Справа № 1-1247/11
Провадження №1/761/533/2013
В И Р О К

іменем України

10 грудня 2013 року
місто Київ

Шевченківський районний суд м. Києва в
складі: головуючого - судді Слободянюка
П.Л., за участю секретаря судового
засідання Захарченко Н.В., Банас М.К.,
Омелянчук А.О., Малкової Д.С., Абросімові
О.О., Клосі Д.М., Демешко М.В., прокурора
Шаповалова Є.В., підсудного ОСОБА_1,
захисника ОСОБА_2, потерпілої ОСОБА_3,
представника потерпілої ОСОБА_4,
представника цивільного позивача
ОСОБА_5, у відкритому судовому
засіданні в приміщенні
Шевченківського районного суду м.
Києва розглянув кримінальну справу за
обвинуваченням

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м.
Києва, громадянина України, українця, з
середньою освітою, неодруженого, який
офіційно не працює, інваліда 1-ї групи,
раніше не судимого, зареєстрований та
проживає за адресою: АДРЕСА_2,

у вчиненні злочинів, передбачених ч.4
ст. 190, ч.2 ст.358, ч.3 ст.358 КК України (в
редакції станом на травень 2010 року).

Шевченківський районний суд м. Києва

В С Т А Н О В И В:

підсудний ОСОБА_1 маючи на меті
злочинний умисел направлений на
заволодіння шляхом обману в особливо
великих розмірах грошовими коштами ПАТ
«Ерсте Банку», а також товариством з
обмеженою відповідальністю «Золотий
Ранет», яке належало потерпілій ОСОБА_3
та на балансі якого знаходилося
приміщення, яке розташоване за адресою:
АДРЕСА_3, вступив в злочинну змову з
невстановленою слідством особою,
розробивши з цією метою злочинний план.
Так, відповідно до вказаного плану,
підсудний ОСОБА_1 видаючи себе за особу
спроможну на виконання зобов'язань
перед банком, спочатку повинен був
отримати кредит на придбання квартири
АДРЕСА_1, яка і була б предметом іпотеки,
а в подальшому не маючи змоги та наміру
виплачувати отримані від ПАТ «Ерсте
Банку» гроші, повинен був за
попередньою змовою з невстановленою
особою використати підроблені
документи, які свідчили б про виконання
ним перед банком своїх боргових
зобов'язань по погашенню кредиту,
надавши їх приватному нотаріусу, який
посвідчував предмет іпотеки. Нотаріус
на підставі отриманих від підсудного
ОСОБА_1 документів, які свідчили про
виконання ним перед банком своїх
боргових зобов'язань по погашенню
отриманого кредиту, зняв би заборону з
предмету іпотеки, а саме з квартири
АДРЕСА_1, після чого підсудний ОСОБА_1
достовірно знаючи про те, що заборону з
квартири АДРЕСА_1, знято незаконно,
ввівши в оману потерпілу ОСОБА_6
запропонував угоду, відповідно до якої
він нібито подарує їй квартиру, а вона в
свою чергу приміщення яке розташоване
за адресою: АДРЕСА_3.

Так, 11 жовтня 2006 року, підсудний ОСОБА_1,
діючи відповідно до заздалегідь
розробленого злочинного плану, видаючи
себе за особу спроможну на виконання
зобов'язань перед банком, уклав з ПАТ
«Ерсте Банк» кредитний договір №014-71/434
від 11.10.2006 року, відповідно до якого
отримав кредит в сумі 157 500 доларів США,
для придбання квартири АДРЕСА_1. В цей
же день, 11 жовтня 2006 року, з метою
забезпечення умов кредитного договору
№014-71/434 від 11.10.2006 року, між ПАТ «Ерсте
Банк» та підсудним ОСОБА_1 було
укладено договір іпотеки, відповідно
до якого предметом іпотеки було
нерухоме майно, а саме квартира
АДРЕСА_1, придбана підсудним за гроші
отримані відповідно до укладеного з
ПАТ «Ерсте Банк» кредитного договору
№014-71/434 від 11.10.2006 року. В подальшому,
підсудний ОСОБА_1, отримав від
невстановленої слідством особи
завідомо підроблені документи для
зняття заборони з предмету іпотеки -
квартири АДРЕСА_1, які свідчили про
виконання ним перед банком своїх
боргових зобов'язань по погашенню
отриманого кредиту в ПАТ «Ерсте Банк»
за кредитним договором №014-71/434 від
11.10.2006 року, а саме: довідку для зняття
заборони відчуження майна від 23 квітня
2010 року, заяву про вилучення обтяження
об'єкта нерухомого майна від 05 травня
2010 року, повідомлення про виключення
запису Державного реєстру іпотек від 05
травня 2010 року, в яких містились
завідомо неправдиві відомості, а саме:
підписи Голови Правління ПАТ «Ерсте
Банк» ОСОБА_7, Заступника Голови
Правління ПАТ «Ерсте Банк» ОСОБА_8 та
відтиски печатки ПАТ «Ерсте Банк».

Далі, 5 травня 2010 року, підсудний ОСОБА_1,
діючи відповідно до заздалегідь
розробленого злочинного плану,
направленого на заволодіння грошовими
коштами шляхом обману в особливо
великих розмірах, які належать ПАТ
«Ерсте Банку», перебуваючи в АДРЕСА_4 -
приватного нотаріуса Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_9,
використав завідомо підробленні
документи, тобто надав завідомо
підроблені документи, які свідчили про
виконання ним кредитних зобов'язань
перед ПАТ «Ерсте Банку», а саме: довідку
для зняття заборони відчуження майна;
заяву про вилучення обтяження об'єкта
нерухомого майна та повідомлення про
виключення запису Державного реєстру
іпотек. В наступному, підсудний ОСОБА_1
власноруч заповнив заяву на адресу
приватного нотаріуса Київського
міського нотаріального округу від 05
травня 2010 року з проханням вилучити
заборону відчуження квартири АДРЕСА_1,
в зв'язку з виконанням ним зобов'язань
перед ПАТ «Ерсте Банк», достовірно
знаючи про те, що кредитні зобов'язання
перед ПАТ «Ерсте Банк» ним не
виконанні. Приватний нотаріус
Київського міського нотаріального
округу, будучи введений в оману, не
знаючи злочинних намірів підсудного
ОСОБА_1, на підставі отриманих від нього
документів, вилучив з електронних
реєстрів заборону відчуження квартири
АДРЕСА_1 - предмету іпотеки відповідно
до умов кредитного договору №014-71/434 від
11.10.2006 року та відповідно до якого
останній отримав кредит в сумі 157 500
доларів США.

