Провадження №1/761/317/2013
П О С Т А Н О В А

іменем України

24 жовтня 2013 року

Шевченківський районний суд м. Києва в
складі:

головуючого судді
Козятник Л.Г.

за участю секретаря
Медицької У.І.

прокурорів
Клюшніченка Д.Ю., Ковальова А.В.,
Шаповалова Є.О., Тимошенко Н.М., Панасюк
Н.В.

потерпілої
ОСОБА_1

захисника ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду в м. Києві
кримінальну справу за обвинуваченням

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м. Києва,
українця, громадянина України, із
середньою освітою, не одруженого, не
працюючого, зареєстрованого за
адресою: АДРЕСА_1, проживаючого за
адресою: АДРЕСА_2, раніше судимого: 07
вересня 2007 року Солом'янським районним
судом м. Києва за ч. 1 ст. 309 КК України до
покарання у виді позбавлення волі на
строк 1 рік; 14 жовтня 2011 року
Шевченківським районним судом м. Києва
за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у
виді виправних робіт на строк 1 рік;

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2
ст. 185 КК України,

в с т а н о в и в :

органами досудового слідства ОСОБА_3
обвинувачується у вчиненні злочину за
наступних обставин.

Так, 01 січня 2012 року, приблизно о 12 год. 00
хв., ОСОБА_3, знаходячись в квартирі
АДРЕСА_3, вирішив повторно таємно
викрасти майно ОСОБА_1, а саме, ноутбук
«Асус», який знаходився в кімнаті на
ліжку вказаної квартири.

Реалізуючи свій злочинний намір,
скориставшись нагодою та тим, що за
його діями ніхто не спостерігає, а
власниця вийшла з квартири, ОСОБА_3
повторно таємно викрав ноутбук «Асус»,
вартістю 4500 грн.

Після чого, з повторно викраденим
майном, ОСОБА_3 з місця вчинення злочину
зник та розпорядився ним на власний
розсуд, завдавши потерпілій ОСОБА_4
матеріальної шкоди на загальну суму 4500
грн. 00 коп.

Такі дії ОСОБА_3 кваліфіковано за ч. 2 ст.
185 КК України, як таємне викрадення
чужого майна (крадіжка), вчиненого
повторно.

В судовому засіданні захисник ОСОБА_2
та підсудний ОСОБА_3 заявили клопотання
про направлення даної кримінальної
справи на додаткове розслідування у
зв'язку з порушенням органами
досудового слідства вимог ст. ст. 22, 64
КПК України 1960 року. Зокрема, на
досудовому слідстві не зібрано доказів
того, що в потерпілої був ноутбук та не
встановлено його вартість. Крім того,
звернули увагу на те, що органом
досудового слідства не виконано
вказівки прокурора зазначені в
постанові від 03 травня 2012 року про
направлення даної кримінальної справи
для провадження додаткового
розслідування.

Також захисник заявив клопотання про
зміну запобіжного заходу підсудному
ОСОБА_3 з тримання під вартою на
підписку про невиїзд, мотивуючи тим, що
вина останнього у вчиненні злочину не
доведена, останній не має намірів
ухилятися від слідства та суду.

Підсудний підтримав клопотання
захисника про зміну запобіжного заходу
та просив його задовольнити.

Прокурор заперечила щодо
направлення справи на додаткове
розслідування, оскільки досудове
слідство у ній проведено повно й
об'єктивно та більше нічого додатково
не може бути встановлено. Щодо зміни
запобіжного заходу підсудному ОСОБА_3,
то відсутні для цього підстави,
останній неодноразово притягався до
кримінальної відповідальності, може
ухилятися від слідства та суду.

Заслухавши думку учасників
судового розгляду, дослідивши
матеріали справи, суд прийшов до
наступного висновку.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 281 КПК
України 1960 року, повернення справи на
додаткове розслідування з мотивів
неповноти або неправильності
досудового слідства може мати місце
лише тоді, коли ця неповнота або
неправильність не може бути усунута в
судовому засіданні.

