АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 607/2117/14-кГоловуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/789/63/15 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ч.2 ст.186 КК України
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 березня 2015 р. Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Тернопільської області в складі:

Головуючого - ОСОБА_2

Суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5

з участю прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

потерпілого ОСОБА_9

представника потерпілого адвоката ОСОБА_10

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Тернополі кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Тернопільського міськрайонного суду від 27 листопада 2014 року, -

В С Т А Н О В И Л А:
Цим вироком

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, неодруженого, непрацюючого, з середньою освітою, раніше судимого:

вироком від 22 липня 2004 року Дубенського міськрайонного суду Рівненської області за ч.1 ст. 15, ч.3 ст. 185, ч.3 ст. 185 КК України на 5 років позбавлення волі;

вироком від 28 травня 2008 року Дубенського міськрайонного суду Рівненської області за ч.1 ст. 309 КК України на 1 рік 6 місяців позбавлення волі;

вироком від 10 червня 2010 року Дубенського міськрайонного суду Рівненської області за ч.3 ст. 185 КК України на 3 роки позбавлення волі;

вироком від 25 березня 2014 року Дубенського міськрайонного суду Рівненської області за ч.3 ст. 185, ч.1 ст. 263 КК України, із застосуванням ч.1 ст. 70 КК України на 4 роки 3 місяці позбавлення волі;

визнано винним за ч.2 ст.186 КК України та призначено покарання у виді 4 роки позбавлення волі.

На підставі ч.4 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання за цим вироком, більш суворим за вироком від 25 березня 2014 року Дубенського міськрайонного суду Рівненської області, визначено остаточне покарання у виді 4( чотирьох) років 3 ( трьох) місяців позбавлення волі.

Цивільний позов ОСОБА_9 задоволено частково. Вирішено стягнути із ОСОБА_7 в користь ОСОБА_9 9398 ( дев`ять тисяч триста дев`яносто вісім ) гривень 40 копійок спричиненої матеріальної шкоди та 500 ( п`ятсот) гривень спричиненої моральної шкоди.

Згідно з вироком суду, 06 грудня 2013 року близько 22 години у ОСОБА_7 , який перебував поблизу зупинки громадського транспорту по вулиці Б.Хмельницького в м. Тернополі виник злочинний намір на відкрите викрадення чужого майна.

Реалізовуючи свій злочинний умисел, 06 грудня 2013 року близько 22 години ОСОБА_7 перебуваючи поблизу зупинки громадського транспорту по вулиці Б.Хмельницького в м. Тернопіль, підійшов до ОСОБА_9 та застосовуючи насильство, яке не є небезпечним для життя і здоров`я потерпілого, та виразилось у нанесенні ударів руками та ногами у різні частини тіла потерпілого, відкрито викрав належні ОСОБА_9 : грошові кошти в сумі 700 доларів США, які згідно офіційному курсу гривні до долара США Національного Банку України еквівалентні 5595, 1 гривень; 600 російських рублів, які згідно офіційному курсу гривні до рубля Національного Банку України еквівалентні 144,6 гривень; 400 гривень; мобільний телефон марки «Нокія 108» вартістю 400 гривень, в якому знаходилась картка оператора мобільного зв`язку «Київстар» вартістю 25 гривень, на рахунку якої було 100 гривень; картку оператора мобільного зв`язку «Діджус» вартістю 25 гривень, на рахунку якої було 100 гривень; посвідчення працівника Будівельного Управління, картки банку «Експрес Банк» та «Сбербанк Росії», які мають цінності в грошовому виразі для потерпілого.

З місця вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_7 втік, чим спричинив ОСОБА_9 матеріального збитку на загальну суму 6564, 7 гривень.

