Дата документу Справа № 219/9556/13-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/778/830/15
Єдиний унікальний № 219/9556/13-к Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія ст. 296 ч. 4 КК України Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 травня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі суддів:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку, дистанційно в режимі відеоконференції кримінальне провадження, за апеляційною скаргою прокурора, який брав участь у провадженні, та обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 09 лютого 2015 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Артемівськ Донецької області, громадянина України, працюючого в АК Алмази Росії Саха, не одруженого, зареєстрованого та проживаючого адресою: АДРЕСА_1 , не судимого;

визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 128, ч. 4 ст. 296 КК України і призначено покарання: за ст. 128 КК України у виді 2 років обмеження волі; за ч. 4 ст. 296 КК України у виді 5 років позбавлення волі. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі.

Строк відбуття покарання ОСОБА_7 ухвалено обчислювати з моменту його фактичного затримання, тобто з 05 грудня 2013 року, зарахувавши в строк покарання строк перебування під вартою, починаючи з 05.12.2013 року.

Запобіжний захід ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили залишено без змін у виді тримання під вартою.

Цивільний позов прокурора та законного представника малолітньої потерпілої ОСОБА_8 ОСОБА_9 задоволено.

Ухвалено стягнути зі ОСОБА_7 на користь: Центральної міської клінічної лікарні № 1 м. Донецька суму витрат на лікування малолітньої потерпілої ОСОБА_8 у розмірі 1 731 грн. 10 коп.; законного представника малолітньої потерпілої ОСОБА_8 ОСОБА_9 - 59 426 грн. 82 коп. матеріальної шкоди та 300 000 грн. моральної шкоди; держави процесуальні витрати на залучення експерта при проведенні судово-балістичної експертизи № 18 від 30.01.2012 року у сумі 253 грн. 80 коп.

Вирішена доля речових доказів.

Згідно вироку, ОСОБА_7 , мешкаючи за адресою: АДРЕСА_1 , на території свого подвір`я в період з 2008 року (більш точна дата в ході судового розгляду не встановлена) по серпень 2013 року утримував собаку бійцівської породи, яку під час своєї відсутності випускав зі спеціально обладнаного металевого вольєру, у зв`язку з чим собака вільно пересувався по території подвір`я.

09 серпня 2013 року приблизно о 16 годині 20 хвилин малолітні ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , гралися біля воріт будинку, в якому вони проживають та який розташований за адресою: АДРЕСА_2 , де на малолітню ОСОБА_11 безпричинно напав собака, який вільно бігав по вулиці без намордника, власником якого є ОСОБА_7 , та який у порушення пунктів 2, 3 в, 6 г, 7 а Правил тримання собак, котів і хижих тварин у населених пунктах від 17.06.1980 року, діючи зі злочинною недбалістю, не передбачаючи можливості настання суспільно-небезпечних наслідків свого діяння, хоча повинен був і міг їх передбачити, не вжив необхідних заходів, спрямованих на створення необхідних умов утримання собаки, в результаті чого собака безперешкодно вибіг на вулицю, де покусав малолітню ОСОБА_11 .

В результаті необережних дій ОСОБА_7 , які виявились у злочинній недбалості під час утримання собаки, потерпілій ОСОБА_8 були заподіяні наступні тілесні ушкодження: множинні укушені рани обличчя: укушені рани кореня і спинки носа, правої підочної області, проникаючі в праву гайморову пазуху, нижньої повіки правового ока, тім`яної області, біля очної області зліва, лівої вушної раковини, сідничній області справа, множинні садна обличчя, перелом носослізного комплексу справа, перелом передньої стінки гайморової пазухи, гемосинус, які привели до посттравматичних рубцевих змін слізної точки носослізного каналу справа посттравматичному дакріоциститу, а при проведенні експертизи були виявлені рубці: на лівій вушній раковині по задній поверхні від середньої третини вниз з переходом на вітку нижньої щелепи, шість рубців в центрі тім`яної області, один в області чола справа, два на правій скроні, по одному в області чола зліва, в області чола в центрі, в області проекції правої надбрівної дуги, верхньої повіки лівого ока, на спинці носа в центрі, нижньої повіки правого ока с переходом на скат носа і далі к правій носо-губній складці, який привів до деформації нижньої повіки і розширенню правої очної щілини, три на правій сідниці, які являються слідами загоєних вище описаних ран, які відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості. Рубці обличчя являються невиправними, тобто такими, які не можуть протягом часу без хірургічного втручання значно зменшитись в розмірах або зникнути безслідно, у зв`язку з чим, як такі що зневічили обличчя, відносяться до тяжких тілесних ушкоджень.