Підсудний ОСОБА_1, користуючись тим, що
з предмету іпотеки, а саме квартири
АДРЕСА_1, було знято заборону, діючи
відповідно до свого злочинного плану,
направленого на повторне заволодіння
чужим майном в особливо великих
розмірах, запропонував потерпілій
ОСОБА_3, яка являлася директором ТОВ
«Золотий Ранет», на балансі якого
знаходилося приміщення розташоване по
АДРЕСА_3 та мала намір продати його,
рівноцінний обмін, що нібито він дарує
їй квартиру АДРЕСА_1, а вона в свою чергу
переписує на його довірену особу 100 %
статутного фонду ТОВ «Золотий Ранет».
Потерпіла ОСОБА_3, будучи введеною в
оману в дійсності намірів підсудного
ОСОБА_1, 06 травня 2010 року, перебуваючи в
м. Києві уклала з останнім договір
дарування квартири АДРЕСА_1, після чого
будучи впевненою в тому, що на квартирі
АДРЕСА_1, немає та не буде ніяких
заборон, 26 травня 2010 року, в денний час
перебуваючи в м. Трускавець Львівської
області, переписала на підсудного
ОСОБА_1 100 % статутного фонду ТОВ
«Золотий Ранет» на балансі якого
знаходилося приміщення розташоване по
АДРЕСА_3. В подальшому на квартиру
АДРЕСА_1, ПАТ «Ерсте Банк» було
накладено арешт, а приміщення яке
розташоване по АДРЕСА_3, підсудний
ОСОБА_1 розпорядився за власним
розсудом, таким чином завдавши
потерпілій ОСОБА_3 матеріального
збитку на суму 1 228 800 гривень, що є
особливо великими розмірами.

Допитаний у судовому засіданні
підсудний ОСОБА_1 свою вину у
пред'явленому йому обвинуваченню не
визнав та при цьому пояснив, що 11 жовтня
2006 року, він уклав з ПАТ «Ерсте Банк»
кредитний договір, відповідно до якого
отримав кредит в сумі 157 500 доларів США,
для придбання квартири АДРЕСА_1. В цей
же день, з метою забезпечення умов
вказаного кредитного договору, між ним
та ПАТ «Ерсте Банк» було укладено
договір іпотеки, відповідно до якого
предметом іпотеки була вказана
квартира. В подальшому він сплачував
згаданий кредит, однак приблизно з 2009
року у зв'язку з фінансовою кризою у
нього виникли певні проблеми і
сплачувати кредит в належному об'ємі
він не зміг. Далі він дізнався з
оглошення, що продається приміщення
магазину по АДРЕСА_3, однак це
приміщення перебувало на баланісі
підприємства - ТОВ «Золотий Ранет», і
щоб придбати вказане приміщення,
необхідно було переоформити саме
підприємство. Він вирішив придбати це
підприємство, обмінявши свою квартиру
АДРЕСА_1 на приміщення магазину,
запропонувавши головному засновнику
ТОВ «Золотий Ранет» - потерпілій ОСОБА_3
такий варіант, на що остання
погодилась. Пізніше, 5 травня 2010 року, за
окрему плату йому знайомим були
оформлені документи, що банк зняв
заборону на відчуження згаданої
квартири, при цьому, наскільки він
вважав, вказані документи відповідали
дійсності, і його знайомий допоміг їх
оформити за ту плату, яку отримав від
нього. З цими документами він звернувся
до нотаріуса, який виключив з
електронних реєстрів дані про
неможливість відчуження квартири. У
подальшому він разом з ОСОБА_3
переоформили підприємство на іншу
особу від нього, при цьому було
розраховано з іншими засновниками ТОВ
«Золотий Ранет» та ОСОБА_3, якій була
подарована квартира АДРЕСА_1. Пізніше,
як пояснив далі підсудний ОСОБА_1, коли
він дізнався, що в дійсності банк
дозволу на відчуження квартири не
давав, він попросив ОСОБА_3 все
переоформити як було раніше, проте
остання відмовилась.

Незважаючи на невизнання ОСОБА_1 своєї
провини у пред'явленому обвинуваченні,
вона знайшла своє підтвердження на
основі дослідження всієї сукупності
доказів по даній справі.

