Справа №473/5741/14-к 24.03.2015 24.03.2015 24.03.2015
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 березня 2015 року м. Миколаїв
Апеляційний суд Миколаївської області у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретаря ОСОБА_4

розглянула у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, зареєстрованого в ЄРДР за № 0002112, за апеляційною скаргою старшого прокурора Вознесенської міжрайонної прокуратури Миколаївської області ОСОБА_5 на вирок Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 14 січня 2015 року, відносно

ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого за ч. 1 ст. 187 КК України.

Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_7
обвинувачений ОСОБА_6
захисник ОСОБА_8
встановив:
Короткий зміст вимог апеляційної скарги.
В апеляційній скарзі прокурор, не оскаржуючи висновків суду щодо доведеності вини та кваліфікацію дій обвинуваченого, просить скасувати вирок суду та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого. 1 ст. 187 КК України у виді 3 років позбавлення волі.

Короткий зміст вироку.
Вироком суду ОСОБА_6 визнано винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 187 КК України та з урахуванням вимог ч. 1 ст. 69 КК України призначено покарання у вигляді 1 року 3 місяців позбавлення волі.

Ухвалено стягнути з ОСОБА_6 на користь потерпілого ОСОБА_9 1500 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Узагальнені доводи апеляційної скарги.
В апеляційній скарзі прокурор вважає, що вирок суду підлягає скасуванню через неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність та призначення занадто м`якого покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості діяння та особі обвинуваченого.

Так, посилається, що згідно з вимогами Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 р. "Про практику призначення судами кримінального покарання" призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотриматися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Вказує, що при визначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_6 суд в якості обставин, які пом`якшують покарання, послався на щире каяття обвинуваченого , активне сприяння розкриттю вчиненого ним злочину, повне добровільне відшкодування завданого збитку та усунення заподіяної матеріальної шкоди потерпілому. Також зазначено, що судом враховано характер та ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, умови життя обвинуваченого, його соціальне та матеріальне становище, стан його здоров`я, стать та вік обвинуваченого ОСОБА_6 , який посередньо характеризується за місцем проживання, раніше судимий.

Проте, апелянт вважає, що у судовому засіданні знайшло підтвердження наявність лише однієї пом`якшуючої обставини щире каяття.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_6 був викритий у вчиненні вказаного злочину в наслідок того, що працівники міліції встановили свідка ОСОБА_10 , який добровільно видав мобільний телефон, викрадений ОСОБА_6 , та вказав на обвинуваченого як на особу, яка його йому продала.

Крім того, ОСОБА_6 відшкодовано лише вартість сумки та інструментів, телефон був повернутий потерпілому працівниками міліції.

Також вважає, що суд не в повній мірі врахував обставини, що обтяжують покарання.

Так, ОСОБА_6 раніше неодноразово судимий за вчинення тяжких умисних корисливих злочинів, проте на путь виправлення не став. Новий злочин вчинив маючи дві непогашені судимості через незначний проміжок часу з моменту звільнення з місць позбавлення волі.

Крім того, кримінальне правопорушення, у якому ОСОБА_6 визнаний винним, відноситься до категорії тяжких злочинів.

Апелянт зауважує, що ОСОБА_6 як особа характеризується негативно, раніше судимий за вчинення корисливих злочинів, не працює та заходів до працевлаштування не вживав, що свідчить про те, що джерелом заробітку для нього є протиправна діяльність.

Обставини встановлені судом першої інстанції.
Згідно вироку суду, 2 жовтня 2014 року біля 01.00 годині в м. Вознесенкьку Миколаївської області на вул. Жовтневої революції в районі міського автовокзалу, обвинувачений ОСОБА_6 , маючи умисел на відкрите заволодіння чужим майном, наздогнав потерпілого ОСОБА_9 , який йшов по вулиці попереду обвинуваченого ОСОБА_6 , після чого наніс йому декілька ударів в область обличчя, спричинивши йому легкі тілесні ушкодження, що призвели до короткочасного розладу здоров`я, і відкрито заволодів чоловічою сумкою потерпілого ОСОБА_9 , вартістю 250 грн., в якій знаходився набір інструментів вартістю 120 грн., а також мобільним телефоном "НТС-V Т328w" вартістю 1000 грн. із сім-картками операторів мобільного зв`язку МТС вартістю 10 грн. та Київстар вартістю 10 грн., чим спричинив потерпілому ОСОБА_9 матеріальний збиток на загальну суму 1390 грн.

