Провадження № 11-кп/780/254/15 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 2 04.03.2015

УХВАЛА
Іменем України
04 березня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_3

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5

за участю:

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

секретаря судових засідань ОСОБА_9

провівши у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційний розгляд у кримінальному провадженні № 0003987 за апеляційними скаргами старшого прокурора прокуратури міста Біла Церква Київської області ОСОБА_10 та захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 на вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 23 грудня 2014 року, яким
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Біла Церква, Київської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 раніше не судимого,

· визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.119 КК України, -
ВСТАНОВИЛА:
Вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 23 грудня 2014 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.119 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки. Також, вироком суду стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_11 2665 гривень в рахунок відшкодування завданої майнової шкоди та 75 000 гривень в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди, на користь ОСОБА_12 стягнуто 75 000 гривень в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди.
Крім того, даним вироком суду вирішено питання щодо речових доказів.
За вироком суду, ОСОБА_7 визнано винуватим у вбивстві ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , вчиненому через необережність, тобто у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.119 КК України, за наступних обставин.

28 серпня 2014 року, в період часу з 18 до 19 години, в кімнаті квартири АДРЕСА_2 , за місцем проживання обвинуваченого ОСОБА_7 , між ним та його племінником ОСОБА_13 , які перебували в стані алкогольного сп`яніння, на ґрунті неприязних відносин виникла сварка, яка переросла в бійку, в ході якої ОСОБА_7 , діючи необережно, не передбачаючи можливості настання смерті ОСОБА_13 внаслідок своїх дій, хоча повинен був і міг її передбачити, діючи з більшою обачністю, своєю правою рукою, в якій знаходився кухонний ніж, яким він до цього нарізав фрукти та про наявність якого забув, у зв`язку зі станом алкогольного сп`яніння, намагався зіштовхнути ОСОБА_13 з себе і випадково при цьому наніс йому удар вказаним кухонним ножем в область лівої сідниці, внаслідок чого заподіяв ОСОБА_13 тяжке тілесне ушкодження у вигляді відкритої проникаючої рани нижньої частини спини і тазу з ушкодженням прямої кишки та прямокишкового венозного сплетення з крововтратою, від якого ОСОБА_13 помер того ж дня на місці події. Дії ОСОБА_7 знаходяться в прямому причинному зв`язку з настанням смерті ОСОБА_13 .

В поданій апеляційній скарзі прокурор просить вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 23 грудня 2014 року в частині призначеного ОСОБА_7 покарання скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 засудити за ч.1 ст.119 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років. Підставою для скасування вироку суду першої інстанції апелянт вказує невідповідність призначеного ОСОБА_7 судом покарання ступеню тяжкості злочину та особі обвинуваченого через м`якість. Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, прокурор зазначає, що суд першої інстанції в порушення вимог статті 65 КК України, належним чином не врахував ставлення обвинуваченого до скоєного злочину, а саме зміну ОСОБА_7 показань в суді, що на думку апелянта свідчить про намагання останнього зменшити свою відповідальність за вчинений злочин, у зв`язку з чим, як стверджує апелянт, необхідно критично ставитися і до щирого каяття обвинуваченого ОСОБА_7 . Також, прокурор вказує про неврахування місцевим судом при призначенні покарання ОСОБА_7 думки потерпілих з цього приводу, а також невідшкодування обвинуваченим заподіяної протиправними діями майнової шкоди та невизнання заявленої потерпілими у цивільних позовах моральної шкоди. Крім того, на переконання апелянта, судом першої інстанції недостатньо враховано обставину, яка обтяжує покарання ОСОБА_7 - вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння. Таким чином, на думку прокурора, вказані обставини свідчать про необхідність призначення ОСОБА_7 максимального покарання, передбаченого санкцією ч.1 ст.119 КК України, яке буде достатнім для його виправлення.

Також, не погоджуючись із вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 23 грудня 2014 року, захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_8 подала апеляційну скаргу, в якій просить оскаржуваний вирок змінити та звільнити ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням на підставі статті 75 КК України. Підставою для зміни вироку суду першої інстанції апелянт вказує невідповідність призначеного ОСОБА_7 судом покарання ступеню тяжкості злочину та особі обвинуваченого через суворість. Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, захисник вказує про недостатнє врахування судом першої інстанції вкрай незадовільного стану здоров`я обвинуваченого ОСОБА_7 , який являється інвалідом 2 групи, учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС 1 категорії та знаходиться на диспансерному обліку з приводу ряду захворювань, а саме хронічного гепатиту «С», хронічного панкреатиту та холециститу, вестибулярно-координаційного порушення, облітіруючого атеросклерозу нижніх кінцівок 2-го ступеня, вегето-судинної дистонії з прогресуючим перебігом 2-го ступеня, дисфункційної енцелопатії 2-го ступеня, стану після інсульту, який він переніс у 2012 році. До того ж, захисник стверджує, що після ухвалення вироку стан здоров`я обвинуваченого ОСОБА_7 значно погіршився. Також, захисник зазначає про те, що судом при призначенні покарання ОСОБА_7 недостатньо враховано конкретні обставини справи, зокрема, неправомірну поведінку загиблого відносно обвинуваченого в день злочину. На переконання захисника, місцевим судом недостатньо враховано визнання обвинуваченим ОСОБА_7 своєї вини у вчиненому, його щире каяття, відсутність судимостей у минулому, а також намір обвинуваченого відшкодувати цивільні позови потерпілих. Таким чином, зазначені вище обставини в сукупності, на думку захисника, свідчать про можливість виправлення засудженого без відбування покарання та є підставою для застосування до ОСОБА_7 вимог статті 75 КК України.

