Справа №1-70/10 13.05.2010 13.05.2010 13.05.2010
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

апеляційного суду Миколаївської області

у складі: головуючого Погорєлової Г.М.

суддів Фаріонової О.М., Войтовського С.А.

за участю прокурора Омеляна В.М.

засудженого ОСОБА_1

захисника ОСОБА_2

13 травня 2010 року розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві кримінальну справу за апеляціями засудженого ОСОБА_1 і захисника ОСОБА_2 в інтересах засудженого ОСОБА_1 на вирок Ленінського районного суду м. Миколаєва від 18 березня 2010 року, яким

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянин України, раніше судимий 13.12.2007 року Ленінським районним судом м. Миколаєва за ч. 2 ст. 186 КК України до 4 років позбавлення волі, на підставі постанови Казанківського районного суду Миколаївської області від 08.04.2009р. не відбута частина покарання замінена виправними роботами на строк 1 рік 9 міс. 16 днів з утриманням із заробітку 20% в доход держави,

- засуджений за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 186 КК України до 4 років позбавлення волі.

На підставі ст. 71 КК України до призначеного покарання частково приєднана невідбута частина покарання призначеного вироком Ленінського районного суду м. Миколаєва від 13.12.2007 року і остаточно призначено до відбування 4 роки 1 місяць позбавлення волі.

Цим же вироком ОСОБА_1 виправданий за ч. 2 ст. 186 КК України за недоведеністю його участі у вчиненні злочину.

Згідно вироку ОСОБА_1 визнаний винним у скоєнні злочину та виправданий за недоведеністю його участі у вчиненні іншого злочину при наступних обставинах.

01.05.2009 року, близько 00 год. 30 хв., ОСОБА_1, знаходячись біля супермаркету «Пятий океан», який розташований по пр. Миру, 40 в м. Миколаєві, перебуваючи у стані алкогольного спяніння, діючи умисно з корисливих мотивів, намагався відкрито викрасти мобільний телефон «NOKIA 6300» з сім-картою оператора «ЛАЙФ», загальною вартістю 1125 грн., що належить ОСОБА_3, однак не довів свій злочинний намір до кінця з причин, що не залежали від його волі, оскільки був затриманий потерпілим та не мав реальної можливості розпорядитися викраденим.

Також органом досудового слідства ОСОБА_1 обвинувачувався у тому, що 30.04.2009 року, близько 22 год., знаходячись біля будинку №51 по вул. Космонавтів в м. Миколаєві, перебуваючи у стані алкогольного спяніння, діючи умисно, з корисливих мотивів, застосувавши до ОСОБА_4 фізичне насильство, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я, що полягало в нанесені одного удару в область голови, відкрито викрав належні потерпілому - мобільний телефон «SAMSUNG В-100», вартістю 300 грн. з сім-картою оператора «МТС», вартістю 15 грн., портмоне вартістю 60 грн. з грошами в сумі 40 грн., а всього на загальну суму 415 грн. та з викраденим з місця вчинення злочину зник, розпорядившись ним на власний розсуд.

У вчиненні вказаного злочину він виправданий за недоведеністю його участі.

В апеляції та доповненнях засуджений ОСОБА_1 посилається на те, що його вина у вчинені злочину, за який він засуджений, не доведена, а вирок постановлений з порушеннями кримінального і кримінально-процесуального законів. На його думку, суд невірно встановив фактичні обставини справи. Стверджує, що повернув ОСОБА_3 мобільний телефон перед тим, як пішов додому, а потім потерпілий разом з знайомим ОСОБА_5 наздогнали його та ніж ними відбулась сварка. Вказує, що потерпілий не бачив, як він вийшов з палатки з мобільним телефоном і ці його показання являються неправдивими. Також зазначає, що під час проведення очної ставки між ним і ОСОБА_3 та під час допиту останнього були допущенні порушення кримінально-процесуального закону, оскільки потерпілий, будучи на той час неповнолітнім, допитувався без участі законного представника. Також посилається, що судом не допитувався свідок ОСОБА_5, який був присутнім при конфлікті. Вважає, що заява про злочин написана потерпілим ОСОБА_3 під психологічним тиском з боку працівників міліції. Вказує і на те, що свідки ОСОБА_6 і ОСОБА_7, які його затримали і доставили в райвідділ, являються працівниками міліції, а тому мають підстави для його обмови. Апелянт просить вирок скасувати, визнати його невинним і провадження по справі закрити.