Так, згідно показань потерпілої ОСОБА_3,
в дев'яностих роках вона разом з іншими
співзасновниками заснували ТОВ
«Золотий ранет», яке займалося
дрібнооптовою торгівлею, при цьому, 85,3 %
статутного фонду ТОВ «Золотий ранет»
належало їй, а інша частина іншим
співзасновникам. В цей же час, вона та
учасники товариства в фонді
комунального майна Подільського
району м. Києва викупили приміщення під
магазин, яке знаходилося в АДРЕСА_3, і
яке знаходилося на балансі товариства,
згодом приватизоване, де вони
займалися торгівлею. В 2008 році торгівля
товариством припинилася та всі
учасники товариства вирішили продати
магазинне приміщення, в зв'язку з чим
було дано об'яву в засоби масової
інформації. Агентом по продажу
приміщення була жінка ОСОБА_10 В кінці
квітня 2010 року до неї зателефонувала
вказаний агент та повідомила, що
знайшовся потенційний покупець на
об'єкт, якого звати ОСОБА_1. Умови ОСОБА_1
були такими, що вони оформлюють на
нього повністю товариство разом зі
статутним фондом в яке входить
магазинне приміщення, а він взамін
оформлює договором дарування власну
квартиру, по АДРЕСА_1, так, як грошей в
нього не має. Її дана пропозиція
зацікавила, після чого вона разом зі
своїм агентом поїхали до квартири
ОСОБА_1 - АДРЕСА_1. Прибувши за вказаною
адресою, вона оглянула квартиру, яка її
цілком влаштувала та вона погодилася
на пропозицію ОСОБА_1 Потім до магазину
приїздив ОСОБА_1 дивився на приміщення
магазину, та його влаштували умови
обміну. Також відповідно до умов
обміну, вона та інші учасники
товариства повинні були переписати на
ОСОБА_1 100 % статутного фонду товариства.
06 травня 2010 року вона разом з членами
товариства, ОСОБА_10 та ОСОБА_1, поїхали
до приватного нотаріуса ОСОБА_11, офіс
якого розташований по АДРЕСА_5. ОСОБА_1
прийшов з окремим чоловіком та пояснив,
що це його довірена особа та він бажає,
щоб статутний фонд був переведений на
нього, так як у нього постійно майнові
спори з дружинами. Всі учасники в тому
числі і вона були не проти цього, після
чого у приватного нотаріуса всі члени
товариства, в тому числі: ОСОБА_12,
ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16,
ОСОБА_17 написали заяви, що вони
вибувають зі складу засновників
товариства та передають свої відсотки
по 2,1 %, статутного фонду довіреній
особі ОСОБА_1 Все це ж зробила і вона,
після чого нотаріус оформила заяви. На
підставі цих заяв ОСОБА_1 в подальшому
мав переоформити на себе 100 % статутного
фонду товариства. За те, що всі члени
товариства віддали свій відсоток
ОСОБА_1 він заплатив їм по одній тисячі
доларів США, а так як вона була
власником 85,3 % статутного фонду
товариства він повинен був оформити на
неї свою квартиру. Таким чином ТОВ
«Золотий ранет» разом зі статутним
фондом перейшли у власність довіреної
особи ОСОБА_1 Далі, в цей же день,
нотаріусом між нею та ОСОБА_1 був
оформлений договір дарування квартири
- АДРЕСА_1. Також під час укладання
договору була присутня колишня дружина
ОСОБА_1 Перед укладання перелічених
угод нотаріусом перевірялася квартира
на предмет її застави, боргу, арешту та
було встановлено, що нічого подібного
не було. 12 травня 2010 року в БТІ м. Києва
вона зареєструвала за собою право
власності на АДРЕСА_1. 18 травня 2010 року
вона поїхала до м. Трускавець з метою
лікуватися в санаторії. Через декілька
днів до неї знову зателефонував ОСОБА_1
та повідомив, що йому необхідно
терміново переоформити документи
товариства на іншу особу - ОСОБА_18. Вона
відповіла ОСОБА_1, що на даний час
знаходиться в м. Трускавець, щоб він
почекав доки вона приїде, однак ОСОБА_1
настояв на тому, що йому це на даний час
терміново необхідно та він пришле
свого водія. 22 травня 2010 року в м.
Трускавець приїхав водій ОСОБА_1, з яким
вони пішли до приватного нотаріуса, де
вона переписала свою заяву з першої
довіреної особи ОСОБА_1 на ОСОБА_18. Всі
інші учасники товариства також
переписали свої заяви. В подальшому все
було спокійно. 19 липня 2010 року до
неї зателефонував чоловік
представився працівником міліції та
запропонував приїхати до Головного
Управління МВС України в м. Києві, що по
вул. Володимирській, 15 в м. Києві. Коли
вона приїхала за вказаною адресою, то
їй повідомили, що на АДРЕСА_1 накладено
арешт. Коли вона почала розпитувати в
чому справа, то їй пояснили, що ОСОБА_1
провів якійсь незаконні фінансові
операції, в зв'язку з чим на квартиру
було накладено арешт, оскільки вона
являється об'єктом застави.

Згідно пояснень свідків ОСОБА_7 та
ОСОБА_8, кожного окремо - працівників
ПАТ «Ересте Банк», в судовому засіданні
було встановлено, що в липні 2010 року, до
нього зателефонували з Департаменту
правового забезпечення та повідомили,
до ПАТ «Ересте Банк» надійшов лист від
приватного нотаріуса ОСОБА_9, в якому
було вказано, що начебто на прохання
уповноважених осіб банку вилучено
запис з Державного реєстру іпотек та
вилучення заборону відчуження
нерухомого майна належне ОСОБА_1, однак
керівник Департаменту правового
забезпечення повідомив, що банком
ніякої довідки про повне погашення
заборгованості по кредиту ОСОБА_1 не
надавалося. Разом з тим, ОСОБА_1
приватному нотаріусу ОСОБА_9 від імені
банку надано довідку про те, що начебто
сам ОСОБА_1 виконав всі зобов'язання по
кредитному договору № 014-71/434 від 11.10.2006
року, в результаті чого було знято
заборону відчуження на квартиру
АДРЕСА_1, проте ніякої довідки за
підписом ОСОБА_7 та ОСОБА_8 ОСОБА_1 не
видавалося. ОСОБА_1 11 жовтня 2006 року в
ПАТ «Ересте Банк», а раніше це був банк -
КБ «Престиж», отримав кредит в розмірі
157 500 доларів США, відповідно до
договору іпотеки його квартира
АДРЕСА_1, була заставою. Так, як ОСОБА_1
умови кредиту не виконує та намагався
незаконним шляхом зняти заборону про
відчуження вказаної квартири, на саму
квартиру, через нотаріуса ОСОБА_9 було
відновлено заборону на відчуження.

Як встановлено в суді показаннями
свідка ОСОБА_19 - начальника відділу
позасудового стягнення ПАТ «Ересте
Банк», 23 червня 2010 року до АТ «Ересте
Банк» надійшов лист від приватного
нотаріуса ОСОБА_9 про зняття
нотаріальної заборони з предмету
застави по кредитному договору №014-71/434
від 11.10. 2006 року, укладеного з ОСОБА_20
Керівництвом банку було доручено
здійснити перевірку щодо підстав та
законності зняття вказаної заборони,
так як по зазначеному кредиту
відбувалося примусове стягнення
заборгованості в рамках виконавчого
провадження відкритого 13.05.2010 ВДВС
Оболонського РУЮ. Під час перевірки у
приватного нотаріусу було витребувано
документи на підставі яких він вчинив
зняття заборони на відчуження
іпотечного майна банку, а саме квартири
розташованої за адресою: АДРЕСА_1.
Розглянувши документи, надані
нотаріусом, було виявлено, що банком
вони не видавалися, посадові особи
банку в них не розписувалися,
проставлені в них печатки не
відповідають дійсним печаткам банку.
На підставі цього ним, був
підготовлений проект заяви до
правоохоронних органів.

