Справа № 10-677/11 Головуючий у 1 інстанції: Олексієнко М.Ю.
Доповідач: Марітчак Т. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2011 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого Марітчака Т.М.,
суддів апеляційного судуВовка А.С. та Березюка О.Г.,
за участю прокурораКоморного В.І.
та апелянтаОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляцію скаржника ОСОБА_5 на постанову Галицького районного суду м. Львова від 21 жовтня 2011 року, -

встановила:

цією постановою скаргу ОСОБА_5 на протиправні дії та бездіяльність прокурора Львівської області та зобов'язання до видачі процесуального документу залишено без задовольнення.

Скаржник ОСОБА_5 12 квітня 2010 року звернувся в Прокуратуру Львівської області зі скаргою про прийняття до розгляду його повідомлень про злочини, просив зареєструвати їх в книзі обліку заяв та повідомлень про злочини та провести по них необхідну дослідчу перевірку, винести постанову про порушення кримінальної справи та притягнути суддю Сихівського районного суду м. Львова В. Головатого до кримінальної відповідальності за ст.ст. 170, 375 КК України.

У своїй скарзі ОСОБА_5 покликався на те, що суддею Сихівського районного суду м. Львова В. Головатим винесено щодо нього неправосудні рішення у цивільних справах, а саме рішенням суду від 23 червня 2008 року відмовлено в задовольненні його позову до Державного авіапідприємства "Львівські авіалінії"про скасування наказу про оголошення догани, стягнення доплати до середнього заробітку та моральної шкоди, а рішенням від 22 жовтня 2008 року відмовлено в задовольненні його позову про поновлення на роботі, оплату вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди. Під час розгляду даних справ суддя В. Головатий відмовив йому у виклику свідків та витребуванні доказів, не задовольнив його клопотання про відвід судді.

12 травня 2010 року за підписом в.о. начальника управління нагляду за додержанням і застосуванням законів на транспорті прокуратури Львівської області І. Ліуша скаржнику ОСОБА_5 дана відповідь про те, що відповідно до ст. 12 Закону України "Про статус суддів"будь-яке, не передбачене законом втручання в діяльність судді щодо здійснення правосуддя забороняється і тягне за собою відповідальність згідно з законом; суддя не зобов'язаний давати будь-які пояснення щодо суті розглянутих справ або справ, які знаходяться в його провадженні, а також давати їх будь-кому для ознайомлення, інакше як у випадках і порядку, передбачених законом.

Скаржник ОСОБА_5 22 вересня 2011 року звернувся до Галицького районного суду м. Львова зі скаргою на протиправні дії та бездіяльність прокурора Львівської області і просив визнати протиправними діяння посадових осіб Прокуратури Львівської області з неналежного реагування на його заяву про злочини від 12.04.2010 року та зобов'язати посадових осіб Прокуратури Львівської області за результатами розгляду його заяви надати йому процесуальний документ (постанову) у відповідності до вимог ст. 97 КПК України для її оскарження в порядку ст. 2361 КПК України.

Приймаючи 21 жовтня 2011 року рішення про залишення без задовольнення скарги ОСОБА_5 на протиправні дії та бездіяльність прокурора Львівської області суд першої інстанції покликався на те, що рішення Сихівського районного суду м. Львова від 23 червня 2008 року та від 22 жовтня 2008 року були відповідним чином оскаржені ОСОБА_5 до Апеляційного суду Львівської області, ухвалами якого відповідно від 12 січня 2009 року та 18 грудня 2009 року залишені без змін та вступили в законну силу.

Суд першої інстанції також послався на те, що відповідно до ст. 12 Закону України "Про статус суддів"будь-яке не передбачене законом втручання в діяльність судді щодо здійснення правосуддя забороняється і тягне за собою відповідальність згідно з законом; суддя не зобов'язаний давати будь-які пояснення щодо суті розглянутих справ або справ, які знаходяться в його провадженні, а також давати їх будь-кому для ознайомлення, інакше як у випадках і порядку, передбачених законом.

Крім цього, обґрунтовуючи своє рішення суд першої інстанції вказав, що у своїй заяві від 12 квітня 2010 року скаржник ОСОБА_5 вказував на порушення, допущені, на його думку, суддею В. Головатим, під час розгляду цивільних справ за його позовами до Державного підприємства "Львівські авіалінії", однак на думку суду першої інстанції такі доводи є предметом розгляду судів апеляційної та касаційної інстанції у порядку, передбаченому цивільним процесуальним законодавством і не можуть бути предметом розгляду у кримінально-процесуальному порядку.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_5 подав на постанову суду апеляцію, в якій просить постанову суду першої інстанції від 21 жовтня 2011 року скасувати і постановити законну постанову за його скаргою від 22 вересня 2011 року про визнання протиправними діяння посадових осіб Прокуратури Львівської області у зв'язку з неналежним реагуванням на його заяву про злочин від 12 квітня 2010 року та зобов'язати їх надати йому процесуальний документ відповідно до вимог ст. 97 КПК України.

Заслухавши доповідача, скаржника ОСОБА_5 про скасування оскаржуваної постанови суду першої інстанції, думку прокурора про законність постанови суду першої інстанції та залишення її без змін, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи, наведені в апеляції, колегія суддів вважає, що апеляція ОСОБА_5 підлягає до часткового задовольнення з наступних підстав.

