Справа №
11-115,2007року Головуючий
в 1-й інстанції Борисов О.Л.
ст.ст.189 ч.1,189 ч.2,190 ч.2, Доповідач
190 ч.3,190 ч.4,357 ч.1,358 ч.3 КК
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЩИ

13 квітня 2007
року. Колегія судців судової палати у кримінальних справах

апеляційного
суду Хмельницької області в складі:

головуючого
судді Козачка С.В.

суддів: Цугеля І.М., Лінника
П.О.

при
секретарі: Шамро І.Д.,
Інжиєвській Ю.А.

з участю
прокурора Бірюченка С.В.

розглянула
у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому кримінальну справу за
апеляцією прокурора, який брав участь у розгляді справи, на вирок Шепетівського
міськрайонного суду Хмельницької області від 26 грудня 2006 року.

Цим вироком ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 року

народження,
уродженця с Новоселиця
Полонського району Хмельницької області, жителя АДРЕСА_1, українця, громадянина
України, з середньою освітою, одруженого, на утриманні перебуває троє
малолітніх дітей, не працюючого, раніше не судимого, засуджено за ч. 3 ст. 358
до 2 років обмеження волі.

За ст. ст. 189 ч. 1, 189 ч. 2, 190 ч. 2, 190 ч. 3, 190 ч. 4, 357 ч. 1 КК
України ОСОБА_1 виправдано за відсутністю в його діях складів злочинів.

На підставі ст. 75 КК України засудженого звільнено від відбування
покарання з випробуванням строком на 3 роки.

Запобіжний захід
залишено попередній - підписку про невиїзд.

Заявлені цивільні позови до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, потерпілими
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 - залишено без розгляду.

Стягнуто з засудженого на користь
НДЕКЦ при УМВС України в Хмельницькій області за проведення технічної
експертизи документів №161 від 19.04.2006 року - 470 грн. Доля речових доказів
визначена відповідно до вимог ст. 81 КПК України. За вироком суду ОСОБА_1
засуджено за те, що він 7 березня 2006 року в денний час,

достовірно знаючи зі слів ОСОБА_6,
що наявне в нього свідоцтво про реєстрацію

транспортного засобу серії НОМЕР_1
на автомобіль АУДІ-100 реєстраційний номер НОМЕР_2, яким він користується, є
підробленим, та не зважаючи на це, за місцем свого

проживання в АДРЕСА_1, після
проведення обшуку, пред'явив його

працівникам УБОЗУ МВС України в
Хмельницькій області, видаючи за дійсне та прагнув

переконати їх в
законності користування зазначеним транспортним засобом.

В апеляції
прокурор, який брав участь у розгляді справи, просить вирок скасувати та

постановити
новий, яким визнати ОСОБА_1 винним у вчиненні злочинів, передбачених

ст. ст. 190 ч.
4,189 ч. 1, 357 ч. 1,358 ч. 3 КК України і призначити покарання:

· за ст. 190 ч. З КК України - 5
років позбавлення волі;

· за ст.
189 ч. 1 КК України - 3 роки позбавлення волі;

· за ст.
357 ч. 1 КК України - 2 роки обмеження волі;

· за ст.
358 ч. З КК України - 1 рік обмеження волі. На підставі ст. 70 КК України
-шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, призначити покарання
у вигляді 5 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнити
ОСОБА_1 від відбування покарання, встановивши іспитовий строк терміном 3 роки.
Цивільні позови задоволити. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що висновки
суду щодо неможливості повернути потерпілим кошти через важкий матеріальний
стан засудженого не відповідають дійсності, оскільки, як вбачається з показів
потерпілих та свідків, засуджений до порушення кримінальної справи гроші нікому
не повертав, уникав зустрічі з потерпілими, постійно змінював номер мобільного
телефону.

