АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 1612/2303/12
Номер провадження 11/786/602/2013
Категорія ч.1 ст.121 КК. Т.З.
Головуючий у 1-й інстанції Таранкова
Доповідач ап. інст. Юренко Л. А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2013 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з
розгляду кримінальних справ
Апеляційного суду Полтавської області
в складі:

головуючого судді
Юренко Л.А.

суддів Куліша В.М.,
Рябішина А.О.

з участю прокурора Гомлі О.В.

засудженого ОСОБА_2

захисника - адвоката
ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Полтава кримінальну
справу за апеляціями прокурора, який
брав участь у розгляді справи судом
першої інстанції, та засудженого
ОСОБА_2 вирок Комсомольського міського
суду Полтавської області від 25 березня
2013 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Комсомольського міського суду
Полтавської області від 25 березня 2013
року

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, освіта середня
спеціальна, мешканець АДРЕСА_1, судимий
15 лютого 2013 року Комсомольським
міським судом Полтавської області за
ч.1 ст. 185 КК України на 80 год.
громадських робіт, -

засуджений за ч.1 ст. 121 КК України до на 5
років позбавлення волі.

На підставі ч.4 ст. 70 КК України за
сукупністю злочинів, шляхом поглинення
менш суворого покарання більш суворим,
остаточно призначено 5 років
позбавлення волі.

Вирішено питання про речові докази.

Як зазначено у вироку, ОСОБА_2 визнаний
винним у тому, що 1 червня 2012 року
близько 14 год. 30 хв., перебуваючи в стані
алкогольного сп'яніння, неподалік
пляжу ріки Псьол на території садового
товариства «Дружба» міста
Комсомольськ під час спільного
відпочинку на ґрунті виниклих
неприязних відносин умисно наніс
потерпілому ОСОБА_4 удар ножем, чим
спричинив останньому тяжкі тілесні
ушкодження, небезпечні для життя в
момент їх заподіяння.

В апеляції прокурор просить скасувати
вирок у зв'язку з м'якістю призначеного
покарання, яке не відповідає ступеню
тяжкості злочину та особі засудженого.
Вказує, що вчинений ОСОБА_2 злочин
відноситься до категорії тяжких.
ОСОБА_2, будучи притягнутим до
кримінальної відповідальності за ч.1
ст. 121 КК України вчинив інший злочин.
Просить постановити новий вирок, який
ОСОБА_2 за ч.1 ст. 121 КК України
призначити 6 років позбавлення волі.

В апеляції з внесеними в неї
доповненнями засуджений ОСОБА_2
просить перекваліфікувати його дії на
ст. 124 КК України та призначити
покарання, не пов'язане з позбавленням
волі. Вказує, що умислу на нанесення
тяжких тілесних ушкоджень потерпілому
він не мав, наніс потерпілому удар
ножем, обороняючись від дій останнього,
який першим ударив його у вухо.

Колегія суддів, заслухавши доповідача,
промову прокурора, який, не підтримуючи
всі подані по справі апеляції, просив
про залишення вироку без змін, промови
засудженого та його захисника, які
просили про перекваліфікацію дій
засудженого на ст. 124 КК України за
викладених у апеляціях мотивів та про
пом'якшення покарання, перевіривши
матеріали справи, вважає, що апеляція
прокурора не може бути задоволена, а
апеляція засудженого підлягає
частковому задоволенню.

Висновок суду про факт заподіяння
ОСОБА_2 потерпілому ОСОБА_4 ножового
поранення відповідає перевіреним в
судовому засіданні доказам і в цій
частині не оскаржується.

Що стосується твердження засудженого
про те, що він, наносячи ОСОБА_4 удар
ножем, діяв в стані перевищення меж
необхідної оборони, не відповідає
фактичним обставинам справи.

