Ухвала

іменем україни

4 грудня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Тельнікової
І.Г.,

суддів Лагнюка
М.М., Франтовської Т.І.,

при секретарі Шапулі В.В.,

розглянувши у судовому засіданні
кримінальне провадження, внесене до
ЄРДР за № 0000398, за обвинуваченням

ОСОБА_1

ІНФОРМАЦІЯ_1,

уродженця с. Зянківці Деражнянського
району Хмельницької області,
проживаючого за адресою: АДРЕСА_1,

у вчиненні кримінального
правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125
КК України,

за участю прокурора Парусова А.М.,

за касаційною скаргою засудженого на
вирок Апеляційного суду Хмельницької
області від 30 липня 2014 року,

в с т а н о в и л а :

У касаційній скарзі засуджений ставить
питання про скасування вироку
апеляційного суду через його
незаконність та призначення нового
розгляду в суді апеляційної інстанції.
Наголошує, що злочин, передбачений ч. 1
ст. 125 КК України є злочином невеликої
тяжкості, вчинений ним до набрання
чинності Законом України «Про амністію
в 2014 році». Оскільки він має на
утриманні неповнолітню дитину 2013 року
народження, батьківських прав щодо
якої не позбавлений, то вважає, що
підлягає звільненню від відбування
покарання за ч. 1 ст. 125 КК України на
підставі Законів України «Про
застосування амністії в Україні» від 1
жовтня 1996 року та «Про амністію в 2014
році». На його думку, суд апеляційної
інстанції на ці вимоги законів увагу не
звернув, безпідставно зазначив про
вчинення тяжкого злочину, який увійшов
до сукупності злочинів, що перешкоджає
застосуванню до нього амністії.
Наголошує також, що суд не врахував
тяжкий матеріальний стан, що він
неофіційно працює, має на утриманні
вагітну дружину та малолітню дитину,
вину визнав, щиро розкаявся у
вчиненому.

Заслухавши доповідь судді, думку
прокурора, який заперечував проти
задоволення скарги, перевіривши
матеріали справи та обговоривши доводи
касаційної скарги, колегія суддів
вважає, що вона не підлягає задоволенню
з наступних підстав.

Вироком Деражнянського районного суду
Хмельницької області від 2 червня 2014
року ОСОБА_1 засуджено за ч. 1 ст. 125 КК
України до 200 годин громадських робіт.

На підставі ст. ст. 71, 72 КК України до
призначеного покарання за цим вироком
частково приєднано невідбуте
покарання за вироком Деражнянського
районного суду Хмельницької області
від 27 грудня 2011 року та остаточно
визначено ОСОБА_1 покарання 5 років 10
днів позбавлення волі.

Звільнено ОСОБА_1 від відбування
призначеного покарання на підставі п.
«в» ст. 1 Закону України «Про амністію у
2014 році».

Апеляційним судом Хмельницької
області вирок суду скасовано в частині
призначеного ОСОБА_1 покарання та 30
липня 2014 року постановлено свій вирок,
яким ОСОБА_1 засуджено за ч. 1 ст. 125 КК
України до 200 годин громадських робіт.

На підставі ст. ст. 71, 72 КК України до
призначеного покарання частково
приєднано невідбуте покарання за
вироком Деражнянського районного суду
Хмельницької області від 27 грудня 2011
року та остаточно визначено ОСОБА_1
покарання 5 років 10 днів позбавлення
волі.

ОСОБА_1 визнаний винним у тому, що він 5
вересня 2013 року, приблизно о 14 год. 40 хв.,
перебуваючи у стані алкогольного
сп'яніння на території Маниковецької
ЗОШ І-ІІІ ступенів в с. Маниківці
Деражнянського району Хмельницької
області, під час сварки на ґрунті
раптово виниклих неприязних стосунків
із неповнолітнім ОСОБА_3, штовхнув
останнього правою рукою у плече,
внаслідок чого той впав із лавки. В
подальшому, ОСОБА_1 кулаком правої руки
умисно наніс один удар в ліву частину
обличчя ОСОБА_3, заподіявши потерпілому
легкі тілесні ушкодження, що мають
скороминущі наслідки.

