Справа №486/1609/14-к 17.02.2015 17.02.2015 17.02.2015
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 лютого 2015 року м. Миколаїв
Апеляційний суд Миколаївської області у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3 ,
за участю секретаря ОСОБА_4 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, зареєстрованого в ЄРДР за № 0000479 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_5 на вирок Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 25 листопада 2014 року, відносно
ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в смт. Арбузинка Арбузинського району Миколаївської області, проживає в АДРЕСА_1 ,
обвинуваченого у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 259 та ч. 1 ст. 263 КК України.
Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_6 ,
захисник ОСОБА_7 .
Короткий зміст вимог апеляційної скарги.
Обвинувачений ОСОБА_5 просить змінити вирок Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 25 листопада 2014 року та ухвалити новий вирок, яким закрити кримінальне провадження в частині обвинувачення за ч. 1 ст. 259 КК України.
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.
Вироком Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 25 листопада 2014 року ОСОБА_5 визнано винним у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 259 та ч. 1 ст. 263 КК України та призначено покарання за ч. 1 ст. 259 КК України у виді 2 років позбавлення волі, за ч. 1 ст. 263 КК України у виді 3 років позбавлення волі.
На підставі ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено покарання у виді 3 років позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_5 звільнено від призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік.
Відповідно до ст. 76 КК України на обвинуваченого покладені обов`язки не виїжджати за межі України на постійне мешкання без дозволу органів кримінально-виконавчої системи.
Ухвалено стягнути з ОСОБА_5 на користь НДЕКЦ при УМВС України в Миколаївській області 2 778 грн. 88 коп.
Вирішено питання щодо речових доказів у справі.
Узагальнені доводи апелянта.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_5 зазначає, що він не згодний з вироком суду оскільки судовий розгляд проведено не повно, висновки суду, викладені у вироку, не відповідають фактичним обставинам справи.
На думку обвинуваченого зазначення у вироку того, що він у своєму вантажному автомобілі зберігав автомати і кулемети не відповідає дійсності, оскільки цього у нього не вилучалось та в місцях проведення бойових дій зазначених предметів він не знаходив.
Зазначає, що у військовій частині № НОМЕР_1 процедури прийому-передачі зброї фактично не було він у збройній кімнаті залишив свою зброю та боєприпаси, що знаходилися при ньому в магазинах, при цьому забув про наявність у його речовому мішку (військовому рюкзаку) патронів та гранат. Відповідальні за здачу боєприпасів особи не запитали у нього про наявність боєприпасів понад штатного боєкомплекту. Під час бойових дій він отримав психологічну травму та не встиг адаптуватись до умов мирного життя, а тому, наявність понадлімітних боєприпасів в умовах війни розцінював як життєво необхідні предмети.
Вважає, що суд першої інстанції безпідставно відмовився від дослідження доказів та прийняв сторону обвинувачення, яка побудована на припущеннях та суб`єктивному сприйнятті подій, як співробітниками слідства так і свідками. На його думку свідок ОСОБА_8 , яка не надавала у суді показань, по невідомим йому причинам обмовила його в своїх показаннях, наданих під час слідства. Суд у вироку послався на не існуючих двох молодих хлопців, які злякавшись, залишили приміщення автовокзалу, але їх особистості не встановлені ні судом ні слідством, та на жінку похилого віку, яка зверталась до касира ОСОБА_8 щоб працівники автовокзалу терміново перевірили речовий мішок військовослужбовця, але в матеріалах справи відсутні будь-які дані і про неї. Вважає, що ОСОБА_9 перекрутила його відповідь на поставлене нею запитання, в дійсності він відповів їй не «скоро вас усіх не буде», а «якщо нічого не зміниться, то скоро нас усіх не буде», частина його вислову була прибрано із тексту та замість слова «Вас» він насправді сказав «Нас» в результаті чого змінився смисл його відповіді. Незважаючи на зазначене, суд безпідставно не визнав за необхідне допитувати свідків під присягою, з метою з`ясування істини, та необґрунтовано прийняв рішення про дослідження доказів в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України.
Зазначає, що у судовому засіданні він визнав факт незаконного зберігання боєприпасів, у скоєному розкаявся, але факт повідомлення про підготовку вибуху він не визнавав, так як не скоював вказаного правопорушення.
Узагальнений виклад позиції прокурора в запереченні на апеляційну скаргу.
