АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 лютого 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:
головуючого судді - ОСОБА_1
суддів - ОСОБА_2
ОСОБА_3
при секретарі судового засідання - ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві матеріали кримінального провадження № 0006452 за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 та обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Деснянського районного суду м. Києва від 20 листопада 2014 року, яким

ОСОБА_6 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Києва, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
визнаний винним у пред`явленому йому обвинуваченні за ч. 2 ст. 186 КК України, та йому призначене покарання у виді 4 років 6 місяців позбавлення волі.
На підставі ст. 71 КК України остаточне покарання ОСОБА_6 по даному вироку і вироку Соломянського районного суду м. Києва від 16 січня 2013 року призначено шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за попереднім вироком у виді 4 років 9 місяців позбавлення волі.
за участю сторін апеляційного провадження
прокурора - ОСОБА_7
потерпілої - ОСОБА_8
захисника - ОСОБА_5
обвинуваченого - ОСОБА_6
В С Т А Н О В И Л А :
Згідно вироку суду, 27 травня 2014 року, приблизно о 16.00, обвинувачений ОСОБА_6 , знаходячись біля будинку №10 по вул. Драйзера в м. Києві, разом з ОСОБА_9 , засудженим вироком Деснянського районного суду м. Києва від 4 липня 2014 року, побачив раніше незнайому йому ОСОБА_8 , після чого у них виник умисел на повторне, відкрите викрадення майна останньої.
Реалізуючи свій злочинний намір, переслідуючи корисливу мету, обвинувачений ОСОБА_6 за попередньою змовою з ОСОБА_9 , підійшли до ОСОБА_8 , діючи згідно розподілених ролей ОСОБА_9 лишився стояти перед потерпілою ОСОБА_8 , а ОСОБА_6 з метою подолання волі потерпілої до опору, зі спини обхватив правою рукою шию потерпілої, тим самим застосувавши насильство, що не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілої. Після чого ривком зірвав з шиї потерпілої належний їй золотий ланцюжок з кулоном, тим самим ОСОБА_6 за попередньою змовою з засудженим ОСОБА_9 повторно, із застосуванням насильства, що не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілої відкрито викрав майно, що належить ОСОБА_8 , а саме: кулон вагою 1,22 г, вартістю 500 грн., ланцюжок вагою 6,5 г, вартістю 2000 грн.
Після цього, обвинувачений ОСОБА_6 разом з засудженим ОСОБА_9 , утримуючи при собі викрадене майно, з місця скоєння злочину зникли, розпорядившись викраденим на власний розсуд, тим самим спричинивши потерпілій ОСОБА_8 матеріальної шкоди на загальну суму 2500 грн.

Посилаючись на незаконність та необґрунтованість судового рішення, захисник ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду скасувати та закрити кримінальне провадження.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає, що судом першої інстанції належним чином не враховані показання обвинуваченого, який заперечував вину у вчиненні кримінального правопорушення, та які відповідають показанням ОСОБА_9 , свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , які є послідовними та логічними.
В свою чергу, на думку захисника, показання потерпілої, які суд першої інстанції поклав в основу обвинувального вироку, суперечать як показанням вищезазначених осіб так і здобутим під час судового засідання доказам, чому суд першої інстанції належної правової оцінки не дав.
Крім того, захисник звертає увагу на те, що потерпіла самостійно не подавала до міліції заяву про кримінальне правопорушення, та вважає, що результати пред`явлення особи для впізнання потерпілій, які суд першої інстанції також поклав в основу обвинувального висновку, проводився з порушенням кримінального процесуального закону, а тому відповідний протокол вказаної процесуальної дії має бути визнаний неналежним та недопустимим доказом по справі.
Також, захисник зазначає, що врахована судом як доказ вини ОСОБА_6 копія довідки ЗТ «Скарбниця», навпаки спростовує вину ОСОБА_6 , так як в ній зазначено, що ланцюжок до ломбарду здавав ОСОБА_9 , що останній підтвердив у своїх показаннях.

З аналогічних підстав на вирок суду першої інстанції подав апеляційну скаргу й обвинувачений ОСОБА_13 .

Іншими учасниками судового провадження апеляційні скарги на вирок суду першої інстанції не подані.

Розглянувши кримінальне провадження в межах пред`явленого обвинувачення та поданої апеляційної скарги, заслухавши доповідь судді, пояснення захисника та обвинуваченого, які підтримали апеляційні скарги у повному обсязі, прокурора та потерпілу, які заперечували проти задоволення апеляційних скарг, провівши судові дебати, надавши обвинуваченому останнє слово, вивчивши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до наступного.

Висновок суду про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, викладених у вироку, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження та підтверджується доказами, дослідженими у судовому засіданні, яким суд дав належну оцінку в їх сукупності, та які докладно викладені у вироку.

Як вбачається з вироку, доводи захисника та обвинуваченого про те, що ОСОБА_6 не вчиняв інкримінований йому злочин, були ретельно перевірені під час судового розгляду та правильно визнані судом необ`єктивними, оскільки спростовуються доказами у кримінальному провадженні, і перевіривши які в апеляційній інстанції, колегія суддів погоджується з висновком суду, що такі твердження обвинуваченого висунуті ним як спосіб захисту від обвинувачення з метою уникнути кримінальної відповідальності за вчинений злочин.

Так, з показань потерпілої ОСОБА_8 як в суді першої інстанції, так і під час апеляційного розгляду справи, вбачається, що потерпіла в категоричній формі зазначила, що ОСОБА_6 є саме тією особою, яка, обхопивши її за шию, ривком зірвала золотий ланцюжок з кулоном. ОСОБА_9 , який був засуджений за даний злочин, під час вчинення злочину був перед нею. В подальшому вона впізнала ОСОБА_6 як особу, яка вчинила щодо неї злочин. Підстав обмовляти обвинуваченого у неї немає.