Тим самим, ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ст. 128 КК України.

Також, 03 жовтня 2011 року приблизно о 22 годині 00 хвилин, ОСОБА_7 , будучи у стані алкогольного сп`яніння, діючи умисно з хуліганських спонукань, взяв за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , мисливську рушницю моделі ТОЗ-34Р № НОМЕР_1 12 калібру, яка належить йому на праві приватної власності, та на своєму автомобілі прибув до автоматичної автомобільної мийки, розташованої на території автозаправної станції Parallel по вул. Горбатова, 80 у м. Артемівську Донецької області. Ставши у чергу на миття машини, ОСОБА_7 , знаходячись безпосередньо біля приміщення автоматичної мийки, проявивши п`яну завзятість, діючи умисно, з хуліганських спонукань, грубо порушуючи громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, ігноруючи загальноприйняті в суспільстві елементарні норми і правила поведінки, у присутності сторонніх осіб, висловлюючись нецензурною лайкою, діючи при цьому з особливою зухвалістю, здійснив два постріли в повітря з мисливської двоствольної рушниці.

Продовжуючи свої протиправні дії на території автоматичної автомобільної мийки, розташованої на території автозаправної станції Parallel по вул. Горбатова, 80 у м. Артемівську Донецької області, ОСОБА_7 , тримаючи при собі мисливську рушницю, проявивши п`яну завзятість, діючи умисно, з особливою зухвалістю, з мотивів явної неповаги до суспільства, ігноруючи загальноприйняті в суспільстві елементарні норми і правила поведінки, спрямував ствол рушниці в сторону ОСОБА_12 , при цьому висловлював на його адресу погрози заподіяння тілесних ушкоджень. Обставини, при яких діяв ОСОБА_7 надавали ОСОБА_12 реальні підстави побоюватися за своє життя і здоров`я.

У результаті хуліганських дій ОСОБА_7 , які виразилися в умисному грубому порушенні громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю, яка проявилася в погрозі заподіянні ОСОБА_12 тілесних ушкоджень із застосуванням вогнепальної зброї було порушено звичайний порядок роботи автоматичної мийки, розташованої на території автозаправної станції Parallel по вул. Горбатова, 80 у м. Артемівську Донецької області приблизно впродовж 30 хвилин.

Продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_7 в цей же день 03 жовтня 2011 року, приблизно о 22 годині 30 хвилин на своєму автомобілі прибув на привокзальну площу залізничного вокзалу Артемівськ-2 Донецької залізниці, розташованої по вул. Космонавтів, 1 у м. Артемівську Донецької області, де діючи умисно, проявляючи явну неповагу до суспільства, ігноруючи існуючі в суспільстві норми моралі, моральності і благопристойності, з особливою зухвалістю, грубо порушуючи громадський порядок, почав висловлюватися на адресу ОСОБА_13 нецензурною лайкою, принижуючи його честь і гідність. Після чого до ОСОБА_7 приєдналось його двоє знайомих (особи яких під час досудового розслідування не були встановлені), які, діючи з особливою зухвалістю, застосували до ОСОБА_13 фізичне насильство, в результаті чого заподіяли останньому фізичний біль та легкі тілесні ушкодження. ОСОБА_7 , продовжуючи хуліганські дії в групі з двома невстановленими особами, демонструючи п`яну завзятість і бажаючи при цьому показати свою перевагу над оточуючими, діючи з особливою зухвалістю, взяв з багажника автомобіля мисливську двоствольну рушницю моделі ТОЗ-34Р № НОМЕР_1 12 калібру, яка належить йому на праві приватної власності, та зробив спробу зарядити її, висловлюючи при цьому погрози позбавлення життя незнайомим йому ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 . При цьому обставини, при яких діяв ОСОБА_7 , надавали реальні підстави побоюватися за своє життя і здоров`я. Після чого ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , бажаючи уникнути подальшого насильства щодо себе, пішли з привокзальної площі, а злочинні дії ОСОБА_7 були припинені працівниками міліції.

