№621/2640/14
Пр.1-кп/621/24/15
УХВАЛА
Іменем України
06.03.2015 року м. Зміїв
Зміївський районний суд Харківської області в складі:
Відносно ОСОБА_7 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою в СІЗО м. Харкова. В подальшому строк дії запобіжного заходу відносно ОСОБА_7 продовжено до 09 березня 2015 року.
Прокурор ОСОБА_3 , у судовому засідання заявив клопотання про продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою строком на два місяці, посилаючись на наявність ризиків, які були взяті до уваги при обранні ОСОБА_7 запобіжного заходу саме утримання під вартою, та факт того, що судовий розгляд справи не закінчено.
В свою чергу обвинувачений ОСОБА_7 подав клопотання, підтримане захисником - адвокатом ОСОБА_8 , про зміну запобіжного заходу на домашній арешт, посилаючись на відсутність доказів його вини в інкримінованих злочинах, фальсифікацію справи та незаконність ведення досудового розслідування.
Захисник ОСОБА_8 в свою чергу просила звільнити ОСОБА_7 з-під варти, застосувавши до нього запобіжний захід не пов`язаний з позбавлення волі.
Потерпіла ОСОБА_4 , вказала, що обвинувачений є суспільно небезпечним і застосування до нього більш мякого запобіжного заходу не є можливим.
ОСОБА_5 підтримала прокурора, вказала, що клопотання ОСОБА_7 задоволенню не підлягає.
ОСОБА_6 підтримала думку прокурора.
Заслухавши думку осіб, які беруть участь у справі, ознайомившись з матеріалами справи, суд дійшов наступного висновку:
Відповідно до вимог ст. 331 КПК України, до спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершено до його спливу.
У відповідності до ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків.
Суд не вбачає підстав для зміни міри запобіжного заходу відносно ОСОБА_7 , оскільки будь-яких нових доводів та обставин, які не були б відомі і враховані при обранні щодо обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді взяття під варту, і які свідчили про необхідність її зміни, суду надано не було.
Посилання ОСОБА_7 на відсутність доказів його вини в інкримінованих злочинах, фальсифікацію справи та незаконність ведення досудового розслідування не є підставою для зміни запобіжного заходу, а відповідна їх оцінка буде надана в нарадчій кімнаті при прийнятті відповідного процесуального рішення по справі.
Таким чином, ризики визначені ст. 177 КПК України, наявність яких встановлена при обранні ОСОБА_7 запобіжного заходу тримання під вартою, існують, що дає суду підстави для продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченого, на два місяця, тобто до 06 травня 2015 року, а відповідно й задоволення клопотання прокурора.
Рішення про відмову в задоволенні клопотання обвинуваченого, ґрунтується на законодавчо закріпленому положенні про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
Керуючись ст.ст. 183, 331, 369-372 КПК України, суд
п о с т а н о в и в:
Клопотання прокурора щодо продовження строку тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_7 задовольнити.
Обраний ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою залишити.
Строк тримання ОСОБА_7 під вартою продовжити на два місяця до 06 травня 2015 року.
У задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_7 про зміну запобіжного заходу відмовити.
Ухвала суду окремому оскарженню не підлягає.
Головуючий: