Номер провадження: 11-кп/785/1309/14
Номер справи місцевого суду: 522/1110/13- к
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25.12.2014 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області у складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участі обвинуваченого ОСОБА_6 ,

його захисника ОСОБА_7 ,

представника потерпілого, - ОСОБА_8

та прокурора ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 на вирок Приморського районного суду м. Одеси від 15.08.2014 р., яким

ОСОБА_6 , який: народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Кучургани Роздільнянського району Одеської області, є громадянином України, не одружений, має середньо-спеціальну освіту, зареєстрований у АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

засуджений за: ст. 115 ч. 2 п. 6 КК України до дванадцяти років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна; ст. 187 ч. 4 КК України до десяти років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна, на підставі ст. 70 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено покарання у вигляді дванадцяти років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна, строк покарання обчислений з 19.10.2012 року,

встановив:
Зазначеним вироком суду першої інстанції ОСОБА_6 визнано винним та засуджено за вчинення кримінальних правопорушень за наступних обставин.

04.10.2012 року, приблизно о 06 годині у ОСОБА_6 який знаходився в кімнаті квартири АДРЕСА_2 , з корисних спонукань, виник умисел на заволодіння майном ОСОБА_10 , який також знаходився у зазначеній квартирі.

Скориставшись тим, що ОСОБА_10 спить, з метою викрадення майна останнього, ОСОБА_6 обшукав його речі, але його дії були викриті потерпілим.

Усвідомлюючи, що таємне викрадення майна не відбулось, але маючи умисел довести його до кінця, ОСОБА_6 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, свідомо допускаючи настання смерті ОСОБА_10 , узяв з підвіконня ніж і наніс ним один удар в шию потерпілому, спричинивши йому тяжкі тілесні ушкодження, що призвели до смерті ОСОБА_10 .

Після цього ОСОБА_6 заволодів майном ОСОБА_10 , а саме: мобільним телефоном «PHILIPS Xanium XI16», зарядним пристроєм до нього, фотоапаратом «Nikon COOLPIX» з флеш-картою «Kingston 8GB» та зарядним пристроєм, грошима в розмірі 2000 російських рублів, а всього на загальну суму 84500 російських рублів, що в еквіваленті по курсу НБУ на момент вчинення злочину становить 21651 грн.

Після цього ОСОБА_6 , з місця злочину зник, а викраденим майном розпорядився на свій розсуд.

За вироком суду з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_11 стягнуто 127696,60 грн. на відшкодування матеріальних збитків та 450000 грн. моральної шкоди.

В апеляційних скаргах:

- обвинувачений просив вирок суду змінити та перекваліфікувати його дії на ст. 124 та ч. 1 ст. 185 КК України, оскільки його дії були спрямовані на самозахист, а умислу на вбивство у нього не було. Судом не прийняті до уваги показання експерта-психолога, про те, що він знаходився у незвичайному для себе стані, яке і призвело до такої поведінки у стресовій ситуації. На місці події не знайдено знаряддя злочину, а показання свідка ОСОБА_12 неправдиві, оскільки при допиті він постійно плутався.

- захисник ОСОБА_7 зазначив, що вирок суду є незаконним, необґрунтованим та несправедливим.

На його думку, суд безпідставно послався на показання свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_12 , як на доказ вини його підзахисного, оскільки вони не були очевидцями події і не можуть свідчити про умисел, мотив та подію злочину.

Суд не врахував і не дав оцінки способу вчинення злочину, знаряддю злочину, кількості ударів, характеру, локалізації поранення, а головне причині конфлікту, яка передувала події, можливості довести умисел на вбивство до кінця.

Суд не взяв також до уваги пояснення експерта-психолога про те, що непристойна поведінка потерпілого спровокувала його підзахисного, що свідчить про стан сильного душевного хвилювання ОСОБА_6 , а це означає, що судом всебічно і повно не досліджені обставини, на підставі яких встановлюється суб`єктивна сторона злочину.

