АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
11/490/2303/12 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1
Справа № 1/422/132/2012 Доповідач - Косенко Л.М.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 грудня 2012 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого Косенка Л.М.

суддів Крот С.І., Ферафонтова В.Ю.

при секретарі Рєхіній О.О.

за участю прокурора Чепурка А.С.

засудженого ОСОБА_2

розглянула у відкритому судовому засіданні у місті Дніпропетровську кримінальну справу за апеляціями прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, та засудженого ОСОБА_2 на вирок Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 04 жовтня 2012 року.

Цим вироком

ОСОБА_2

ІНФОРМАЦІЯ_1,

раніше судимого,-

засуджено за ч.2 ст.307 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років з конфіскацією усього майна, за ч.2 ст.309 КК до покарання у виді позбавлення волі на 3 роки.

На підставі ч.1 ст.70 КК за сукупністю злочинів ОСОБА_2 призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на 6 років з конфіскацією усього майна засудженого.

Згідно з вироком ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні злочинів за таких обставин.

ОСОБА_2 за невстановлених слідством обставин незаконно придбавав і зберігав за місцем свого проживання в ІНФОРМАЦІЯ_2 психотропну речовину метамфетамін з метою збуту, а також збував названу речовину.

Так, 1 листопада 2011 року приблизно о 14 годині 10 хвилин за місцем свого проживання він продав особі під вигаданим прізвищем ОСОБА_3 0,1386 г психотропної речовини метамфетаміна.

Того ж дня приблизно о 16 годині 35 хвилин під час проведення в установленому законом порядку обшуку за місцем проживання ОСОБА_2 працівниками міліції було виявлено й вилучено 4,6 мл рідини, яка згідно хімічної експертизи містить в собі психотропну речовину метамфетамін у кількості 0,1656 г та яку він зберігав без мети збуту.

На цей вирок прокурор, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, подав апеляцію, в якій порушив питання про скасування вироку за м'якістю призначеного судом покарання та постановлення свого вироку з призначенням ОСОБА_2 за ч.2 ст.309 та ч.2 ст.307 КК України більш суворого покарання: у виді позбавлення волі строком на 7 років з конфіскацією майна.

В апеляції з доповненнями засуджений ОСОБА_2 вирок у частині засудження його за ч.2 ст.309 КК фактично не оспорює. Разом з тим посилається на те, що злочину за ч.2 ст.307 КК, за який він засуджений, не вчиняв. Вважає, що його обмовили закупник та поняті, які брали участь у проведенні оперативної закупівлі психотропної речовини, із-за того, що на них чинився тиск з боку працівників міліції. Вказує, що дану кримінальну справу було сфабриковано і що у справі відсутні об'єктивні докази його вини у збуту психотропної речовини. Вказує ОСОБА_2 і на те, що при розгляді справи в суді порушувалось його право на захист і що суд не дав належної оцінки доказам. Посилається ОСОБА_2, крім того, на численні порушення кримінально-процесуального закону, які на його думку допустили слідчі та суд при розслідуванні справи та її розгляді в судовому засіданні. Скаржиться він також на необ'єктивність та упередженість слідства та суду по його справі, а також на однобічність і неповноту досудового і судового слідства.

Виходячи з цього ОСОБА_2 просить, як це видно з апеляції та доповнення до неї, про скасування вироку в частині засудження його за ч.2 ст.307 КК.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду Дніпропетровської області, міркування прокурора Чепурка А.С. про залишення поданих апеляцій прокурора і засудженого без задоволення, а вироку без зміни, пояснення засудженого ОСОБА_2, який підтримав доводи своєї апеляції і просить вирок у частині засудження його за ч.2 ст.307 КК скасувати, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляцій, колегія суддів вважає, що апеляції на вирок суду задоволенню не підлягають з таких підстав.

Висновок суду про доведеність вини засудженого ОСОБА_2 в учиненні злочинів за обставин, названих у вироку, грунтується на доказах, які зібрані в установленому законом порядку, досліджені в судовому засіданні, належно оцінені судом та детально викладені у вироку.

Посилання в апеляційних скаргах засудженого на те, що досудове та судове слідство у справі проведено неповно, необєктивно, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи та не підтверджені зібраними у ній доказами, є необгрунтованими.

Матеріалами справи зясовано, що досудове та судове слідство у ній проведено з дотриманням вимог кримінально-процесуального закону, таких порушень цього закону, котрі були б суттєвими і тягли за собою скасування вироку, у справі не допущено.

Засуджений ОСОБА_2 в своїх скаргах хоч і твердить про те, що зазначену у вироку психотропну речовину він не мав наміру збувати і не збував її особі за прізвищем ОСОБА_3, але водночас він взагалі не оцінює власні дії та аналіз доказів, які суд поклав в основу обвинувального вироку.