В апеляційній скарзі і в доповненнях до неї обвинувачений ОСОБА_7 заперечує цивільний позов потерпілого ОСОБА_9 , вказує, що викрав у нього лише 700 доларів США і мобільний телефон, і при затриманні працівниками міліції в нього було вилучено у нього 300 доларів США і мобільний телефон. Тому просить змінити вирок суду першої інстанції в частині цивільного позову та зменшити розмір відшкодування матеріальної шкоди на 300 доларів США, та врахувати вартість повернутого мобільного телефону. Також посилається на те, що судом першої інстанції не досліджувались матеріали справи та однобічність судового слідства. Тому вирок Тернопільського міськрайонного суду від 27 листопада 2014 року просить скасувати. Крім того вказує на порушення судом першої інстанції норм кримінального процесуального закону, оскільки вирок був проголошений у його відсутність.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого, який в судових дебатах підтримав свою апеляційну скаргу, просить скасувати вирок суду, захисника, який в судових дебатах, просить апеляційну скаргу обвинуваченого задовольнити, думку потерпілого ОСОБА_9 та його представника адвоката ОСОБА_10 , які в судових дебатах заперечують проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, а вирок просять залишити без змін, міркування прокурора в судових дебатах про законність і обґрунтованість вироку суду першої інстанції, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляції, колегія суддів прийшла до висновку, що вона не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст.412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Ч.2 ст.412 КПК України передбачає перелік підстав для безумовного скасування судових рішень з мотивів істотного порушення вимог кримінального процесуального закону.

Як вбачається із журналу судового засідання, основна частина судового процесу у даному кримінальному провадженні була проведена 26.11.2014 року. Цього ж дня були проведені судові дебати, останнє слово обвинуваченого та суд видалився до нарадчої кімнати.

З повідомлення Тернопільського міськрайонного суду від 27.11.2014 року (а.с.115) вбачається, що обвинувачений ОСОБА_7 повинен бути доставлений у судове засідання 27.11.2014 року на 14 годину.

Відповідно до журналу судового засідання (а.с.116) в цей час був проголошений вирок суду.

Проаналізувавши наведені обставини, колегія суду не вбачає зі сторони суду істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були б підставою для скасування вироку

Даний вирок своєчасно був вручений обвинуваченому, що не позбавило його права на оскарження.

Що стосується доводів обвинуваченого в апеляційній скарзі щодо невизнання розміру цивільного позову, не дослідження усіх доказів по справі та однобічності судового розгляду, колегія суддів встановила наступне.

Згідно ч.3 ст. 349 КПК України, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Суд приймає рішення про скорочений судовий розгляд, якщо дійде висновку, що сторони вважають, що обставини справи доведені наявними в справі доказами, вони не потребують дослідження в ході судового розгляду. Визнання обвинуваченим своєї вини ще не є безумовною підставою для прийняття рішення про скорочений судовий розгляд, оскільки визнання ним своєї вини у вчиненому злочині може бути покладено в основу обвинувачення тільки за умови підтвердження цього визнання сукупністю доказів, які є наявними у провадженні, а вина доведена в законному порядку.

З вироку суду першої інстанції вбачається, що обвинувачений ОСОБА_7 повністю погодився зі всіма зібраними під час досудового розслідування доказами та відмовився від їх дослідження під час судового розгляду.

Із звукозапису судового засідання та журналу судового засідання ( а.с. 66,113,114) вбачається, що суд у судовому засіданні 22.09.2014 року, при визначенні обсягу доказів, які підлягають дослідженню, роз`яснив обвинуваченому наслідки розгляду справи в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, та переконався, чи обвинувачений ОСОБА_7 правильно розуміє, що у такому випадку він буде позбавлений права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Відповідно до вимог ч.2 ст.394 КПК України, судове рішення суду першої інстанції не може бути оскаржене в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч.3 ст.349 КПК України.

Тому, колегія суддів вважає, що в цій частині судове рішення оскаржене обвинуваченим з підстав, з яких воно не може бути оскаржене, а тому доводи обвинуваченого ОСОБА_7 щодо невизнання розміру цивільного позову, не дослідження усіх доказів по справі та однобічності судового розгляду, перегляду в апеляційному порядку не підлягають.

Керуючись ст.ст. 349, 405, 407, 409, 412 КПК України, колегія суддів, -

Ухвалила:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Тернопільського міськрайонного суду від 27 листопада 2014 року відносно ОСОБА_7 залишити без зміни.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:
Суддя апеляційного суду Тернопільської області ОСОБА_2