Справа № 375/15/14-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/122/15 Доповідач у 2 інстанції Авраменко
Категорія Розділ 2 18.03.2015

ВИРОК
Іменем України

18 березня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,

захисника обвинувачених ОСОБА_7 ,

обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

потерпілого ОСОБА_10

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження за апеляційними скаргами прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції ОСОБА_11 , обвинувачених ОСОБА_8 і ОСОБА_9 та потерпілого ОСОБА_10 на вирок Миронівського районного суду Київської області від 14 листопада 2014 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт.Рокитне Київської області, громадянина України, мешканця АДРЕСА_1 , раніше судимого: 10.07.2012 року Таращанським райсудом Київської області за ч.1 ст.125 КК України до покарання у виді 180 годин громадських робіт;-

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України,-

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженку смт.Рокитне Київської області, громадянки України, мешканку АДРЕСА_1 , раніше не судимої;-

визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України,-

В С Т А Н О В И Л А:
вироком Миронівського районного суду Київської області від 14 листопада 2014 року ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України і призначено покарання у виді штрафу у розмірі 935грн.

Також, вказаним вироком визнано винною ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України і призначено покарання у виді штрафу у розмірі 850 грн.

Цим же вироком частково задоволено цивільний позов потерпілого та стягнуто з ОСОБА_8 та ОСОБА_9 солідарно 1102 грн.71коп. матеріальної шкоди і 1000 грн. моральної шкоди.

Не погоджуючись з вироком суду, прокурор, обвинувачені та потерпілий подали апеляційні скарги.