Як убачається з матеріалів справи, за скаргою ОСОБА_5 про порушення кримінальної справи за фактом винесення суддею Сихівського районного суду м. Львова щодо нього неправосудних рішень у цивільних справах за ознаками ст.ст. 170, 375 КК України, прокурор жодне з рішень, передбачених ст. 97 КПК України, не приймав.

Разом з тим, мотивуючи правильність дій прокурора при вирішенні скарги ОСОБА_5 про порушення кримінальної справи суд першої інстанції покликався на те, що рішення по суті скарги в порядку ст. 97 КПК України посадова особа повинна прийняти в тому випадку коли заява чи повідомлення стосується "саме"вчинення злочину. А якщо у повідомленнях чи заявах відсутні ті чи інші об'єктивні дані, що свідчать "дійсно"про ознаки того чи іншого злочину, то вони не можуть вважатися такими, за якими обов'язково повинні прийматися ті чи інші процесуальні рішення.

Обґрунтовуючи своє рішення суд послався на те, що ті чи інші об'єктивні дані, які є в заяві чи повідомленні про злочин, "дійсно"свідчать про ознаки того чи іншого злочину, то є підстави вважати таку заяву чи повідомлення, "саме"заявою чи повідомленням про злочини.

Якщо ж у повідомленнях чи заявах таких ознак немає, то, на думку суду першої інстанції, вони не можуть вважатися такими, по яким обов'язково повинні прийматися ті чи інші процесуальні рішення.

Однак, із тексту ст. 97 КПК України убачається, що даною статтею не передбачено жодних вимог до заяв і повідомлень про вчинені або підготовлювані злочини, а відповідно до ч. 2 ст. 94 КПК України справа може бути порушена при наявності приводів до її порушення, тільки в тих випадках, коли є достатні дані, які вказують на наявність ознак злочину.

Мотивуючи правильність дій прокурора таким чином, суд першої інстанції допустив довільне трактування вимог ст. 94 КПК України в частині визначення підстав до порушення кримінальної справи та вимог ст. 97 КПК України положення якої передбачають що по заяві або повідомленні про злочин прокурор, слідчий, орган дізнання або суддя зобов'язані не пізніше триденного строку прийняти рішення про порушення кримінальної справи, відмову в порушенні кримінальної справи чи направити заяву або повідомлення за належністю.

Оскільки прокурор у справі, якої стосується скарга ОСОБА_5, жодних процесуальних дій не вчиняв і ніяких рішень не приймав, то за таких обставин місцевий суд в мотивувальній частині постанови фактично дійшов висновку про те, що немає підстав для розгляду скарги ОСОБА_5 на дії прокурора в порядку кримінального судочинства, оскільки наведені у його скарзі доводи про те, що під час розгляду його справ суддя В. Головатий відмовив йому у виклику свідків та витребуванні доказів, не задовольнив його клопотання про відвід судді повинні досліджуватися судами апеляційної та касаційної інстанцій в порядку, передбаченому цивільним процесуальним законодавством.

Однак, не дивлячись на це, суд першої інстанції прийняв до розгляду скаргу ОСОБА_5 та постановив рішення про залишення її без задоволення.

Розглядаючи скаргу ОСОБА_5 за правилами ст. 236 КПК України, суд першої інстанції помилково не врахував того, що вищезазначеною статтею регулюється порядок оскарження дій прокурора при проведенні ним досудового слідства або окремих слідчих дій. Однак, суд першої інстанції не врахував того, що прокурор у справі, якої стосується заява ОСОБА_5 не провадив ні досудове розслідування, ні слідчі дії, що унеможливлює розгляд заяви ОСОБА_5 в порядку ст. 236 КПК України.

Таким чином, на думку колегії суддів, при винесенні оскаржуваної постанови суд першої інстанції вийшов за межі наданих йому повноважень, чим допустив істотні порушення вимог кримінально-процесуального закону, що відповідно до вимог ст. 367 КПК України є підставою для скасування даної постанови.

За таких обставин, на думку колегії суддів, оскаржувана постанова підлягає до скасування, з направленням скарги на новий судовий розгляд, під час якого необхідно усунути всі недоліки, зазначені в мотивувальній частині постанови та вирішити питання про можливість скерування скарги ОСОБА_5, відповідно до вимог ст. 97 КПК України, за належністю вищестоящому прокурору, для її вирішення по суті, у відповідності до закону.

Керуючись ст. ст. 362, 365 -366, 377 КПК України, колегія суддів апеляційного суду, -

ухвалила:

апеляцію скаржника ОСОБА_5 задовольнити частково, а постанову судді Галицького районного суду м. Львова від 21 жовтня 2011 року про залишення без задовольнення скарги ОСОБА_5 на протиправні дії та бездіяльність прокурора Львівської області скасувати.

Матеріали справи скерувати на новий судовий розгляд, в цей же суд, в іншому складі суддів.

Судді:

підпис підпис підпис

Марітчак Т.М. Вовк А.С. Березюк О.Г.

Копія відповідно до оригіналу.

Суддя апеляційного суду Т. Марітчак