Хуліганські дії ОСОБА_7 виразилися в умисному грубому порушенні громадського порядку, вчиненому групою осіб, з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю, із застосуванням вогнепальної зброї, кримінально-правова відповідальність за вчинення яких передбачена ч. 4 ст. 296 КК України.

В апеляційних скаргах:

- прокурор, який брав участь у провадженні, посилаючись на незаконність вироку через порушення вимог кримінального процесуального закону зазначає, що усупереч вимогам ч. 2 ст. 374 КПК України, суд у вступній частині вироку не вказав освіту обвинуваченого, а також безпідставно вказав, що потерпілі ОСОБА_16 , ОСОБА_13 , ОСОБА_12 та ОСОБА_15 не з`явились, хоча ОСОБА_16 , ОСОБА_13 та ОСОБА_12 були допитані в судовому засіданні і були учасниками судового провадження. Внаслідок цього, просить вирок змінити та зазначити у його вступній частині про те, що обвинувачений ОСОБА_7 має вищу освіту, та що кримінальне провадження розглянуто за участю потерпілих ОСОБА_16 , ОСОБА_13 та ОСОБА_12 ;

- обвинувачений ОСОБА_7 посилається на незаконність та необґрунтованість вироку через невідповідність, викладених у ньому висновків, фактичним обставинам кримінального провадження, неповноту судового розгляду, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. При цьому зазначає, що суд:

- необґрунтовано відхилив майже усі заявлені ним клопотання, зокрема про допит в якості свідків певних осіб, дослідження доказів, якими підтверджувались його показання про невинуватість у вчиненні кримінальних правопорушень. Крім того, не встановив подію кримінального правопорушення, його винуватість у вчиненні кримінального правопорушення та інші обставини, передбачені нормами ст. 91 КПК України, внаслідок чого не надав уваги обставинам, які відповідно до ст. ст. 36, 39 КК України виключали злочинність його діяння, побудувавши свій вирок лише на припущеннях, чим порушив його право на захист;

- не вжив заходів стосовно встановлення та допиту в якості свідків ОСОБА_17 , таксиста на ім`я ОСОБА_18 та інших незалежних від сторони обвинувачення свідків, які є його сусідами;

- проігнорував його показання про те, що залишаючи собаку на зачиненій та огородженій території, цілісність якої він постійно перевіряв, він не міг передбачати, що діти, зокрема малолітня ОСОБА_8 пошкодять цілісність дерев`яної огорожі, проникнуть на територію його домоволодіння, почнуть дражнити собаку, що в подальшому викликало агресію собаки та спричинення тілесних ушкоджень потерпілій, а тому відсутності причинного зв`язку між його діями та наслідками, які настали. Крім того, не оглянув (не доручив оглянути) саму огорожу та зроблений у ньому отвір, можливі сліди проникнення дітей, не допитав малолітню ОСОБА_8 про її поведінку та дії перед спричинення тілесних ушкоджень, а також інших дітей;

- безпідставно зазначив у вироку про те, що він визнав вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 128 КК України, оскільки він лише визнав, що його собака могла спричинити тілесні ушкодження малолітній ОСОБА_8 ;

- не перевірив його показання стосовно того, що він хуліганських дій не вчиняв, а навпаки припиняв незаконні дії потерпілих ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_12 та ОСОБА_15 , які порушували громадський порядок на привокзальній площі, виражалися нецензурною лайкою та били його знайомих ОСОБА_19 та товариша останнього на ім`я ОСОБА_20 , шляхом допиту вказаних осіб у судовому засіданні;