Суд вибірково, на свій розсуд використовував висновки експертів для підтвердження вини ОСОБА_6 і не розглянув версію захисту щодо сексуального домагання з боку потерпілого, що могло б вплинути на кваліфікацію дій його підзахисного.

Цивільний позов потерпілого суд вирішив неправильно. Так, до загального розміру матеріальної шкоди потерпілий вніс заборгованість по кредитним угодам відповідно на 200000 та 130000 рублів, які були отримані та витрачені задовго до приїзду в Україну. Також до цивільного позову були зараховані кошти у розмірі 27000 руб., які знаходились на кредитній картці, але доказів, що його підзахисний заволодів цими коштами не надано.

Суд не зазначив також у вироку, за яким курсом і на яку дату 460430,87 рублів РФ еквівалентні 122027 грн. Вартість телефону, фотоапарату та слухового апарату також включені у цивільний позов, хоча вони, за вироком суду, повернуті потерпілому.

Посилаючись на це, захисник ОСОБА_7 просить вирок суду змінити та перекваліфікувати дії його підзахисного: зі ст. 115 ч. 2 п. 6 КК України на ст. 124 КК України; зі ст. 187 ч. 4 КК України на ч. 1 ст. 185 КК України, призначивши покарання із застосуванням ст. 75 КК України, а цивільний позов задовольнити частково, стягнувши моральну шкоду у розмірі 25000 грн., а матеріальну у розмірі 12500 грн.

Вислухавши доповідача, обвинуваченого, захисника, які підтримали доводи апеляційних скарг, представника потерпілого та прокурора, які заперечували проти задоволення апеляційних скарг, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги обвинуваченого та його захисника підлягають частковому задоволенню за наступних підстав.

Колегія суддів вважає, що винуватість обвинуваченого у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень повністю доведена дослідженими судом першої інстанції доказами, а саме:

- показаннями потерпілого ОСОБА_11 , який пояснив суду, що його син, наприкінці вересня 2012 року поїхав на відпочинок до Одеси. Коли вони спілкувались телефоном, син повідомив, що проживає в готелі, але з розмови відчувалось, що в кімнаті він перебуває не один. 06.10.2012 року їх запросили до райвідділу та сповістили, що чоловік, схожий на сина, знаходиться в морзі у м. Одесі. Він поїхав в Одесу і був здивований, коли побачив, в яких умовах проживав син, оскільки у нього було достатньо грошей, щоб найняти нормальну квартиру. Син був правильної орієнтації, проживав з жінкою, на якій хотів одружитись, потягу до чоловіків у нього ніколи не було, тому він вважає таку версію ОСОБА_6 видумкою заради свого спасіння. Син поїхав до Одеси із спортивною сумкою, у якій були одяг та предмети гігієни, фотоапарат, телефон, золотий ланцюжок, а також близько 30 тисяч російських рублів. Син був веселим, товариським, ніколи не сварився. У нього були проблеми зі слухом, тому він постійно носив слуховий апарат;

- протоколом огляду місця події від 05.10.2012 року та фототаблицею до нього, з яких видно, що у квартирі АДРЕСА_2 був виявлений труп ОСОБА_10 , а також вилучені змиви речовини бурого кольору, мікрооб`єкти, ніж та речі з плямами бурого кольору;

- протоколом огляду речових доказів, вилучених в ході огляду місця події, від 07.10.2012 року та постановою про залучення їх до матеріалів кримінальної справи;

- протоколом добровільної видачі свідком ОСОБА_12 мобільного телефону «Phillips Х-116» із зарядним пристроєм, фотоапарату «Nikon COOLPIX» з флеш-картою «Kingston 8GB» та зарядним пристроєм, які він придбав у обвинуваченого ОСОБА_6 ;

- протоколом добровільної видачі ОСОБА_17 стартового пакету «Діджус» № НОМЕР_1 ;

- протоколом пред`явлення фотознімків для впізнання від 21.10.2012 року, в процесі якого свідок ОСОБА_18 впізнав по фотознімку ОСОБА_6 , як особу, яка продала йому мобільний телефон «Phillips Х-116»;