Захисник ОСОБА_8 подала заперечення на апеляційну скаргу прокурора, в яких посилаючись на безпідставність скарги, просить залишити її без задоволення.

Не погоджуючись із апеляційною скаргою захисника, потерпілі ОСОБА_12 та ОСОБА_11 подали на неї заперечення, в яких просять подану захисником апеляційну скаргу відхилити, при цьому потерпілі підтримали апеляційну скаргу прокурора.

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора, який підтримав подану прокурором апеляційну скаргу та просив її задовольнити, заперечивши при цьому проти апеляційної скарги захисника, доводи обвинуваченого та його захисника, які заперечили проти задоволення апеляційної скарги прокурора та підтримали подану захисником апеляційну скаргу, провівши судові дебати, заслухавши останнє слово обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційних скаргах, колегія суддів вважає, що подані апеляційні скарги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Відповідно до статті 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вбивстві ОСОБА_13 , вчиненому через необережність, тобто у вчиненні злочину, передбаченого ч.1. ст.119 КК України, обґрунтовані, відповідають фактичним обставинам справи і підтверджені представленими у справі доказами у їх сукупності, які учасниками судового провадження не оскаржуються, а тому на підставі ч.1 ст.404 КПК України апеляційним судом не переглядаються.

Також, апеляційний суд на підставі статті 404 КПК України позбавлений можливості перевірити вимоги, висловлені потерпілими в запереченнях на апеляційну скаргу захисника щодо задоволення поданих ними цивільних позовів у повному обсязі, оскільки апеляційні скарги потерпілими на вирок суду, ухвалений щодо ОСОБА_7 не подавалися.

Згідно статті 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. При цьому враховуються ступінь тяжкості вчиненого злочину, особа винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Суд першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 повністю дотримався вимог зазначеної норми кримінального закону, врахувавши ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який згідно ст.12 КК України відноситься до злочинів середньої тяжкості, обставинами, що пом`якшують покарання відповідно до статті 66 КК України судом першої інстанції визнано та враховано щире каяття, повне визнання своєї вини у вчиненому та відсутність судимостей у минулому, обставиною, яка обтяжує покарання ОСОБА_7 місцевим судом визнано вчинення ним злочину в стані алкогольного сп`яніння, також місцевим судом враховано думку потерпілих щодо виду та розміру призначеного покарання обвинуваченому, позитивну характеристику з місця проживання ОСОБА_7 , а також те, що обвинувачений являється пенсіонером та інвалідом 2 групи, тобто всі ті обставини, на неврахування яких посилаються в своїх апеляційних скаргах прокурор та захисник.

Всупереч доводам апеляційної скарги прокурора, зміна обвинуваченим ОСОБА_7 показань в судовому засіданні не свідчить про намагання обвинуваченого зменшити відповідальність за вчинене, так як надані ним показання стали підставою для зміни обвинувачення в суді та перекваліфікації дій ОСОБА_7 зі ст. 124 КК України, який за ступенем тяжкості є злочином невеликої тяжкості на ч.1 ст.119 КК України, який відноситься до категорії злочинів середньої тяжкості. При цьому, невідшкодування обвинуваченим ОСОБА_7 заподіяної шкоди потерпілим враховано судом першої інстанції при вирішенні поданих ними у даному кримінальному провадженні цивільних позовів.

Призначене обвинуваченому ОСОБА_7 судом першої інстанції покарання не в максимальних межах санкції ч.1 ст.119 КК України за своїм видом і розміром є необхідним та достатнім для його виправлення, а також запобігання вчиненню нових злочинів, тобто для досягнення мети, передбаченої ст. 50 КК України.
На переконання колегії суддів, виправлення ОСОБА_7 неможливе без відбування покарання, а тому відсутні підстави для застосування ст. 75 КК України та звільнення обвинуваченого ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням.
За таких обставин колегія суддів приходить до висновку про законність, обґрунтованість та вмотивованість ухваленого судом вироку щодо ОСОБА_7 а також про безпідставність доводів апеляційних скарг прокурора та захисника.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -
УХВАЛИЛА:
Вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 23 грудня 2014 року, ухвалений відносно ОСОБА_7 залишити без змін.
Судді:
_______________ _________________ ___________________
ОСОБА_3 ОСОБА_4 ОСОБА_5