АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11- сс/774/1399/13
суддя - Сорока О.В.
Категорія: ст.193 КПК України
Суддя -
доповідач - Коваленко Н.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 грудня 2013 року Колегія суддів
судової палати з розгляду кримінальних
справ апеляційного суду
Дніпропетровської області у складі:

Судді - доповідача
Коваленко Н.В.

суддів
Сенченко І.М., Свідерської Т.А.

за участю:

секретаря судового засідання
Шевченко Т.В.

прокурора
Швець О.В.

слідчого
Лисогоря В.В.

захисника
ОСОБА_1

підозрюваного
ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
матеріали апеляційної скарги на ухвалу
слідчого судді Новомосковського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 13 грудня 2013 року захисника
ОСОБА_1 в інтересах

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м.
Новомосковська, Дніпропетровської
області, громадянина України, раніше
судимого, проживаючого за адресою:
АДРЕСА_1,

підозрюваного у вчиненні
кримінального правопорушення,
передбаченого ч.2 ст.186 КК України,-

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2 органами досудового
розслідування підозрюється у вчиненні
відкритого викрадення чужого майна
(грабежу), поєднаного з насильством, яке
не є небезпечним для життя чи здоров'я
потерпілого, вчиненого повторно,
тобто за ознаками складу кримінального
правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186
КК України.

Ухвалою слідчого судді було задоволено
клопотання слідчого СВ
Новомосковського МВ ГУМВС України в
Дніпропетровській області та
застосовано щодо підозрюваного
запобіжний захід у вигляді тримання
під вартою по 15 годину 55 хвилин 08
лютого 2014 року.

Мотивуючи рішення, суд першої
інстанції вказав, що ОСОБА_2
обґрунтовано підозрюється у вчиненні
кримінального правопорушення,
передбаченого ч.2 ст.186 КК України, що
підтверджується наявними доказами у
кримінальному провадженні. Крім того,
слідчий суддя зазначив, що ОСОБА_2
раніше судимий і знову підозрюється у
вчинені злочину із застосуванням
насильства, що свідчить про існування
ризиків, передбачених ст.177 КПК України,
а саме: можливість вчинення ним іншого
кримінального правопорушення,
переховування від органів досудового
розслідування та/або суду, незаконного
впливу на потерпілого чи свідків у
цьому кримінальному провадженні та
вказує на відсутність підстав для
застосування більш м'якого запобіжного
заходу, ніж тримання під вартою.

Не погоджуючись з прийнятим
рішенням, захисник ОСОБА_1 в інтересах
підозрюваного подав апеляційну скаргу,
в якій просить скасувати ухвалу
слідчого судді та звільнити ОСОБА_2
з-під варти.

В обґрунтування вимог скарги
захисник вказує, що оскаржувана ухвала
є незаконною та підлягає скасуванню,
оскільки слідчим суддею не було
перевірено обґрунтованість підозри
щодо ОСОБА_2, не взято до уваги
незаконність його затримання, яке
поєднане з грубим порушенням права на
захист та неналежною поведінкою з боку
працівників міліції. Крім того,
захисник вважає, що слідчим не доведено
наявність ризиків, які б свідчили про
відсутність підстав для обрання більш
м'якого запобіжного заходу щодо
підозрюваного, та слідчим суддею не
враховано міцність соціальних зв'язків
підозрюваного, а саме: позитивну
характеристику за місцем проживання,
сімейний стан, наявність на утриманні
неповнолітньої доньки.

Заслухавши доповідь судді -
доповідача, доводи захисника,
підозрюваного, які підтримали вимоги
апеляційної скарги, думку прокурора,
який вважав за необхідне залишити
ухвалу слідчого судді без змін, а
скаргу без задоволення, пояснення
слідчого, перевіривши представлені
матеріали та обговоривши доводи
скарги, колегія суддів приходить до
висновку, що вимоги апеляційної скарги
підлягають частковому задоволенню з
наступних підстав.

В силу ст.183 КПК України запобіжний
захід у вигляді тримання під вартою є
винятковим та застосовується виключно
у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з
більш м'яких запобіжних заходів не
зможе запобігти ризикам, передбаченим
ст.177 КПК України.

Згідно вимог ст.177 КПК України
підставою для застосування
запобіжного заходу є наявність
обґрунтованої підозри у вчиненні
особою кримінального правопорушення, а
також наявність ризиків, які дають
достатні підстави слідчому судді, суду
вважати, що підозрюваний,
обвинувачений, засуджений може
здійснити дії, передбачені ч.1 цієї
статті.

Судове рішення стосовно обрання
запобіжного заходу у вигляді тримання
під вартою має містити як чітке
визначення законодавчих підстав для
його обрання, так і дослідження та
обґрунтування достовірності обраних
підстав у контексті конкретних
фактичних обставин вчинення
кримінального правопорушення,
врахування особи винного та інших
обставин (ризиків, наведених у ч.1 ст.177
КПК України).

Відповідно до вимог ч. 1 ст.194 КПК
України під час розгляду клопотання
про застосування запобіжного заходу
слідчий суддя, суд зобов'язаний
встановити, чи доводять надані
сторонами кримінального провадження
докази обставини, які свідчать про:
наявність обґрунтованої підозри у
вчиненні підозрюваним, обвинуваченим
кримінального правопорушення;
наявність достатніх підстав вважати,
що існує хоча б один із ризиків,
передбачених статтею 177 цього Кодексу,
і на які вказує слідчий, прокурор;
недостатність застосування більш
м'яких запобіжних заходів для
запобігання ризику або ризикам,
зазначеним у клопотанні.

Апеляційним переглядом встановлено, що
13 грудня 2013 року слідчий СВ
Новомосковського МВ ГУМВС України в
Дніпропетровській області звернувся
до суду першої інстанції з клопотанням
про застосування щодо підозрюваного
запобіжного заходу у вигляді тримання
під вартою.

Слідчий суддя, перевіряючи законність
та обґрунтованість клопотання
слідчого, вислухав доводи учасників
судового провадження, дослідив
фактичні обставини, вказані у
клопотанні слідчого та дійшов висновку
про необхідність обрання щодо
підозрюваного ОСОБА_2 виняткового виду
запобіжного заходу у вигляді тримання
під вартою по 15 годину 55 хвилин 08
лютого 2014 року.

Однак, таке рішення слідчого
судді суду першої інстанції, зокрема, в
частині строку, на який обрано
запобіжний захід, колегія суддів
вважає таким, що не відповідає вимогам
закону виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 197 КПК України, строк
дії ухвали слідчого судді, суду про
тримання під вартою або продовження
строку тримання під вартою не може
перевищувати 60 днів. Строк тримання під
вартою обчислюється з моменту взяття
під варту, а якщо взяттю під варту
передувало затримання підозрюваного -
з моменту затримання.

Згідно з вимогами ст. 209 КПК України
особа є затриманою з моменту, коли вона
силою або через підкорення наказу
змушена залишатися поряд із
уповноваженою службовою особою чи в
приміщенні, визначеному уповноваженою
службовою особою.

Таким чином, строк тримання
підозрюваного під вартою під час
досудового розслідування не може
перевищувати 60 днів, що обраховуються з
моменту затримання.

Як встановлено в ході апеляційного
розгляду, 05 грудня 2013 року до Єдиного
реєстру досудових розслідувань за №
0007368 були внесені відомості за
ознаками кримінального
правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186
КК України.

11 грудня 2013 року о 15 годині 55
хвилин ОСОБА_2 був затриманий у порядку
ст.208 КПК України, а 12 грудня 2013 року
йому було повідомлено про підозру у
вчиненні кримінального
правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186
КК України.

З пояснень слідчого в судовому
засіданні та відповідно до запису за №
21259 від 11 грудня 2013 року в журналі
обліку доставлених, відвідувачів та
запрошених до Новомосковського МВ
ГУМВС України в Дніпропетровській
області, судом апеляційної інстанції
встановлено, що 11 грудня 2013 року о 15-50
годин в графі «Дата і час доставлення,
прибуття до ОВС» зроблений запис щодо
ОСОБА_2, таким чином підозрюваний саме з
цього часу був змушений залишатися в
приміщенні поряд із уповноваженою
службовою особою.

З урахуванням зазначеного, на
переконання колегії суддів, в
контексті вимог викладених норм
кримінального процесуального закону,
строк тримання ОСОБА_2 під вартою має
визначатись з моменту знаходження в
приміщенні Новомосковського МВ ГУМВС
України в Дніпропетровській області,
тобто з 15-50 годин 11 грудня 2013 року, а
відтак ухвала слідчого судді суду
першої інстанції підлягає скасуванню.