- показаннями свідка ОСОБА_12 , який пояснив суду, що на початку осені, приблизно о 10 годині, в магазині мобільних аксесуарів на ринку «Привоз», де він працював, до нього підійшов раніше не знайомий ОСОБА_6 і запропонував купити у нього телефон «Phillips Х-116» із зарядним пристроєм, фотоапарат «Nikon COOLPIX» з флеш-картою та зарядним пристроєм за 400 грн., на що він погодився. Пізніше він дізнався, що придбане ним майно викрадене, а в процесі проведення впізнання по фотокарткам, він одразу впізнав ОСОБА_6 та зазначив, що саме у нього купив вищезазначені речі;

- протоколом добровільної видачі ОСОБА_19 проїзного документу, що належить обвинуваченому ОСОБА_6 ;

- показаннями свідка ОСОБА_20 про те, що 04.10.2012 року його брат ОСОБА_6 приїхав в село Кучургани Роздільнянського району Одеської області до матері. Близько 16 години ОСОБА_6 прийшов до нього додому, де перебував до 19 години. Наступного дня ОСОБА_6 допоміг йому по господарству, а потім пішов привітати свого класного керівника з днем учителя. 19.10.2012 року співробітники міліції заарештували ОСОБА_6 , у зв`язку із вчиненням злочину, після чого приїжджали ще раз й вилучили речі, в яких обвинувачений приїхав додому: куртку, штани, светр, квитки на потяг;

- показаннями свідка ОСОБА_13 , який пояснив суду, що восени 2012 року він їхав на потязі зі Смоленської області до с. Першотравневе Ізмаїльського району Одеської області. У вагоні він познайомився з ОСОБА_10 , який розповів, що їде відпочити і цікавився у пасажирів, хто може показати йому Одесу і на це погодився ОСОБА_6 ;

- показаннями свідка ОСОБА_14 , яка показала суду, що 02.10.2012 року в обідній час вона знаходилась біля центрального входу залізничного вокзалу в м. Одесі і пропонувала свою кімнату в оренду. Через деякий час до неї підійшли раніше їй невідомі ОСОБА_6 та ОСОБА_10 і запитали про квартиру. Оскільки від її квартири хлопці відмовились, вона зателефонувала ОСОБА_15 , яка також здавала свою квартиру. Отримавши позитивну відповідь, вона привела хлопців до будинку АДРЕСА_3 перевірила у них документи, а, оглянувши квартиру, хлопці погодились орендувати її. Після цього ОСОБА_10 особисто розрахувався з ОСОБА_15 за три доби. Через декілька днів працівники міліції попросили її приїхати на цю квартиру, а коли вона приїхала, побачила на підлозі труп ОСОБА_10 ;

- протоколом пред`явлення фотознімків для впізнання, з якого випливає, що свідок ОСОБА_14 впізнала по фотознімку ОСОБА_10 , як одного з двох осіб, яким вона запропонувала орендувати квартиру ОСОБА_15 ;

- показаннями свідка ОСОБА_15 , яка пояснила суду, що на початку жовтня ОСОБА_14 привела до неї раніше їй незнайомих ОСОБА_6 та ОСОБА_10 з метою оренди квартири за 150 грн. на добу. У кімнаті знаходились: крісло, два стільця, диван та тумба з-під телевізора. Кухня і санвузол в комунальній квартирі були загальними для всіх мешканців, а гарячої води не було. Оглянувши кімнату та оцінивши умови проживання, ОСОБА_10 спочатку не хотів орендувати кімнату, але його вмовив ОСОБА_6 . У зв`язку з тим, що хлопці вирішили залишитись удвох, вона принесла розкладушку. Наступного дня вона їх не бачила, оскільки вони гуляли. Через день вона прийшла о 06 годині, але двері їй не відчинили. Дочекавшись до 09 години, вона спробувала відчинити двері, але не змогла, тому покликала чоловіка, - ОСОБА_16 , який виявив зламаний ключ у дверному замку, демонтував його та відкрив кімнату. У ній було прибрано, диван був застелений, сумок не було, тому вона вирішила, що хлопці з`їхали з квартири. Після цього вона звернула увагу, що диван ніби зламаний і сказала чоловіку полагодити його. Чоловік нахилився і спитав, чому диван повний якихось речей. Вона сказала, що в дивані не має бути речей, а чоловік хотів дістати постільну білизну і побачив у дивані труп людини. Після цього чоловік зателефонував до міліції та повідомив про труп, оскільки ознак життя ОСОБА_21 не видавав;

