№ 11-211/2008 р Головуючий у 1 інстанції Клок О.М.
ч.2 ст.186 КК України Доповідач
в апеляційній інстанції Пазюк О.С.
Е Н Е М У
м.Луцьк 13
суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Волинського
головуючого - судді Пазюка
суддів Матата
О.В., Польового М.І.
з участю прокурора Гарбуза
засуджених ОСОБА_1,
захисників ОСОБА_3.
розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Луцьку кримінальну справу
за апеляцією помічника прокурора м. Луцька на вирок Луцького міськрайонного
суду від 20 лютого 2008 року, яким ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець та
житель м. Луцька, АДРЕСА_1, українець, громадянин України, з середньою
спеціальною освітою, не одружений, не працюючий, не судимий, засуджений - за
ч.2 ст.186 КК України і призначене покарання із застосуванням ст.69 КК України
у виді штрафу в розмірі 850 гривень.
ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженець м. Атбасар Республіки Казахстан, проживаючий в
м.Луцьку, АДРЕСА_2, українець, громадянин України, з середньою освітою, не
одружений, не працюючий, не судимий, засуджений - за ч.2 ст. 186 КК України і
призначене покарання із застосуванням ст.69 КК України у виді штрафу в розмірі
засудженим до вступу вироку в законну силу змінено з тримання під вартою на -
підписку про невиїзд.
Стягнуто з засуджених
судові витрати по 94 грн. 16 копійок в доход держави.
Вирішено питання речових
доказів у справі.
Розглядаючи справу в
апеляційному порядку, колегія суддів судової палати в кримінальних справах ,-
В С Т А Н О В И Л А :
За вироком суду ОСОБА_1. і
ОСОБА_2. визнані винними у тому, що вони 07 вересня 2007 року близько 23 години
30 хвилин, перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння і знаходячись неподалік
будинку АДРЕСА_3 в м.Луцьку, за
попередньою змовою між собою, переслідуючи корисливу зацікавленість,
застосовуючи насильство, яке не було небезпечним для життя та здоров'я ОСОБА_4.
і полягало в штовханні і утриманні його рук, відкрито викрали мобільний телефон
«Нокіа 1100» з сім картою та грошима на ній, а також гроші в сумі 250 грн.,
спричинивши потерпілому матеріальні збитки на загальну суму 658 грн. 40
Не погоджуючись з вироком
суду прокурор, який приймав участь у розгляді справи в суді першої інстанції
вважає його незаконним внаслідок неправильного застосування судом кримінального
закону, що призвело до призначення надто м'якого покарання. Фактичні обставини
справи та кваліфікація дій засуджених ним не оспорюються. Вважає, що засуджені
не розкаюються у скоєному злочині, оскільки вони при проведенні досудового
слідства вини у скоєнні інкримінованого злочину не визнавали і лише під час
судового розгляду, під тиском беззаперечних доказів визнали свою вину.
Зазначає, що судом віднесено до виключних обставин те, що в ОСОБА_1 батьки
пенсіонери, а мати інвалід другої групи, хоча вказані обставини ніяким чином не
можуть впливати на суспільну небезпеку вчиненого злочину. Вказує, що засуджені
не працюють, вчинили тяжкий злочин в групі осіб в стані алкогольного сп'яніння,
намагались уникнути кримінальної відповідальності, що характеризує їх виключно
з негативної сторони та свідчить про неможливість їх виправлення без ізоляції від
суспільства. Стверджує, що судом призначене надто м'яке покарання. Просив вирок
суду скасувати, та постановити новий вирок, за яким засудити ОСОБА_1 та
ОСОБА_2. за ч.2 ст.186 КК України на 5 років позбавлення волі.
Заслухавши доповідача,
який виклав суть вироку і доводи апеляції, яка була підтримана прокурором,
заперечення засуджених і їх захисників, потерпілого, які вважали за доцільне
залишити вирок суду без змін, дослідивши матеріали справи, колегія суддів
вважає, що апеляція не підлягає до задоволення.
Висновки суду про
винуватість ОСОБА_1 та ОСОБА_2. у вчиненні злочину, за який вони засуджені,
підтверджуються зібраними по справі і дослідженими в судовому засіданні
доказами і ніким не оскаржується.
твердження прокурора про невідповідність призначеного покарання засудженим
тяжкості скоєного та особам засуджених внаслідок м'якості, суперечить
встановленим в ході судового розгляду фактичним обставинам справи.
Діям засуджених дана
правильна юридична оцінка, яка також ніким не оспорюється. Їх дії за ч.2 ст.186
КК України, як відкрите викрадення чужого майна із застосуванням насильства, що
не було небезпечним для життя та здоров'я потерпілого, вчиненого за попередньою
змовою групою осіб кваліфіковані вірно.
Як вбачається з матеріалів
справи, засуджені характеризуються виключно позитивно, вперше притягуються до
кримінальної відповідальності. В ОСОБА_1 батьки є пенсіонерами, а мати
інвалідом другої групи.
Засуджені, які є особами
молодого віку, повністю визнали свою вину, щиро розкаялися у вчиненому, а
потерпілий до них не має претензій і пробачив їх.
Врахувавши практично всі
обставини, на які посилається в апеляції помічник прокурора м.Луцька, суд
призначив засудженим покарання, яке є необхідним і достатнім для їх виправлення
та попередження вчинення ними нових злочинів, враховуючи перебування засуджених
під вартою під час проведення досудового і судового слідства.
Твердження в апеляції про
те, що засуджені не розкаялись у скоєному, оскільки при проведенні досудового
слідства не визнавали вини і в обґрунтування вказаного зазначається, що вони не
працюють, скоїли тяжкий злочин в стані алкогольного сп'яніння, що і
характеризує їх з негативної сторони та неможливість їх виправлення без
ізоляції від суспільства не узгоджується з зібраними у справі доказами та
висновками суду першої інстанції.
Зокрема, призначаючи
покарання засудженим суд першої інстанції у відповідності до вимог ст.ст.50, 65
КК України врахував ступінь тяжкості вчиненого ними злочину, дані про їх особи
та інші обставини, що впливають на ступінь відповідальності. Такий висновок
узгоджується з роз'ясненнями Пленуму Верховного Суду України щодо поняття
розкаяння засуджених, а тому посилання на кваліфікуючі ознаки скоєного злочину
не свідчить про неможливість їх виправлення без ізоляції від суспільства.
На час розгляду справи в
суді апеляційної інстанції засуджені працюють, що стверджується відповідними
довідками з місця роботи. За таких обставин, підстав для скасування вироку за
м'якістю призначеного засудженим покарання та постановлення нового вироку, про
що ставить питання в апеляції помічник прокурора, колегія суддів не знаходить.
Керуючись ст.ст. 365, 366
КПК України, колегія суддів судової палати в кримінальних справах, -
помічника прокурора міста Луцька залишити без задоволення.
Вирок
Луцького міськрайонного суду від 20 лютого 2008 року відносно ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 залишити без зміни.

Головуючий /підпис/ Пазюк О.С.

Судді /підписи/ Матат О.В.,
Польовий М.І.

Згідно оригіналу

Суддя апеляційного суду

Волинської області О.С.
Пазюк