Справа № 146/262/15-к
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"05" березня 2015 р. Томашпільський районний суд Вінницької області
в складі: головуючого ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2
з участю прокурора ОСОБА_3
потерпілого ОСОБА_4
обвинуваченого ОСОБА_5

ВСТАНОВИВ:
20 лютого 2015 року біля 00:30 години ночі ОСОБА_5 , перебуваючи в стані алкогольного сп"яніння, проходячи вулицею Леніна в смт. Вапнярка Томашпільського району Вінницької області, помітив біля воріт ОСОБА_6 , який проживає в будинку АДРЕСА_2 , автомобіль марки Фіат-Скудо, держномер НОМЕР_1 , 2000 року випуску,
вартістю згідно висновку експерта №3 від 20.02.2015 року 121530,50 грн., належного ОСОБА_4 та, діючи з раптово виниклим умислом на незаконне заволодіння даним автомобілем, з метою покататися, без мети крадіжки, скориставшись тимчасовою відсутністю потерпілого, всупереч волі власника, незаконно заволодів вищезазначеним транспортним засобом шляхом вільного доступу, через незамкнені водійські дверцята автомобіля, сів за кермо, ключем, який знаходився в замку запалювання, запустив двигун та розпочав рух. Проїхавши до кафе Люкс, що розташоване по вул. Гагаріна в смт. Вапнярка, розвернувся та поїхав на територію ПАТ Райз, розташованого по вул. Леніна в смт. Вапнярка, де й залишив автомобіль, проїхавши таким чином даним автомобілем відстань біля 5 км.
Дії ОСОБА_5 суд кваліфікує за ч.1 ст. 289 КК України, як незаконне заволодіння транспортним засобом.
В силу ст. 66 КК Українисуд визнає обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_5 , щире каяття та сприяння розкриттю злочину.
В силу ст. 67 КК Українисуд визнає обставиною, яка обтяжує покарання ОСОБА_5 , вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.
Обвинувальний акт надійшов до суду 27.02.2015 року з угодою про примирення від 26.02.2015 року.
Відповідно до зазначеної угоди, обвинувачений ОСОБА_5 визнав свою вину, щиро розкаявся, потерпілий до нього будь-яких претензій не має.
Сторони узгодили покарання в межах санкції ч. 1 ст. 289 КК Україниу виді трьох років обмеження волі, на підставі ст. 75 КК України із звільненням від відбування призначеного покарання з випробовуванням протягом іспитового строку на 1 рік і 6 шість місяців та покладенням обовязків, передбачених пунктами 2,3 ст. 76 КК України, а саме: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця свого проживання.
В судовому засіданні обвинувачений просив затвердити угоду, пояснив, що ввечері 19.02.2015 року він спільно із ОСОБА_7 та ОСОБА_8 перебували на території ПАТ Райз, яку орендує ОСОБА_9 , розташованого на вул. Леніна в смт. Вапнярка, де вживали спиртні напої так як святкували день народження ОСОБА_10 . Біля 21 год. ОСОБА_11 зателефонував до свого кума ОСОБА_12 та попрохав останнього прийти на територію товариства, щоб відвезти потерпілого належним йому автомобілем Фіат-Скудо додому, так як він (потерпілий) перебуває в стані алкогольного спяніння. ОСОБА_12 прийшов десь через півгодини і автомобілем ОСОБА_11 повіз останнього додому. Згодом додому пішов й ОСОБА_10 . Близько опівночі обвинувачений також вирішив йти додому. Проходячи вул. Леніна, біля будинку ОСОБА_12 побачив автомобіль потерпілого біля якого нікого не було і тоді у нього (обвинуваченого) раптово виник умисел покататися автомобілем. Будь-якої мети на крадіжку автомобіля у нього не було. Так як водійські дверцята виявилися незакритими, він проник в салон автомобіля, де виявив, що в замку запалювання знаходиться ключ, а тому запустив двигун й поїхав кататися. Приїхав до території кафе Люкс, що розташоване по вул. Гагаріна, де розвернувся й поїхав назад на територію ПАТ Райз. Заїхавши на територію товариства, вийшов з автомобіля й побачив ОСОБА_13 , який підійшов до обвинуваченого та запитав навіщо він угнав автомобіль ОСОБА_11 , на що він (обвинувачений) відповів, що умислу на крадіжку автомобіля він не мав, а хотів лише покататися. Через деякий час приїхали працівники міліції, яким він розповів про обставини події.