Дії ОСОБА_6 судом кваліфіковані за ч. 1 ст. 187 КК України, як напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечного для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій).

Призначаючи ОСОБА_6 вид і міру покарання, суд врахував характер і ступінь вчиненого злочину, умови життя обвинуваченого, його соціальне та матеріальне становище, стан його здоров`я, стать та вік обвинуваченого ОСОБА_6 , який посередньо характеризується за місцем проживання, є судимим.

Крім того, суд, враховуючи тяжкість злочину, його наслідки та інші обставини справи, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи обвинуваченого ОСОБА_6 , призначив йому покарання з застосуванням ст. 69 КК України, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч. 1 ст. 187 КК України.

Обставини встановлені судом апеляційної інстанції.
Заслухавши доповідь судді, прокурора на підтримку апеляційної скарги, обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника, які заперечували проти апеляційної скарги, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню з наступних підстав.

Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.187 КК України ґрунтуються на досліджених судом доказах і апелянтом не оскаржуються, а тому апеляційним судом відповідно до вимог ст.404 КПК України не перевіряються.

Обвинуваченим ОСОБА_6 та його захисником вирок не оскаржується.

Доводи апеляційної скарги прокурора про неправильне застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого є слушними.

Так, відповідно до вимог ч.1 п.2 ст. 65 КК України та п. п.1, 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року Про практику призначення судами кримінального покарання, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суд зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів, застосування ст. 69 КК України може мати місце за наявності кількох обставини, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого . Однак суд першої інстанції даних вимог Закону не дотримався.

Так, призначаючи ОСОБА_6 покарання, суд в достатній мірі не врахував ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним злочину, який відноситься до категорії тяжких злочинів, особу обвинуваченого, який не працює, раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення корисливих злочинів, вчинив злочин на протязі року після звільнення з місць позбавлення волі що свідчить про його стійке небажання стати на шлях виправлення. Приймаючи рішення про застосування ст. 69 КК України, суд послався на щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, повне добровільне відшкодування завданого збитку.

Проте такі висновки суду є необґрунтованими. Оскільки, обставини вчинення злочину та місце знаходження викраденого обвинуваченим майна стали відомі завдяки оперативно-розшуковим діям працівників міліції, ОСОБА_6 добровільно відшкодував лише вартість сумки та інструментів у сумі 370 грн. та не прийняв ніяких мір до відшкодування потерпілому моральної шкоди, що спростовує висновки суду першої інстанції про активне сприяння ОСОБА_6 розкриттю злочину та повне добровільне відшкодування завданого ним збитку.

Таким чином, суд першої інстанції призначив ОСОБА_6 за ч.1 ст. 187 КК України надто м`яке, явно несправедливе покарання, необґрунтовано застосувавши ст. 69 КК України.

За таких обставин, вирок суду у відношенні ОСОБА_6 підлягає скасуванню в частині призначення покарання, з ухваленням нового вироку відповідно до вимог ст.413, ст. 414 КПК України у з в`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання ступені тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Призначаючи ОСОБА_6 покарання, апеляційний суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який відноситься до категорії тяжких злочинів, особу обвинуваченого, який раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення тяжких злочинів, негативно характеризується за місцем проживання. Як обтяжуючу покарання обставину суд враховує рецидив злочину, як пом`якшуючу покарання обставину щире каяття, і вважає за необхідне призначити ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі в межах санкції, передбаченої ч.1 ст. 187 КК України і таке покарання буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 420, 424, 532 КПК України, суд,-
ухвалив:
Апеляційну скаргу прокурора Вознесенської міжрайонної прокуратури Миколаївської області ОСОБА_5 задовольнити.

Вирок Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 14 січня 2015 року, відносно ОСОБА_6 в частині призначення покарання скасувати, ухвалити в цій частині свій вирок, яким призначити ОСОБА_6 покарання за ч.1 ст. 187 КК України у виді 3 років позбавлення волі.

В іншій частині вирок суду 1-ої інстанції залишити без зміни.

Вирок суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня його проголошення судом апеляційної інстанції, а засудженим який перебуває під вартою в той-же строк з дня вручення йому копії вироку.

Головуючий
Судді