справа №1-285/2007
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16
жовтня 2007 року Знам"янський
міськрайонний суд

Кіровоградської
області в складі:

головуючого
судді Проценко
О.М.

при
секретарі Тумановій
С. В.

з участю
прокурора Щербина
С. А.,

розглянувши в
відкритому судовому засіданні
в приміщенні суду
міста Знам"янка

Кіровоградської
області кримінальну справу по обвинуваченню

ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1народження, народився та мешкає
вАДРЕСА_1, українець, громадянин України, одружений, на утриманні одна малолітня
дитина, освіта середня, працює приватним підприємцем, нраніше не судимий, -

за ч.1 ст. 172 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1,
являючись приватним підприємцем, упродовж квітня-серпня 2007 року, здійснював
підприємницьку діяльність у виді виготовлення бетонних виробів за адресою
АДРЕСА_2, з метою отримання прибутку.

Здійснюючи
підприємницьку діяльність, ОСОБА_1 використовував труд найманих працівників, а
саме ОСОБА_2 - з квітня 2007 року по серпень 2007 року, а ОСОБА_3- з початку
серпня 2007 року, з якими мав усну домовленість, згідно якої ОСОБА_4, ОСОБА_3 працювали у нього на виробництві на посаді
різноробочих та отримували в якості заробітної плати грошові кошти в розмірі
близько 600-700 грн. на місяць, при цьому вказані кошти отримували готівкою,
видача коштів будь-якими бухгалтерськими документами не фіксувалася.

При
цьому, ОСОБА_1, в порушення вимог
ст. ст. 23, 24 Кодексу законів
про працю України, трудові угоди в письмовій формі з ОСОБА_4. та ОСОБА_3 не укладав, угоди в установленому законом
порядку в органах державної служби зайнятості не зареєстрував, відповідні записи про роботу у трудові книжки
найманих працівників не вносив.

Використовуючи
труд ОСОБА_4 та
ОСОБА_3 , ОСОБА_1 Грубо порушуючи їх права, передбачені
Конституцією та Законами України, відпусток не надавав, відрахування у
відповідні фонди соціального страхування не здійснював.

Використовуючи
труд ОСОБА_4 та
ОСОБА_3і не оформивши з ними трудові відносини у встановленому законом порядку,
ОСОБА_1 грубо порушив вимоги ст. ст. 43, 45, 46 Конституції України, якими
передбачено право людини на належні, безпечні і здорові умови праці, оплачувану
щорічну відпустку, право на соціальний захист, що включає право на забезпечення
у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати
годувальника, безробіття з незалежних від них обставину також у старості та в
інших випадках, передбачених Законом, яке гарантується загальнообов»язковим
державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян,
підприємств, установ і

організацій, ст.
ст. 253-256 КЗпП України та
ст. ст. 11, 14 Закону України
«Про загальнообов»язкове державне пенсійне страхування», згідно яких повинен сплачувати страхові
внески на загальнообов»язкове державне пенсійне страхування для фізичних осіб,
працю яких використовує на умовах трудового договору, що є гарантією отримання
працівником державного пенсійного забезпечення за віком.

Допитаний
в судовому засіданні підсудний ОСОБА_1 свою вину в скоєному злочині визнав
повністю, однак давати пояснення і відповідати на запитання відмовився,
посилаючись на ст. 63 Конституції
України.

В скоєному щиро
кається, просить суд його суворо на наказувати.

У
відповідності з ч.3 ст. 299 КПК України
докази по справі судом не досліджувалися, за згодою підсудного та прокурора
зв»язку з тим, що ОСОБА_1 обставини справи, викладені в обвинувальному
висновку, не оспорює.

Оскільки
обвинувачення ніким із учасників судового процесу не оспорюється, суд вважає
вину підсудного ОСОБА_1 в скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст. 173 КК України, за ознаками:грубе
порушення законодавства про працю.

При
призначенні покарання підсудному ОСОБА_1. суд враховує характер та ступінь
суспільної небезпеки скоєного підсуднім корисного, закінченого злочину, який закон класифікує як злочин невеликої
тяжкості, особу ОСОБА_1 що він раніше не
притягувався до кримінальної відповідальності,
за місцем проживання характеризується позитивно.

До
обставин, які пом"якшують покарання
ОСОБА_1 суд відносить визнання своєї вини,
щире каяття в скоєному, активне
сприяння розкриттю злочину.

Обставин, які обтяжують вину підсудного ОСОБА_1 судом
не встановлено.

Враховуючи
тяжкість скоєного ОСОБА_1, особу
підсудного, наявність обставин, які пом"якшують покарання і відсутність
обставин, які обтяжують його
покарання, суд вважає, що виправлення ОСОБА_1 можливе без ізоляції
його від суспільства, призначивши йому
покарання не пов"язане з позбавленням волі.

Згідно
п. «б» ст. 1 Закону України «Про
амністію» від 19 квітня 2007 року звільненню від покарання у вигляді
позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов"язаних з позбавленням волі, підлягають чоловіки, засуджені за умисні злочини, за які законом передбачено покарання менш
суворе, ніж позбавлення волі на строк не
більше п"яти років, та за
злочини, вчинені з необережності, за які законом передбачено покарання, менш суворе,
ніж позбавлення волі на строк не більше десяти років, які на день набрання чинності вказаним
законом не позбавлені батьківських прав і мають дітей, яким не виповнилося 18
років.

Враховуючи
вищевикладене, думку прокурора, який не заперечував проти застосування до
ОСОБА_1 ст. 1 п "б" Закону
України "Про амністію" від 19 квітня 2007 року, те що ОСОБА_1 свою вину у вчиненні вказаного
злочину визнав повністю, розкаюється, не заперечує проти застосування акта
амністії, те, що ОСОБА_1 раніше до кримінальної
відповідальності не притягувався, на
день набрання чинності Законом України "Про амністію " від 19 квітня
2007 року має доньку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2народження, суд вважає можливим застосувати відносно
нього ст. 1 п. "б" Закону України "Про
амністію" від 19 квітня 2007 року і звільнити його від покарання.

Керуючись ст.
ст. 323 -324 КПК України, ст.
85 КК України, суд , -

ЗАСУДИВ:

ОСОБА_1визнати
винним в скоєнні злочину, передбаченого
ч. 1 ст. 172 КК України і призначити
йому покарання у виді штрафу в сумі 510 грн.

Відповідно
до ст. 1 п."б" Закону України
"Про амністію" від 19 квітня 2007 року ОСОБА_1звільнити від відбуття
призначеного покарання.

Міру
запобіжного заходу відносно ОСОБА_1- підписку про невиїзд - скасувати.

Вирок
може бути оскаржений до апеляційного суду Кіровоградської області протягом
15-ти діб після проголошення вироку.