Згідно з роз'ясненнями, що містяться в
п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду
України № 2 від 11 лютого 2005 року «Про
практику застосування судами України
законодавства, що регулює повернення
кримінальних справ на додаткове
розслідування», досудове слідство
визнається неповним, якщо під час його
проведення всупереч вимогам ст. ст. 22, 64
КПК України не були досліджені або були
поверхово чи однобічно досліджені
обставини, які мають істотне значення
для правильного вирішення справи.

Статтею 22 КПК України 1960 року
визначено, що прокурор, слідчий і особа,
яка провадить дізнання, зобов'язані
вжити всіх передбачених законом
заходів для всебічного, повного і
об'єктивного дослідження обставин
справи, виявити як ті обставини, що
викривають, так і ті, що виправдують
обвинуваченого, а також обставини, що
пом'якшують і обтяжують його
відповідальність.

Відповідно до вимог ст. 64 КПК України 1960
року, при провадженні досудового
слідства, дізнання і розгляді
кримінальної справи в суді підлягають
доказуванню: 1) подія злочину (час,
місце, спосіб та інші обставини
вчинення злочину); 2) винність
обвинуваченого у вчиненні злочину і
мотиви злочину; 3) обставини, що
впливають на ступінь тяжкості злочину,
а також обставини, що характеризують
особу обвинуваченого, пом'якшують та
обтяжують покарання; 4) характер і
розмір шкоди, завданої злочином, а
також розмір витрат закладу охорони
здоров'я на стаціонарне лікування
потерпілого від злочинного діяння.

Виходячи із вказаних норм
процесуального закону, під повнотою
дослідження слід розуміти правильне
визначення предмету доказування,
тобто, з'ясування усіх обставин, які
підлягають доказуванню у кримінальній
справі, системну оцінку всіх
допустимих і належних доказів у
сукупності, що є основою прийняття
законного і обґрунтованого рішення у
справі.

Пред'явлене особі обвинувачення,
згідно зі ст. 132 КПК України 1960 року, має
бути конкретним і містити дані про час,
місце та інші обставини вчинення
злочину, оскільки особа має право
знати, в чому саме вона обвинувачується
і захищатися від пред'явленого їй
обвинувачення. Дані положення
випливають і з п. [а] ч. 3 ст. 6
Європейської Конвенції про захист прав
людини і основоположних свобод від 04
листопада 1950 року, ратифікованої
Верховною Радою України 17 липня 1997
року, згідно з якою, кожен, кого
обвинувачено у вчиненні кримінального
правопорушення, має право бути негайно
і детально поінформованим зрозумілою
для нього мовою про характер і причину
обвинувачення проти нього.

Разом з тим, дані, що містяться в
матеріалах справи свідчать про те, що
органом досудового слідства допущена
неповнота, яку не може бути усунуто в
судовому засіданні, оскільки під час
досудового слідства належним чином не
з'ясовані обставини, які мають істотне
значення для правильного вирішення
справи.

Так, органом досудового слідства
ОСОБА_3 обвинувачується у таємному
викраденні належного потерпілій
ОСОБА_4 ноутбука марки «Асус», вартістю
4500 грн., вчиненого повторно.

Як на підтвердження наявності у
потерпілої ОСОБА_1 вказаного ноутбука
орган досудового слідства послався на
показання ОСОБА_3, потерпілої, свідків,
при цьому, до справи не долучено
жодного документа на підтвердження
вартості цього ноутбука.

