Справа № 138/3122/13-к
Провадження №11-кп/772/313/2015
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
Доповідач : ОСОБА_2
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 червня 2015 рокум. Вінниця

Апеляційний суд Вінницької області в складі:

головуючого-судді: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з секретарем ОСОБА_5

з участю прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого: ОСОБА_7

захисника адвоката ОСОБА_8

розглянув 11 червня 2015 року у відкритому судовому засіданні у м. Вінниці кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора та апеляційною скаргою з доповненнями обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 26 травня 2014 року, яким

ОСОБА_7 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженця та мешканця

АДРЕСА_1 ,

раніше не судимого;

засуджено за ч.3 ст.190, ст.75, п.п.2, 3 ч.1 ст.76 КК України до покарання у виді 4 років позбавлення волі з іспитовим строком на 2 роки та покладенням на нього відповідних обов`язків.

Вирішено питання з цивільним позовом, речовими доказами та судовими витратами.

В С Т А Н О В И В:
Згідно вироку суду, ОСОБА_7 визнаний винним та засуджений за те, що фактично працюючи з 26.04.2011 року на посаді керуючого виробництвом в фермерському господарстві «Золоте руно», що розташоване в с. Пилипи, Могилів-Подільського р-ну, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою заволодіння чужим майном ФГ «Золоте руно» та звернення його на свою користь, шляхом обману, під виглядом проведення повсякденного робочого процесу, не маючи наміру для подальшого його повернення, в період часу з 17.07.2011 року по ІІІ декаду вересня 2011 року в денну пору доби організував та вивіз за допомогою вантажного автомобіля з території ФГ «Золоте руно» належне господарству майно, а саме: сільськогосподарську зерноочисну машину марки «ОВС-25», 1997р.в., вартістю 3 155,88грн, згідно висновку товарознавчої експертизи №200 від 01.04.2014 року, та 16 405кг неочищеного насіння люцерни, вартість якого згідно довідки Вінницької обласної станції насінництва кормових культур №59 від 29.05.2012 року, станом на 26.09.2011 року, складала 10,20грн за 1 кг, а всього на суму 167 331 грн, тим самим завдавши ФГ «Золоте руно» збитку на загальну суму 170 486,88грн.

В апеляційній скарзі з доповненнями обвинувачений ставить питання про скасування вироку суду і закриття провадження по справі з підстав невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, посилаючись, на те, що він не скоював ніякого правопорушення, працюючи керуючим фермерського господарства «Золоте Руно», що судове слідство проведено не повно, висновки викладені у вироку не відповідають фактичним обставинам справи, а досудове слідство проведено із істотними порушеннями норм КПК. Судом з власної ініціативи змінено обвинувачення без внесених прокурором змін. У матеріалах відсутні будь-які дані, які б вказували на те. що ОСОБА_7 , звернув майно нас свою користь чи отримав право на таке майно, з матеріалів справи неможливо зробити висновок стосовно кого здійснено обман чи зловживання довірою. В апеляційній скарзі просить виправдати.
Прокурор в своїй апеляції просив скасувати вирок через м`якість призначеного покарання, оскільки воно не відповідає тяжкості скоєного і особі обвинуваченого.

Заслухавши доповідача, пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 , які підтримали доводи поданої апеляційної скарги з доповненнями щодо закриття провадження по справі із підстав, зазначених у апеляційній скарзі, думку прокурора ОСОБА_9 , який підтримав апеляційну скаргу прокурора, просив її задовольнити дослідивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг,апеляційний суд вважає, що кримінальне провадження стосовно ОСОБА_7 підлягає закриттю в зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_7 складу кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст.190 КК України..

До таких висновків Апеляційний суд прийшов з наступних підстав.

Ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 05.09.2014 року оскаржуваний вирок Могилів-Подільського міськрайсуду Вінницької області від 26.05.2014 року щодо ОСОБА_7 був скасований, а справу провадженням закрито за відсутності в його діях складу кримінального правопорушення за ч.3 ст.190 КК України.
Згідно ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24.02.2015 року зазначену вище ухвалу апеляційного суду за касаційною скаргою прокурора було скасовано та призначено новий розгляд у суді апеляційної інстанції у зв`язку з порушенням, на думку касаційної інстанції, норм процесуального законодавства в ході апеляційного розгляду.
А саме: за правилами ст.23 КПК України суд досліджує докази безпосередньо, а тому виходячи з принципу безпосередності досліджування доказів, апеляційний суд не вправі дати їм іншу оцінку, ніж та, яку дав суд першої інстанції, якщо їх не було досліджено під час апеляційного розгляду справи.
Враховуючи, що відповідно до вимог ч.3 ст.439 КПК України при новому розгляді у суді першої чи апеляційної інстанції застосування суворішого покарання або закону про більш тяжке кримінальне правопорушення допускається тільки за умови, що вирок було скасовано у зв`язку з необхідністю застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушення або посилення покарання за скаргою прокурора, потерпілого чи його представника, а прокурором з цих підстав касаційна скарга не подавалась і ухвала апеляційного суду Вінницької області від 05.09.2014 року в частині відхилення апеляційної скарги прокурора на м`якість призначеного ОСОБА_7 покарання касаційним судом не переглядалась і не скасовувалась, то при новому апеляційному розгляді апеляційна скарга прокурора задоволеною бути не може.
Оскільки відповідно до ч.2 ст.439 КПК України вказівки суду, який розглянув справу в касаційному порядку, є обов`язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді, то колегією суддів задоволено клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_7 та повторно досліджено докази, які вже досліджувались судом першої інстанції: документи провадження, допитано свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 .
Обвинувачений ОСОБА_7 в суді першої інстанції, скориставшись своїм правом, передбаченим п.4 ч.3 ст.42 КПК України, пояснень щодо обвинувачення не давав.
Під час апеляційного розгляду обвинувачений ОСОБА_7 , підтримавши апеляційну скаргу щодо відсутності в його діях складу злочину, вирішив давати пояснення.
Враховуючи, що згідно ч.2 ст.95 КПК України обвинувачений має право давати показання під час досудового розслідування та судового розгляду, а ч.1 ст.95 КПК України визначено, що показання це відомості, які надаються в усній або письмовій формі під час допиту обвинуваченим щодо відомих йому обставин у кримінальному провадженні, що мають значення для цього кримінального провадження, то це право обвинуваченого на допит в суді не може бути порушено межами судового перегляду, закріпленого ч.3 ст.404 КПК України, оскільки не є клопотанням про дослідження доказів, які не досліджувались судом першої інстанції.
В апеляційному суді ОСОБА_7 пояснив, що в суді першої інстанції не давав свідчення, оскільки це була тактика його захисту, надіявся на справедливий розгляд справи, однак, будучи визнаним в скоєнні кримінального правопорушення, яке не вчиняв, зрозумів, що повинен сказати правду, оскільки не скоювала шахрайства.
З його свідчень вбачається, що фактичним власником ФГ «Золоте руно» є свідок ОСОБА_12 - чоловік засновника господарства ОСОБА_13 , яка в роботу господарства не вникала.
З 2011 року він працював керуючим виробництвом: займався посівом та збором врожаю.
Завсклад звітував перед бухгалтерією. Реалізацією продукції, чи видачею зерна на паї він не займався.
Визнав, що повідомив завскладу видати насіння люцерни для загрузки на автомобілі, однак, цю вказівку давав виключно по розпорядженню ОСОБА_12 , який йому телефонував і про це він говорив завскладу ОСОБА_10 . Яким транспортом, куди і скільки вивезли зерна та машини йому невідомо. Вважав, що на очистку. В подальшому ніяких претензій з боку ОСОБА_12 до нього не було. Лише через декілька місяців після його звільнення, ОСОБА_12 став заявляти до нього фінансові претензії, а після того, як він відмовився дати йому кошти, він його звинуватив в крадіжці насіння та машин і звернувся в міліцію.
Твердження потерпілого, що він вкрав люцерну - помста за конфлікт.
Вважає, що кількість насіння значно завищена, а вартість не відповідає якості.
Згідно довідки Голови ФГ «Золоте руно» ОСОБА_7 з 26.04.2011 року по 05.1202011 року працював на посаді керуючого виробництвом (т.1 а.с.85).
Згідно контракту ФГ «Золоте руно» з ОСОБА_7 , останній дійсно прийнятий на посаду керуючого виробництвом, однак, яку саме роботу він мав виконувати за цим контрактом не визначено (т.1 а.с.70). Договір про повну матеріальну відповідальність з останнім не укладався.
Згідно ж Статуту ФГ «Золоте руно» управління здійснюється Засновником Господарства, який приймає рішення за всіма питаннями діяльності Господарства і розпоряджається його власністю, призначає та звільняє Голову Господарства (п.п.9.1, 9.2, 9.3.2).