Крім того, апелянт стверджує, що факт отримання ОСОБА_1 грошей від
потерпілих ОСОБА_4 та ОСОБА_7, та реєстраційного свідоцтва на автомобіль - від
ОСОБА_2підтверджується показами самих потерпілих та свідків. З цих підстав і не
погоджується з висновком суду про відсутність в діях засудженого складу
злочинів, передбачених ст. 189 та ст. 357 КК України.

Заслухавши суддю-доповідача, міркування прокурора на підтримку апеляції з
посиланням на зазначені у ній доводи, пояснення засудженого в заперечення
апеляції, вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляції, колегія
суддів після проведеного судового слідства вважає, що вона підлягає частковому
задоволенню і в межах апеляції, поданої прокурором.

За апеляцією засуджений ОСОБА_1 обвинувачувався в тому, що в період з 4
лютого 2003 року по 16 вересня 2005 року шляхом обману та зловживання довірою
громадян, керуючись корисливими мотивами, заволодів чужим майном в особливо
великих розмірах на суму 47680, 45 грн.

Окрім того, 4 лютого 2003 року, в денний час ОСОБА_1 під час шахрайського
заволодіння грошима ОСОБА_2 умисно, шляхом обману та зловживання довірою
останнього, керуючись корисливим мотивом, заволодів його офіційним документом
-свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу на автомобіль „Рено 21 Невада", яке, не маючи
наміру повертати, привласнив.

Окрім того, 23
вересня 2005 року, біля 10 години ОСОБА_1, керуючись мотивом незаконного
збагачення, умисно в м. Шепетівка Хмельницької області вимагав у місцевого
жителя ОСОБА_7, під
погрозою знищення його майна, яку він сприйняв реально, гроші в сумі 2700
доларів США, що
згідно офіційного курсу банку становить 13653 грн., за

повернення викраденого у останнього того ж числа в місті Шепетівка
автомобіля марки „Мерседес-Бенц Є200", номерний знак НОМЕР_3.

Однак ОСОБА_7 вимог ОСОБА_1 щодо передачі останньому
грошей у вказаній сумі не виконав і звернувся в ОВС щодо допомоги у відшуканні
його транспортного засобу.

Діючи повторно, 19 березня 2006 роеку, в денний час,
ОСОБА_1, перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння, керуючись корисливим
мотивом, умисно, під надуманим приводом, в м. Шепетівка Хмельницької області із
погрозою застосування до ОСОБА_7
і його дружини фізичного насильства, які він сприйняв реально, вимагав
передати йому гроші в сумі 2700 доларів США,
що згідно офіційного курсу банку становить 13653 грн.

7 березня 2006
року в денний час ОСОБА_1, достовірно знаючи зі слів

ОСОБА_6, що наявне в нього свідоцтво про реєстрацію
транспортного засобу серії НОМЕР_1 на автомобіль Ауді-100, реєстраційний номер
НОМЕР_2, яким він користується, є

підробленим і, не зважаючи на це, за місцем свого
проживання в АДРЕСА_1, після проведення обшуку, пред'явив його

працівникам УБОЗ УМВС України в Хмельницькій області,
видаючи за дійсне та прагнув

переконати їх в законності користування зазначеним
транспортним засобом.

На думку колегії суддів, в цій частині обвинувачення
підтверджується зібраними по справі доказами.

У своїх показах на досудовому слідстві та в суді
засуджений своєї вини у вчиненні будь-яких інкримінованих йому злочинів не
визнав та показав, що отримані у потерпілих кошти останнім повернув і будь-яких
зобов'язань перед ними не має, а по епізоду заволодіння грішми ОСОБА_4 показав,
що взагалі будь-яких грошей від потерпілого не отримував.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів кримінальної
справи, ОСОБА_1 систематично на протязі 2003 - 2005 років, обіцяючи придбати
автомобілі чи спецтехніку, неодноразово отримував від потерпілих грошові кошти,
однак свої зобов'язання не виконував, а отримані гроші привласнював.

8 ході досудового
та судового слідства підсудний неодноразово змінював свої покази,

спочатку вказуючи, що грошові кошти отримані від того чи
іншого потерпілого поверне, а

пізніше вказував, що гроші повернув до початку досудового
слідства і будь-яких зобов'язань

перед потерпілими не має.