Як пояснив в суді свідок ОСОБА_9 -
приватний нотаріус Київського
нотаріального округу, приблизно в 2003
році він познайомився з ОСОБА_20, який на
той час являвся клієнтом Райффайзен
Банк «Аваль», з яким він також
співпрацював. Так, як ОСОБА_22 постійно
користувався послугами банку, які
потребували зазвичай участі нотаріусу,
він неодноразово звертався до нього за
нотаріальними послугами. 11 жовтня 2006
року ОСОБА_20 уклав договір іпотеки з
АКБ «Престиж» в якості забезпечення
вимог за кредитним договором.
Предметом іпотеки була
чотирьохкімнатна квартира АДРЕСА_1.
Договір іпотеки був засвідчений ним та
внесений в реєстр за №4035. В квітні 2010
року, йому зателефонував ОСОБА_20 і
запитав, чи не у відпустці він, бо хотів
продати квартиру АДРЕСА_1, на яку було
накладено заборону. Разом з тим, ОСОБА_20
розпитав у нього яка процедура зняття
заборони та він йому розповів, що для
того, щоб зняти заборону потрібно
наступні документи: довідка про
погашення заборгованості; заява про
вилучення з реєстру заборон;
повідомлення про виключення запису з
реєстру іпотек; іпотечний договір та
особиста присутність з паспортом для
написання заяви про зняття обтяжень. 05
травня 2010 року, в другій половині дня за
місцем роботи - АДРЕСА_4, прийшов ОСОБА_20
повідомив, що погасив кредит при цьому
надав всі необхідні підтверджуючі
цьому документи, а саме: довідку про
погашення заборгованості та зняття
заборони відчуження майна; заява про
вилучення обтяження майна;
повідомлення про виключення запису з
Державного реєстру іпотек; договір
іпотеки №4035 від 11.10.2006 р, після чого
написав заяву та попросив зняти
обтяження з квартири АДРЕСА_1.
Розглянувши надані ОСОБА_20 документи,
він перевірив наявність всіх
необхідних реквізитів, та документи
сумніву в нього не викликали так, як
були належним чином оформлені, після
чого передав документи оператору для
вилучення та зареєстрував цю операцію
в реєстрі для реєстрації нотаріальний
дій. Також, він помітив, що ОСОБА_20
змінив своє прізвище на ОСОБА_1, що
засвідчувало свідоцтвом про
розірвання шлюбу. Після вилучення
записів з електронних реєстрів, ОСОБА_1
було видано витяги з електронних
реєстрів про вилучення записів та він
розписався в реєстрі реєстрації
нотаріальних дій, та пішов по своїм
справам. Інші екземпляри витягів про
вилучення були направлені супровідним
листом до «Ересте Банку». Ще під час
процедури по зняттю обтяження ОСОБА_1
говорив, що 6 травня 2010 року він хоче
продати квартиру АДРЕСА_1.

Згідно пояснень свідка ОСОБА_23 -
помічника нотаріуса ОСОБА_9, в судовому
засіданні було встановлено, що
приблизно з 2008 року, він візуально
запам'ятав одного з клієнтів нотаріуса
ОСОБА_9 - ОСОБА_20. Особисто він до 2010 року
з ним не проводив ніяких угод. 5 травня
2010 року, в вечірній час, він прийшов за
місцем роботи з чергової угоди, та
помітив, що в офісі знаходився ОСОБА_1 В
цей же час ОСОБА_9 попросив його зняти
обтяження з квартири АДРЕСА_1, при цьому
надав йому необхідний пакет документів
для вчинення вказаної нотаріальної
дії. З цією метою ним було вилучено в
ЄДР заборон та іпотек відповідний
запис. В подальшому ним було здійснено
запис вхідної кореспонденції,
відповідно під номерами 444/02-32;445/02-32 від
05.05.10 р. Після ОСОБА_1 розписався в
реєстрі реєстрацій нотаріальний дій та
отримав примірники витягів про
вилучення з реєстру заборон та іпотек.

Як встановлено в суді показаннями
свідка ОСОБА_24 - помічника приватного
нотаріуса ОСОБА_9, приблизно з літа 2007
року вона пам'ятає ОСОБА_20, як
постійного клієнта нотаріуса.
Приблизно на початку травня 2010 року,
прийшов ОСОБА_20, як вона в подальшому
з'ясувала він змінив своє прізвище на
ОСОБА_1, та повідомив, що йому необхідно
зняти обтяження з квартири. ОСОБА_1
надав їй необхідний пакет документів
для здійснення вказаної нотаріальної
дії, який вона в подальшому надала для
перевірки нотаріусу ОСОБА_9 Візуально з
наданими ОСОБА_1 документами було все
гаразд, після чого іншим помічником
було знято заборону. В суть отримання
ОСОБА_1 кредиту, оформлення договору
іпотеки та зняття заборони відчуження,
вона не вдавалась, так як цим не
займалася.