Винуватість ОСОБА_1 у вчиненні
зазначеного кримінального
правопорушення та кваліфікація його
дій за ч. 1 ст. 125 КК України у
касаційному порядку не оспорюються.

Що стосується призначеного покарання
за ч. 1 ст. 125 КК України, то воно
відповідає вимогам ст. 65 КК України, є
необхідним і достатнім для виправлення
засудженого та попередження вчинення
ним нових злочинів.

Так, при призначенні ОСОБА_1 покарання
суд врахував ступінь тяжкості
вчиненого злочину, дані про особу
винного, який позитивно
характеризується за місцем проживання,
має на утриманні малолітню дитину.

Взяв суд до уваги обставини, що
пом'якшують покарання, - щире каяття,
активне сприяння розкриттю злочину, та
ту, що його обтяжує, - вчинення злочину у
стані алкогольного сп'яніння.

Також, місцевий суд обґрунтовано
зазначив, що ОСОБА_1 вчинив злочин в
період відбування покарання з
випробуванням, встановленим йому за
вироком Деражнянського районного суду
Хмельницької області від 27 грудня 2011
року та правильно визначив остаточне
покарання за сукупністю вироків,
відповідно до вимог ст. 71 КК України.

З таким рішенням суду першої інстанції
погодився і апеляційний суд.

Проте, ухвалюючи свій вирок,
апеляційний суд вказав, що
застосування п. "в" ст. 1 Закону України
"Про амністію у 2014 році" до ОСОБА_1 є
безпідставним, оскільки під дію ст. 1 п.
"в" цього Закону підпадають особи,
засуджені за умисні злочини, які не є
тяжкими або особливо тяжкими
відповідно до ст. 12 КК України та за
злочини, вчинені з необережності, які
не є особливо тяжкими відповідно до ст.
12 КК України.

Як убачається з кримінального
провадження, ОСОБА_1 вчинив злочин
невеликої тяжкості під час відбування
покарання з випробуванням за вчинення
тяжкого злочину (вирок Деражнянського
районного суду від 27.12.2011 року за ч. 2 ст.
289 КК України), а тому суд правильно
визначив йому остаточне покарання за
сукупністю вироків, керуючись вимогами
ст. 71 КК України.

Згідно із Законом України «Про
амністію у 2014 році», звільняються від
відбування покарання засуджені. Тобто,
суд визначає, чи винувата особа у
вчиненні злочину, призначає покарання,
а потім вирішує питання про звільнення
від покарання на підставі Закону про
амністію.

За таких обставин, апеляційний суд
дійшов обґрунтованого висновку, що до
ОСОБА_1 не може бути застосовано Закон
України "Про амністію у 2014 році",
оскільки покарання визначено за
сукупністю вироків, серед яких вирок за
злочин, передбачений ч. 2 ст. 289 КК
України.

Амністія не застосовується до осіб,
яких засуджено за незаконне
заволодіння транспортним засобом при
обтяжуючих обставинах, відповідно до
ст. 8 Закону України "Про амністію у 2014
році" від 08.04.2014 року.

З таким висновком апеляційного суду
про відсутність підстав для звільнення
ОСОБА_1 від покарання, призначеного за
вироком апеляційного суду
погоджується і колегія суддів
касаційної інстанції.

Істотних порушень вимог кримінального
процесуального закону, які перешкодили
чи могли перешкодити суду ухвалити
законне та обґрунтоване рішення, а
також підстав для зміни або скасування
вироку апеляційного суду через
неправильне застосування
кримінального закону не вбачається.

Керуючись ст. ст. 434, 436 КПК України,
колегія суддів

у х в а л и л а :

Вирок Апеляційного суду Хмельницької
області від 30 липня 2014 року щодо ОСОБА_1
залишити без зміни, а касаційну скаргу
засудженого - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та оскарженню не
підлягає.

Судді:

І.Г.Тельнікова М.М.Лагнюк
Т.І.Франтовська