Справа № 367/431/14-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/491/15 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 39 02.06.2015

УХВАЛА
Іменем України
«02» червня 2015 року колегія суддів судової палати в кримінальних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого ОСОБА_3 ,

суддів ОСОБА_4 та ОСОБА_5 ,

при секретарі ОСОБА_6 ,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_10 на вирок Ірпінського міського суду Київської області від 11 лютого 2015 року, за яким

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Києва, неодружений, не працює, раніше неодноразово судимий, останній раз 23.11.2012 року Оболонським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 186, ст. 395, ст. 70 КК України до 4 років позбавлення волі, проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України та призначено йому покарання у вигляді позбавлення волі на строк 2 роки.

Керуючись ст.ст. 71, 72 КК України, суд шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Оболонського районного суду м. Києва від 23.11.2012 р. з урахуванням ухвали Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 30.07.2014 р. остаточне покарання призначив у вигляді 2 років 6 місяців позбавлення волі.

Колегія суддів,

В С Т А Н О В И Л А :
Згідно з вироком, ОСОБА_10 , будучи раніше неодноразово судимим, судимості непогашені та не скасовані, останній раз засуджений 23.11.2012 р. Оболонським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 186, ст. 395, ст. 70 КК України до 4 років позбавлення волі, ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 30.07.2014 р. невідбуту частину покарання згідно ст. 82 КК України замінено на 1 рік 9 місяців 28 днів обмеження волі, з 21.08.2014 р. по даний час відбуває покарання в Ірпінському виправному центрі № 132.

Під час відбування покарання в Ірпінському виправному центрі № 132 УДПтСУ в м. Києві та Київській області (далі ІВЦ №132), 04.01.2015 р. приблизно о 15 год. 30 хв. (точний час в ході досудового розслідування не встановлено) ОСОБА_10 , маючи умисел на незаконне придбання та зберігання наркотичних засобів, психотропної речовини без мети збуту, знаходячись за адресою: Київська область, смт. Коцюбинське, вул. Залізнична, 1, біля Ірпінського виправного центру № 132, незаконно придбав у невстановленої в ході розслідування особи наркотичні засоби канабіс та методон, психотропну речовину амфетамін, які поклав у праву зовнішню кишеню спортивної куртки, в яку був одягнений і, незаконно зберігаючи їх при собі, попрямував в приміщення ІВЦ № 132, де був зупинений працівниками вищевказаного виправного центру.

Працівниками Ірпінського МВ ГУ МВС України в Київській області 04.01.2015 р. о 16 год. 30 хв. в ході огляду місця події в приміщенні учбового кабінету № 5 оперативної групи ІВЦ № 132, розташованого за вказаною вище адресою, у ОСОБА_10 , за його добровільною згодою, з правої зовнішньої кишені спортивної куртки, в яку останній був одягнений, виявлено та вилучено: згорток фольги та паперовий згорток, в яких знаходилась подрібнена речовина рослинного походження темно-зеленого кольору, яка згідно висновку судово-хімічної експертизи від 13.01.15 № 2-02/16 є особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг якого заборонено канабіс, масою 8,50г (у перерахунку на суху речовину); прозорий безбарвний пакет з полімерного матеріалу із пазовою застібкою, в якому знаходились порошкоподібна та кристалічна речовини білого кольору, які згідно висновку судово-хімічної експертизи від 13.01.15 № 2-02/16 містять у своєму складі психотропну речовину, обіг якої обмежено амфетамін, масою 0,2652г (у перерахунку на суху речовину), та наркотичний засіб, обіг якого обмежено метадон (фенадон), масою 0,1016г. (у перерахунку на суху речовину), які ОСОБА_10 незаконно придбав і зберігав для особистого вживання без мети збуту.

Не погоджуючись з даним вироком, обвинуваченим подано апеляційну скаргу, в якій він просить: скасувати вирок Ірпінського міського суду Київської області від 11.02.2015 року повністю та ухвалити новий, застосувати ст. 70 КК України, призначити покарання шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим у вигляді обмеження волі. На думку апелянта, вирок суду є незаконним та необґрунтованим, що суперечить нормам матеріального та процесуального права. Апелянт вказує, що він відбував покарання за тяжкий злочин, а скоїв злочин легкої тяжкості, суд мав підстави до застосування ч. 1 ст. 70 КК України, при призначенні покарання шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим покаранням у вигляді обмеження волі строком на 2 роки та 6 місяців.

В запереченнях прокурор просить залишити апеляційну скаргу ОСОБА_10 на вирок Ірпінського міського суду Київської області від 11.02.2015 року у кримінальному провадженні за ч. 1 ст. 309 КК України, без задоволення, а вирок без змін.

Заслухавши доповідача, думку прокурора, яка вважала вирок законним, обвинуваченого та його захисника в підтримку поданої апеляційної скарги, звернення обвинуваченого до суду в судових дебатах та з останнім словом, апеляційний суд, обговоривши доводи скарги, та вивчивши матеріали справи, знаходить апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Висновки суду 1-ї інстанції про доведеність вини обвинуваченого ґрунтуються на досліджених в судовому засіданні доказах, які достатньо викладені у вироку та їм дана належна оцінка, та ніким вони не оспорюються, в тому числі і в зв`язку з вимогами ч. 3 ст. 349 КПК України.

Дії обвинуваченого за ч. 1 ст. 309 КК України судом кваліфіковані вірно.

Призначаючи винному покарання, суд 1-ї інстанції врахував, що він вчинив злочин, який відноситься до злочинів середньої тяжкості, як особа характеризується негативно, не перебуває на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога, раніше неодноразово судимий за корисливі злочини.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого, суд визнав визнання своєї вини, щире каяття в скоєнні злочину.

Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого, суд визнав рецидив злочинів.

Що ж стосується вимоги обвинуваченого, яку він вказав у скарзі, то колегія суддів приходить до переконання, що вона не відповідає вимогам Закону. Так, стаття 70 КК України встановлює порядок призначення покарання за сукупністю злочинів, що в даному випадку не може бути застосованим до ОСОБА_10 , оскільки кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 309 КК України, він вчинив вже в період відбування покарання за вироком Оболонського районного суду міста Києва від 23 листопада 2012 року.

Суд 1-ї інстанції, встановивши обставини справи, при призначенні покарання винному вірно застосував вимоги ст. 71 КК України, тобто визначив остаточне покарання за сукупністю вироків. При цьому місцевий суд, у відповідності до вимог Закону, з застосуванням правил складання покарань, передбачених ст. 72 КК України, остаточне покарання ОСОБА_10 визначив шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

Колегія суддів визнає покарання ОСОБА_10 справедливим, і не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, навіть з урахуванням сімейного стану ОСОБА_10 , та наявності у нього малолітньої дитини. Будь-яких інших підстав для зміни або скасування вироку колегія суддів не встановила, а обвинуваченим у скарзі не наведено.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів апеляційного суду Київської області,
У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_10 залишити без задоволення, а вирок Ірпінського міського суду Київської області від 11 лютого 2015 року стосовно ОСОБА_12 без зміни.

ГОЛОВУЮЧИЙ

СУДДІ