Справа №1-318/10 21.10.2010 21.10.2010 21.10.2010
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 11- 660/10р. Головуючий І-ї інстанції
Категорія: ч. 3 ст. 153 КК України ОСОБА_1
Доповідач апеляційного суду
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 жовтня 2010 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Миколаївської області у складі:

Головуючого Олещук Т.Л.

Суддів Губи О.О., Пісного І.М.

за участю прокурора Омеляна В.М.

потерпілої ОСОБА_3 та її законного представника ОСОБА_4

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві кримінальну справу за апеляцією засудженого ОСОБА_5 на вирок Ленінського районного суду м. Миколаєва від 15 липня 2010року, яким

ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець ІНФОРМАЦІЯ_2, Казахстан, німець, громадянин України, судимий: 1) 24.01.2002 року Корабельним районним судом м. Миколаєва за ч. 2 ст. 187 КК України направлений до спеціальної навчально-виховної установи на 3 роки; 2) 10.06.2003 року цим же судом за ч.1 ст. 187 КК України на 3 роки позбавлення волі, звільнений 08.07.2005 року умовно-достроково, не відбутий строк 8 місяців 11 днів; 3) 13.06.2006 року Ленінським районним судом м. Миколаєва за ч. 2 ст. 187, ч.2 ст. 186, 15 ч.2, ст. 152 ч.1, ст. 70, 71 КК України на 5 років 3 місяці позбавлення волі, звільнився 28.08.2009 року умовно-достроково на невідбутий строк 1 рік 7 місяців 17 днів,

засуджений

за ч. 3 ст. 153 КК України на 10 років позбавлення волі.

На підставі ст. 71 КК України до призначеного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Ленінського районного суду від 13.06.2006 року та остаточно призначено 10 років 6 місяців позбавлення волі.

Постановлено стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 4000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Вироком суду ОСОБА_5 визнаний винним в тому, що він

07.12.2009 року приблизно о 13.30 год., знаходячись в лісосмузі, розташованій на кінцевій зупинці трамваю 7-го маршруту в м. Миколаєві, побачивши ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, завідомо знаючи про те, що вона є малолітньою, за раптово виниклим умислом на задоволення статевої пристрасті в неприродній спосіб, діючи проти волі потерпілої, погрожуючи застосуванням до останньої фізичного насильства, завів її до бетонної труби, розташованої в колекторі біля заводу «Зоря Машпроект», де, продовжуючи погрожувати застосуванням фізичного насильства, здійснив з нею статевий акт в неприродній спосіб.

В апеляційній скарзі та доповненнях до неї засуджений ОСОБА_5 просить вирок суду, як незаконний, постановлений з порушенням його процесуальних прав, скасувати з поверненням справи на додаткове розслідування через однобічність та неповноту досудового та судового слідства. Посилається на те, що злочин не вчиняв, докази його вини відсутні, свідок невпевнено вказав на нього. Малолітня потерпіла допитувалась у відсутності педагога, на слідстві описала прикмети злочинця, на нього не схожого, обшук у його житлі проводився без постанови суду. Зазначає, що на досудовому слідстві визнав вину під тиском працівників міліції, які фальсифікували докази. Висновки суду не підтверджені фактичними доказами, в судовому засіданні суд не допитав свідків за його клопотанням, відмовив у розгляді скарги на слідчого та працівників міліції.

В запереченнях на апеляцію законний представник неповнолітньої потерпілої просить вирок суду залишити без змін. Вказує, що засуджений раніше судимий, в тому числі за вчинення аналогічного злочину, але висновків для себе не зробив, тому є небезпечним для суспільства. Вважає вирок щодо засудженого справедливим.

Заслухавши доповідь судді, пояснення потерпілої та її законного представника, які вважали апеляцію засудженого безпідставною, прокурора, який вважав, що вирок повинен бути залишеним без зміни, вивчивши матеріали справи та доводи апеляції, колегія суддів вважає, що апеляція не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_5 у вчиненні злочину при обставинах, встановлених судом, є обґрунтованими, відповідають дослідженим у судовому засіданні доказам, які детально викладені у вироку.

