У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Верховного Суду України у складі:

головуючого

Синявського О.Г.,

суддів

Кліменко М.Р. і Філатова В.М.,

розглянувши в судовому засіданні в м. Києві 20
листопада 2007 року кримінальну справу за касаційними скаргами
засудженого ОСОБА_1, захисників ОСОБА_2 і ОСОБА_3 на вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 23 лютого 2007 року
та ухвалу колегії суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного
суду міста Києва від 20 червня 2007 року,

встановила:

зазначеним вироком засуджено

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1,

раніше не судимого,

- за ч.4 ст.187 КК
України на 8 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна,

ОСОБА_4,

ІНФОРМАЦІЯ_2,

раніше не судимого,

- за ч.4 ст.187 КК
України на 8 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією всього майна.

Цим же вироком засуджено ОСОБА_5, касаційні скарги
щодо якого не подані.

За вироком суду ОСОБА_1, ОСОБА_4 і ОСОБА_5 вчинили
розбійний напад за попередньою змовою групою осіб за таких обставин.

У травні-червні
2006 року вони вступили у змову і розробили план заволодіння грошима громадян
шляхом розбою.

На реалізацію цього плану
ОСОБА_1, який працював охоронцем в офісі, розташованому в кв. 22 по бул.
Шевченка, 36-Б в місті Києві, знаючи, що ОСОБА_6 забрав з банку і приніс в офіс
гроші в сумі 190000 доларів США, 26.06.2006 року близько 12 год. зателефонував
і повідомив про це ОСОБА_4 і ОСОБА_5.

Близько 14 год. 45
хв. ОСОБА_1 відкрив ОСОБА_5. вхідні двері в офіс, після чого останній, одівши
на голову жіночу панчоху та демонструючи предмет, схожий на пістолет, який йому
надав ОСОБА_4, став погрожувати ОСОБА_6
застосуванням насильства, небезпечного для
його життя та здоров'я, що ОСОБА_6 сприймав реально. Закривши ОСОБА_1 і
потерпілого ОСОБА_6 у ванній кімнаті, ОСОБА_5 заволодів наявними в офісі
грошима в особливо великому розмірі в сумі 197000 доларів США, що за курсом НБУ
становило 988640 грн., після чого втік з місця вчинення злочину, сівши в
автомобіль ОСОБА_1, який його чекав в обумовленому місці. Від'їхавши в районі
станції метро «Оболонь», ОСОБА_5, поділивши гроші, половину з них віддав ОСОБА_4 за його і ОСОБА_1 виконану
роботу.

Ухвалою апеляційного суду міста Києва від 20 червня 2007 року вирок
Шевченківського районного суду міста Києва від 23 лютого 2007 року щодо
ОСОБА_5, ОСОБА_4 і ОСОБА_1 залишено без зміни.

У касаційних скаргах:

- захисник ОСОБА_3 доводить, що засуджений ОСОБА_4 не вчиняв злочину, передбаченого ч.4 ст.187
КК України, за попередньою змовою з ОСОБА_5 і ОСОБА_1. Просить судові рішення
щодо ОСОБА_1 скасувати, а справу направити на новий судовий розгляд.

- захисник ОСОБА_2 стверджує, що дії ОСОБА_1 необхідно кваліфікувати
за п.5 ст.27 і ч.4 ст.187 КК України, оскільки, на його думку, той діяв як пособник у заволодінні чужим
майном в особливо великих розмірах, поєднаному з погрозою застосування
насильства, небезпечного для життя чи здоров'я особи, яка зазнала нападу.
Зазначає, що суд не врахував пом'якшуючі покарання обставини, внаслідок чого
ОСОБА_1 призначено надмірно суворе покарання. Просить вирок щодо нього змінити
та призначити покарання, не пов'язане з позбавленням волі.

- засуджений ОСОБА_1 посилається на неправильне застосування кримінального закону, неповноту та
однобічність досудового слідства та судового розгляду справи, порушення його
права на захист та призначення надмірно суворого покарання. У доповненні до
касаційної скарги вказує, що у попередню змову з метою заволодіння грошима ні з
ким не вступав; зателефонував ОСОБА_5. про відсутність в офісі сторонніх осіб
для забезпечення можливості останнього з'ясувати з ОСОБА_6 особисті стосунки, а
не для заволодіння грошима. Вважає, що його дії підлягали кваліфікації за ст.
197 КК України як порушення обов'язків щодо охорони майна. Зазначає, що
захисник ОСОБА_2 не здійснював належним чином його захисту. Просить вирок щодо
нього змінити і призначити покарання за ст. 197 КК України.