В запереченні на апеляційну скаргу ОСОБА_5 на вирок Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 25.11.2014 р. прокурор зазначає, що в судовому засіданні після оголошення обвинувачення, головуючий у справі роз`яснив ОСОБА_5 суть обвинувачення і на запитання суду чи зрозуміло воно йому та чи визнає він себе винним і бажає давати покази останній пояснив, що обвинувачення зрозуміле, він визнає себе винним у скоєнні кримінальних правопорушень та згоден надавати показання про обставини їх скоєння. З огляду на вказане прокурором було висловлено думку щодо недоцільності дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються, зокрема допиту свідків кримінального правопорушення та обмежитись допитом обвинуваченого, дослідженням письмових доказів. При цьому ОСОБА_5 було роз`яснено про те, що він буде позбавлений права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
З огляду на вказане, твердження ОСОБА_5 щодо відмови суду від дослідження доказів щодо всіх обставин та обґрунтування вироку на здогадах та суб`єктивному сприйнятті подій свідками та слідчим, є безпідставними.
На думку прокурора, незважаючи на невизнання ОСОБА_5 своєї вини у завідомо неправдивому повідомленні про підготовку вибуху, його вина у скоєному підтверджується сукупністю досліджених судом доказів, вирок суду відносно ОСОБА_5 є законним і обґрунтованим.
Обставини, встановлені судом першої інстанції.
23.05.2014 р. військовослужбовця Збройних Сил України старшого солдата роти десантного забезпечення ОСОБА_5 , що проходив з квітня 2013 року військову службу на контрактній основі у військовій частині № НОМЕР_1 АДРЕСА_1 (79-та аеромобільна бригада) на посаді старшого водія-майстра, було направлено до місця проведення антитерористичної операції (АТО) в зону проведення бойових дій, які проходять на території Донецької та Луганської областей.
Знаходячись на вказаній території, ОСОБА_5 на місці проведення бойових дій знаходив в різних місцевостях бойові припаси та вибухові речовини і пристрої, серед яких були патрони калібру 5,45-мм та калібру 7,62-мм; бойові гранати «Ф-1» та «РГД-5», сипучу речовину у вигляді гранул порох, автомати і кулемети, котрі зберігав у своєму вантажному автомобілі «УРАЛ-4320», частину яких використав під час бойових дій, а частину вирішив залишити собі для самозахисту.
13.07.2014 р. ОСОБА_5 було надано короткострокову відпустку терміном 5 діб, після чого він прибув до м. Миколаєва, а саме до військової частини № НОМЕР_1 , де 14.07.2014 р. здав зброю, тобто, закріплений за ним автомат (АКС-74) та частину боєзапасів (патрони калібру 5,45-мм) кількістю 210 штук. Частину патронів кількістю 116 штук, стріляну гільзу, мішечок з сипучою речовиною у вигляді гранул та дві бойові гранати, не повідомивши керівництву військової частини про їх наявність, ОСОБА_5 залишив при собі та зберігав разом з особистими речами та предметами особистої гігієни у своєму речовому мішку (військовому рюкзаку). Після здачі зброї та патронів, ОСОБА_5 вранці 15.07.2014 р. на рейсовому автобусі маршрутом «Очаків-Вінниця» направився до батьків, які проживають в АДРЕСА_1 . При цьому з собою у нього був речовий мішок з вищезазначеними речами і предметами. Перед цим, ОСОБА_5 від`єднав від корпусів запали до двох бойових гранат та зберігав окремо в рюкзаку.
В першій половині дня 15.07.2014 р. ОСОБА_5 , доїхавши рейсовим автобусом до м. Южноукраїнську Миколаївської області, зайшов до будівлі міжміського автовокзалу м. Южноукраїнську, розташованої по вул. Дружби Народів, 27, з метою тимчасового залишення свого речового мішка у кімнаті зберігання речей пасажирів та відвідування міжрайонного військового комісаріату.
Перебуваючи у холі автовокзалу, ОСОБА_5 , о 10.30 год. на питання касиру ОСОБА_8 про те, чи прибув він із зони проведення АТО, сказав, щоб вона швидше видала йому чек на зберігання вантажу та пригрозив: «Скоро все все равно «взлетите!», що здивувало та насторожило ОСОБА_8 .
Погрозливий вислів ОСОБА_5 почули інші громадяни, які знаходились в черзі до каси, а саме, двоє молодих хлопців, які злякавшись, відразу покинули приміщення автовокзалу, оскільки ними зазначене неправдиве повідомлення ОСОБА_5 було розцінено, як можливе замінування будівлі автовокзалу, що могло загрожувати загибеллю людей чи іншими тяжкими наслідками. Крім цього, невстановлена жінка похилого віку, котра знаходилась поруч, декілька раз звернулась до касира ОСОБА_8 , щоб працівники автовокзалу терміново перевірили речовий мішок військовослужбовця, який він поніс здавати до кімнати зберігання речей, або зателефонувати до правоохоронних органів, оскільки у його речовому мішку можуть знаходитись вибухонебезпечні предмети.