З показань засудженого вбачається, що
він, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 відпочивали на
пляжі, вживали спиртні напої. Під час
відпочинку ОСОБА_2 та ОСОБА_4 грали в
армрестлінг (боротьбу на руках).
Програючи йому на пляжі в боротьбі на
руках, ОСОБА_4 намагався влаштувати
конфлікт, але це йому не вдалось. Коли
він з ОСОБА_5 та ОСОБА_4 йшли додому,
ОСОБА_4, який кульгав і йшов з паличкою,
вдарив його у вухо. Ні конфлікту, ні
сварки чи бійки між ними перед цим не
було. Бажаючи полякати ОСОБА_4, він у
відповідь витягнув з сумки ніж і не
повертаючись повністю до останнього,
лівою рукою вдарив ним потерпілого в
живіт.

Цих показань не заперечував
потерпілий. З його показань вбачається,
що будучи в стані алкогольного
сп'яніння, він не пам'ятає чи вдаряв
ОСОБА_2 у вухо, чи ні. Але допускає, що
таке могло трапитись. Не розумів за що
ОСОБА_2 вдарив його ножем і пам'ятає, що
впавши від удару на землю, спитав у
нього «навіщо він його порізав».

З показань свідка ОСОБА_5 -
приятельки потерпілого, вбачається, що
під час вживання на пляжі спиртних
напоїв ОСОБА_2 показував свій
розкладний ніж, вихвалявся ним. Коли
повертались додому, ні сварок, ні бійок
між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 не було. Вийшовши
з-за повороту на стежці, вона не
побачила ОСОБА_4. ОСОБА_2 їй сказав, що
ОСОБА_4 пішов додому, але в цей час вона
почула стогін. Зайшовши в кущі, знайшла
там ОСОБА_4, з рота якого йшла кров, а на
животі була рана. У відповідь на її
питання що сталося, ОСОБА_2 відповів, що
ОСОБА_4 «догрався». Бачила в руках
ОСОБА_2 ніж.

Відповідно до висновків судово -
медичної експертизи № 778 від 21.6.2012 року
ОСОБА_4 були заподіяні тілесні
ушкодження у вигляді проникаючого
колото-різаного поранення передньої
черевної стінки з пошкодженням
порожнистої кишки, що ускладнилось
внутрішньою та зовнішньою кровотечею,
які відносяться до тяжких тілесних
ушкоджень, небезпечних для життя в
момент їх заподіяння. / а.с.56 - 57 /

Твердження ОСОБА_2 про те, що наносячи
ОСОБА_4 удар ножем, він діяв в стані
перевищення меж необхідної оборони,
суперечить його ж показанням про
обставини злочину, а також показанням
свідка ОСОБА_5 та потерпілого ОСОБА_4.

З цих показань вбачається, що
конфліктів, бійки чи сварки між ОСОБА_4
та ОСОБА_2 не було. Повертаючись додому,
вони мирно говорили між собою, як про це
пояснювала свідок ОСОБА_5.

Колегія суддів не вважає
свідченням про загрозу від ОСОБА_4
показання ОСОБА_2 про те, що після удару
його потерпілим у вухо, у другій руці
останнього він бачив ніж. Ці показання
ОСОБА_2 постійно змінював. В своїх
первинних свідченнях він заявляв, що
йому здалося, що в руці потерпілого
було щось, схоже на ніж, потім заявляв,
що бачив колодку від ножа, далі, в
апеляційній скарзі засуджений заявив,
що бачив у руці потерпілого ніж.

Разом з тим, ОСОБА_2 заперечував,
що ОСОБА_4 замахувався на нього ножем,
чи висловлював погрози його
застосування.

Заперечував це і потерпілий.

Факт нанесення потерпілим удару
ОСОБА_2 у вухо, не свідчив про те, що той
продовжував напад чи намагався це
зробити. Удар не був сильним, від нього
ОСОБА_2 не впав, на його обличчі та вусі
слідів від удару не було. Засуджений
показав, що після удару у вухо ОСОБА_4 не
намагався його знову ударити, стояв з
опущеними руками, нічим не погрожував.

Крім того, по справі встановлено,
що ОСОБА_4, кульгаючи, ходив та стояв,
опираючись рукою на палицю. В тій руці,
якою він вдарив потерпілого у вухо,
ножа не було. Іншою рукою ОСОБА_4
тримався за палицю.

