ВИЩИЙ СПЕЦІАЛІЗОВАНИЙ СУД УКРАЇНИ
З РОЗГЛЯДУ ЦИВІЛЬНИХ І КРИМІНАЛЬНИХ СПРАВ
Ухвала

іменем україни

09 липня 2015 року м. Київ

Вищий спеціалізований суд України

з розгляду цивільних і кримінальних справ

у складі колегії:

головуючого ОСОБА_10.,

суддів ОСОБА_11, ОСОБА_12.,

при секретарі ОСОБА_13.,

розглянувши у судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000122, за касаційними скаргами засудженого ОСОБА_1 та в його інтересах захисника ОСОБА_2 на вирок Апеляційного суду Полтавської області від 23 грудня 2014 року щодо

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4 народження, громадянина України, уродженця с. Пустовітове Глобинського району Полтавської області, зареєстрованою за адресою: АДРЕСА_1, в силу ст. 89 КК України не судимого,

якого визнано винуватим у пред'явленому обвинуваченні у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 115 КК України.

за участю прокурора ОСОБА_14.,

засудженого ОСОБА_1,

захисника ОСОБА_2 (в режимі відеоконференції),

в с т а н о в и в:

до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ звернулись засуджений ОСОБА_1 та в його інтересах захисник ОСОБА_2 із касаційними скаргами на вирок Апеляційного суду Полтавської області від 23 грудня 2014 року щодо ОСОБА_1

У касаційних скаргах, аналогічних за змістом, засуджений ОСОБА_1 та захисник ОСОБА_2 порушують питання про скасування вироку суду апеляційної інстанції щодо ОСОБА_1 в частині його засудження за ч. 1 ст. 115, ч. 2 ст. 185 КК України та закриття провадження у цій частині у зв'язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону. Вважають, що вина ОСОБА_1 у вчиненні умисного вбивства є недоведеною, а доказ, покладений в основу вироку, зокрема, дані протоколу слідчого експерименту є недопустимим, оскільки отриманий у незаконний спосіб внаслідок застосування щодо ОСОБА_1 фізичного та психологічного насильства та з порушенням права на захист, і не підтверджуються будь-якими іншими доказами. Захисник зазначає, що розслідування з приводу поганого поводження є формальним та указує, що у ОСОБА_1 були зафіксовані легкі тілесні ушкодження, під час його утримання у відділенні міліції без достатніх правових підстав, що на його думку, свідчить про порушення Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Не погоджуються з висновками суду про доведеність винуватості ОСОБА_1 у викраденні мобільного телефону ОСОБА_3 Зазначають, що суд апеляційної інстанції безпідставно погіршив становище засудженого, не мотивувавши свої висновки. Посилаються також на однобічність і неповноту досудового та судового слідства, невідповідність висновків суду обставинам провадження.

За вироком Кременчуцького районного суду Полтавської області від 13 жовтня 2014 року ОСОБА_1 визнано винуватим у пред'явленому обвинуваченні та засуджено до покарання у виді позбавлення волі:

- за ч. 1 ст. 185 КК України - на строк 1 рік;

- за ч. 2 ст. 185 КК України - на строк 1 рік;

- за ч. 1 ст. 115 КК України - на строк 8 років.

На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_1 визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років.

Вирішено питання про речові докази та судові витрати.

Апеляційний суд Полтавської області скасував зазначений вище вирок у частині призначеного ОСОБА_1 покарання та ухвалив новий вирок від 23 грудня 2014 року, яким за ч. 1 ст. 115 КК України призначив ОСОБА_1 покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років, за ч. 1 ст. 185 та ч. 2 ст. 185 КК України ухвалив вважати його засудженим до покарання, визначеного судом першої інстанції.

На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим апеляційний суд визначив ОСОБА_1 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років.

У решті вирок місцевого суду залишив без змін.

За вироком суду ОСОБА_1 визнано винуватим та засуджено за вчинення злочинів за таких обставин.

15 лютого 2014 року приблизно о 21:00 год. ОСОБА_1, тимчасово проживаючи у будинку ОСОБА_4, розташованому за адресою: АДРЕСА_2, таємно викрав мобільний телефон марки «Soni Ericson» із зарядним пристроєм вартістю 300 грн, спричинивши потерпілій матеріальних збитків на вказану суму.

25 лютого 2014 року приблизно о 10:30 год. ОСОБА_1, знаходячись у свого знайомого ОСОБА_3 за місцем його проживання за адресою: АДРЕСА_3, вживав із останнім спиртні напої, у ході чого на ґрунті особистих неприязних стосунків між ними виникла сварка, яка перейшла в бійку, при цьому потерпілий ОСОБА_3 ударив обвинуваченого ногою, схопив ніж та, розмахуючи ним, наніс ОСОБА_1 тілесні ушкодження у виді різаних ран на шиї та руці. Внаслідок цього у ОСОБА_1, який перебував стані алкогольного сп'яніння, виник прямий умисел на умисне вбивство ОСОБА_3, з метою реалізації якого той вихопив у потерпілого кухонний ніж та, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки у вигляді смерті потерпілого і бажаючи їх настання, наніс ним кілька ударів в область грудної клітини ОСОБА_3, який лежав на ліжку, але від нанесених ударів ніж зламався, лезо залишилось у ліжку, а руків'я - у руці ОСОБА_1 Тоді ОСОБА_1 з метою вбивства став наносити ОСОБА_3 чисельні удари іншим ножем в область грудної клітини, спини та голови, в результаті чого останній помер на місці події.

Після цього 25 лютого 2014 року ОСОБА_1, виявивши на ліжку мобільний телефон потерпілого ОСОБА_3 марки «Nokia №1616» з сім-картою мобільного оператора «МТС України» вартістю 170 грн, таємно заволодів указаним майном та залишив будинок потерпілого.

Заслухавши доповідь судді, пояснення засудженого ОСОБА_1 та захисника ОСОБА_5, які підтримали подані ними касаційні скарги, думку прокурора, який зазначив про необґрунтованість касаційних скарг, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи касаційних скарг, колегія суддів дійшла такого висновку.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_1 та правильність кваліфікації його дій за ч. 1 ст. 185 КК України за епізодом викрадення майна ОСОБА_4 у касаційних скаргах не оспорюються.

Відповідно до ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судових рішень судом касаційної інстанції є лише істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості злочину та особі засудженого. Отже, касаційний суд при касаційному розгляді виходить із обставин справи, встановлених судами.

При перевірці матеріалів кримінального провадження касаційним судом установлено, що свої висновки про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 115, ч. 2 ст. 185 КК України та кваліфікацію його дій за даними нормами кримінального закону судом першої інстанції зроблено на підставі доказів, досліджених та оцінених у сукупності із дотриманням вимог кримінального процесуального законодавства, про що у вироку наведено докладні мотиви.

Так, як убачається з матеріалів провадження, ОСОБА_1 у ході судового розгляду заперечив свою винуватість у вчиненні вбивства ОСОБА_3, однак його позиція була розцінена судом як спосіб свого захисту. Безпосередньо дослідивши наявні у матеріалах провадження письмові докази, а також показання свідків у ході судового розгляду у їх сукупності, суд дійшов висновку про доведеність винуватості засудженого у вчиненні злочинів.

Свої висновки судом обґрунтовано у тому числі на підставі даних, встановлених із показань свідків, зокрема, ОСОБА_6, який зазначав, що він, ОСОБА_3 та ОСОБА_1 розпивали спиртні напої, після чого він пішов, а ОСОБА_1 залишився із потерпілим, ОСОБА_7 та ОСОБА_8, які підтвердили, що придбали у ОСОБА_1 мобільний телефон, який належав потерпілому ОСОБА_3, письмових доказів, у тому числі протоколу слідчого експерименту від 05 березня 2014 року із застосуванням відеозапису за участю підозрюваного ОСОБА_1, який детально відтворив обставини заподіяння смерті ОСОБА_3, указав місце, локалізацію поранень та механізм їх спричинення, висновком судово-психіатричної експертизи №167 від 21 березня 2014 року, відповідно до якого ОСОБА_1 у період часу вчинення злочину міг повною мірою усвідомлювати свої дії та керувати ними, у стані фізіологічного афекту не перебував, висновків судово-медичної експертизи №25 від 28 лютого 2014 року щодо характеру виявлених у потерпілого тілесних ушкоджень та інших детально наведених у вироку доказів.

Висновки суду про винуватість ОСОБА_1 у викраденні мобільного телефону ОСОБА_3 судом обґрунтовано, зокрема, на основі аналізу показань самого засудженого, який у судовому засіданні в суді першої інстанції визнав вину по цьому епізоду, вищенаведеними показаннями свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8, письмових доказів тощо.

За встановлених судом фактичних обставин провадження дії ОСОБА_1 правильно кваліфіковані за ч. 1 ст. 115, ч. 2 ст. 185 КК України.

Істотних порушень процесуального порядку збирання наведених у вироку доказів, які могли б перешкодити судам ухвалити законні та обґрунтовані судові рішення чи таких, які були б безумовними підставами для їх зміни чи скасування за матеріалами провадження не встановлено.

Як убачається з матеріалів провадження, протокол слідчого експерименту від 05 березня 2014 року було обґрунтовано покладено в основу вироку, оскільки перед проведенням указаної слідчої дії ОСОБА_1 були належним чином роз'яснені процесуальні права, та слідчий експеримент відбувався за участю захисника ОСОБА_1 - ОСОБА_2, що свідчить про дотримання права підозрюваного на захист.