Згідно показань свідка ОСОБА_25 в
судовому засіданні було встановлено,
що на протязі близько десяти років вона
знає ОСОБА_3. В 2008 році, до неї
звернулася ОСОБА_3 та поросила
допомогти продати об'єкт нерухомості -
магазинне приміщення, яке було
розташоване в АДРЕСА_3, яке належало ТОВ
«Золотий Ранет», основним акціонером
та директором якого була ОСОБА_3 Вона
дала об'яви в засоби масової інформації
з приводу продажу приміщення. В 2009 році
одним із клієнтів, який зацікавився
приміщенням, був чоловік який
представився ОСОБА_1. ОСОБА_1
запропонував приміщення магазину
обміняти на його квартиру. Вона та
ОСОБА_3 їздили та дивилися на квартири
ОСОБА_1, одна з яких була по АДРЕСА_2.
Оглянувши квартири, їм сподобалася
квартира по АДРЕСА_2 та вони повідомили
ОСОБА_1, що готові розглядати
пропозицію обміну, однак в цей час
ОСОБА_1 практично на рік зник. На весні
2010 року, до нього знову зателефонував
ОСОБА_1 та повідомив, що він знову може
розглянути пропозицію обміну
приміщення магазину на квартиру
АДРЕСА_1. Вона зателефонувала ОСОБА_3 та
розповіла про пропозицію ОСОБА_1.
ОСОБА_3 погодилася, після чого вони
домовилися з ОСОБА_1 про зустріч.
Зустрілися вони з ОСОБА_1 по АДРЕСА_3. На
зустріч ОСОБА_1 приїхав не один, а з
чоловіком по імені ОСОБА_27 та жінкою
ОСОБА_15. Володимир виступав, наче в
якості експерта, а ОСОБА_15, як фінансист
проекту, таке розповідав ОСОБА_1.
Переглянувши приміщення ОСОБА_1
повідомив, що зателефонує пізніше та в
цей же день особисто вона зняла копії з
документів на квартиру - договір
купівлі-продажу. Коли вона переглянула
договір купівлі-продажу на квартиру то
запитала у ОСОБА_1, чи квартира кредитна
на що він відповів що так, ще залишилася
невелика заборгованість по виплаті,
однак він невдовзі все погасить.
Ввечері цього ж дня до неї
зателефонував ОСОБА_1 та повідомив, що
погоджується на обмін. Так, як крім
ОСОБА_3 були ще сім акціонерів, то вони
домовилися з ними, що ОСОБА_1 заплатить
їм гроші за їх акції, а вони перепишуть
йому свої акції. 5 травня 2010 року ОСОБА_1
повідомив, щоб вони приїхали до
нотаріуса ОСОБА_11, офіс якої
розташований по АДРЕСА_5, привезли
документи, які необхідні для укладання
договору. Коли вони приїхали до ОСОБА_11,
розповіли їй що збираються придбати
квартиру АДРЕСА_1, а остання подивилася
по базі то повідомила нам, що квартира
знаходиться під забороною. Вони
зателефонували до ОСОБА_1 та запитали,
як він збирається передавати квартиру,
якщо вона знаходиться під забороню, на
що ОСОБА_1 їй повідомив, що якраз саме
зараз він вирішує питання з банком щодо
погашення кредитної заборгованості та
зараз заборона з квартири буде знята. І
дійсно, приблизно о 18 годині 45 хвилин,
заборона з квартиру була знята. Через
деякий час до нотаріуса приїхав ОСОБА_1,
надав свої документи в тому числі і
свій паспорт, тоді вони дізналися що
прізвище ОСОБА_1 по батькові ОСОБА_1.
Після вони почали вирішувати питання
про відчуження квартири ОСОБА_1 на
користь ОСОБА_3 та вирішили, що будуть
оформлювати договір дарування та
домовились про зустріч наступного дня.
06 травня 2010 року, з ранку до нотаріуса
ОСОБА_11 з'явилися вони, всі акціонери
товариства та ОСОБА_1 зі своєю
довіреною особою ОСОБА_29. ОСОБА_1
повідомив, що всі документи необхідно
оформити на ОСОБА_29, так як він
являється його довіреною особою, а на
нього оформити нічого не можна так, як в
нього постійно проблеми з дружинами.
Після всі акціонери передали свої
акції на довірену особу ОСОБА_1, ОСОБА_29,
вони з ними розрахувалися після чого
вони всі роз'їхалися. Після вони
приступили до укладання договору
дарування квартири АДРЕСА_1. Оформивши
договір дарування квартири АДРЕСА_1,
ОСОБА_3 передала свої акції, які
складали 85,3 % ТОВ «Золотий Ранет»,
довіреній особі ОСОБА_1 - ОСОБА_29. Через
день після укладання договору
дарування їй зателефонував ОСОБА_1 та
повідомив, що він сильно посварився з
ОСОБА_29, що начебто не хоче мати з ним
ніяких справ та потрібно все
переписати на іншого чоловіка. Вони
сказали, що це не можливо, так як всі
акціонери роз'їхалися по різним містам.
Через декілька днів до нього
зателефонував ОСОБА_1 та повідомив, що
він щось таке зробив, що саме не
повідомив та попросив, щоб вони
повернули йому квартиру, та щоб ОСОБА_3
не реєструвала права власності на
квартиру, крім того почав нести якусь
нісенітницю. ОСОБА_3 зареєструвала за
собою право власності на квартиру та
поїхала відпочивати в Трускавець. В цей
час до неї почав телефонувати ОСОБА_1
почав просити, щоб ОСОБА_3 переписала на
іншу його довірену особу свої відсотки,
після телефонував та просив розірвати
договір. Вона відчула, що щось коїться
не те та повідомила ОСОБА_1, що поки він
не принесе іпотечний та кредитний
договір, то ніхто нічого перероблювати
не буде. Після ОСОБА_1 перестав з нею
спілкуватися. В кінці травня 2010 року, з
Трускавця повернулася ОСОБА_3 та
повідомила, що перебуваючи в Трускавці
вона переоформила свої 85,3 % ТОВ
«Золотий Ранет» на довірену особу
ОСОБА_1 ОСОБА_18. Також їй в подальшому
стало відомо, що всі документи по ТОВ
«Золотий Ранет» ОСОБА_1 на ОСОБА_18
допомагав оформлювати юрист ОСОБА_37,
офіс якої розташований по АДРЕСА_6.

Згідно показань свідка ОСОБА_30 -
знайомого ОСОБА_1, в суді було
встановлено, що він часто надавав
ОСОБА_1 юридичні послуги. На початку
травня 2010 року до нього зателефонував
ОСОБА_1 та повідомив, що він знайшов
товариство, яке потрібно переоформити
на себе та за це запропонував 3 000
доларів США. Після він зустрівся з
ОСОБА_1 та він йому розповів, що у
товариства яке він хоче на нього
оформити є приміщення, яке він в
подальшому планує продати, або ж
здавати в оренду, певний відсоток від
даної операції також пообіцяв йому
заплатити. Умови ОСОБА_1 його цілком
влаштували та він погодився оформити
на себе товариство за грошову
винагороду, яку запропонував йому
ОСОБА_1 Як в подальшому вдалося
з'ясувати, товариство, яке просив його
на себе переписати ОСОБА_1 являється
ТОВ «Золотий Ранет», учасниками якого
являлись 8 осіб. Також ОСОБА_1 йому
повідомив, що він домовився з усіма
учасниками товариства, вони всі
перепишуть на нього 100% статутного
фонду, а він за це їм заплатить по 1000
доларів США. 06 травня 2010 року, перед тим
як йти до нотаріуса, ОСОБА_1 дав йому
гроші в сумі 7 000 доларів США, вказані
кошти він повинен був передати семи
учасникам товариства, а вони в свою
чергу написати заяви про вихід з
товариства, а з самим головним
учасником товариства, жінкою, у якої
більше всього було відсотків
статутного фонду, ОСОБА_1 повинен був
сам розраховуватися. В цей же день, коли
вони прийшли до нотаріуса ОСОБА_11, офіс
якої розташований по АДРЕСА_5, він
зустрівся з учасниками товариства,
роздав їм, як йому говорив ОСОБА_1, по 1 000
доларів США, після чого учасники
товариства написали заяви про вихід з
товариства, які були засвідчені
нотаріально. В цей же час ОСОБА_1 сам
розраховувався з самим головним
акціонером товариства, він до них не
втручався, однак вона в подальшому
також написала заяву про вихід з
товариства. Після завершення вказаної
операції, коли всі учасники розійшлися,
він почав просити у ОСОБА_1 щоб він йому
заплатив гроші за пророблену ним
роботу, однак він почав говорити, що
гроші віддасть йому пізніше так, як на
даний час в нього немає обіцяної суми
грошей. Знаючи добре ОСОБА_1, що він не
людина свого слова, він повідомив йому,
що поки він не дасть йому гроші то
ніяких дій з товариством він вчиняти не
буде. Потім вони посварилися та
перестали спілкуватися.