Голова несе повну відповідальність за діяльність Господарства, за майно і обладнання, що знаходиться в його користуванні, видає в межах своєї компетенції накази та дає вказівки, обов`язкові для всіх працівників Господарства (п.9.6).

Посада керуючого виробництвом Статутом не передбачена. (т.1 а.с.85 -92)

Свідок ОСОБА_12 пояснив, що він не розуміється на юриспруденції, а тому можливі неточності з оформленням документів. ОСОБА_7 займався виробництвом, а тому міг без його згоди брати зерно на посів, очистку тощо.

Наполягає, що не давав ні вказівки, ні згоди на вивезення насіння. Завсклад ОСОБА_10 йому не телефонував і нічого з ним не погоджував. Вважає, що можливо вони викрали насіння у змові.

Необхідна бухгалтерська документація та журнали обліку мають бути на підприємстві, якщо не вилучались працівниками міліції.

Свідок ОСОБА_10 суду пояснив, що він як зав. током вів журнал обліку насіння по приходу, а видачу не обліковував. Бухгалтерія зерно на баланс не ставила, показувала реалізацію. Видавав зерно за бухгалтерськими виписками.

Видав насіння люцерни ОСОБА_7 за його усною вказівкою, оскільки він пояснив, що вивозить його на очищення за вказівкою власника. Яким саме транспортом вивозилась люцерна, не пам`ятає. Він намагався подзвонити ОСОБА_12 , щоб перевірити слова ОСОБА_7 , однак, не додзвонився. Де зараз журнал обліку йому невідомо. При прийнятті його на роботу та після звільнення інвентаризація чи ревізія не проводились.

Представник ФГ «Золоте руно» письмово повідомив суд, що журнали обліку та бухгалтерська документація щодо насіння люцерни в господарстві відсутня.

Жодного клопотання прокурора про повторне дослідження доказів, або дослідження доказів, які не досліджувались судом першої інстанції до апеляційної інстанції не надходило.

Згідно вимог ст.22 КПК України суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків. Кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позиції, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Судовий розгляд визнається справедливим за умови забезпечення рівного процесуального становища сторін, що беруть участь у спорі.

Судом першої інстанції в ході кримінального провадження дотримано вимоги ст.ст. 22, 92, 93, 349, 350 КПК України, що є гарантією забезпечення права сторін на справедливий судовий розгляд, а тому неповноти судового розгляду, чи істотних порушень вимог кримінального процесуального закону допущені не були.

Проте обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, відповідно до вимог ст.91 КПК України: подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб, та інші обставини кримінального правопорушення; винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням тощо, які давали б підстави для кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 3 ст. 190 КК України, як заволодіння чужим майном шляхом обману та зловживання довірою, вчинене у великих розмірах доведені не були, що призвело до постановлення вироку, який не відповідає фактичним обставинам справи, ґрунтується на припущеннях, а отже не відповідає вимогам ст.374 КПК України, а тому підлягає до скасування.

Так, об`єктивна сторона злочину, що визнана доведеною судом, сформульована у вироку слідуючим чином: ОСОБА_7 , фактично працюючи з 26.04.2011 року на посаді керуючого виробництвом в фермерському господарстві «Золоте руно», що розташоване в с.Пилипи, Могилів-Подільського району, з метою заволодіння майном ФГ «Золоте руно» шляхом обману, під виглядом проведення повсякденного робочого процесу, не маючи наміру для подальшого його повернення, в період часу з 17.06.2011 року по 3 декаду вересня 2011 року у денну пору доби організував та вивіз за допомогою вантажного автомобіля з території ФГ «Золоте руно» належне господарству майно на загальну суму 170486,88грн.

Однак, як було зазначено в ухвалі вище, посада керуючого виробництвом в господарстві відсутня, а тому формулювання у вироку, що ОСОБА_14 на неіснуючій посаді працював фактично, не дає можливості зробити висновок, які ж саме службові повноваження мав обвинувачений, що важливо для визначення як суб`єкту злочину так і спрямованості його умислу: обман з метою заволодіння, чи з метою отримання доступу до майна.