Прокурор, не оспорюючи вирок у частині доведеності вини засудженого ОСОБА_8 та правильності кваліфікації його дій, вважає вирок Миронівського районного суду незаконним і таким, що підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість.
Свої вимоги обґрунтовує доводами про те, що всупереч вимогам ст. 65 КК України, суд першої інстанції не повною мірою врахував обставини справи, характер та ступінь тяжкості вчиненого злочину та даних про особу засудженого, а саме не врахував те, що ОСОБА_8 повторно вчинив умисний злочин, при цьому маючи не зняту та не погашену у встановленому законом порядку судимість, не розкаявся у вчиненому, не зробив належних для себе висновків, не відшкодував потерпілому завдані злочином збитки.
На думку прокурора, суд першої інстанції не в повній мірі врахував наслідки, що настали в результаті вчинення злочину, а також у вироці зазначив обставини, які не відповідають матеріалам справи, а саме згідно висновку експерта №133Д від 24.12.2013 року тілесні ушкодження у виді струсу головного мозку, спричинені ОСОБА_12 відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили розлад здоров`я більше 6-ти днів, хоча всупереч цьому в описовій частині вироку вказано, що тілесні ушкодження у виді струсу головного мозку, причинені ОСОБА_12 відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили розлад здоров`я не більше 6-ти днів.
Також суд першої інстанції не врахував обставини, які обтяжують покарання, а саме: вчинення злочину щодо особи похилого віку та вчинення злочину повторно.
Вирок в частині обвинувачення ОСОБА_9 та призначеного їй покарання прокурором не оскаржується.
Обвинувачені у апеляційній скарзі вважають, що вирок Миронівського районного суду Київської області необгрунтованим у зв`язку з тим, що висновки суду, викладені у ньому, не підтверджується належними та допустимими доказами, дослідженими в ході судового розгляду кримінального провадження. Просять вирок скасувати, ухвалити виправдувальний вирок та закрити кримінальне провадження
Обвинувачені зазначають, що в основу вироку суд поклав показання потерпілого ОСОБА_13 , не прийняв до уваги надані ними показання, а також показання свідка ОСОБА_14 та ОСОБА_15 .
На думку обвинувачених, покладений в основу вироку висновок судово-медичної експертизи № 129 від 14.10.13. та висновок судово- медичної експертизи № 133 Д від 24.12.13 не є доказом по справі, оскільки експерт ОСОБА_16 , який брав участь у проведенні слідчого експерименту, є упередженим, а тому обвинувачені дані слідчого експерименту ставлять під сумнів.
Апелянт ОСОБА_8 вказує про його наміри заявити клопотання про відвід експерта на стадії клопотань та доповнень після ознайомлення з матеріалами кримінального провадження.
В апеляційній скарзі потерпілий вважає вирок необґрунтованим у зв`язку з неповнотою судового розгляду та невідповідністю призначеного покарання суспільній небезпечності, особі засуджених через його м`якість, а тому просить в частині призначеного покарання обвинуваченим та в частині задоволення моральної шкоди - скасувати. Постановити в цій частині свій вирок, яким засудити ОСОБА_8 за ч.2 ст.125 КК України до 2 років обмеження волі; ОСОБА_9 за ч.1 ст.125 КК України до 1 року виправних робіт, цивільний позов в частині стягнення моральної шкоди задовольнити в повному обсязі, в решті вирок залишити без змін.
В обґрунтування своїх вимог зазначає, що при обранні міри покарання ОСОБА_8 суд не врахував, що стосовно ОСОБА_8 є вирок Таращанського районного суду Київської області від 10 липня 2012 року, яким його визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, а також те, що протиправні дії обвинуваченого носять постійний характер відносно його, обвинувачений не виправився та не припинив свої протиправні дії відносно його, а тому вважає вирок в частині призначеного покарання - несправедливим, оскільки судом першої інстанції призначено покарання в мінімальному розмірі, передбаченому санкцією ч.2 ст. 125 КК України.
Зазначає, що обвинувачені постійно провокують своєю неправомірною поведінкою не тільки сварки та скандали, а й вчиняють протиправні дії відносно його майна та проти життя та здоров`я, чим принижують його та його родину, позбавляють спокою, перетворюють його життя на жах.
На думку потерпілого, судом першої інстанції не враховано рецидив злочинів, вчинених ОСОБА_8 , а також те, що кримінальне правопорушення було вчинено групою осіб.
Крім того зазначає, що судом першої інстанції призначено найменший вид покарання, що потерпілий розцінює як не відповідність призначеного покарання особі винних та обставинам, встановленим судовим розглядом.
Звертає увагу на те, що обвинувачені вину свою у вчиненні злочину не визнали, неодноразово перекручували обставини та змінювали свої покази за для введення в оману суд та органи досудового розслідування. Обвинувачені після вчинення кримінального правопорушення не вибачились перед ним за вчинене, не відшкодували матеріальної шкоди на лікування, жодного разу не поцікавились про стан його здоров`я, що ще більше пригнічує його та завдає моральних страждань.
Потерпілий також не погоджується з сумою частково задоволеного його цивільного позову, оскільки завдані йому тілесні ушкодження суттєво вплинули на його стан здоров`я та самопочуття, часто відчуває гострі головні болі, а тому не може жити нормальним життям. Зазначає, що відповідно до виписок та довідок із медичної картки амбулаторного хворого він тривалий час перебував на лікуванні в Рокитнянській центральній районній лікарні, а саме в період з 10.10.2013 року по 02.12.2013 року, але і до цього часу не минули наслідки перенесених тілесних ушкоджень.
Вищезазначеним обґрунтовує необхідність задоволення його цивільного позову.
За вироком суду, 10 жовтня 2013 року близько 13 год.00хв.обвинувачені ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , перебували на АДРЕСА_1 , що належить потерпілому ОСОБА_10 , де між ними та потерпілим і його дружиною виникла сварка, під час якої ОСОБА_8 на грунті давно існуючих неприязних відносин, з метою заподіяння тілесних ушкоджень, умисно наніс йому удар рукою в область верхньої губи, а обвинувачена ОСОБА_9 , тримаючи в руках підборну лопату, нанесла нею удар по правому плечу та один удар по кисті правої руки потерпілого ОСОБА_10 , після чого ОСОБА_8 наніс йому ще два удари ногою в область колінного суглобу та один удар ногою в область живота.

Заслухавши суддю доповідача, думку прокурора на підтримання вимог своєї апеляційної скарги, пояснення потерпілого, котрий просив задовольнити його вимоги та заперечував проти апеляційної скарги обвинувачених, пояснення обвинувачених та їх захисника, які підтримали свою апеляційну скаргу та заперечували вимоги скарги потерпілого і прокурора, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційних скарг, провівши судові дебати, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволення, скарга потерпілого підлягає частковому задоволенню, а апеляційна скарга обвинувачених задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог КПК України.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Вказані вимоги не були в повній мірі дотримані судом першої інстанції.

Як вбачається із матеріалів справи, висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_8 в умисному заподіянні ОСОБА_10 легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад його здоров`я та ОСОБА_9 в умисному заподіянні легкого тілесного ушкодження, ґрунтується на зібраних у справі доказах, які всебічно, повно та об`єктивно перевірені в судовому засіданні і яким суд дав належну юридичну оцінку.

Винуватість ОСОБА_8 та ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованих їм злочинах підтверджується сукупністю доказів по справі, зокрема показами потерпілого та свідка ОСОБА_17 , висновками судово медичних експертиз, відповідно до яких ОСОБА_10 заподіяні легкі тілесні ушкодження, що не спричинили розладу здоров`я та такі, що потягли за собою короткочасний розлад здоров`я.

