час наїзду його на стаціонарний об`єкт, тобто стелу АЗС, при якому була повністю погашена кінетична енергія автобуса. В даній дорожньо-транспортній ситуації водій автобуса ОСОБА_25 мав технічну можливість зупинитися до місця зіткнення.

Таким чином, суд першої інстанції прийшов до висновку, що стороною обвинувачення не доведено наявності в діях обвинуваченого порушень правил дорожнього руху України, які б знаходились в причинному зв`язку з настанням наслідків - спричинення середньої тяжкості тілесних ушкоджень потерпілим, що є обов`язковою ознакою кримінального правопорушення.

На підставі наведених та викладених у вироку даних, міський суд прийшов до висновку про необхідність визнання невинуватим та виправдання ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 286 КК України за недоведеністю.

Не погодившись з рішенням суду, прокурором подана апеляційна скарга, у якій він просить скасувати вирок суду першої інстанції, у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального законодавства, неповнотою судового слідства, кримінальне провадження направити на новий судовий розгляд в іншому складі. На обґрунтування апеляції вказав, що судом не вирішено відповідно до закону питання про визнання доказів недопустимими, судом не оголошувався протокол відтворення обстановки та обставин події за участю водія ОСОБА_9 , не вивчався диск, що є додатком до протоколу огляду місця події від 14.09.2012 року, що перешкодило ухвалити законне та обґрунтоване рішення. Вважає, що провина водія ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення доведена, дорожньо-транспортна пригода та її наслідки сталися саме з причини порушення обвинуваченим правил дорожнього руху. Зазначив, що розраховувати на відповідну реакцію водія автобусу «Богдан» ОСОБА_9 для зупинки транспортного засобу після зіткнення з автомобілем під керуванням ОСОБА_7 неможливо. Не погодився з висновком авто-технічної та дорожньо-технічної експертизи № 6426 від 19.07.2013 року, наданою стороною захисту.

Заслухавши доповідь судді, з`ясувавши думку прокурора, який підтримав апеляцію, виправданого та на його захист адвоката ОСОБА_8 , які заперечували проти скарги, потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та представника потерпілого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_11 , які підтримали апеляцію прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляції, колегія суддів приходить до висновку про задоволення апеляції прокурора, виходячи з наступного.

Вироком Чугуївського міського суду Харківської області від 13.10.2014 року ОСОБА_7 визнаний невинуватим та виправданий за ч. 1 ст. 286 КК України.

Цивільні позови потерпілих залишені без задоволення.

Відповідно до ст.. 314 КПК України після отримання обвинувального акту, суд у підготовчому судовому засіданні приймає рішення, в тому числі про повернення обвинувального акту, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

Згідно ст. 291 КПК України обвинувальний акт складається слідчим і має містити відомості про виклад фактичних обставин кримінального правопорушення і правову кваліфікацію кримінального правопорушення та формулювання обвинувачення.

Суд першої інстанції при проведенні підготовчого судового засідання ці вимоги закону не прийняв до уваги.

Як вбачається з обвинувального акту, слідчий вказав, що ОСОБА_7 порушив п.п. 1.5; 2.3 «б»; 10.1 Правил дорожнього руху України, змінив напрямок руху вправо та виїхав на основну смугу руху в цьому ж напрямку, де допустив зіткнення з автобусом «Богдан А - 09202», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_9 , який в цей час рухався позаду нього справа по основній смузі в напрямку с. Довжанського.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди згідно з висновками судово-медичних експертиз водію автобусу «Богдан А-09202» ОСОБА_9 , пасажирам автобусу ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 були заподіяні тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості за критерієм тривалості розладу здоров`я.

Порушення правил безпеки дорожнього руху ОСОБА_7 , які знаходяться в причинному зв`язку з подією та наслідками, виразились в тому, що він, керуючись технічно справним автомобілем «SUZUKI GRAND VITARA», реєстраційний номер НОМЕР_1 , проявив необачність, не переконавшись в безпеці, змінив напрямок свого руху вправо та допустив зіткнення с автобусом «Богдан А- 09202, реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_9 , який в цей час рухався позаду справа в попутному напрямку, що спричинило вказані вище наслідки.

Але, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, після зіткнення автомобіля «SUZUKI GRAND VITARA» з автобусом «Богдан», останній наїхав на стелу АЗС.

Сам водій ОСОБА_7 стверджував, що пасажири, які знаходились в автобусі та отримали тілесні ушкодження не від зіткнення автобуса з його автомобілем, а в результаті зіткнення автобуса зі стелою АЗС.

І допитаний на досудовому слідстві та в суді потерпілий показали, що після зіткнення автобуса з автомобілем під управлінням Аркуши, автобус наїхав на стелу АЗС, отримав ушкодження.

Ці суттєві обставини дорожньо-транспортної пригоди не відображені в обвинувальному акті. Таким чином слідчим порушені вимоги ст. 291 КПК України, в тому числі неконкретне обвинувачення, яке порушує право на захист обвинуваченого.