Разом з тим, колегія суддів вважає
необґрунтованими доводи апеляційної
скарги захисника стосовно відсутності
передбачених законом підстав для
обрання стосовно підозрюваного
запобіжного заходу у вигляді тримання
під вартою.

Так, вислухавши думку учасників
судового провадження, дослідивши
матеріали кримінального провадження,
колегія суддів дійшла висновку, що
ОСОБА_2 обґрунтовано підозрюється у
вчиненні тяжкого кримінального
правопорушення, за який передбачено
покарання у виді позбавлення волі
строком до шести років, та безумовно
наявні ризики, що знаходячись на волі,
ОСОБА_2 зможе вчинити інше кримінальне
правопорушення, буде переховуватися
від органів досудового розслідування
та суду, незаконно впливатиме на
потерпілого чи свідків у даному
кримінальному провадженні.

Колегія суддів вважає, що
відповідно до вимог п.1 ч.4 ст.183 КПК
України доцільно не визначати щодо
ОСОБА_2 розмір застави у кримінальному
провадженні, оскільки відносно нього є
обґрунтована підозра у вчиненні
кримінального правопорушення із
застосуванням насильства.

Крім того, встановлені під час
апеляційного розгляду обставини є
достатніми для переконання, що жоден із
більш м'яких запобіжних заходів, не
зможе запобігти ризикам, які колегія
суддів вважає доведеними та не
забезпечить виконання підозрюваним
покладених на нього процесуальних
обов'язків.

Доводи апеляційної скарги
захисника про те, що підозрюваний
позитивно характеризується за місцем
проживання, наявність у нього сім'ї,
знаходження на утриманні
неповнолітньої дитини мають місце,
однак самі по собі не можуть слугувати
підставою для обрання того чи іншого
запобіжного заходу, а мають
враховуватися у сукупності з іншими
обставинами у кримінальному
провадженні при вирішенні питання про
обрання, зміну або скасування
запобіжного заходу.

Також не заслуговують на увагу
доводи апеляційної скарги захисника
щодо того, що на момент вирішення
питання про обрання ОСОБА_2 запобіжного
заходу у вигляді тримання під вартою
обґрунтованість підозри у вчиненні ним
інкримінованого кримінального
правопорушення слідчим належним чином
не доведена, оскільки відповідно до п.
55 рішення ЄСПЛ у справі «Мюррей проти
Сполученого Королівства» факти, які
викликають підозру, не обов'язково
мають бути встановлені до ступеня,
необхідного для засудження чи навіть
для пред'явлення обвинувачення, що є
задачею наступних етапів
кримінального процесу.

Таким чином, колегія суддів, у
відповідності до п. 2 ч. 3 ст. 407 КПК
України, скасувавши ухвалу слідчого
судді районного суду, приходить до
висновку про необхідність
постановлення нової ухвали, якою слід
задовольнити клопотання слідчого про
застосування запобіжного заходу у
вигляді тримання під вартою щодо
ОСОБА_2, оскільки тримання його під
вартою в повній мірі відповідає меті, з
якою застосовується цей вид
запобіжного заходу, зважаючи на
суспільний інтерес, який, з урахуванням
презумпції невинуватості, виправдовує
відступ від принципу поваги до
особистої свободи та не суперечить
практиці Європейського суду з прав
людини і вимогам Конвенції про захист
прав людини і основоположних свобод,
зокрема, правовим позиціям, викладеним
в п. 35 рішення ЄСПЛ у справі «Летельє
проти Франції».

Керуючись ст.ст. 376, 405, 407, 422 КПК
України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу захисника
ОСОБА_1 в інтересах підозрюваного
ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Ухвалу Новомосковського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 13 грудня 2013 року -
скасувати.

Постановити нову ухвалу апеляційного
суду Дніпропетровської області, якою
клопотання слідчого СВ
Новомосковського МВ ГУМВС України в
Дніпропетровській області про обрання
запобіжного заходу у вигляді тримання
під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_2 -
задовольнити.

Застосувати щодо підозрюваного ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_1, запобіжний захід у
вигляді тримання під вартою по 08
лютого 2014 року 15-50 годин.

Судді: