АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/793/152/15 Справа № 703/6390/14-к Категорія: ч.2 ст.186 КК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 лютого 2015 року Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоОСОБА_2
суддів при секретарі .В., ОСОБА_3 , ОСОБА_4
з участю прокурора ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

обвинувачуваного ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси, кримінальне провадження за апеляційними скаргами обвинувачуваного ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_6 на вирок Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 11 грудня 2014 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Черкаси, українця, громадянина України, з вищою освітою, непрацюючого, неодруженого, проживаючого за адресою АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 21.11.2008 року Смілянським міськрайонним судом за ч. 1 ст. 307 КК України до 3 років позбавлення волі і звільнено від відбування покарання з однорічним іспитовим строком.

- 13.08.2009 року постановою Смілянського міськрайонного суду звільнення від відбування покарання з іспитовим строком скасовано і направлено в місця позбавлення волі на 3 роки;

- 30.09.2009 року Придніпровським районним судом Черкаської області за ч. 1 ст. 190 КК України із застосуванням ст. 71 КК України на 3 роки 3 місяці позбавлення волі.

- 15.07.2011 року постановою Придніпровського районного суду м. Черкаси не відбутий строк покарання замінено на більш м`який на 1 рік 3 місяці 28 днів обмеження волі.

- 25.11.2011 року постановою Комсомольського міського суду Полтавської області звільнений з місць позбавлення волі умовно-достроково строком на 10 місяців 26 днів обмеження волі

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України і призначено покарання у виді чотири роки позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_7 залишено попередній тримання під вартою та визначено рахувати строк відбування покарання з 03 листопада 2014 року.

в с т а н о в и л а :
Згідно вироку районного суду ОСОБА_7 обвинувачується в тому, що він 28 травня 2014 року близько 18 години, перебуваючи в магазині «Люкс Плюс», що знаходиться по вул. Б.Хмельницького, буд. 62Б в м. Сміла Черкаської області, який належить ОСОБА_8 , умисно, з метою незаконного заволодіння чужим майном, з корисливих мотивів, відкрито викрав з касового апарату магазину грошові кошти в сумі 1170 гривень, чим заподіяв ОСОБА_8 матеріальної шкоди на загальну суму 1170 гривень.

В поданих апеляційних скаргах:

Адвокат ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 просить змінити вирок Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 11.12.2014року з тих підстав, що обвинувачуваному ОСОБА_7 призначено занадто суворе покарання за вчинене кримінальне правопорушення, а тому ставить питання про пом`якшення призначеного покарання. Обґрунтовуючи свої вимоги апелянт посилається на те, що суд не провів належну оцінку доказів, не врахував обставини які пом`якшують призначене покарання, а також те, що обвинувачуваний ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення у зв`язку з тяжким матеріальним становищем. Крім того апелянт звертає увагу на те, що ОСОБА_7 характеризується позитивно, має незадовільний стан здоров`я.

Обвинувачуваний ОСОБА_7 не оспорюючи доведеності його вини у інкримінованому йому злочині, кваліфікації дій просить вирок суду першої інстанції змінити, та застосувати до нього вимоги ст.ст.75, 76 КК України і призначити покарання непов`язане з позбавленням волі. В разі неможливості призначити покарання з іспитовим строком просив призначити покарання з застосуванням ст.69 КК України нижче від найнижчої межі. Обґрунтовуючи свої вимоги апелянт посилається на те, що суд не врахував за пом`якшуючі обставини щире каяття, повне відшкодування шкоди потерпілій, сприяння розкриттю злочину.

Заслухавши суддю доповідача, думку прокурора, який заперечив щодо задоволення апеляційних скарг, оскільки судом першої інстанції при постановленні вироку було враховано пом`якшуючі обставини, а тому вважаю підстави для задоволення апеляційних скарг відсутні, адвоката ОСОБА_6 , який підтримав апеляційні скарги та просив задовольнити їх з наведених підстав, обвинувачуваного ОСОБА_7 , який в судових дебатах та останньому слові просив задовольнити апеляційні скарги, оскільки вважає, що суд 1 інстанції призначив занадто суворе покарання, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить висновку, що подані апеляційні скарги не підлягають до задоволення, виходячи з наступних підстав.