Як встановлено в суді показаннями
свідка ОСОБА_31 - родича потерпілої
ОСОБА_3, до 2006 року, він як сантехнік
обслуговував приміщення магазину по
АДРЕСА_3, яке належало ТОВ «Золотий
Ранет», співвласником та основним
акціонером, якого являлася ОСОБА_3
Влітку 2010 року, зі слів ОСОБА_3 йому
стало відомо, що ТОВ «Золотий Ранет»
вона та інші співвласники продають
довіреній особі ОСОБА_1 Самого ж ОСОБА_1
він знає візуально, ще приблизно з 2008
року, коли він вперше приходив до
магазину та цікавився його покупкою. Як
в подальшому йому розповідала ОСОБА_3,
сто відсотків статутного фонду вони
перевели на довірену особу ОСОБА_1,
виплативши всім співвласникам кошти, а
їй ОСОБА_1 подарував власну квартиру.

Згідно пояснень свідка ОСОБА_33 в суді
було встановлено, що приблизно в 2008
році до неї як до фахівця-юриста
звернулася за допомогою ОСОБА_3 з
проханням допомогти оформити
документи на нежиле приміщення
АДРЕСА_3, що вона і зробила. Після,
наскільки їй відомо, ОСОБА_3 виставила
вказане приміщення на продаж. З того
часу вони спілкувалися досить рідко,
зазвичай вона її консультувала по
питанням не пов'язаним з приміщенням.
Приблизно в травні 2010 року до неї
зателефонувала ОСОБА_3 та повідомила,
що вона знайшла так би мовити покупця
на приміщення, та потрібно з»ясувати
деякі питання. Коли ОСОБА_3 прийшла до
неї, то розповіла, що клієнт якого вона
знайшла взамін на приміщення АДРЕСА_3
їй подарував квартиру АДРЕСА_1.
Вислухавши ОСОБА_3 вона
порекомендувала в даному випадку
оформити договір міни, однак ОСОБА_3
говорила, що чомусь договір міни
укласти не можна. Через деякий час до
офісу прийшов власник квартири, як їй
його представила ОСОБА_3 - ОСОБА_1, разом
з якоюсь жінкою. Між ОСОБА_3 та ОСОБА_1
виникла якась сварлива бесіда, в яку
вона не вникала, після чого ОСОБА_3
попросила зробити протокол про вихід
учасників з ТОВ «Золотий Ранет» та вхід
в дане товариство довіреної особи
ОСОБА_1. Вона попросила їх прийти через
декілька годин, однак в цей день ні
ОСОБА_1 ні ОСОБА_3 за протоколом так і не
прийшли. Через декілька днів до неї
знову прийшла ОСОБА_3 та повідомила, що
вона вже зареєструвала договір
дарування в БТІ.

Згідно показань свідків ОСОБА_13,
ОСОБА_16, ОСОБА_34, ОСОБА_14, ОСОБА_27 та
ОСОБА_12 - у минулому учасників ТОВ
«Золотий Ранет», в судовому засіданні
було встановлено, що у вказаному
товаристві вони володіли 2,1% статутного
капіталу у розмірі 840 грн., кожна. Поруч
з ними учасниками товариства була
ОСОБА_3, яка володіла 85,3 %. В 2008 році,
торгівля товариством припинилася, та
всі учасники вирішили продати
товариство разом магазинним
приміщенням. На початку травня 2010 року,
ОСОБА_3 зателефонувала до них та
повідомила, що знайшовся покупець на
товариство, який на вигідних умовах
хоче придбати його. Попередньо ОСОБА_3
їм повідомила, що покупець кожному
учасникові товариства дає по одній
тисячі доларів США, після чого вони
добровільно переписують на нього по
належному відсотку статутного
капіталу, тобто по 2,1%. Вказані умови їх
цілком влаштували та вони погодилися
на пропозицію. 06 травня 2010 року, вони та
всі інші члени товариства, прибули до
приватного нотаріуса ОСОБА_11, офіс якої
розташований по АДРЕСА_5. Там вони
познайомилися з ОСОБА_1, який і хотів
придбати товариство. ОСОБА_1 повідомив
про те, що кожному з учасників дає по
одній тисячі доларів, за що вони
переписують на його довірену особу
належні відсотки статутного фонду, що
їх цілком влаштувало. Після
обговорення умов у нотаріуса ОСОБА_11
було написано заяву про вихід зі складу
ТОВ «Золотий Ранет» та передачу
належної частки капіталу в розмірі 2,1%
ОСОБА_30, який був довіреною особою
ОСОБА_1 Вже після підписання заяви
ОСОБА_30 роздав по одній тисячі доларів
США. Всі учасники товариства були не
проти переоформлення товариства на
довірену особу ОСОБА_1 - ОСОБА_30, так як
їм було все одно як він буде
розпоряджатися власним майном. Як
пояснював ОСОБА_1, на себе він не може
оформити товариство так, як у нього
постійно майнові спори з дружиною. Як
саме ОСОБА_1 повинен був розрахуватися
з ОСОБА_3, у якої був найбільший
відсоток капіталу, їм точно не відомо.
Після проведення вказаних процедур,
всі учасники роз'їхалися по домівках.
Через декілька днів до них став
телефонувати ОСОБА_1 та просити знову
приїхати до Києва з метою оформити
повторно документи, однак вже на іншу
довірену його особу, а з ОСОБА_30 він
начебто посварився та не хоче з ним
мати справ. Так, 17 травня 2010 року, вони
прибули до нотаріуса ОСОБА_35, де знову ж
таки написали заяви про вихід зі складу
ТОВ «Золтий Ранет» та передачу
належної частки капіталу в розмірі 2,1%
іншій довіреній особі ОСОБА_1 ОСОБА_18.
Після оформлення документів ні ОСОБА_1
ні ОСОБА_18 не бачили.