У вчиненому щиро розкаюється, свої права, в тому числі, передбачені пунктами 1 і 2 ч. 5 ст. 474 КПК України, розуміє, також йому зрозуміло наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені ст. 473 КПК України, характер обвинувачення та вид покарання, який буде йому призначено у разі затвердження угоди. Підтвердив, що укладення угоди є добровільним, тиску на нього не чинилося.
Потерпілий просив затвердити угоду, пояснив, що йому зрозуміло наслідки затвердження угоди, передбачені ст. 473 КПК України. Уточнив, що претензій до ОСОБА_5 він не має.
Прокурор проти затвердження угоди не заперечує.
Суд, вислухавши думку учасників процесу, відповідно до ст.314 КПК України вважає за можливе затвердити угоду про примирення з наступних підстав.
Так, відповідно до ст. ст.468,469 КПК України у кримінальному провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості та у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення може бути укладена угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим.
В даному випадку, вчинений ОСОБА_5 злочин, передбачений ч.1 ст. 289 КК України відповідно до ст. 12 КК України кваліфікується як злочин середньої тяжкості.
Суд переконався, що укладена між потерпілим та обвинуваченим ОСОБА_5 угода є добровільною, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій, будь - яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді. При цьому суд з`ясував, що потерпілий і обвинувачений повністю усвідомлюють зміст укладеної угоди про примирення, наслідки її затвердження, передбачені ст. 473 КПК України, а обвинувачений, крім того, цілком розуміє свої права, визначені ст. 474 КПК України, а також наслідки, передбачені ст. 476 КПК України.
При вирішені питання про затвердження угоди про примирення, суд враховує характер і ступінь суспільної небезпечності вчиненого, особу обвинуваченого, який повністю визнав вину і щиро розкаявся у вчиненому, сприяв розкриттю злочину, до кримінальної відповідальності притягується вперше, думку потерпілого, що суд визнає обставинами, які пом"якшують покарання, обвинувачений визнав себе винуватим, дав згоду на застосування узгодженого виду покарання, угода про примирення укладена між потерпілим ОСОБА_4 та обвинуваченим ОСОБА_5 відповідає вимогам КПК та КК України, суд уважає за можливе затвердити угоду про примирення і призначити обвинуваченому покарання, яке визначено в угоді, тобто у виді трьох років обмеження волі, на підставі ст. 75 КК України із звільненням від відбування призначеного покарання з випробовуванням протягом іспитового строку на 1 рік і 6 шість місяців та покладенням обовязків, передбачених пунктами 2,3 ст. 76 КК України, а саме: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця свого проживання.
Судових витрат по справі не має, запобіжний захід щодо ОСОБА_5 не обирався.
Керуючись ст. ст. 368, 370, 373, 374, 376, 468, 469, 475 КПК України, суд,
З А С У Д И В:
ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 289 КК України та призначити йому узгоджене сторонами угоди про примирення від 26 лютого 2015 року у виді трьох років обмеження волі, на підставі ст. 75 КК України із звільненням від відбування призначеного покарання з випробовуванням протягом іспитового строку на 1 рік і 6 шість місяців.
На підставі ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_5 такі обовязки:
-не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції;
-повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця свого проживання.
Запобіжний захід щодо ОСОБА_5 не обирати..
Вирок набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження.

Вирок може бути оскаржено до апеляційного суду Вінницької області через Томашпільський районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку .

Копія вироку негайно після його проголошення негайно вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя: ОСОБА_1