- залишив поза увагою той факт, що на більшість свідків та потерпілу ОСОБА_15 було здійснено вплив з боку сторони обвинувачення для надання потрібних обставин начебто скоєних ним хуліганських дій;

- не надав уваги, що потерпілі та свідки не зазначали обставини, які б вказували на ознаки в його діях хуліганських дій. Крім того, не усунув протиріччя між матеріалами кримінального провадження та показаннями потерпілих і свідків, наданих на досудовому розслідуванні та в суді, та перекрутив обставини справи на користь обвинувачення;

- не надав уваги фальсифікації відносно нього матеріалів кримінального провадження в частині вчинення хуліганських дій, внаслідок штучного створення обвинувачення. При цьому необґрунтовано послався на часткове визнання ним вини за ч. 4 ст. 296 КК України, оскільки він лише визнав, що перебував у нетверезому стані та голосно сварився з потерпілими, намагаючись припинити незаконні дії останніх, що вказувало лише на наявність в його діях ознак адміністративного правопорушення у виді дрібного хуліганства;

- безпідставно кваліфікував його дії за ст. 296 КК України за кваліфікуючою ознакою вчинення кримінального правопорушення групою осіб, оскільки він припиняючи незаконні дії потерпілих діяв самостійно та у відповідність до вимог ч. 3 ст. 27 Конституції України;

- не звернув увагу на те, що він нікому тілесних ушкоджень не спричиняв, а тілесні ушкодження у потерпілого ОСОБА_13 з`явились під час бійки з його знайомими, ступень тяжкості яких до того ж висновками судово-медичної експертизи встановлено не було;

- залишив поза увагою його показання про те, що він зброю не застосував, а лише взяв її з багажника автомобіля, яка до того ж була незаряджена та розібрана, та яку він утримував курком до низу, що вказувало на відсутність у потерпілих реальних підстав побоюватися за своє життя і здоров`я. Крім того, що насправді ним були застосовані петарди, які потерпілий ОСОБА_12 помилково сприйняв за постріл зі зброї, що начебто вилучені у траві гільзи, насправді залишились з полювання та перебували у його багажнику, а в подальшому були викинуті до сміттєвого баку ОСОБА_21 , який мив його машину, та обмовляючи його заперечував цей факт;

- при призначенні покарання не врахував, що він раніше судимий не був та до кримінальної відповідальності не притягувався, працював автослюсарем, є вже не молодою особою, має ряд захворювань, які потребують медичного втручання, не заперечував, що саме його собака, спричинила тілесні ушкодження малолітній потерпілій ОСОБА_8 , що він перебував у стані алкогольного сп`яніння під час зупинення незаконних дій потерпілих ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , наявність при цьому у нього зброї та голосні висловлювання, зокрема і нецензурною лайкою на адресу останніх, згоден добровільно компенсувати вартість операцій для малолітньої потерпілої ОСОБА_8 , вчинив частину своїх дій у межах крайньої необхідності чи необхідної оборони. Крім того, що він від органів досудового слідства не переховувався, не приховував та не знищував речові докази, не впливав на свідків чи учасників провадження, не перешкоджав кримінальному провадженню, що кримінальне правопорушення, передбачене ст. 128 КК України є неумисним, внаслідок чого безпідставно призначив йому покарання у виді реального позбавлення волі строком на п`ять років, а також не застосував до нього Закону України Про амністію у 2014 році;

- задовольняючи позовні вимоги законного представника малолітньої потерпілої ОСОБА_8 ОСОБА_9 не врахував, що на лікування та проведення операцій дитині сторонніми людьми вже були зібрані необхідні кошти, при цьому він перебуваючи під вартою, був не в змозі матеріально допомогти останній. Крім того, вважає, що задоволений судом позов в частині матеріальної шкоди є документально не підтвердженим.

На підставі викладеного, просить вирок суду першої інстанції скасувати чи змінити та прийняти рішення про його виправдання за ст. 128, ч. 4 ст. 296 КК України, або направити справу на новий судовий розгляд. Запобіжний захід у виді тримання під вартою змінити на інший більш м`який. Зменшити суми стягнутих з нього на відшкодування шкоди коштів.