Так, згідно з показаннями ОСОБА_2 на стадії досудового слідства та під час судового розгляду справи він уживав психотропну речовину «первітін». 1 листопада 2011 року за місцем свого проживання він виготував психотропну речовину «первітін», частину якої вжив сам та угостив своїх знайомих Райського і Явтушенка, а решту цієї речовини того ж дня було вилучено працівниками міліції під час обшуку. ОСОБА_2 також визнав, що при його затриманні й проведенні обшуку за місцем проживання у нього були вилучені грошові купюри, на яких після застосування спеціальної лампи було виявлено сліди речовини жовтого кольору. Такі самі сліди цієї речовини виявлені також і на долонях його рук.

Як убачається з апеляцій, ОСОБА_2 не оспорював доведеність вини у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.309 КК, і не заперечував факт затримання його 1 листопада 2011 року та вилучення у нього і за місцем проживання грошей та психотропної речовини за обставин, наведених у вироку.

Таким чином, цими показаннями засудженого на досудовому слідстві та в судовому засіданні встановлено, що 1 листопада 2011 року саме він був причетним до придбання і зберігання названої психотропної речовини за місцем свого проживання.

Отже, твердження в апеляційній скарзі ОСОБА_2 та доповненнях до неї про те, що він не учиняв названі злочини за обставин, викладених у вироку, спростовується його ж показаннями на досудовому слідстві та в судових засіданнях, якими суд правильно обгрунтував свої висновки у вироку.

Висновок суду про те, що у вказаний час за викладених у вироку обставин засуджений придбав і зберігав психотропну речовину з метою збуту, а потім збув її особі під псевдонімом ОСОБА_3, грунтується на показаннях свідків, даних оперативної закупівлі психотропної речовини в ОСОБА_2 та висновках експертиз.

Так, винність засудженого у збуту психотропної речовини підтверджується показаннями особи під псевдонімом ОСОБА_3, згідно з якими 1 листопада 2011 року він у добровільному порядку брав участь в оперативній закупівлі психотропної речовини в ОСОБА_2 за місцем його мешкання. Названий свідок показав, що куплений ним «метамфетамін»у засудженого за 140 грн., які перед цим у присутності понятих були помічені працівниками міліції, він одразу передав останнім.

Із показань свідка ОСОБА_4 в судовому засіданні та свідка ОСОБА_5 на досудовому слідстві, які були понятими під час проведення оперативної закупівлі, затримання ОСОБА_2 та проведення обшуку за місцем його проживання, убачається, що перед проведенням оперативної закупівлі психотропної речовини в ОСОБА_2 працівники міліції скопіювали грошові купюри, помітили їх спеціальною речовиною і передали особі, якій доручено було проведення закупівлі «метамфетаміну».

Названі свідки підтвердили, що 1 листопада 2011 року ОСОБА_3 під контролем працівників міліції за місцем проживання ОСОБА_2 придбав речовину в медичному шприцу і відразу передав її працівникам міліції, які були причетними до проведення ними оперативної закупівлі психотропної речовини.

Як пояснили ці свідки, того самого дня ОСОБА_2 було затримано і в нього вилучено кошти у сумі 210 грн. Після затримання засудженого у присутності останнього та його матері працівники міліції провели обшук житла ОСОБА_2, в якому були вилучені кошти, медичні шприци із залишками рідини та інші предмети, зазначені у протоколу обшуку. При цьому ОСОБА_4 і Дорофеєв показали, що під час проведення обшуку на окремих грошових купюрах, вилучених в ОСОБА_2, та на долонях рук останнього працівники міліції за допомогою спеціальної лампи виявили сліди речовини жовтого кольору, а на купюрах ще й напис зі словами «ОБМОН опер закупка».

Показання ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_4 про обставини проведення оперативної закупівлі, затримання ОСОБА_2 і проведення обшуку за місцем його проживання, як і пояснення самого засудженого щодо обставин затримання його, зберігання ним названої психотропної речовини та вилучення її під час обшуку відповідають даним оперативної закупівлі в ОСОБА_2 психотропної речовини, протоколу особистого огляду ОСОБА_2О, протоколу обшуку за місцем мешкання ОСОБА_2

Про правдивість показань названих свідків свідчать і висновки проведених по справі експертиз.

У відповідності з висновками судово-хімічної експертизи № 70/10/2782 від 8 грудня 2011 року вилучена за місцем проживання ОСОБА_2 та надана ОСОБА_3 рідина є психотропною речовиною «метамфетамін»у кількості відповідно 0,1656 г і 0,1386 г. Крім того, сліди метамфетаміна виявлено і в інших скляних ємкостях, вилучених за місцем проживання ОСОБА_2 під час обшуку.