Свідок ОСОБА_5 стверджувала, що в
той день у ОСОБА_4 не було при собі ножа.
В його кишенях були лише гроші та ключі.

При таких обставинах колегія
суддів не бере до уваги змінені
показання ОСОБА_2 про те, що він бачив у
руці потерпілого ніж.

Аналізуючи обставини вчинення
злочину, слід прийти до висновку про
те, що наносячи ОСОБА_4 удар ножем,
ОСОБА_2 не оборонявся від нього, а діяв в
процесі бійки з метою помсти за
отриманий удар у вухо.

Про це свідчать і пояснення
ОСОБА_5 про те, що на її питання що
сталося, ОСОБА_2 відповів, що ОСОБА_4
«догрався».

Про відсутність з боку ОСОБА_4
реальної небезпеки для ОСОБА_2 свідчить
і те, що не розуміючи за що ОСОБА_2
вдарив його ножем, він спитав у
останнього навіщо він це зробив.

Крім того, про вчинення ОСОБА_2
злочину під час розпочатої потерпілим
бійки свідчить і аналіз поведінки
ОСОБА_2 після злочину.

Намагаючись приховати злочин, він
не повідомив ОСОБА_5 про те, що поранив
ОСОБА_4, а навпаки, обманюючи її, сказав,
що той пішов додому, хоча потерпілий в
цей час лежав у безпорадному стані в
кущах.

Твердження засудженого про те, що
він не мав прямого умислу на заподіяння
ОСОБА_4 тяжких тілесних ушкоджень, не
впливає на кваліфікацію його дій.

Умисел ОСОБА_2 був направлений на
заподіяння ОСОБА_4 невизначеної шкоди
здоров'ю. Діями засудженого ОСОБА_4
фактично були заподіяні тяжкі тілесні
ушкодження, тому він обґрунтовано
засуджений за ч.1 ст. 121 КК України.

Суд дав належну оцінку
перевіреним в судовому засіданні
доказам і прийшов до вірного висновку
про вчинення ОСОБА_2 вказаного у вироку
злочину, вірно кваліфікував його дії за
ч.1 ст. 121 КК України.

Разом з тим, призначаючи
покарання, суд не врахував обставини,
при яких ОСОБА_2 вчинив злочин.

По справі встановлено, що
вчинення злочину було спровоковано
неправомірною поведінкою потерпілого,
який першим без найменшого поводу з
боку ОСОБА_2, ударив його.

Цю обставину колегія суддів
вважає як таку, що суттєво пом'якшує
покарання засудженого.

Крім того, ОСОБА_2 визнав факт
заподіяння потерпілому тілесного
ушкодження, що теж в силу ст. 66 КК
України є обставиною, що пом'якшує його
покарання.

Такими обставинами суд першої
інстанції визнав відшкодування
потерпілому шкоди, сімейне становище
засудженого, похилий вік та
незадовільний стан здоровя його
матері.

ОСОБА_2 характеризується
позитивно, на час вчинення злочину був
не судимим.

Сукупність приведених обставин
дає підстави для застосування ст. 69 КК
України та пом'якшення засудженому
покарання.

На підставі викладеного,
керуючись ст. 366, 365 КК України 1960р.,
Перехідних Положень кримінально -
процесуального кодексу України,
колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляцію прокурора, який брав
участь в суді першої інстанції,
залишити без задоволення, апеляцію
засудженого ОСОБА_2 з внесеними в неї
змінами, задовольнити частково.

Вирок змінити.

Застосувати ст. 69 КК України і
помякшити ОСОБА_2 покарання за ч.1 ст. 121
КК України до 3 років позбавлення волі.

На підставі ч.4 ст. 70 КК України шляхом
поглинення менш суворого покарання
більш суворим призначити ОСОБА_2 3 роки
позбавлення волі.

В решті вирок Комсомольського міського
суду Полтавської області від 25 березня
2013 року щодо ОСОБА_2 залишити без змін.

С У Д Д І :

Юренко Л.А. Куліш В.М.
Рябішин А.О.