При цьому потерпіла послідовно вказувала на роль та ступінь участі кожного із осіб, які вчинили щодо неї злочин.

Так, згідно даних, що містяться у копії протоколу пред`явлення особи для впізнання від 31 травня 2014 року та фототаблиці до нього, потерпілою ОСОБА_8 впізнаний ОСОБА_9 , як особа, яка спільно з іншим чоловіком скоїла відносно неї злочин, а саме зірвав ланцюжок. ОСОБА_9 під час скоєння злочину стояв навпроти неї, коли інший чоловік, знаходячись позаду неї, зірвав з шиї ланцюжок. (ас. 35-37).

В подальшому після затримання ОСОБА_6 , як вбачається з протоколу пред`явлення особи для впізнання від 17 червня 2014 року та фототаблиці до нього, потерпіла в категоричній формі впізнала ОСОБА_6 , як особу, яка спільно з ОСОБА_9 27 травня 2014 року по вул. Драйзера, 10 в м. Києві скоїла відносно неї грабіж, а саме зірвала золотий ланцюжок з кулоном. (ас. 43-47).

Як підтвердив під час апеляційного розгляду обвинувачений ОСОБА_6 , він потерпілу не знав і пояснити, чому вона вказує на нього, як на особу, яка вчинила щодо неї злочин, не може.

З огляду на встановлені обставини, те, що обвинувачений та потерпіла не знали один одного до вчинення злочину, підстави у потерпілої обмовляти обвинуваченого відсутні, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції обґрунтовано визнав показання потерпілої, які і інші зібрані та досліджені у справі докази належними та допустимими.

Доводи сторони захисту про те, що копія довідки ЗАТ «Скарбниця», відповідно до якої саме ОСОБА_9 здав ланцюжок до ломбарду, і ці обставини спростовують вину ОСОБА_6 , колегія суддів вважає безпідставними, оскільки судом першої інстанції зазначені обставини перевірялися в сукупності з іншими доказами у справі та їм була у вироку дана належна оцінка, як і показанням засудженого ОСОБА_9 про те, що саме він (Фундамент) одноособово вчинив зазначений злочин.
При цьому, на думку колегії суддів, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про можливість засудженого ОСОБА_9 та обвинуваченого ОСОБА_6 , які були затримані правоохоронними органами через тривалий час після скоєння кримінального правопорушення, виробити спільну лінію захисту, створивши штучне алібі ОСОБА_6 .
Що стосується тверджень сторони захисту про те, що судом першої інстанції належним чином не враховані показання обвинуваченого, який заперечував вину у вчиненні кримінального правопорушення,та які відповідають показанням ОСОБА_9 , свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , то вони є непереконливими.

Так, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що свідки ОСОБА_11 та ОСОБА_12 допитані в судовому засіданні за клопотанням сторони захисту.

При цьому, на думку колегії суддів, суд першої інстанції обґрунтовано критично віднісся до показань зазначених свідків.

Так, показання свідка ОСОБА_11 про те, що вона 27 травня 2014 року у другій половині дня знаходилася на алеї, яка розташована біля перехрестя вул. Драйзера та пр. Маяковського в м. Києві, у неї задзвонив мобільний телефон, вона зупинилась, розмовляла по телефону та курила, та, почувши жіночий крик, повернулась і побачила, що на алеї стоять потерпіла, обвинувачений ОСОБА_6 , а другий хлопець з рудим волоссям тікав, після чого обвинувачений ОСОБА_14 побіг за вказаним хлопцем, спростовуються отриманою у встановленому законом порядку роздруківкою вхідних та вихідних телефонних з`єднань за номером мобільного телефону, який належить останній, з прив`язкою до місцевості, відповідно до яких 27 травня 2014 року зазначений свідок не перебувала у Деснянському районі м. Києва, а тому бути свідком вказаних подій не могла.
Більш того, потерпіла ОСОБА_8 під час апеляційного розгляду зазначила, що свідок ОСОБА_11 назвала зовсім інше місце вчинення злочину, і з того місця перебування, де вона вказала, не могла бачити, що відбувалося на алеї.
Показання свідка ОСОБА_12 , які він давав в суді першої інстанції, свідчать про те, що про конкретні обставини події йому стало відомо зі слів жінки, яка шукала когось, розклеювала об`яви «допоможіть знайти злочинця».

Таким чином, суд першої інстанції ретельно та належним чином дослідив і перевірив всі наявні в матеріалах провадження докази, в тому числі щодо їх належності, допустимості та достатності, і висновки суду, викладені у вироку, всупереч доводам захисника та обвинуваченого, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та є правильними.

За встановлених судом фактичних обставин кваліфікація дій обвинуваченого за ч. 2 ст. 186 КК України є правильною, оскільки він вчинив відкрите викрадення чужого майна (грабіж), із застосуванням насильства, що не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілої, повторно, за попередньою змовою групою осіб.

Покарання обвинуваченому судом першої інстанції призначено у відповідності до вимог ст. 65 КК України.

Також суд першої інстанції обґрунтовано на підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднав ОСОБА_6 невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції ухвалити законний та обґрунтований вирок, колегія суддів не вбачає.
Керуючись ст..ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України,
У Х В А Л И Л А :
Вирок Деснянського районного суду м. Києва від 20 листопада 2014 року щодо ОСОБА_6 - залишити без зміни, апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_5 в його інтересах без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена протягом 3 місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, засудженим у той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

_________________________ __________________________ ________________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3