- аналогічними показаннями свідка ОСОБА_16 ;

- протоколом пред`явлення фотознімків для впізнання, в ході якого ОСОБА_15 впізнала по фотознімку ОСОБА_10 , як особу, якій вона здала квартиру АДРЕСА_2 ;

- висновком судово-медичної експертизи №134-3199/2012 від 05.10.2012 року, відповідно до якого, при дослідженні трупа ОСОБА_10 виявлена колото-різана рана задньо-бокової поверхні шиї у верхній третині. Рановий канал проникає у спинномозковий канал між 3-м та 4-м шийними хребцями з пошкодженням м`яких тканин шиї, задньої поздовжньої зв`язки, оболонок, речовини спинного мозку і дрібних гілочок судин по ходу ранового каналу;

- показаннями експерта ОСОБА_22 , який у судовому засіданні суду першої інстанції підтвердив свої висновки. Смерть ОСОБА_23 наступила 05.10.2012 року у проміжок часу з 09 до 11 год. та знаходиться в прямому причинному зв`язку з колото-різаним пораненням шиї з пошкодженням м`яких тканин шиї та оболонки речовини спинного мозку. З моменту нанесення поранення, потерпілий не міг рухатися, видавати будь-які звуки. Натомість його тіло стало наче тісто, яке можливо скрутити в бублик. При морфологічному дослідженні не були виявленні жодні дані, щодо того, що ОСОБА_10 мав нетрадиційну сексуальну орієнтацію;

З акту амбулаторної судово-психологичної експертизи №164 від 17.04.2014 випливає, що в момент вчинення злочину ОСОБА_6 знаходився в стані емоційної напруги, ситуаційно обумовленої, яка за своєю глибиною, особливістю протікання не досягла глибини фізіологічного афекту і не знижувала здатності підекспертного розуміти характер вчинених ним дій і їх можливі наслідки;

Експерт ОСОБА_24 , у судовому засіданні суду першої інстанції, повністю підтвердила висновки проведеної нею судово-психологичної експертизи та зазначила, що дії обвинуваченого, а саме: ненадання допомоги потерпілому, знищення слідів злочину (завернув потерпілого в ковдру та сховав його тіло під диван), не характерні для афективних злочинів.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно кваліфікував дії ОСОБА_6 за: п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України як навмисне вбивство, тобто навмисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, вчинене з корисливих мотивів; за ч. 4 ст. 187 КК України як розбійний напад, тобто напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень.

Доводи ОСОБА_6 та його захисника щодо того, що обвинувачений не мав умислу на навмисне вбивство потерпілого, а його дії були спрямовані на самозахист від непристойних домагань потерпілого, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки вони суперечать фактичним обставинам справи, встановленим судом першої інстанції, аналіз яким наведений у вироку (т. 3, а.с. 409).

Так, суд першої інстанції, оцінюючи цю версію сторони захисту, правильно зазначив у вироку, що під час досудового розслідування та судового розгляду об`єктивно встановлена відсутність будь-яких ознак нетрадиційної сексуальної орієнтації потерпілого.

Оцінюючи критично показання ОСОБА_6 , у цій частині, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що вони повністю спростовуються дослідженими доказами та обґрунтовано розцінив їх як спосіб захисту і спробу ухилитися від кримінальної відповідальності за навмисне вбивство за обтяжуючих обставин.

Колегія суддів вважає також, що дії обвинуваченого, які він здійснив після спричинення ножового поранення потерпілому, а саме: переховування тіла потерпілого, ліквідація слідів злочину, заволодіння його майном, пошкодження ключа у замковій шпарі, збут майна потерпілого безпосередньо після вчинення злочину свідчать про цілеспрямованість та продуманість його дій, направлених на доведення злочинного умислу до кінця.