Як встановлено в суді показаннями
свідка ОСОБА_11 - приватного нотаріуса,
договір дарування квартири АДРЕСА_1,
від 06.05.2011 року, дійсно посвідчувала
вона. Так, перед посвідчення будь-якого
договору, спочатку вона встановлює
дійсні наміри сторін на вчинення, в
даному випадку договору дарування, те
що вони усвідомлюють значення та
правові наслідки договору. Крім того,
обов'язково проводиться встановлення
особи за паспортом, а також
встановлення тотожності особи, яка
звернулася, з фотокарткою в паспорті.
Також дарувальником подаються всі
необхідні документи, які підтверджують
право власності майна, яке
відчужується. Перевіряється майно на
наявність заборони. Тільки після
проведення всіх процедур, впевнившись
в тому, що все відповідає дійсності,
вона посвідчує договір та вручає
примірники правочину сторонам, а один
примірник залишаю собі. Всі вказані
вимоги були дотримані при посвідченні
нею договору дарування квартири
АДРЕСА_1, від 06.05.2011 року, який був
проведений 06 травня 2011 року між ОСОБА_1
та ОСОБА_3, в її офісному приміщенні по
АДРЕСА_5

Крім того, вина ОСОБА_1 в частині
пред'явленого обвинувачення
підтверджується й іншими доказами, а
саме відомостями, що містяться в:

- висновку експерта №639 від.30.09.2010 року,
відповідно до якого: 1.«відбиток
круглої печатки ПАТ «Ерсте Банк» в
довідці для зняття заборони відчуження
майна не відповідає наданим на
дослідження експериментальним зразкам
відбитків печатки ПАТ «Ерсте Банк»; 2.
«відбиток круглої печатки ПАТ «Ерсте
Банк» в повідомленні про виключення
запису Державного реєстру іпотек не
відповідає наданим на дослідження
експериментальним зразкам відбитків
печатки ПАТ «Ерсте Банк»; 3. «відбиток
круглої печатки ПАТ «Ерсте Банк» (т.1
а.с.120);

- висновку експерта №28 від 29.01.2011 року,
відповідно до якого «Рукописний текст
в заяві до приватного нотаріуса ОСОБА_36
від 05.05.2010 виконаний самим ОСОБА_1, а не
іншою особою, а підпис виконаний
ймовірно, ОСОБА_1» (т. 1 а.с.102).

- протоколі огляду від 23 грудня 2010 року,
відповідно до якого, в копії аркушу
книги реєстрації вхідної
кореспонденції приватного нотаріуса
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_9 було виявлено запис про
реєстрацію наданої 05 травня 2010 року
ОСОБА_1 документації, яка в подальшому
стала підставою для зняття заборони з
предмету іпотеки - квартири АДРЕСА_1 (т.
1. а.с.172);

- протоколі огляду від 16 березня 2011
року, відповідно до якого на копії
аркушу реєстру реєстраційних дій
приватного нотаріуса Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_9,
було виявлено підписи ОСОБА_1, які
свідчили про отримання ним копій
витягів з електронних реєстрів після
вчинення правочину - зняття заборони з
предмету іпотеки - квартири АДРЕСА_1 (т.1
а.с.179);

- протоколі очної ставки від 23 травня 2011
року між потерпілою ОСОБА_3 та ОСОБА_1,
відповідно до якого потерпіла ОСОБА_3 в
черговий раз наголосила на тому, що
довіряючи ОСОБА_1 погодилася на його
умови обміну належного їй приміщення,
яке розташоване по АДРЕСА_3, взамін на
квартиру АДРЕСА_1, яка належала ОСОБА_1
Вже після проведення угоди на
подаровану ОСОБА_1 їй квартиру АДРЕСА_1,
було накладено арешт, в зв'язку з тим, що
ОСОБА_1 зняв незаконно з неї заборону
(т.3 а.с.222);

Також, вина ОСОБА_1 в частині
пред'явленого обвинувачення
підтверджується й речовими доказами, а
саме:

- довідкою для зняття заборони
відчуження майна від 23 квітня 2010 року,
вихідний №0950;

- заявою про вилучення обтяження
об'єкта нерухомого майна від 05 травня
2010 року;

- повідомленням про виключення запису
Державного реєстру іпотек від 05 травня
2010 року;

- заявою на адресу приватного нотаріуса
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_9 від 05 травня 2010 року, про
вилучити заборону відчуження квартири
АДРЕСА_1 (т. 1 а.с.90);

- копією аркушу книги реєстрації
вхідної кореспонденції приватного
нотаріуса Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_9, із
записом про реєстрацію наданої 05
травня 2010 року ОСОБА_1 документації (т.1
а.с.171);

- копією аркушу реєстру реєстраційних
дій приватного нотаріуса Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_9,
в якому було виявлено підписи ОСОБА_1,
які свідчили про отримання ним копій
витягів з електронних реєстрів, після
вчинення правочину - зняття заборони з
предмету іпотеки - квартири АДРЕСА_1 (т.1
а.с.177).

Органом досудового слідства ОСОБА_1
обвинувачується у вчиненні злочину,
передбаченого ч. 2 ст. 358 КК України (в
редакції станом на травень 2010 року), а
саме в частині підроблення документу,
який видається чи посвідчується
установою, яка має право видавати чи
посвідчувати такі документи, і який
надає права з метою його використання,
за попередньою змовою групою осіб, а
саме: довідки для зняття заборони
відчуження майна від 23 квітня 2010 року,
заяви про вилучення обтяження об'єкта
нерухомого майна від 05 травня 2010 року,
повідомлення про виключення запису
Державного реєстру іпотек від 05 травня
2010 року, в які вніс завідомо неправдиві
свідчення, а саме: підписи Голови
Правління ПАТ «Ерсте Банк» ОСОБА_7,
Заступника Голови Правління ПАТ
«Ерсте Банк» ОСОБА_8 та відтиски
печатки ПАТ «Ерсте Банк». Разом з тим,
оскільки в судовому засіданні не було
здобуто будь-яких даних про те, що саме
підсудним ОСОБА_1 внесено завідомо
неправдиві відомості у згадані
документи, а тому в цій частині
обвинувачення останній має бути
виправданий за недоведеністю його
участі у вчиненні цього злочину.