Як убачається з висновку судово-хімічної експертизи № 70/12/2783 від 1 грудня 2011 року на грошових купюрах, вилучених у ОСОБА_2, на ватному тампоні зі змивом з правої руки ОСОБА_2, на фрагменті аркуша паперу зі зразком люмінесцентної речовини виявлено сліди хімічної речовини з люмінесценцією, яка має загальну родову приналежність. Крім того, на грошових купюрах з серійними номерами ЕД8321032, ЗБ9816653, АА0384038 також виявлені сліди хімічних речовин (візуально напис «ОБНОН опер закупка») з люмінесценцією голубого кольору в УФ променях.

Про причетність ОСОБА_2 до збуту метамфетаміна особі під псевдонімом ОСОБА_3 свідчить і висновок дактилоскопічної експертизи про наявність слідів пальців рук ОСОБА_2 на медичному шприцу з психотропною речовиною, яку він продав особі за прізвищем ОСОБА_3, та на скляній ємкості, яку було вилучено за місцем проживання засудженого під час обшуку.

Правильність та обєктивність висновків зазначених експертиз сумнівів не викликають і доводи апеляційних скарг засудженого про фальсифікацію даних експертиз, безпідставні.

Не вірити показанням свідків ОСОБА_5, ОСОБА_4 та особи під псевдонімом ОСОБА_3 на досудовому слідстві та двох останніх осіб під час судового розгляду справи у суду не було жодних підстав, оскільки вони обєктивно узгоджувалися, доповнювали один одного та не містили розбіжностей щодо обставин проведення оперативної закупівлі психотропної речовини та обшуку.

З показань названих осіб не убачається, що на досудовому слідстві на них чинився тиск з боку працівників міліції з метою обмови ОСОБА_2 у збуту психотропної речовини.

З цих підстав посилання ОСОБА_2 в скаргах на те, що зазначені свідки обмовили його під тиском працівників міліції, а також про те, що в судовому засіданні свідок ОСОБА_4 відмовився від своїх показань на досудовому засіданні, є необгрунтованими.

Не можна погодитися і з доводами ОСОБА_2 про те, що помічені грошові купюри, що були вилучені під час затримання його і проведення обшуку, йому підкинули працівники міліції. Такі посилання підсудного перевірялись як на стадії досудового слідства, так і в судовому засіданні і підтвердження не знайщли, про що обгрунтовано зазначено у вироку. Жодних доказів про недозволені методи слідства в апеляціях засудженого не наведено, а є лише його припущенням щодо можливості учинення таких дій з боку працівників міліції.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_2 в злочинах, за які його засуджено, відповідає доказам, які були предметом ретельного дослідження в судовому засіданні та які суд поклав в основу обвинувального вироку. Проявів упередженості щодо ОСОБА_2 як з боку слідчих органів, так і суду вивченням матеріалів справи не виявлено.

Та обставина, що слідство і суд по-іншому оцінюють докази, зокрема, показання свідків, дані оперативної закупівлі, обшуку, висновки експертиз, порівняно з оцінкою їх засудженим, не свідчить про необєктивність слідчих органів і суду, на що є посилання в апеляційних скаргах ОСОБА_2

Доводи засудженого про те, що деякі обставини справи всебічно не досліджені: зокрема, на його думку, в судовому засіданні не були допитані всі свідки (понятий ОСОБА_5 та мати засудженого), є безпідставними, оскільки на підставах тих доказів, які були предметом перевірки в судовому засіданні, з достатньою повнотою досліджені обставини зазначених у вироку злочинів.

Отже, немає підстав додатково зясовувати ще якісь обставини, які не мають значення для встановлення істини у справі, як про це посилається в скаргах засуджений ОСОБА_2

Оскільки вивченням матеріалів справи не встановлено даних, які б свідчили про неповноту чи необєктивність дослідження слідчими органами та судом обставин справи, не має підстав вважати, що у справі допущена суттєва неповнота досудового або судового слідства, яка викликає необхідність скасування вироку, на чому наполягає в своїй апеляції засуджений.

Виходячи з цього є необгрунтованими і доводи засудженого ОСОБА_2 у скаргах про те, що висновки суду про доведеність його винності у названих злочинах грунтуються лише на припущеннях та недопустимих доказах.

Таким чином, твердження ОСОБА_2 про його непричетність до збуту психотропної речовини, а також його твердження про відсутність у справі достовірних доказів про доведеність вини у злочинах, за які його було засуджено, належно перевірялися в судовому засіданні й обгрунтовано визнані безпідставними, оскільки вони не відповідають матеріалам справи та спростовуються зібраними у справі та покладеними в основу вироку доказами.

На підставі оцінки й аналізу наведених доказів, які повно і всебічно перевірялися в судовому засіданні, суд обгрунтовано визнав винним ОСОБА_2 в названих у вироку злочинах.