Між тим, як
вбачається з показів потерпілих та свідків, ОСОБА_1 до порушення кримінальної
справи грошей нікому не повертав, уникав зустрічі з потерпілими, постійно
змінював номер мобільного телефону, призначав потерпілим зустрічі, начебто для
того, щоб повернути гроші, однак на зустрічі не з'являвся (т. 1 а.с. 173-175,
194, 249, т. 2 а.с. 59-60, 67-69, 96, 172).

Висновки суду щодо неможливості повернути потерпілим
гроші через важкий матеріальний стан засудженого не відповідають дійсності,
оскільки, як вбачається з показів самого засудженого (т. 1 а. с. 148, 266) на
початку 2005 року він придбав автомобіль марки „БМВ 520", протягом
2003-2005 років здійснював продаж автомобільної та спеціальної техніки, за що
отримував грошові кошти.

Що стосується епізоду заволодіння грішми потерпілого
Задерновського, то засуджений взагалі заперечив факт отримання від останнього
будь-яких грошей.

Однак, факт отримання ОСОБА_1 грошей від Задерновського
підтверджується показами самого потерпілого та свідка ОСОБА_8 (т. 2 а.с. 86),
які показали, що 25 квітня 2005 року ОСОБА_4 в присутності ОСОБА_8 передав
ОСОБА_1 6000 грн. за оформлення документів на спецтехніку, яку ОСОБА_1
запропонував їм придбати. Документи засуджений зобов'язувався оформити до 1
травня 2005 року, однак взятих на себе зобов'язань не виконав, на неодноразові
вимоги повернути гроші не реагував, уникав зустрічі, погрожував застосувати до
потерпілого насильством, якщо він не припинить турбувати його.

Сам ОСОБА_1 під час проведеного апеляційною інстанцією
судового слідства підтвердив той факт, що дійсно заборгував Задерновському 6000
гривень, які зобов'язався повернути на протязі місяця.

Не можна погодитись з висновком суду про те, що в діях
засудженого відсутній склад злочину, передбачений ст.ст. 190, 357 КК України по
епізоду, пов'язаного із заволодінням грошима потерпілого ОСОБА_2.

Не зважаючи на те, що засуджений вини у вчиненні
вказаного злочину не визнав, заперечивши факт отримання від
ОСОБА_2реєстраційного свідоцтва на автомашину та грошей на придбання нової,
його вина у вчиненні вказаного злочину підтверджується показами потерпілого
ОСОБА_2 який в судовому засіданні показав, що 04.02.2003 року, передав
засудженому 1500 доларів США
для купівлі автомобіля за кордоном, реєстраційне свідоцтво та номерні знаки на
вланий автомобіль „Рено-Невада". Однак, засуджений до даного часу ні
грошей, ні документів не повернув, на неодноразові прохання повернути гроші не
реагував.

Цю обставину
підтвердили допитані в якості свідків ОСОБА_9, ОСОБА_10.

Об'єктивно вона підтверджується даними протоколів очних
ставок між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (т. 2 а.с. 180-183).

При цьому
колегія суддів критично віднеслась до показів свідка ОСОБА_11, який
стверджував, що гроші ОСОБА_2 ним були передані відомому йому поляку для
придбання автомашини, оскільки ні адреси, ні прізвища громадянина Польщі ним не
вказано.

Тому, за вказаних
обставин ці дії засудженого належить кваліфікувати за ст. 190 ч. 2 КК України.

По епізоду вимагання вчиненого ОСОБА_1 відносно ОСОБА_7 19 березня 2006
року місцевим судом під час винесення вироку не враховані наступні обставини.

В пред'явленому обвинуваченні за ст. 189 КК України
ОСОБА_1 винним себе не визнав та показав, що грошей у ОСОБА_7 не вимагав, а
лише мав з ним розмову з приводу повернення грошей, які йому заборгував
потерпілий разом з ОСОБА_12

Однак покази засудженого у цій частині спростовуються
зібраними та дослідженими у судовому засіданні доказами.