Заслухавши доповідь судді Верховного Суду України, перевіривши матеріали
справи та обговоривши доводи касаційних скарг, колегія суддів вважає, що вони задоволенню не підлягають з таких
підстав.

За змістом касаційних скарг, засуджений ОСОБА_1, захисники ОСОБА_3 і ОСОБА_2 оскаржують фактичні обставини справи, які були предметом оцінки
суду першої та апеляційної інстанції, і перегляду відповідно до вимог ч.1
ст.398 КПК України не підлягають.

Висновки судів про винуватість ОСОБА_1 і ОСОБА_1 у вчиненні злочину,
передбаченого ч.4 ст.187 КК України, відповідають фактичним обставинам справи,
визнаним судом доведеними, та ґрунтуються на сукупності зібраних і належно
оцінених судами доказів, і є правильними.

Твердження засудженого ОСОБА_1
і захисника ОСОБА_3 про те, що ОСОБА_1 і ОСОБА_4 не вчиняли злочину, за
який їх засуджено, спростовуються показаннями засуджених ОСОБА_1, ОСОБА_5, потерпілих ОСОБА_6, ОСОБА_7,
свідка ОСОБА_8, не довіряти яким колегія суддів підстав не має, даними
протоколів вилучення грошових коштів у ОСОБА_1 і ОСОБА_4, а також іншими,
дослідженими судом доказами.

Свої висновки щодо
отриманих доказів та їх оцінки в сукупності з іншими наведеними у вироку
доказами, які ретельно перевірені, суди першої і апеляційної інстанцій належним
чином мотивували. З цими висновками погоджується і колегія суддів. У касаційних
скаргах не наведено ніяких інших доводів і доказів, які б спростовували
висновки суду першої та апеляційної інстанцій за обговорюваними питаннями.

Всебічно дослідивши та оцінивши всі
докази у сукупності, суд дійшов
правильного висновку про вчинення ОСОБА_1 і ОСОБА_4 з розподілом ролей злочину, передбаченого ч.4
ст.187 КК України.

Підстав для перекваліфікації дій
ОСОБА_1 на ст.197 КК України або на п.5 ст.27 і ч.4 ст.187 КК України, як про
це йдеться у касаційних скаргах засудженого ОСОБА_1 та його захисника
ОСОБА_2, не встановлено.

Істотних порушень вимог
кримінально-процесуального закону, які б давали підстави для скасування судових
рішень, по справі немає.

Твердження ОСОБА_1 про порушення його права
на захист безпідставні. Як видно з матеріалів справи, йому неодноразово
роз'яснювалося право на захист, а допущений на досудовому слідстві захисник
ОСОБА_2 належним чином захищав права ОСОБА_1 як на досудовому слідстві, так і
при розгляді справи в суді першої та апеляційної інстанцій. ОСОБА_1 не
подавалось ніяких клопотань про неналежне виконання захисником обов'язків по
захисту чи про заміну захисника ОСОБА_2
іншим захисником.

Покарання ОСОБА_1 і ОСОБА_4 призначено відповідно до вимог ст.65 КК України
з урахуванням тяжкості вчиненого злочину, конкретних обставин справи, даних
про особу засуджених.

Призначене ОСОБА_1 і ОСОБА_4 покарання є необхідним й достатнім для
виправлення засуджених та попередження нових злочинів.

Посилання засудженого ОСОБА_1 та його захисника ОСОБА_2 про неврахуванням
судом при призначенні покарання того, що ОСОБА_1 раніше не судимий,
характеризується позитивно, розкаявся у вчиненому, має на утриманні
неповнолітніх дітей, частково відшкодував шкоду та має поганий стан здоров'я, безпідставні,
оскільки, як убачається з вироку, саме ці обставини у сукупності були підставою
для призначення ОСОБА_1 мінімального покарання, передбаченого санкцією ч.4 ст.187 КК України.

З огляду на викладене, підстав для призначення справи до розгляду з
повідомленням осіб, визначених ст. 384 КПК України, немає.

Керуючись ст. 394 КПК України,
колегія суддів

у х в а л и л а:

у задоволенні касаційних скарг засудженого ОСОБА_1, захисників ОСОБА_3 і ОСОБА_2 -
відмовити.

Судді:

Синявський О.Г.
Кліменко М.Р.
Філатов В.М.