Суд дійшов такого висновку, виходячи з сукупності всіх обставин вчиненого діяння і правильно кваліфікував дії засудженого за ч.2 ст.307 і ч.2 ст.309 КК України. За таких обставин вважати, що ОСОБА_2 необгрунтовано засуджено за вказані злочинні дії, немає підстав.

Вивченням матеріалів справи не виявлено порушень вимог кримінально-процесуального закону під час збирання й закріплення доказів у справі, які б викликали сумніви в їх достовірності. Наявні у справі докази відповідають вимогам закону щодо допустимості, достовірності й достатності доказів. Тому твердження засудженого у скарзі про те, що зазначену справу було порушено незаконно, а матеріали справи сфабриковано, є необгрунтованим.

Як убачається з матеріалів справи, остання була порушена слідчим Гладирем О.Є., який до 14 грудня 2011 року провадив слідчі дії у цій кримінальній справі, у тому числі допитував ОСОБА_2, вирішував питання про обрання йому міри запобіжного заходу (т.1 а.с. 51-207). Тому доводи ОСОБА_2 про те, що слідчий Гладир О.Є. не брав участі у провадженні кримінальної справи щодо нього, а складені ним процесуальні документи було сфабриковано, є необгрунтованим.

Не можна погодитися і з доводами засудженого в апеляційній скарзі про порушення його права на захист під час досудового слідства та при судовому розгляду справи.

Згідно з матеріалами справи ОСОБА_2 після затримання неодноразово розяснювалось право мати захисника, від чого він, будучи підозрюваним, а потім і обвинуваченим у вчиненні названих злочинів, відмовився, і дав показання, в яких частково визнав свою вину (за ч.2 ст.309 КК), даючи цим обставинам особисту оцінку.

Оскільки згідно зі ст.45 КПК у зазначеному випадку участь захисника не є обовязковою, то порушень права на захист засудженого не було.

Надалі під час судового розгляду справи він був реально забезпечений захисником з числа адвокатів, у присутності якого він також неодноразово давав аналогічні показання, в яких продовжував стверджувати про свою невинуватість у збуту психотропної речовини і визнавав факт зберігання ним метамфетаміна без мети збуту.

Та обставина, що під час судового розгляду справи суд не задовольнив деякі клопотання ОСОБА_2 також не свідчить про порушення процесуальних прав засудженого, про що є посилання в його апеляції.

Покарання ОСОБА_2 призначено відповідно до вимог ст.65 КК з урахуванням тяжкості вчинених злочинів, даних про особу винного та всіх обставин справи.

У відповідності зі ст.372 КПК України підставами для скасування вироку мають бути доводи про те, що призначене особі покарання за своїм видом та розміром є явно несправедливим унаслідок саме м'якості призначеного покарання. Проте в апеляції прокурора доводів про явну невідповідність призначеного покарання ОСОБА_2 ступеню тяжкості злочинів та особі засудженого внаслідок м'якості не наведено.

Посилання прокурора в апеляційній скарзі на те, що ОСОБА_2 не визнав своєї вини у вчиненні інкримінованих йому злочинів і давав неправдиві показання, не є підставами для визнання призначеного засудженому покарання мяким, оскільки зазначені характерологічні особливості поведінки засудженого під час судового розгляду справи відповідно до ст.67 КК України не можна враховувати для призначення більш суворого покарання.

З тих самих причин не є підставою для скасування вироку за мякістю назначеного покарання і та обставина, що ОСОБА_2 раніше був судимий, у тому числі за учинення злочинів у сфері наркотичних засобів і психотропних речовин, оскільки відповідно до ч.4 ст.67 КК якщо будь-яка з обставин, що обтяжує покарання, передбачена в статті Особливої частини Кримінального кодексу як ознака злочину, що впливає на його кваліфікацію, суд не може ще раз враховувати її при призначенні покарання як таку, що його обтяжує.

За таких обставин погодитися з доводами, викладеними в апеляції прокурора, про мякість призначеного судом покарання ОСОБА_2 і необхідність скасування вироку з постановленням апеляційним судом свого вироку та визначенням засудженому більш суворого покарання, підстав немає.

Немає підстав і для помякшення покарання ОСОБА_2, оскільки призначення йому конкретного строку покарання судом в достатній мірі умотивовано.

Отже, колегія суддів вважає, що суд призначив ОСОБА_2 покарання, яке є необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових злочинів, а тому не знаходить підстав для скасування вироку за м'якістю призначеного покарання за мотивами, що викладені в апеляції прокурора.

Виходячи з наведеного, керуючись ст. ст. 365, 366 КПК України 1960 року, п.15 розділу XI «Перехідних положень»КПК України, колегія суддів

Ухвалила:

Вирок Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 04 жовтня 2012 року щодо ОСОБА_2 залишити без змін, а апеляції прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, та засудженого ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Судді