Справа № 11-562/11 Головуючий у І інстанції Сова Т.Г.
Категорія - ч. 1 ст. 115 КК України. Доповідач Карнаух А. С.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 серпня 2011 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернігівської області в складі:

Головуючого-суддіКарнауха А. С.
суддів - Антипець В.М., Козака В.І.

з участю:

прокурора - Левченка А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Чернігові кримінальну справу за апеляцією прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, на вирок Менського районного суду Чернігівської області від 29 червня 2011 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Менського районного суду Чернігівської області від 29 червня 2011 року

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 року народження, уродженець м. Київ, з середньо-спеціальною освітою, не одружений, не працюючий, раніше судимий:

1) 27.02.1997 року Військовим судом Чернігівської області за ст. 241 п."А", ст. 81 ч. 3, ст. 42 КК України (в редакції 1960 року) до 3 років 6 місяців позбавлення волі;

2) 16.03.1999 року Чернігівським районним судом за ст. 81 ч. 4 КК України (1960 року) до 5 років 6 місяців позбавлення волі,

який проживає за адресою: АДРЕСА_1

засуджений за частиною 1 статті 115 КК України до позбавлення волі на строк 9 років 6 місяців.

Термін відбуття покарання ОСОБА_1 визначено рахувати з часу затримання 16 квітня 2011 року.

Постановлено стягнути з ОСОБА_1 на користь потерпілої ОСОБА_3. 20 000 гривень у відшкодування завданої моральної шкоди.

Питання про речові докази вирішено відповідно до ст. 81 КПК України.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судові витрати в сумі 3 339 гривень 36 копійок за проведення експертиз.

Запобіжний захід ОСОБА_1 до набрання вироком законної сили, залишено у вигляді взяття під варту.

Вироком суду ОСОБА_1 визнаний винним у тому, що він 07 квітня 2011 року, близько 12 години, в будинку АДРЕСА_2 під час вживання спиртних напоїв, в ході виниклої сварки, ОСОБА_1, на ґрунті особистих неприязних відносин, перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння, з метою позбавлення життя потерпілого ОСОБА_2, наніс численні удари дерев'яним брусом по голові потерпілого, внаслідок отриманих тілесних ушкоджень потерпілий ОСОБА_2 помер.

Згідно висновку медичної експертизи № 145 від 13.05.2011 року причиною смерті потерпілого ОСОБА_2 є відкрита черепно-мозкова травма, що супроводжувалася множинними забійними ранами голови, синцями голови, множинними багато уламковими переломами кісток основи та склепіння черепа, забоєм головного мозку, ускладненим набряком головного мозку, що стало безпосередньою причиною смерті.

В поданій апеляції прокурор, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції не оспорюючи фактичні обставини справи, доведеність вини та кваліфікацію дій засудженого, просив вирок суду змінити, виключивши посилання на вчинення злочину особою яка раніше судима.

В обґрунтування доводів апеляції вказав, що ОСОБА_1 згідно статті 88 КК України вважається особою, такою що не має судимості, оскільки попередні судимості на даний час погашені в установленому законом порядку.

Заслухавши доповідача, прокурора, який підтримав апеляцію з викладених в ній підстав, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи наведені в апеляції, колегія суддів вважає, що апеляція прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, підлягає задоволенню.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчинені злочину за який його засуджено, за обставин, встановлених судом і викладених у вироку, обґрунтований наявними в матеріалах справи доказами, які ретельно досліджені і перевірені в судовому засіданні та об'єктивно оцінені у вироку в сукупності з іншими зібраними у справі доказами, і не оспорюється в апеляції.

За встановлених у справі фактичних обставин, дії засудженого ОСОБА_1 кваліфіковані судом за частиною 1 статті 115 КК України, як вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, правильно.

Призначаючи покарання ОСОБА_1, суд першої інстанції у відповідності до вимог статті 65 КК України врахував ступінь тяжкості вчиненого засудженим злочину, його особу, обставини, що пом'якшують та обтяжують покарання і обґрунтовано дійшов висновку про призначення йому покарання у виді позбавлення волі в межах санкції, яка визначена частиною статті інкримінованого злочину, з ізоляцією засудженого та поміщення його до кримінально-виконавчої установи, що є достатнім та необхідним для виправлення ОСОБА_1 і попередження вчинення ним нових злочинів.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 був засуджений 27.02.1997 року Військовим судом Чернігівського гарнізону за ст. 241 п."А", ст. 81 ч. 3, ст. 42 КК України (в редакції 1960 року) до позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців. Звільнився 14.09.1998 року за постановою Шостинського районного суду Сумскої області від 11.09.1998 року. 16.03.1999 року засуджений Чернігівським районним судом Чернігівської області за ст. 81 ч. 4 КК України (1960 року) до 5 років 6 місяців позбавлення волі. Постановою Коростенецького районного суду Житомирської області від 08.11.2001 року дії перекваліфіковані на ст. 185 ч. 3 КК України. Звільнився 22 квітня 2004 року в зв'язку з відбуттям строку покарання (а. с. 195, 196, 199-203).

Згідно пункту 11 розділу II Прикінцевих та перехідних положень КК України в редакції 2001 року, правила, встановлені Кримінальним кодексом України 1960 року щодо погашення і зняття судимості, поширюються на осіб, які вчинили злочини до набрання чинності цим Кодексом, за винятком випадків, якщо цим Кодексом пом'якшується кримінальна відповідальність зазначених осіб.

За змістом статті 55 КК України 1960 року, такими, що не мають судимості, визнаються особи засуджені до позбавлення волі на строк понад три роки, але не більше шести років, якщо вони протягом п'яти років з дня відбуття покарання не вчинять нового злочину.

Якщо особа, яка відбула покарання, до закінчення строку погашення судимості знову вчинить злочин, перебіг строку, що погашає судимість, переривається. Строк погашення судимості по першому злочину обчислюється заново після фактичного відбуття покарання за останній злочин. У цих випадках особа вважається судимою за обидва злочини до закінчення строку погашення судимості за найбільш тяжкий з них.

Проте суд першої інстанції, не врахував, що з часу фактичного відбуття покарання ОСОБА_1 22 квітня 2004 року за останній більш тяжкий злочин сплило більше п'яти років, та помилково вказав у вступній частині вироку, що ОСОБА_1 раніше судимий, внаслідок чого в цій частині вирок підлягає зміні.

Керуючись ст.ст. 365, 366, 373, 377, 379 Кримінально-процесуального кодексу України,

У Х В А Л И Л А:

Апеляцію прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, задовольнити.

Вирок Менського районного суду Чернігівської області від 29 червня 2011 року, щодо ОСОБА_1 змінити.

Виключити з вступної частині вироку посилання на попередні судимості ОСОБА_1 Вважати засудженого ОСОБА_1. раніше не судимим у відповідності до статті 55 КК України (вредакції 1960 року).

В решті вирок Менського районного суду Чернігівської області від 29 червня 2011 року, щодо ОСОБА_1 залишити без зміни.

СУДДІ:

А.С. Карнаух В.М. Антипець В.І. Козак