Крім цього, суд першої інстанції грубо порушив інші вимоги кримінального процесуального закону, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

При розгляді кримінального провадження в суді першої інстанції,суд повинен був дослідити докази, надані стороною обвинувачення та захисту та дати кожному з них оцінку.

Але, суд першої інстанції не виконав вимоги ст. 94 КПК України щодо допустимості доказів обвинувачення і належної оцінки їм не дав, що згідно ст. 412 КПК України є істотним порушенням вимог кримінально-процесуального закону, яке перешкоджає ухвалити законне та обґрунтоване рішення.

Також в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_9 , змінив свої покази та пояснив, що на місці ДТП зі слідчим, який проводив слідчі дії були присутні інші особи. Тому прокурором було заявлено клопотання про виклик понятих, вказаних в протоколі відтворення обстановки та обставин подій, однак, у задоволенні вказаного клопотання судом відмовлено.

Тому прокурором було заявлено клопотання про відтворення обстановки та обставин подій за участю потерпілого ОСОБА_9 , однак і це клопотання суд залишив без задоволення не надавши мотивованої відповіді.

Крім того, суд не проаналізував і не надав оцінки, які містяться в протоколі відтворення обстановки та обставин подій за участю водія автобуса ОСОБА_9 .

Суд в порушення ст. 358 КПК України при розгляді кримінального провадження тільки оголосив назву цієї слідчої дії, але аналізу їй не дав.

Також, при дослідженні матеріалів кримінального провадження 23.09.2014 року суд вивчав доказ сторони обвинувачення ДВД диск, який додано до протоколу огляду місця події. Однак, в подальшому вказаний ДВД диск в судовому засіданні не досліджувався, в порушення вимог ч.1 ст. 94 КПК України і питання щодо допустимості вищевказаного доказу не вирішено і оцінка йому не надана. Згідно ст.. 410 КПК України це є неповнотою судового розгляду під час якого не досліджена обставина, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного (обґрунтованого та справедливого) рішення.

Вищевказаний доказ міг спростувати чи підтвердити наявність слідів гальмування автобусу під керуванням водія ОСОБА_9 на дорозі під час дорожньо-транспортної пригоди.

Таким чином суд першої інстанції ці докази фактично не дослідив, оцінки їм не дав, з точки зору належності відомостей, які в них містяться (в порушення ст. 23 КПК України).

Судом першої інстанції за клопотанням сторони захисту проведено комплексну судово-медичну, транспортно-трасологічну та авто-технічну експертизу.

Згідно п.17 цієї експертизи встановлено, що для вирішення питання: «при яких обставинах пасажири автобусу отримали тілесні ушкодження» необхідно провести додаткове комплексне дослідження. Однак проведення цього додаткового дослідження судом нікому доручено не було. Тому суттєві обставини ДТП залишились не дослідженими.

Крім того, прокурор в судовому засіданні 02.10.2014 року заявив клопотання про виклик судового експерта ОСОБА_26 , який проводив вищевказану експертизу.

Але, це клопотання судом відхилено і питання прокурора до експерта залишились не дослідженими, що також свідчить про неповноту судового слідства.

Також судом не надана оцінка показам водія автобуса ОСОБА_9 , що він намагався уникнути зіткнення, почав гальмувати, здійснювавши маневр праворуч.

Однак, автобус своєю лівою частиною контактував з правою стороною легкового автомобіля, після чого автомобіль відкинуло ліворуч, а автобус почав рухатись праворуч і його підкинуло, в зв`язку з чим водія ОСОБА_9 відкинуло праворуч, а його нога ковзнула к педалі гальма, одночасно він отримав забійну рану в області верхньої губи через розбиття лобового скла автобуса.

Наведене вище не протирічило висновкам комплексної експертизи від 17.06.2014 року, відповідно до п. 16 якої вказано, що перед зіткненням водій автобуса приймав міри до гальмування і почав застосовувати маневр праворуч.

Ці обставини могли суттєво вплинути на висновки про винуватість або невинуватість водія ОСОБА_7 , але їм належна оцінка не дана.

Крім того, суд першої інстанції не усунув протиріччя, які містяться в наданому стороною захисту доказі - висновку експертизи від 19.07.2013 року, відповідно до п. 11 якої гальмування коліс автобусу і подальше їх кочення не ідентифікується та висновку судової авто технічної експертизи від 28.02.2013року, наданої стороною обвинувачення, відповідно до якої ці сліди гальмування та кочення чітко ідентифікуються.

Таким чином, суд першої інстанції ухвалив виправдовувальний вирок відносно ОСОБА_7 за ч.1 ст. 286 КК України, допустивши вищевказані істотні порушення вимог кримінально-процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Керуючись ст.ст. 404, 405, ст. 407, ст. 418, 419, ч. 2 ст. 376 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу прокурора задовольнити, вирок Чугуївського міського суду Харківської області від 13.10.2014 року відносно ОСОБА_7 - скасувати, призначити нове судове засідання в суді першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді: