Справа № 460/684/15-к
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08.04.2015 рокум.Яворів

Яворівський районний суд Львівської області у складі: головуючого судді ОСОБА_1

з участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Яворові кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000164 від 21 жовтня 2014 року відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця АДРЕСА_1 та жителя АДРЕСА_2 , громадянина України, українця, із середньою освітою, одруженого, не судимого, військовослужбовця польова пошта НОМЕР_1 ,

про обвинувачення його у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 407 КК України -

В С Т А Н О В И В:

обвинувачений ОСОБА_4 , 22 липня 2014 року, будучи призваним ІНФОРМАЦІЯ_2 для проходження військової служби за мобілізацією, вибув для проходження військової служби у військову частину НОМЕР_2 , де наказом командира військової частини № НОМЕР_3 від 15 серпня 2014 року зарахований до списків особового складу на всі види забезпечення.

Згідно до положень ч. 1 п. 4 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» початком проходження військової служби для громадян призваних на військову службу під час мобілізації, на особливий період, вважається день відправлення у військову частину з районного (міського) військового комісаріату.

Відтак, з 15 серпня 2014 року, тобто з моменту відправлення ОСОБА_4 у військову частину А НОМЕР_4 з ІНФОРМАЦІЯ_2 , він набув статусу військовослужбовця - особи, яка проходить військову службу та з цього ж дня розпочав виконання військового обов`язку - проходження військової служби.

Згідно п. п. 1, 3 ч. 3 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язок військової служби на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять) чи поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його направлено туди за наказом відповідного командира (начальника).

У відповідності до плану відмобілізування та приведення військової частини НОМЕР_2 у бойову готовність та на виконання вимог наказу командира вказаної частини від 27 серпня 2014 року №749 введено в дію нове умовне найменування воєнного стану «військова частина - польова пошта НОМЕР_1 ».

Про особливий період несення військової служби та порядок проходження військової служби рядовому ОСОБА_4 достеменно було відомо, і до часу самовільного залишення військової частини останній дотримувався встановленого порядку несення служби та виконував покладені на нього завдання.

- 2 -

08 жовтня 2014 року, о 15.00 год., обвинувачений ОСОБА_4 самовільно залишив межі розташування військової частини та без поважних причин незаконно перебував поза межами її розташування за місцем свого фактичного проживання за адресою: АДРЕСА_2 , де займався вирішенням сімейних проблем та проводив час на власний розсуд. У період відсутності на військовій службі з 09 листопада 2014 року по 02 січня 2015 року обвинувачений ОСОБА_4 перебував на амбулаторному лікуванні у лікаря ортопеда-травматолога ІНФОРМАЦІЯ_3 з діагнозом: закритий перелом голівки лівої променевої кістки. Однак, після закінчення лікування, тобто 02 січня 2015 року, останній продовжив ухилятися від військової служби, до військової частини не прибув та проводив час на власний розсуд за місцем свого фактичного проживання до 16 січня 2015 року.

16 січня 2015 року обвинувачений ОСОБА_4 самостійно прибув до військової частини для проходження військової служби, про що доповів своєму командуванню та приступив до виконання обов`язків військової служби.

Таким чином обвинувачений ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 407 КК України.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 407 КК України визнав повністю і пояснив, що дійсно він був призваним під час мобілізації на військову службу у військовому званні «рядовий» військової частини польова пошта НОМЕР_1 та цього ж дня відправлений у військову частину для подальшого проходження військової служби. Йому було відомо про переведення військової частини НОМЕР_2 у вищу ступінь бойової готовності, а на військовослужбовців покладено спеціальні завдання та розпочато особливий період несення військової служби. 08 жовтня 2014 року він самовільно залишив військову частину та поїхав до свого дому у АДРЕСА_2 , де перебував до 16 січня 2015 року, оскільки йому зателефонувала дружина та повідомила про народження у них хворої дитини, та про його матір, у якої стався інсульт, та які в той момент потребували термінової допомоги. Тому він самовільно залишив військову частину та поїхав додому. При цьому не мав наміру назавжди ухилитися від проходження військової служби. Під час відсутності у військовій частині з 09 листопада 2014 року по 02 січня 2015 року він лікувався з приводу перелому руки. 16 січня 2015 року він добровільно прибув до військової частини польова пошта НОМЕР_1 , про що доповів своєму командуванню та продовжив проходити військову службу. На даний час він шкодує про вчинене, просить суворо його не карати, обіцяє, що більше такого не повторить. Просить застосувати до нього покарання у вигляді штрафу, так як має намір проходити службу в АТО.

Враховуючи визнання вини обвинуваченим та показання обвинуваченого щодо обставин скоєного ним кримінального правопорушення, які ніким не оспорюються, з`ясувавши в обвинуваченого, чи правильно він розуміє зміст цих обставин та відсутність сумнівів у добровільності його позиції, суд приходить до висновку про недоцільність дослідження усіх доказів по справі.

Суд вважає, що в судовому засіданні вина обвинуваченого у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України доведена повністю та кваліфікація його дій за ч.3 ст. 407 КК України правильна, оскільки він, будучи військовослужбовцем, не маючи наміру назавжди ухилитись від військової служби, вчинив самовільне залишення військової частини та місця служби військовослужбовцем, без поважних причин понад один місяць.

При обранні виду та міри покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд бере до уваги обставини вчиненого ним кримінального правопорушення, його наслідки, які не є тяжкими, особу обвинуваченого, який вперше притягається до кримінальної відповідальності, пом`якшуючі обставини: з`явлення зі зізнанням, щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, вчинення злочину внаслідок збігу тяжких особистих життєвих та сімейних обставин, його стан здоров"я, стан здоров"я його дитини та матері, що в своїй сукупності істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, та вважає за
- 3 -
можливе обрати йому покарання із застосуванням ст. 69 КК України, більш м"якого виду, ніж зазначене в санкції ч. 3 ст. 407 КК УКраїни, а саме у виді штрафу в розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 гривень.

Керуючись ст. 370, 373, 374 КПК України, суд -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 407 КК України та призначити йому покарання із застосуванням ст. 69 КК України, у виді штрафу в розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 (тисяча сімсот) гривень.
Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Львівської області протягом 30 днів з дня його проголошення через Яворівський районний суд Львівської області.

Вирок надрукований в нарадчій кімнаті в одному примірнику.

Суддя ОСОБА_1