Підсудний ОСОБА_3 в судовому засіданні
дав показання, якими заперечував факт
таємного викрадення майна потерпілої
ОСОБА_1, при цьому, суду показав, що 01
січня 2012 року він разом з ОСОБА_5 на
прізвисько «ОСОБА_5» та ОСОБА_6 на
прізвисько «ОСОБА_6» перебували в
гостях у ОСОБА_7 (свідок ОСОБА_7) в
квартирі АДРЕСА_3, де вживали спиртні
напої. В ході цього, він та ОСОБА_7
вийшли з квартири перекурити на
загальний балкон, а коли повернулися,
то ОСОБА_5 і ОСОБА_6 в квартирі вже не
було. Він також став збиратися додому,
однак ОСОБА_7 дала йому 100 грн. і сказала
купити на них горілки. Коли він ішов в
магазин, то його дорогою наздогнала
ОСОБА_7 і стала кричати, що він з її
квартири викрав ноутбук. Після цього,
він повернув ОСОБА_7 100 грн. та пішов
додому. Зазначив, що на досудовому
слідстві його ніхто не допитував, а
оскільки він працював двірником на
території райуправління на вул. О.
Теліги б. 45-А, то працівники міліції
надавали йому підписувати якісь
документи.

Потерпіла ОСОБА_1 в судовому засіданні
дала показання, згідно з якими, 02 чи 03
січня 2012 року вона повернулася за
місцем свого проживання в квартиру
АДРЕСА_3 та виявила відсутність
належного їй ноутбуку марки «Асус»,
який придбав її чоловік в
інтернетмагазині за 4500 грн. в 2009 році.
Зі слів працівників міліції їй відомо,
що ОСОБА_3 викрав її ноутбук. Зазначила,
що в ноутбуці була пошкоджена пластина
для маніпулятора, крім того, документів
на вказаний ноутбук вона не зберегла.

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні
дала показання, згідно з якими, 01 січня
2012 року, приблизно о 12 год. 35 хв., до неї в
квартиру прийшов ОСОБА_3 та ОСОБА_5 на
прізвисько «ОСОБА_5». Після цього, вона
дала ОСОБА_3 гроші в сумі 100 грн. та
останній пішов до магазину і приніс
пляшку горілки. В процесі розпиття
спиртних напоїв, вона з ОСОБА_3 вийшла з
квартири на загальний балкон
перекурити. Коли вони повернулися в
квартиру, то ОСОБА_5 на прізвисько
«ОСОБА_5» вже не було, а також був
відсутній ноутбук. Тоді вона передала
ОСОБА_3 100 грн. і сказала, щоб він знайшов
ноутбук. Оскільки ОСОБА_3 довгий час не
було, то вона сама пішла на вулицю, де
зустріла останнього та він їй повернув
100 грн. Через деякий час вона зустріла
ОСОБА_3 та він їй сказав, що принесе
ноутбук. Однак у подальшому, ніхто їй
так і не повернув ноутбук. Зазначила, що
показання, дані нею на досудовому
слідстві є неправдивими, вона їх
підписала на прохання слідчого.
Заперечила, що 01 січня 2012 року в її
квартирі перебував ОСОБА_6 на
прізвисько «ОСОБА_6». Не змогла точно
повідомити, коли саме її дочка ОСОБА_1
придбала ноутбук.

З наведеного вбачається, що досліджені
судом докази містять суперечності
стосовно обставин викрадення ноутбука.

Крім того, в ході досудового слідства у
даній справі в порушення вимог

ст. 64 КПК України 1960 року не було
встановлено розмір шкоди, завданої
потерпілій ОСОБА_4 внаслідок вчиненого
стосовно неї злочину, що свідчить про
неповноту з'ясування обставин, які
залишилися поза увагою органів
досудового слідства під час збирання
доказів, яка позбавляє суд можливості
об'єктивно оцінити ці докази.

При цьому, в судовому засіданні
прокурор, як державний обвинувач, не
ставив перед судом питань про
витребування та дослідження
необхідних доказів, хоча такий
обов'язок згідно зі ст. 16-1 КПК України
1960 року, лежить на ньому, що свідчить
про неналежне виконання ним ст. ст. 22, 64
та 65 КПК України 1960 року.