Так відповідно до ст.370 КПК України вирок суду повинен бути законним, обґрунтованим та вмотивованим.

Так висновки суду 1 інстанції, щодо доведеності вини ОСОБА_7 у відкритому викрадені майна (грабіж) повторно при обставинах наведених у вироку, підтверджуються зібраними матеріалами органами досудового розслідування та дослідженими у судовому засіданні в порядку ч.3 ст.349 КПК України, яким дано належну правову оцінку і ніким з учасників процесу не оспорюється.

Дії ОСОБА_7 за ч.2 ст.186 КК України судом 1 інстанції кваліфіковано вірно з чим і погоджується колегія суддів.

Норма ст. 349 ч. 3 КПК України передбачає можливість визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин провадження, які ніким не оспорюються, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження. При цьому суд зобов`язаний з`ясувати, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Обставини провадження не оспорюються сторонами у випадку, коли обвинувачений повністю визнає свою вину в інкримінованому йому органом досудового розслідування кримінальному правопорушенні, погоджується з кваліфікацією вчиненого ним діяння, а прокурор, потерпілий та інші учасники судового розгляду не висловлюють жодних заперечень проти встановлених обставин.

Звукозаписом судового засідання від 11 грудня 2014 року підтверджено, що суд першої інстанції у повні мірі виконав положення ст.349 ч.3 КПК України, роз`яснивши обвинуваченому її зміст, в тому числі щодо можливості оскарження вироку суду в разі застосування скороченого порядку дослідження доказів лише в частині призначеного покарання, на що ОСОБА_7 підтвердив, що положення змісту вказаної норми закону йому повністю зрозумілі і надав свою згоду на застосування ч.3 ст.349 КПК України.

При цьому, ОСОБА_7 повністю визнав свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, висловив розкаяння з приводу вчиненого, добровільно, без будь-якого примусу дав послідовні показання про обставини вчинення злочину, які повністю узгоджуються з фактичними обставинами провадження, викладеними в обвинувальному акті.

Відповідно до ч.2 ст.394 КПК України судове рішення суду першої інстанції не може бути оскаржене в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювались під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч.3 ст.349 КПК.

Виходячи з наведеного, за відсутності порушень з боку суду вимог ст.349 ч.3 КПК України, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 в частині неправильної кваліфікації дій обвинувачуваного ОСОБА_7 та фактичних обставин кримінального провадження на підставі ч.2 ст.394 КПК України не можуть бути предметом апеляційного розгляду.

Що стосується призначеного судом 1 інстанції покарання, суд в повній мірі дотримався вимог ст.65 КК України, врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, відомості про особу винного, обставини, що пом`якшують покарання і відсутність обставин, що його обтяжують і призначив ОСОБА_7 справедливе покарання і достатнє для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.

Посилання в апеляційній скарзі захисника ОСОБА_6 та обвинувачуваного ОСОБА_7 на незадовільний стан здоров`я, позитивну характеристику повне відшкодування шкоди завданої потерпілому, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки суд призначив ОСОБА_7 покарання у мінімальному розмірі, передбаченому санкцією ч.2 ст.186 КПК України, тому неврахування цих обставин не вплинуло на правильність призначеного покарання.

Що ж стосується доводів захисника ОСОБА_6 та обвинувачуваного ОСОБА_7 щодо призначення покарання непов`язаного з позбавленням волі, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки ОСОБА_7 раніше неодноразово був судимий на шлях виправлення не став та знову вчинив корисливий злочин, тому застосування положень ст.ст.69, 75 КК України не забезпечать перевиховання ОСОБА_7 та попередження вчинення ним нових злочинів.

Виходячи з наведеного, підстав для скасування або зміни вироку колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України колегія суддів, -

у х в а л и л а :
Апеляційні скарги обвинувачуваного ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 11 грудня 2014 року відносно ОСОБА_7 без змін.

Ухвала може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її оголошення.

Головуючий :

Судді :