Додатково подав клопотання про зміну йому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, на іншу більш м`яку, зокрема на особисте зобов`язання чи домашній арешт.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарг; в судових дебатах: прокурора, який частково підтримав апеляційну скаргу, обвинуваченого, зокрема в останньому слові, який також частково підтримав свою апеляційну скаргу; перевіривши матеріали провадження та доводи скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги прокурора, який брав участь у провадженні, та обвинуваченого ОСОБА_7 підлягають частковому задоволенню, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, тобто ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права та з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 415 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок і призначає новий судовий розгляд у суді першої інстанції, якщо в його ухваленні брав участь суддя, якому було заявлено відвід на підставі обставин, які очевидно викликали сумнів у неупередженості судді, і заяву про його відвід визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованим.

Як вбачається з матеріалів провадження, 19.12.2013 року слідчий суддя Артемівського міськрайонного суду Донецької області ОСОБА_22 , розглянувши заяву захисника ОСОБА_23 про відвід головуючого у судовому провадженні судді ОСОБА_1 , відмовив у задоволенні заявленого відводу з підстав відсутності на це законних підстав передбачених ст. 75 КПК України. При цьому у своєму рішенні лише фактично перелічив зміст цього закону, не обґрунтувавши підстав для прийняття такого рішення.

Втім захисник обґрунтовував свою заяву неможливістю судді ОСОБА_1 , неупереджено та об`єктивно розглянути кримінальне провадження, оскільки цей суддя вже приймав рішення по справі про адміністративне правопорушення скоєного ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 154 КУпАП визнавши його винним за ті ж події, за які його обвинувачують за ст. 128 КК України у даному кримінальному провадженні.

На думку колегії суддів такі обставини очевидно викликали сумніви у неупередженості судді ОСОБА_1 , а тому, з метою зміцнення та підтримки довіри як сторін кримінального провадження, так і суспільства до судової влади, уникнення ситуації, яка могла б викликати сумніви в об`єктивності цього судді або створити видимість наявності у нього упередженого ставлення до розгляду цієї справи, а тому останній безумовно підлягав відводу, що у відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 415 КПК України, є підставою для скасування судового рішення і призначення нового розгляду у суді першої інстанції.

Крім того, відповідно до п. 24 ч. 1 ст. 3 КПК України судове провадження це кримінальне провадження у суді першої інстанції, яке зокрема включає підготовче судове провадження.

Згідно ч. 2 ст. 314 КПК України підготовче судове засідання відбувається за участю прокурора, обвинуваченого, захисника, потерпілого, його представника та законного представника, цивільного позивача, його представника та законного представника, цивільного відповідача та його представника згідно з правилами, передбаченими цим Кодексом для судового розгляду.

Відповідно до ч. 2 ст. 318 КПК України судовий розгляд здійснюється в судовому засіданні з обов`язковою участю сторін кримінального провадження, у яке також викликається потерпілий та інші учасники кримінального провадження.

Ці вимоги закону судом першої інстанції також дотримані не були.

Як знову ж таки вбачається з матеріалів провадження, 18.11.2013 року суддя Артемівського міськрайонного суду Донецької області ОСОБА_1 , розглянувши обвинувальний акт, який надійшов до суду стосовно ОСОБА_7 за ст. 128 КК України, призначив підготовче судове засідання на 27.11.2013 року.

27.11.2013 року відбулося підготовче судове засідання за відсутності обвинуваченого та потерпілих, де крім призначення судового засідання на 05.12.2013 року, вирішувалися і інші питання пов`язані з підготовкою до судового розгляду.

Крім того, 30.12.2013 року суддя Артемівського міськрайонного суду Донецької області ОСОБА_1 , розглянувши обвинувальний акт, який надійшов до суду стосовно ОСОБА_7 за ч. 4 ст. 296 КК України, призначив підготовче судове засідання на 13.01.2014 року.