Твердження захисника, що показання свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та ОСОБА_12 не можуть бути доказом вини його підзахисного, оскільки вони не були очевидцями події і не можуть свідчити про умисел, мотив та подію злочину, на думку колегії суддів є безпідставними, оскільки зазначені свідки, хоча й не були очевидцями вбивства, але давали показання щодо різних обставин справи, які вони безпосередньо спостерігали.

Довід захисника, що суд першої інстанції не врахував і не дав оцінки способу вчинення злочину, знаряддю злочину, кількості ударів, характеру, локалізації поранення, а головне причині конфлікту, яка передувала події, можливості довести умисел на вбивство до кінця, не відповідає дійсності, оскільки суд першої інстанції усім цим обставинам дав об`єктивну правову оцінку, яка знайшла своє відображення у мотивувальній частині вироку.

Колегія суддів визнає обґрунтованими доводи апеляційних скарг в частині розв`язання цивільного позову потерпілого і вважає, що суд першої інстанції вирішив його неправильно.

Так, до загального розміру матеріальної шкоди потерпілий зарахував заборгованість по кредитним угодам сина, відповідно на 200000 та 130000 рублів, які були отримані та витрачені загиблим до приїзду в Україну.

Мотивуючи обґрунтованість позову у цій частині, потерпілий послався на те, що після загибелі сина, він був змушений сплатити банку заборгованість по кредитам, що підтверджуються відповідними довідками.

Разом з тим, до позовної заяви додані ксерокопії кредитних договорів, які належним чином не завірені мокрими печатками, а копію додаткової угоди неможливо прочитати внаслідок поганої якості.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов у повному обсязі, жодним чином його не мотивував та не з`ясував, чи допускають ці кредитні правовідносини правонаступництво.

У мотивувальній частині вироку суд першої інстанції не зазначив, за яким курсом НБУ і на яку дату, він визнав, що 460430,87 рублів РФ еквівалентні 122027 грн.

Не наведені судом першої інстанції, також, мотиви задоволення цивільного позову у частині стягнення моральної шкоди у розмірі 450000 грн.

Таким чином, для забезпечення права потерпілого звернутись до суду у порядку цивільного судочинства, колегія суддів вважає за доречне вирок суду у частині вирішення цивільного позову скасувати, залишивши цивільний позов без розгляду.

При призначенні покарання ОСОБА_6 , суд першої інстанції врахував характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, дані про його особистість і правильно дійшов висновку про необхідність призначення йому покарання у вигляді позбавлення волі.

Суд першої інстанції, визнавши обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого першу судимість та позитивну характеристику за місцем проживання, призначив йому покарання у межах санкції ч. 2 ст. 115 КК України.

Доводи обвинуваченого щодо того, що суд не врахував обставини, що пом`якшують його відповідальність є необґрунтованими, оскільки відповідні обставини наведені судом першої інстанції у мотивувальній частині вироку.

Колегія суддів вважає також, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку і обґрунтовано зазначив у вироку, що ОСОБА_6 не розкаявся у вчинених кримінальних правопорушеннях.

За таких обставин колегія суддів вважає, що міра покарання обвинуваченому обрана у відповідності до вимог ст. 65 КК України, за правилами, передбаченими ст. 70 КК України, тому вирок суду першої інстанції, у цій частині, є законним та справедливим, а підстави для перекваліфікації дій обвинуваченого і призначення йому більш м`якого покарання, - відсутні.

Керуючись ст. 405, 407, 419 КПК України, Апеляційний суд Одеської області, -

ухвалив:
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Приморського районного суду м. Одеси від 15 серпня 2014 року відносно ОСОБА_6 , - змінити.

Скасувати вирок суду першої інстанції у частині вирішення цивільного позову, а цивільний позов ОСОБА_11 до ОСОБА_6 про стягнення матеріальної та моральної шкоди залишити без розгляду.

В решті вирок залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді Апеляційного суду Одеської області: ОСОБА_2

ОСОБА_25

ОСОБА_3