При цьому достовірність обставин, викладених у протоколі слідчого експерименту, суд обґрунтував, зокрема, на основі аналізу висновку судово-психологічної експертизи № 194 від 24 квітня 2014 року, за результатами якої експерт указав про самостійність відтворення ОСОБА_1 обставин діяння, не встановивши при цьому ознак психологічного впливу на нього з боку осіб, які були присутніми при проведенні експерименту. Зазначені висновки експерт ОСОБА_9 підтвердив безпосередньо у судовому засіданні в суді першої інстанції.

Твердження касаційних скарг про наявність у ОСОБА_1 тілесних ушкоджень, отриманих внаслідок застосування у ході досудового розслідування незаконних методів фізичного впливу перевірялись у ході розгляду провадження судами першої та апеляційної інстанцій та були визнані необґрунтованими. З цими висновками погоджується і колегія суддів.

Так, з матеріалів провадження убачається, що ухвалою Кременчуцького районного суду Полтавської області від 03 червня 2014 року прокурору Полтавської області було доручено проведення перевірки заяв ОСОБА_1 про застосування щодо нього заходів незаконного фізичного та психологічного впливу.

За результатами проведеної перевірки 13 серпня 2014 року постановою слідчого слідчого відділу Прокуратури Полтавської області кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявами ОСОБА_1 було закрито у зв'язку з відсутністю у діянні співробітників міліції Глобинського РВ та УКР УМВС України в Полтавській області складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України. Зі змісту указаної постанови убачається, що у ході перевірки допитувались слідчий у кримінальному провадженні, працівники відділу міліції, свідки, на яких указував ОСОБА_1, проведено службове розслідування, за результатами чого доводи останнього свого підтвердження не знайшли.

Ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 13 жовтня 2014 року було відмовлено у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 на ухвалу слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтави від 03 вересня 2014 року про повернення скарги на вищезазначену постанову.

При цьому, зі встановлених судом першої інстанції фактичних обставин вчиненого діяння видно, що у ході сварки потерпілий ОСОБА_3 наніс удар ногою обвинуваченому, схопив ніж та, розмахуючи ним, наніс ОСОБА_1 тілесні ушкодження у виді різаних ран на шиї та руці. Згідно даних висновку експерта № 39 від 05 березня 2014 року встановлено наявність у ОСОБА_1 поранення шиї на передній поверхні справа та рани тильної поверхні правої кисті, що відносяться до легких тілесних ушкоджень, які спричинили короткочасний розлад здоров'я, які могли утворитись у строк указаний ОСОБА_1 (25 лютого 2014 року), а рана тильної поверхні правої кисті не менш як за 7 діб до огляду. Дані про наявність у ОСОБА_1 інших тілесних ушкоджень у матеріалах провадження відсутні.

За таких обставин, доводи касаційної скарги про отримання покладених в основу вироку доказів внаслідок застосування до ОСОБА_1 заходів незаконного фізичного чи психологічного впливу свого підтвердження не знайшли.

Розглядаючи кримінальне провадження у тому числі за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_5 в інтересах засудженого ОСОБА_1, суд апеляційної інстанції ретельно перевірив доводи скарги захисника, дійшов висновку про правильне встановлення місцевим судом фактичних обставин провадження, доведеність вини засудженого у вчиненні злочину та правильність кваліфікації його дій. Свої висновки про залишення апеляційної скарги без задоволення судом належним чином мотивовано, а вирок суду апеляційної інстанції в цій частині є достатньо обґрунтованим та відповідає вимогам ст. 420 КПК України.

Доводи касаційних скарг про безпідставне ухвалення судом апеляційної нового вироку в частині призначення покарання є непереконливими.

Так, відповідно до ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Виходячи з положень ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Як убачається з вироку, при призначенні покарання ОСОБА_1 вищевказані вимоги кримінального закону дотримано. Так, судом ураховано тяжкість злочину, що належить до категорії особливо тяжких, характер та спосіб його вчинення - нанесення значної кількості ножових поранень кількома знаряддями злочину, дані про особу засудженого, який не судимий, перебуває на обліку у лікаря нарколога, обставину, що обтяжує покарання - вчинення злочину у стані алкогольного сп'яніння.

Призначене судом покарання, на думку колегії суддів, є необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення нових злочинів як ним, так і іншими особами.

Враховуючи наведене, підстав для задоволення касаційних скарг засудженого ОСОБА_1 та в його інтересах захисника ОСОБА_2 колегія суддів не вбачає.

З огляду на викладене, керуючись статтями 433, 434, 436 КПК України,

п о с т а н о в и в:

Залишити без змін вирок Апеляційного суду Полтавської області від 23 грудня 2014 року щодо ОСОБА_1, а касаційні скарги засудженого та захисника ОСОБА_2 - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_10 ОСОБА_11 ОСОБА_12