13.01.2014 року підготовче судове засідання не відбулося за заявою обвинуваченого ОСОБА_7 і було відкладене на 16.01.2014 року.

16.01.2014 року у період з 16 год. 15 хв. по 16 год. 22 хв. відбулося підготовче судове засідання, де судове засідання було призначено на 16.01.2014 року на 16 год. 30 хв.

Таким чином, проведені 27.11.2013 року та 16.01.2014 року підготовчі судові засідання по обвинувальних актах, які надійшли до суду, за відсутності обвинуваченого, а також потерпілих, належним чином не повідомлених про дату, час і місце підготовчого судового засідання, що у відповідності до п. п. 3, 5 ч. 2 ст. 412 КПК України, є безумовною підставою для скасування судового рішення.

Згідно до п. 1 ч. 1 ст. 415 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок і призначає новий розгляд у суді першої інстанції, якщо встановлено порушення, передбачене п. п. 3, 5 ч. 2 ст. 412 цього Кодексу, а також за наявності підстав передбачених п. 2 ч. 1 ст. 415 цього Закону.

Порушення судом першої інстанції норм кримінального процесуального закону є очевидними, і будь-яких сумнівів з приводу цього, у колегії суддів, не викликають.

За таких обставин, вирок місцевого суду підлягає скасуванню через допущення судом істотних порушень вимог кримінального процесуального закону.

Згідно до ч. 2 ст. 415 КПК України при скасуванні вироку суду внаслідок порушення вимог кримінального процесуального закону, передбачених п. 5 ч. 1 ст. 412 КПК України, та за наявності підстав передбачених п. 2 ч. 1 ст. 415 цього Закону, суд апеляційної інстанції, не обговорюючи питання доведеності чи недоведеності обвинувачення, достовірності чи недостовірності доказів, перевагу одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання, призначає новий розгляд у суді першої інстанції.

Оскільки вирок суду підлягає скасуванню з призначенням нового судового розгляду, суду першої інстанції при новому розгляді необхідно урахувати наведене у цій ухвалі, перевірити доводи апеляційної скарги обвинуваченого, належним чином дотриматися процедури визначеної процесуальним законом при здійсненні правосуддя, і прийняти законне та обґрунтоване рішення у відповідності до вимог законодавства.

Крім того, оскільки суд ухвалив обвинувальний вирок з призначенням обвинуваченому ОСОБА_7 покарання у вигляді реального позбавлення волі, а між цим вироком та рішенням апеляційної інстанції про скасування вказаного вироку, встановлений термін тримання під вартою сплив, колегія суддів вважає за необхідне продовжити обвинуваченому ОСОБА_7 строк тримання під вартою терміном на 30 днів, а саме до 18 червня 2015 року включно, оскільки з огляду на необхідність уникнення ризиків, визначених ст. 177 КПК України, враховуючи ступінь тяжкості інкримінованих кримінальних правопорушень, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у кримінальних правопорушеннях, у вчиненні яких він обвинувачується, репутацію обвинуваченого, а також враховуючи, що підстави, за яких раніше судом йому був обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не відпали, а тому саме такий запобіжний захід відповідає вимогам закону, через що підстав для задоволення клопотання обвинуваченого ОСОБА_7 про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на більш м`який не вбачається.

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу на те, що при наявності підстав для зміни запобіжного заходу, сторони кримінального провадження, у тому числі і обвинувачений не позбавлені права звернутися з відповідним клопотанням до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 404, 407, 412, 415 КПК України колегія суддів,

у х в а л и л а:
апеляційні скарги прокурора, який брав участь у провадженні, та обвинуваченого ОСОБА_7 - задовольнити частково.

Вирок Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 09 лютого 2015 року відносно обвинуваченого ОСОБА_7 скасувати і призначити новий розгляд кримінального провадження щодо нього у тому ж суді першої інстанції зі стадії підготовчого судового засідання.

Матеріали провадження направити до Артемівського міськрайонного суду Донецької області.

Запобіжний захід ОСОБА_7 у вигляді тримання під вартою продовжити на 30 днів до 18 червня 2015 року включно.

Зазначена ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4