Так, з показів потерпілого ОСОБА_7 видно, що в березні
2006 року до нього на мобільний телефон зателефонував ОСОБА_1 та під погрозою
розправитись з ним та його дружиною та почав вимагати 2700 доларів США. Оскільки ОСОБА_7
знайомий з ОСОБА_1 на протязі тривалого часу і знає, що засуджений може
виконати свої погрози, відразу зателефонував дружині і попросив її залишити
квартиру та поїхати до друзів. Будь-яких боргів перед ОСОБА_1 ні він, ні
ОСОБА_12 не мав, спільної ділової діяльності з ним не вів.

З показів свідка ОСОБА_13 в березні 2006 року він разом з
ОСОБА_7 поверталися з м. Хмельницького. В цей час до ОСОБА_7 на мобільний
телефон хтось зателефонував і він включив гучномовець. З розмови він почув, що
то був ОСОБА_1 з м. Полонне. Під час розмови ОСОБА_1 почав вимагати 2700
доларів США, які
ОСОБА_7 начебто у нього позичав. Погрози засудженого ОСОБА_7 сприйняв реально,
відразу зателефонував дружині і попросив її поїхати до друзів, оскільки погрози
були і на адресу його дружини.

З показів свідка ОСОБА_12 видно, що ніяких боргових
зобов'язань у нього та ОСОБА_7 перед ОСОБА_1 не має, оскільки спільної
підприємницької діяльності вони не вели (т. 1 а.с. 79).

Відповідно до п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду
України від 25.12.1992 року №12 „Про судову практику в справах про корисливі
злочини проти приватної власності", вимога виконати неіснуюче зобов'язання
належить кваліфікувати як вимагательство, тому злочинні дії ОСОБА_1 по епізоду
з ОСОБА_7 належить кваліфікувати за ст. 189 ч. 1КК України.

Оскільки місцевим судом при розгляді справи вказані
обставини належним чином не враховані, його вирок в цій частині також належить
скасувати.

Що ж до засудження ОСОБА_1 за ст. 358 ч. З КК України, то
таке є законним, через що апеляція в цій частині задоволенню не підлягає.

При кваліфікації
дій ОСОБА_1 та обранні покарання відносно нього колегія суддів будучи обмеженою
апеляцією прокурора, вважає за необхідне зважити на позитивні дані щодо
ОСОБА_1, в тому числі і щодо факту утримання ним чотирьох неповнолітніх дітей.

Керуючись ст.ст.
365, 378 КПК України,
колегія суддів, -

ЗАСУДИЛА:

Апеляцію
прокурора задоволити частково.

Вирок Шепетівського міськрайонного суду від 26 грудня
2006 року в частині виправдання ОСОБА_1 за ст.ст. 189 ч. 1, 190 ч. 4, 357 ч. 1
КК України скасувати.

Визнати ОСОБА_1
винним та призначити йому:

·
за ст. 190 ч. 4 КК України 5 років позбавлення волі;

·
за ст. 189 ч. 1-3 роки позбавлення волі;

·
за ст. 357 ч. 1-2 роки обмеження волі.

Відповідно до ст. 70 ч. 1 КК Укаїни шляхом поглинання менш суворого
покарання більш суворим остаточно вважати ОСОБА_1 засудженим до 5 років
позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити його від відбування покарання з
випробуванням і встановленням іспитового строку на 2 роки.

Стягнути з
ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 - 6000 гривень:

ОСОБА_2- 7575 гривень та в рахунок морального відшкодування - 1000 гривень,
а всього - 8575 гривень/

В решті вирок Шепетівського міськрайонного суду від
26.12.2006 року залишити без змін.

Вирок може бути
оскаржений до Верховного суду України протягом 1 місяця з дня оголошення і з
подачею касаційної скарги до Апеляційного суду Хмельницької області.