По-друге, заволодіння, згідно вироку, скоєно в період часу з 17.07.2011 року по 3 декаду вересня 2011 року тривало майже три місяці, що не лише не підтверджено матеріалами справи, а їм суперечить, оскільки згідно «Журналу вагаря» люцерну загальною вагою 164,40центнера лише було завезено на тік автомобілем ГАЗ-53 01-99 протягом 4 днів в кінці другої декади вересня 2011 року (т.1 а.с.162-163).

Зав током - свідок ОСОБА_10 заперечив правдивість інформації зазначеній в цьому журналі, пояснивши, що насіння люцерни в кількості 16440 кг. поступала на склад протягом кількох років.

Крім того, «Журнал вагаря» - як єдиний документальний доказ надходження на склад ФГ «Золоте руно» 16440кг насіння люцерни, відсутність якої, на момент огляду складу 26.05.2012 року (т.1 а.с.59-63), дало можливість суду дійти припущення, що його вивіз ОСОБА_14 в 07-09.2011 році, згідно вимог ст.86 КПК України, є недопустимим доказом, оскільки отриманий з порушенням порядку, встановленого КПК України.

Згідно матеріалів справи «Журнал вагаря» є лише ксерокопією двох аркушів, завірених печаткою «Для довідок» та підписом заступника начальника СВ Могилів-Подільського МВ УМВС України у Вінницькій області ОСОБА_15 (т.1 а.с.162-163).

Саме ці дані визнані місцевим судом допустимим доказом розміру заподіяної шкоди.

Однак, ксерокопії двох аркушів не є документом відповідно до вимог ч.3 ст.99 КПК України. Оригінал документу до кримінального провадження не залучався і ніколи не оглядався. Для огляду апеляційному суду він наданий не був також, а тому жодні інші відомості для підтвердження змісту цього документу, відповідно до п.1) ч.5 ст.99 КПК України, не можуть бути використані.

Тому згідно ст.89 КПК України «Журнал вагаря» є недопустимий доказ, який не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

На запит же слідчого за №4805 від 29.05.2012 року на ім`я голови ФГ «Золоте руно» ОСОБА_13 (т.1 а.с.69) від господарства не надійшло жодного документу на підтвердження наявності насіння люцерни в господарстві в 2011 році.

Лише ж показання свідків про розмір шкоди заподіяної ФГ «Золоте руно» є недостатнім доказом.

Крім того, непослідовність дій ОСОБА_12 викликає сумнів в правдивості його свідчень: якщо ОСОБА_7 привласнив в липні-вересні 2011 року майно господарства на загальну суму більше 170тис.грн., є суперечливим його звільнення за згодою сторін в грудні 2011 року. Позов же до ОСОБА_7 пред`явлено лише на третьому році - 30.10.2013 року.

Таким чином, приймаючи до уваги доводи, викладені вище, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції ґрунтуються на недопустимих доказах, припущеннях, не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, що вплинуло на вирішення питання про винуватість обвинуваченого, та у відповідності з вимогами ч.2 ст.411 КПК України є підставою скасування вироку суду.

Відповідно до статті 190 КК України шахрайство - це заволодіння чужим майном або придбання права на майно шляхом обману чи зловживання довірою.
В п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року N 10 «Про судову практику у справах про злочини проти власності» роз`яснено, що обман (повідомлення потерпілому неправдивих відомостей або приховування певних обставин) чи зловживання довірою (недобросовісне використання довіри потерпілого) при шахрайстві застосовуються винною особою з метою викликати у потерпілого
впевненість у вигідності чи обов`язковості передачі їй майна або права на нього. Обов`язковою ознакою шахрайства є добровільна передача потерпілим майна чи права на нього.
Якщо ж обман або зловживання довірою були лише способом отримання доступу до майна, а саме вилучення майна відбувалося таємно чи відкрито, то склад шахрайства відсутній. Такі дії слід кваліфікувати відповідно як крадіжку, грабіж або розбій.