Так, з дослідженого в суді протоколу допиту ОСОБА_5 в якості підозрюваного вбачається, що він детально поясняв про обставини події, а саме, що 07.12.2009 року в першій половині дня, знаходячись в лісосмузі, розташованій на кінцевій зупинці трамваю 7-го маршруту в м. Миколаєві, побачивши малолітніх хлопчика та дівчину, вирішив йти за ними. По дорозі він став розмовляти з ними та назвався не своїм іменем «Максим». Потім він вдарив хлопчика кулаком в обличчя, від чого у нього пішла носом кров. Дівчинка почала плакати та просити, щоб він відпустив їх. Але він, діючи проти волі дітей, завів їх до бетонної труби біля колектору заводу «Зоря Машпроект». За раптово виниклим умислом на задоволення статевої пристрасті в неприродній спосіб, проти волі дівчинки, погрожуючи їй застосуванням фізичного насильства, здійснив з нею статевий акт в неприродній спосіб. Після чого він дав дівчинці свій номер мобільного телефону та запропонував, щоб вона йому передзвонила. Перед тим, як відпустити дітей, він забрав у них свої рукавички чорного кольору, якими витирали кров з обличчя хлопчика, та які потім викинув. Коли взнав, що його розшукує міліція, залишив місце проживання та переховувався (а.с. 53-55).

Ці показання про обставини вчинення злочину засуджений підтверджував при відтворенні з ним обставин обстановки та обставин події ( а.с. 56 -62). Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_7 та ОСОБА_8, які були понятими при вказаному відтворенні події, пояснили, що ОСОБА_5 самостійно, добровільно, впевнено вказав на місце злочину та розказав про обставини його вчинення.

Заява засудженого про те, що в ході досудового слідства він обмовив себе у зв'язку із застосуванням до нього недозволених методів слідства, перевірялась за дорученням суду прокуратурою Ленінського району м. Миколаєва, однак вказані ним факти підтвердження не знайшли (а.с. 149-152). Також перевірялась версія ОСОБА_5 про те, що в період вчинення злочину він знаходився в приміщенні будинку № 36 по вул. Васляєва в м. Миколаєві, але згідно рапорту дільничного інспектора будинку за такою адресою в м. Миколаєві не існує (а.с.147).

Крім того, вина засудженого у вчиненні злочину повністю підтверджується іншими доказами, в тому числі:

послідовними показаннями потерпілої ОСОБА_3 та свідка ОСОБА_9 про обставини вчинення злочину, які навіть в деталях узгоджуються з показаннями ОСОБА_5 при допиті його в якості підозрюваного та при відтворенні з ним обставин обстановки та обставин події ( а.с. 53-55, 56-62). Як на досудовому слідстві, так і в суді малолітні потерпіла та свідок ОСОБА_9 допитувались у присутності їх законних представників. А потерпіла на досудовому слідстві також в присутності педагога (а.с. 32-34, 77-78). На правдивість зазначених показань вказує також їх узгодженість з іншими дослідженими в суді доказами: даними протоколів впізнання (а.с.45, 46), з яких вбачається, що потерпіла та свідок ОСОБА_9 впевнено вказали на ОСОБА_5, як на особу, яка вчинила злочин, що підтвердили в судовому засіданні свідки поняті ОСОБА_7 та ОСОБА_8, даними висновку експерта про наявність у свідка ОСОБА_9 тілесних ушкоджень, які могли утворитися при вказаних вище обставинах ( а.с. 95-96), даними протоколу огляду місця злочину (а.с. 5-6).

За таких обставин доводи апелянта про те, що він не вчиняв злочину, є безпідставними, оскільки спростовуються сукупністю досліджених у судовому засіданні доказів.

Надавши доказам належну оцінку, суд правильно кваліфікував дії засудженого за ч. 3 ст. 153 КК України.

Щодо призначеного ОСОБА_5 покарання, то суд 1-ої інстанції у відповідності до вимог ст. 65 КК України правильно призначив йому покарання за ч. 3 ст. 153 КК України та остаточно визначив до відбуття покарання за правилами ст. 71 КК України.

За таких обставин колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляції засудженого.

Керуючись ст. ст. 365, 366 КПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляцію засудженого ОСОБА_5 залишити без задоволення, а вирок Ленінського районного суду м. Миколаєва від 15 липня 2010 року відносно ОСОБА_5 Фагільойвича без зміни.

Головуюча

Судді