В апеляції захисник ОСОБА_2 в інтересах засудженого ОСОБА_1, посилаючись на ті ж самі обставини вказує, що досудове слідство проведено поверхово і необєктивно, без з`ясування всіх обставин справи. Також зазначає, що потерпілий ОСОБА_3 немає претензій до засудженого і просить вирок скасувати, визнати ОСОБА_1 невинним і провадження по справі закрити.

Інших апеляцій на вирок не надходило.

Заслухавши доповідь судді, пояснення засудженого ОСОБА_1 і його захисника ОСОБА_2, які підтримали подані апеляції, думку прокурора Омеляна В.М., який вважав вирок законним і обґрунтованим та просив залишити його без зміни, вивчивши матеріали справи і обговоривши доводи апеляцій, колегія суддів вважає, що апеляції засудженого і його захисника підлягають задоволенню частково, виходячи з наступного.

Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні злочину, за який він засуджений, за обставин встановлених судом, відповідають фактичним обставин справи і підтверджуються доказами дослідженими в судовому засіданні та викладеними у вироку, яким дано аналіз.

Вирок в частині виправдування ОСОБА_1 по епізоду відкритого викрадення майна ОСОБА_4 30.04.2009 року за ч. 2 ст. 186 КК України ніким з учасників процесу не оскаржений.

Твердження апелянтів про те, що вина ОСОБА_1 в скоєні злочину за ст.15 ч.2, ст.186 КК України не доведена, являються безпідставними та суперечать зібраним доказам.

Так, з показань засудженого ОСОБА_1, які він надав на досудовому слідстві в якості обвинуваченого 25.05.2009 року вбачається, що 01.05.2009 року, близько 00 години, він знаходився на перехресті вул. Васляєва та пр. Миру в м.Миколаєві, де побачив хлопця, який був у стані спяніння. Він підійшов до хлопця, познайомився та запропонував випити пива у літньому наметі, на що той погодився. Під час розмови він взяв у цього хлопця мобільний телефон та подзвонивши дружині, повернув. Через деякий час знову взяв у потерпілого телефон, щоб подзвонити та одразу після його отримання почав тікати у двори. Потерпілий ОСОБА_3 погнався за ним та збив з ніг. Коли він впав, то телефон в нього випав. В той час коли потерпілий ОСОБА_3 піднімав мобільний телефон з землі, то він знову став тікати від нього. Біля магазину «Пятий океан» його затримали працівники міліції.

Зазначені показання засудженого ОСОБА_1 повністю співпадають і узгоджуються з показаннями потерпілого ОСОБА_3, які є аналогічними. Крім того, потерпілий додав, що у той час, коли ОСОБА_1 впав і телефон випав з його рук, то це побачив охоронець супермаркету, який підійшов до них, та дізнавшись, що сталося викликав працівників міліції.

З показань свідка ОСОБА_8 вбачається, що 01.05.2009 року, близько 01 години, він, як охоронець, перебував на чергуванні в супермаркеті «Пятий океан». До нього звернувся потерпілий ОСОБА_3 і повідомив, що хлопець, яким виявився ОСОБА_1, викрав у нього мобільний телефон, а він, наздогнавши його, відібрав свій телефон. При цьому потерпілий попросив викликати працівників міліції, які приїхали та затримали ОСОБА_9

З показань свідків ОСОБА_7 і ОСОБА_6 слідує, що в ніч 01.05.2009 року вони знаходились на чергуванні з охорони громадського порядку на території Ленінського району. Близько 00 год. 45 хв. з супермаркету «Пятий океан» надійшов сигнал про необхідність надання допомоги. Після прибуття на місце охоронець ОСОБА_8 пояснив їм, що до нього звернувся потерпілий ОСОБА_3, який повідомив про викрадення у нього ОСОБА_9 мобільного телефону. З пояснень потерпілого їм стало відомо, що останній сам наздогнав ОСОБА_9 і відібрав в нього свій телефон. Затримавши ОСОБА_1 вони доставили його разом з потерпілим до Ленінського райвідділу міліції.

Таким чином, показання потерпілого ОСОБА_3 повністю узгоджуються з показаннями свідків ОСОБА_8, ОСОБА_7 і ОСОБА_6, а тому твердження апелянтів про те, що свідки ОСОБА_6 і ОСОБА_7 обмовляють засудженого і замаху на грабіж не було являються надуманими і не підтверджуються матеріалами справи.

Твердження апелянтів про те, що заява про злочин написана потерпілим ОСОБА_3 під психологічним тиском з боку працівників міліції також є надуманими. Відповідно до пояснень самого потерпілого ОСОБА_3, які він надав в судовому засіданні, йому ніхто не вказував на необхідність обмови ОСОБА_1 і він наполягав, що останній намагався відкрито викрасти його мобільний телефон.

Дослідивши зібрані докази в їх сукупності, суд правильно кваліфікував дії ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 186 КК України, як закінчений замах на відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений повторно.

Порушень вимог кримінально-процесуального закону, на які посилаються апелянти і які б вказували на необхідність скасування вироку, немає.

Що стосується покарання, то воно призначено засудженому ОСОБА_1 у відповідності з вимогами ст. 65 КК України, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, який відноситься до категорії тяжких, даних про його особу, яка характеризується посередньо та з урахуванням того, що він раніше притягувалась до кримінальної відповідальності за вчинення корисливого злочину. Судом враховано і те, що з 12.09.2000 року ОСОБА_1 перебуває на обліку у лікаря-нарколога, страждає на ряд тяжких захворювань. Також судом обґрунтовано врахована обставина, яка обтяжує покарання вчинення злочину в стані алкогольного спяніння.

Оскільки ОСОБА_1 вчинив новий злочин до повного відбуття покарання за вироком Ленінського районного суду м. Миколаєва від 13.12.2007 року за ч. 2 ст. 186 КК України, то суд правильно застосував вимоги ст. 71 КК України і призначив остаточне покарання за сукупністю вироків.

Разом з тим, у вступній частині вироку судом помилково вказано на судимості ОСОБА_1 за вироком Ленінського районного суду м. Миколаєва від 14.07.1997 року, яким він засуджений за ч. 2 ст. 141, ч. 1 ст. 215-3, ч. 1 ст. 145, ст. 42 КК України (в ред. 1960 р.) до 2 років позбавлення волі та за вироком Ленінського районного суду м. Миколаєва від 02.11.2000 року за ч. 2 ст. 140, ч. 1 ст. 145, ст. 42 КК України (в ред. 1960 р.), яким він засуджений до 2 років 3 місяців позбавлення волі. Відповідно до вимог ст. 89 КК України, вказані судимості погашені, а тому підлягають виключенню з вироку. В звязку з цим апеляції засудженого ОСОБА_1 і його захисника слід задовольнити частково.

Підстав для скасування вироку колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 365, 366 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляції засудженого ОСОБА_1 і захисника ОСОБА_2 задовольнити частково.

З вступної частини вироку Ленінського районного суду м. Миколаєва від 18 березня 2010 року відносно ОСОБА_1 виключити посилання на судимості за вироками Ленінського районного суду м. Миколаєва від 14.07.1997 року та від 02.11.2000 року.

В іншій частині вказаний вирок суду залишити без змін.

Головуючий

Судді