Виходячи з обставин справи, які встановлено слідством і визнано доведеними місцевим судом зав. током Ковтун, на складі якого зберігалось насіння люцерни, дозволив вивезти матеріальні цінності зі сховища, лише будучи введеним в оману ОСОБА_14 , який пояснив, що це є розпорядження власника ОСОБА_12 . З останнім свідок намагався зв`язатись по телефону, однак йому це не вдалось і він повірив на слово ОСОБА_14 .

За таких обставин відсутня об`єктивна сторона шахрайства обман потерпілого. В оману було введено працівника господарства з метою отримати доступ до сховища, де зберігалось майно.

Згідно ч.2 ст.9 КПК України прокурор, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують обвинуваченого, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Згідно ч.2 ст.337 КПК України під час судового розгляду прокурор може змінити обвинувачення, висунути додаткове обвинувачення, відмовитися від підтримання державного обвинувачення.

Судовий же розгляд, відповідно до вимог ч.1 ст.337 КПК України проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, крім випадків, передбачених цією статтею, а згідно ч.3 ст.337 КПК України, з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод, суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, якщо воно знайшло підтвердження в суді, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

З огляду на викладене, колегія суддів, встановивши, що в діях ОСОБА_7 відсутня об`єктивна сторона кримінального правопорушення - обман власника, не вправі змінити вирок суду чи постановити новий вирок, зазначивши іншу кваліфікацію його дій, оскільки вийде за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті та погіршить становище обвинуваченого.

Відповідно ж до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), у відповідній частині якої передбачено:

«1. Кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який ... встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

3. Кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має щонайменше такі права:

a) бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього;

b) мати час і можливості, необхідні для підготовки свого захисту »

У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (рішення від 25 березня 1999 р. у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції» [ВП], № 25444/94, п. 52; рішення від 25 липня 2000 р. у справі «Матточіа проти Італії», № 23969/94, п. 58; рішення від 20 квітня 2006 р. у справі «І.Н. та інші проти Австрії», № 42780/98, п. 34).

Крім того, право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» п. 3 ст. 6 Конвенції (рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п. 54, а також «Даллос проти Угорщини», п. 47).

Крім того, в рішенні Європейського суду з прав людини від 09.10.2008 року «Абрамян проти Росії» зазначено, що перекваліфікація дій обвинуваченого тягне порушення п. 1 та підпунктів «a» та «b» п. 3 ст. 6 Конвенції, оскільки порушує право заявника на справедливий судовий розгляд, зокрема право бути негайно поінформованим про характер та причини пред`явленого йому обвинувачення і мати час та можливість підготуватися до свого захисту.

Суд не має повноважень застосувати закон про більш тяжкий злочин чи обґрунтувати обвинувачення іншими фактичними обставинами. Суд міг продовжувати розгляд справи, якщо зміна обвинувачення стосувалася лише виключення окремих його пунктів або обтяжуючих обставин.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.

А тому перекваліфікація дій обвинуваченого в апеляційному суді під час розгляду його апеляційної скарги в якій ставиться питання саме про відсутність в його діях складу злочину передбаченого ч.3 ст.190 КК України, а не перекваліфікацію, позбавляє обвинуваченого можливості якимось чином відреагувати на таку зміну в розгляді кримінального провадження стосовно нього в суді, що безперечно, порушило б його право на захист, а тому керуючись вимогами ст.417 КПК України, відповідно до п.2 ч.1 ст.284 КПК України кримінальне провадження за ч.3 ст.190 КК України щодо ОСОБА_7 слід закрити.

Відповідно до ч.3 ст.129 КПК України у разі виправдання обвинуваченого за відсутності в його діях складу кримінального провадження суд залишає позов без розгляду, а тому позов ФГ «Золоте руно» слід залишити без розгляду.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 409, 419 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу з доповненнями обвинуваченого ОСОБА_7 задовольнити.

Вирок Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 26 травня 2014 року відносно ОСОБА_7 скасувати.

Кримінальне провадження відносно ОСОБА_7 закрити на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КК України за відсутності в його діях складу кримінального правопорушення за ч.3 ст.190 КК України.

Цивільний позов фермерського господарства «Золоте руно» в сумі 170486 грн. (сто сімдесят тисяч чотириста вісімдесят шість) грн. 88 (вісімдесят вісім) копійок, - залишити без задоволення.

Ухвала апеляційного суду може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 3 місяців із дня її оголошення.

Судді:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4

З оригіналом вірно.