Суд правильно оцінив докази і навів у вироку мотиви, з яких відхилив показання свідка ОСОБА_14 та критично оцінив покази обвинувачених, з чим погоджується колегія суддів.

Дії обвинувачених відповідно до фактичних обставини справи кваліфіковані: ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 125 КК України; дії ОСОБА_9 за ч. 1 ст. 125 КК України. Така кваліфікація є правильною.

Колегія суддів вважає, що висновок суду про доведеність вини обвинувачених є обґрунтованим, а тому доводи обвинувачених в цій частині є надуманими та такими, що спростовуються зібраними по справі доказами.

Щодо доводів обвинувачених про те, що суд безпідставно в основу вироку поклав висновки судово медичних експертиз та про упередженість судово медичного експерта ОСОБА_16 , то вони є безпідставними та такими, що не знайшли свого підтвердження у матеріалах справи, оскільки судом не встановлено даних, які свідчили б про упередженість експерта, або відомостей, які б спростовували висновки судово медичних експертиз.

Обвинувачений ОСОБА_8 зазначає, що він мав намір заявити відвід експерту ОСОБА_16 , а у разі задоволення такого клопотання мав намір заявити наступне клопотання про проведення повторного слідчого експерименту за участю іншого судово медичного експерта. Такі твердження обвинуваченого не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження, оскільки у матеріалах кримінального провадження відсутні будь які дані про відвід експерта, клопотання про відвід експерта також не заявлялися під час розгляду справи в суді першої інстанції.

Разом з тим, колегія суддів погоджується з доводами апеляційних скарг прокурора та потерпілого щодо необхідності застосування більш суворого покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , який 10 липня 2012 року був засуджений за ч. 1 ст. 125 КК України до покарання у вигляді 180 годин громадських робіт за заподіяння легких тілесних ушкоджень ОСОБА_17 та вважає їх обґрунтованими.

Відповідно до положень ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Однак, суд першої інстанції порушив вказані вимоги, оскільки за фактичної відсутності обставин, що пом`якшують покарання, призначив ОСОБА_8 найбільш м`яке покарання, яке передбачене ч. 2 ст. 125 КК України штраф у мінімальному розмірі, що, на думку колегії суддів, не відповідає засадам ст. 65 КК України і не є достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів внаслідок м`якості.

Колегія суддів, з урахуванням фактичних обставин справи та особи обвинуваченого, вважає, що ОСОБА_8 слід призначити більш суворе покарання, а саме громадські роботи.

Покарання призначене ОСОБА_9 відповідає засадам ст. 65 КК України та особі обвинуваченої.

Що стосується вимог апеляційної скарги потерпілого про задоволення цивільного позову про стягнення з обвинувачених 10 000 грн. моральної шкоди, то вони підлягають частковому задоволенню, оскільки рішення суду першої інстанції про стягнення солідарно з ОСОБА_8 і ОСОБА_9 1000 грн. на користь потерпілого в рахунок відшкодування завданої злочинами моральної шкоди не відповідає вимогам розумності і справедливості, оскільки грошова сума на відшкодування такої шкоди є явно недостатньою, а тому її сума підлягає збільшенню.

Відповідно до приписів ч. 2 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції може бути невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Також згідно п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, тобто застосування закону, який не підлягає застосуванню.

Враховуючи вищезазначені положення, колегія суддів вважає за необхідне вирок Миронівського районного суду Київської області від 14 листопада 2014 року, щодо ОСОБА_8 та ОСОБА_9 скасувати та ухвалити новий, а тому вимоги апеляційних скарг прокурора та потерпілого в цій частині підлягають задоволенню.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, п. 2 ч. 1 ст. 420 КПК України, колегія суддів, -

З А С У Д И Л А :
Апеляційну скаргу обвинувачених залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_10 задовольнити частково.

Апеляційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді справи в суді першої інстанції задовольнити.

Вирок Миронівського районного суду Київської області від 14 листопада 2014 року, щодо ОСОБА_8 та ОСОБА_9 в частині призначеного ОСОБА_8 покарання та стягнення моральної шкоди з обвинувачених скасувати.

Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_8 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України та призначити йому покарання у виді громадських робіт строком 200 годин.
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_10 задовольнити частково, стягнути з ОСОБА_8 та ОСОБА_9 солідарно на користь ОСОБА_10 1102 грн.71 коп. матеріальної шкоди та 5000 (п`ять тисяч) грн. - моральної шкоди.

В решті вирок залишити без змін.

Касаційна скарга на вирок може бути подана до Вищого спецiалiзованого суду України з розгляду цивiльних i кримiнальних справ протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Головуючий / підпис/

Судді / підписи/

З оригіналом згідно.

Головуючий ОСОБА_2