Таким чином, органом досудового
слідства допущено істотні порушення
вимог кримінально - процесуального
закону, неповноту з'ясування
передбачених законом обставин, що
підлягають доказуванню органом
досудового слідства та стороною
обвинувачення в суді щодо обставин
вчинення злочину та вартості
викраденого у потерпілої ОСОБА_1
ноутбука марки «Асус», яку суд
позбавлений можливості усунути в
судовому засіданні. .

Окрім того, судом встановлено
неправильність досудового слідства, а
саме, не виконання вказівок прокурора
зазначених у постанові від 03 травня 2012
року про направлення кримінальної
справи для провадження додаткового
розслідування, які є обов'язковими для
органів дізнання і досудового
слідства.

У зв'язку з тим, що з'ясування вказаних
обставин потребує проведення
відповідних процесуальних дій, а
виклик та допит нових свідків,
витребування документів, давання
судових доручень в порядку,
передбаченому в ст. 315-1 КПК України 1960
року, на підтвердження чи спростування
позицій сторін допускається лише за
клопотанням сторін, при цьому, в ході
судового розгляду зазначених
клопотань від учасників процесу не
надходило, встановлена судом неповнота
та неправильність досудового слідства
не може бути усунена в судовому
засіданні.

З урахуванням викладеного, а також
того, що процесуальні можливості
органів досудового слідства для
встановлення вищенаведених та
передбачених у ст. 64 КПК України 1960 року
обставин не вичерпані, проте вони
відсутні у суду, виходячи із завдань
судової влади, кримінальна справа за
обвинуваченням ОСОБА_3 підлягає
направленню на додаткове
розслідування, в ході якого необхідно
встановити усі обставини
інкримінованого останньому злочину, що
мають істотне значення у справі,
зокрема, перевірити показання
потерпілої ОСОБА_1 щодо наявності у неї
ноутбуку марки «Асус», а також
документально підтвердити вартість
ноутбуку, перевірити показання ОСОБА_3
та свідка ОСОБА_7 щодо обставин
викрадення ноутбука, провести інші
необхідні оперативно-розшукові та
слідчі дії, спрямовані на всебічне,
повне й об'єктивне дослідження
обставин справи; встановити наявність
чи відсутність конкретного
суспільно-небезпечного діяння в діях
ОСОБА_3, пред'явивши йому обвинувачення
з дотриманням вимог
кримінально-процесуального закону,
давши правильну юридичну оцінку його
діям.

Що ж стосується обраного ОСОБА_3
запобіжного заходу у вигляді взяття
під варту, то суд не вбачає підстав для
його зміни, оскільки підсудний раніше
неодноразово притягався до
кримінальної відповідальності,
ухилявся від суду, що стало підставою
для зміни йому запобіжного заходу з
підписки про невиїзд на взяття під
варту, окрім того, наведені захисником
в обґрунтування клопотання доводи, не
дають суду підстави стверджувати, що
інший, не пов'язаний з утриманням під
вартою запобіжний захід, забезпечить
належну процесуальну поведінку ОСОБА_3,
не пов'язану з ухиленням від слідства
та суду, перешкоджанням встановленню
істини у кримінальній справі. Тому в
задоволенні клопотання про зміну
запобіжного заходу ОСОБА_3 необхідно
відмовити.

На підставі викладеного та керуючись
ст. 281 КПК України 1960 року, п. 11 розділу XI
«Перехідних положень КПК України», суд

П О С Т А Н О В И В :

кримінальну справу за обвинуваченням
ОСОБА_3 у вчиненні злочину,
передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України,
повернути прокурору Шевченківського
району м. Києва на додаткове
розслідування.

Запобіжний захід ОСОБА_3 залишити без
зміни -у вигляді взяття під варту.

На постанову протягом 7 (семи) діб з дня
її винесення може бути подана апеляція
до Апеляційного суду м. Києва через
Шевченківський районний суд

м. Києва.

Суддя