Суд критично оцінює показання
підсудного ОСОБА_1 щодо відсутності
намірів на вчинення шахрайських дій по
відношенню до потерпілої ОСОБА_3 та ПАТ
«Ерсте Банк», оскільки такі показання
ОСОБА_1 цілком та безсумнівно
спростовуються всіма дослідженими
доказами по даній справі, а саму
правову позицію останнього суд оцінює
як спосіб захисту з метою уникнути від
відповідальності за вчинене.

Таким чином, оскільки підсудний ОСОБА_1
шляхом обману заволодів чужим майном в
особливо великому розмірі, вчинене
повторно, за попередньою змовою групою
осіб, то такі його дії суд кваліфікує за
ч. 4 ст. 190 КК України.

Крім того, дії підсудного ОСОБА_1, які
виразилися у використанні завідомо
підробленого документу, суд кваліфікує
за ч. 3 ст. 358 КК України (в редакції
станом на травень 2010 року).

Потерпілою ОСОБА_3 заявлено цивільний
позов на 1228800 грн.

Крім того ПАТ «Ерсте Банк» заявлено до
підсудного ОСОБА_1 цивільний позов про
відшкодування матеріальних збитків
від злочину на суму 1286245 грн.

Підсудний ОСОБА_1 вказані цивільні
позови не визнав.

Враховуючи, що в судовому засіданні
знайшли своє підтвердження
цивільно-правові вимоги потерпілої
ОСОБА_3, то її позов підлягає
задоволенню у повному об'ємі.

Що ж стосується цивільного позову ПАТ
«Ерсте Банк», то зважаючи на те, що в
суді було встановлено, що вказані
цивільно-правові вимоги, які
випливають з кредитного договору
№014-71/434 від 11.10.2006 знайшли своє
вирішення в ході судового розгляду в
порядку цивільного судочинства на
користь зазначеного цивільного
позивача (рішення Оболонського
районного суду м. Києва від 31 серпня 2009
року), то в рамках цього провадження у
задоволенні позову ПАТ «Ерсте Банк»
слід відмовити.

Призначаючи покарання підсудному
ОСОБА_1, суд враховує, що останній на
наркологічному обліку не перебуває,
однак знаходиться на
психоневрологічному обліку, при цьому,
у період часу вчинення інкримінованих
йому дій, за своїм психічним станом міг
усвідомлювати свої дії та керувати
ними, за місцем роботи і навчання у
минулому характеризується з
позитивного боку, а за місцем
проживання скарг від співмешканців не
отримував, а тому суд вважає можливим
обмежитись останньому за ч. 4 ст. 190 КК
України мінімальним розміром
покарання.

Крім того, беручи до уваги те, що
підсудний ОСОБА_1 до кримінальної
відповідальності притягується вперше,
є інвалідом 1-ої групи, при цьому має на
утриманні двох малолітніх дітей, суд
вважає, що в даному конкретному випадку
є можливість його виправлення без
відбування покарання, і тому по
відношенню до останнього застосовує
ст. 75 КК України, і викладене на думку
суду є справедливим а також необхідним
і достатнім для виправлення та
попередження вчинення ним нових
злочинів, при цьому, відповідно до ст. 77
КК України, додаткове покарання за
вчинення злочину, передбаченого ч. 4 ст.
190 КК України, у виді конфіскації майна
не застосовується.

Також, враховуючи, що з дня вчинення
ОСОБА_1 злочину, передбаченого ч.3 ст. 358
КК України (в редакції станом на
травень 2010 року) на даний час минув
строк притягнення до кримінальної
відповідальності, визначений ст. 49 КК
України, то відповідно до правил ст. 74
КК України, останній має бути
звільнений від покарання за вчинення
вказаного злочину.

Речові докази необхідно зберігати в
матеріалах справи.

Судові витрати слід стягнути з ОСОБА_1
на користь держави.

Арешт на майно ОСОБА_1 підлягає
скасуванню.

На підставі викладеного та, керуючись
ст.ст. 323, 324, 328, 330, 332 КПК України 1960 року,
п. 11 Перехідних положень КПК України,

З А С У Д И В:

ОСОБА_1, обвинуваченого у вчиненні
злочину, передбаченого ч. 2 ст. 358 КК
України (в редакції станом на травень
2010 року) - виправдати за недоведеністю
його участі у вчиненні цього злочину.

ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні
злочину, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК
України, за якою призначити йому
покарання у виді п'яти років
позбавлення волі.

ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні
злочину, передбаченого ч. 3 ст. 358 КК
України (в редакції станом на травень
2010 року), за якою призначити йому
покарання у виді штрафу в розмірі
п'ятдесяти неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян.

Відповідно до ст. 74 КК України
звільнити ОСОБА_1 на підставі ст. 49 КК
України від покарання за ч. 3 ст. 358 КК
України (в редакції станом на травень
2010 року) у виді штрафу в розмірі
п'ятдесяти неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян.

У відповідності до ст.75 КК України
звільнити ОСОБА_1 від відбування
покарання (п'яти років позбавлення
волі) з випробуванням з іспитовим
строком тривалістю два роки, якщо він
протягом іспитового строку не вчинить
нового злочину та виконає покладені на
нього обов'язки.

Відповідно до ст.76 КК України на
протязі іспитового строку покласти на
ОСОБА_1 такі обов'язки:

- не виїжджати за межі України на
постійне місце проживання без дозволу
органу кримінально-виконавчої системи,
повідомляти зазначені державні органи
про зміну місця проживання, роботи або
навчання та періодично з'являтися для
реєстрації в кримінально-виконавчій
інспекції.

Цивільний позов заявлений потерпілою
ОСОБА_3 на суму 1228800 грн. - задовольнити
в повному обсязі, стягнувши з ОСОБА_1 на
користь вказаної потерпілої зазначену
суму.

У задоволенні цивільного позову ПАТ
«Ерсте Банк» на суму 1286245 грн. -
відмовити.

Міру запобіжного заходу стосовно
ОСОБА_1 - підписку про невиїзд -
скасувати.

Арешт, накладений на майно ОСОБА_1 -
скасувати.

Речові докази - зберігати при справі.

Судові витрати, пов'язані з проведенням
експертиз на загальну суму 10849,95 грн. -
стягнути на рахунок держави з ОСОБА_1.

Вирок може бути оскаржений в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду м. Києва через Шевченківський
районний суд м. Києва протягом 15 діб з
моменту його проголошення.

СУДДЯ
П.Л. СЛОБОДЯНЮК