В той час ОСОБА_5 , підійшовши до приміщення камери зберігання речей, здав диспетчеру автовокзалу, а за сумісництвом відповідальній за кімнату зберігання речей пасажирів, ОСОБА_9 , свій речовий мішок та на її запитання про хід бойових дій в зоні АТО, він їй також неправдиво повідомив: «Скоро Вас всех не будет!». При цьому ОСОБА_5 було достовірно відомо про те, що запали від`єднанні від бойових гранат та вони не можуть вибухнути, а також не зможуть вибухнути патрони і порох, що знаходились в його рюкзаку. На запитання ОСОБА_9 про те, що він мав на увазі, ОСОБА_5 нічого не відповів та швидко вийшов із будівлі автовокзалу через службовий вихід. Вислів ОСОБА_5 та вага рюкзака - він був підозріло важким, насторожили ОСОБА_9 , і нею зазначене було розцінено, як можливе замінування будівлі автовокзалу.
Врахувавши зазначені обставини, ОСОБА_8 терміново зателефонувала та повідомила про даний факт оперативному черговому Южноукраїнського МВ УМВС України в Миколаївській області.
Невдовзі до Южноукраїнського міського автовокзалу прибули керівники та інші працівники Южноукраїнського МВ УМВС, Управління боротьби з організованою злочинністю, Служби безпеки України, Міністерства надзвичайних ситуацій, були викликані спеціалісти вибухотехніки Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру при УМВС України в Миколаївській області. Персонал і відвідувачів автовокзалу було виведено з території автовокзалу на безпечну відстань, після чого перевірено будівлю автовокзалу на наявність вибухонебезпечних пристроїв. При перевірці спеціалістами вибухотехніками в приміщенні кімнати зберігання речей військового рюкзака, який перед цим здав на зберігання ОСОБА_5 , було виявлено: тряпічний мішечок з сипучою речовиною у вигляді гранул, патрони загальною кількістю 116 штук, два корпуси ручних гранат Ф-1 та РГД-5 та запали до них, пусту гільзу з маркуванням «17-71» та п`ять металевих «чашечок» в внутрішньою різьбою. Було встановлено, що погроза вибуху відсутня. Слідчим у присутності понятих і спеціалістів було проведено огляд зазначених предметів, про що складено протокол огляду місця події, а зазначені предмети поміщено у спеціальні пакети, які вилучено до Южноукраїнського МВ УМВС України в Миколаївській області.
Відповідно висновку судово-балістичної експертизи № 1263 від 15.07.2014 р., предмети першої групи у кількості 59 штук, надані на експертизу, є бойовими припасами 5,45-мм військовими патронами, виготовленими промисловим способом, придатними для проведення пострілів; предмети другої групи у кількості 56 штук, надані на експертизу, є бойовими припасами 7,62-мм гвинтівковими патронами із трасуючою кулею, виготовленими промисловим способом, придатними для проведення пострілів.
Відповідно висновку судово-балістичної експертизи № 52/1314 від 15.07.2014 р., сипуча речовина, надана на експертне дослідження у вигляді гранул, є метальною вибуховою речовиною нітроцеллюлозним порохом, вагою 499 гр.
Відповідно висновку судово-балістичної експертизи № 51 від 15.07.2014 р. «об`єкти № 1 та № 4» - є уніфікованими запалами ручних гранат, модернізованими, які призначені для детонації основного заряду вибухової речовини ручних осколкових гранат марок Ф-1, РГД-5, РГ-42, споряджені зарядами ініціюючих (ТНРС + азид свиню 0,10+0,20 грам) і бризантної (ТЕН або гексоген 1,0 грам) вибухових речовин.
«Об`єкт № 2» є конструктивно оформленим зарядом вибухової речовини тротил вагою 50-56 гр розміщеним у стандартному корпусі ручної оборонної гранати Ф-1.
«Об`єкт № 3» є конструктивно оформленим зарядом вибухової речовини тротил вагою 100-115 гр, розміщеним у стандартному корпусі ручної наступальної гранати РГД-5.
Дії ОСОБА_5 судом кваліфіковані за ч. 1 ст. 263 КК України, як носіння, зберігання, придбання бойових припасів, вибухових речовин і вибухових пристроїв без передбаченого законом дозволу та ч. 1 ст. 259 КК України, як завідомо неправдиве повідомлення про підготовку вибуху, що загрожує загибеллю людей чи іншими тяжкими наслідками.
Суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_5 щиро кається у вчиненому, раніше не судимий, характеризується позитивно, безпосередньо брав участь в захисті України.
Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника на підтримку апеляційної скарги, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд приходить до наступного.
Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції.
Із матеріалів кримінального провадження вбачається, що в судовому засіданні, відповідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визначив обсяг доказів, що підлягають дослідженню, а також визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин, які ніким не оспорюються. Проти такого порядку розгляду справи судом не заперечували учасники судового розгляду, зокрема ОСОБА_5 . При цьому суд обмежився допитом обвинуваченого, дослідив матеріали кримінального провадження та дані про особу.
Згідно даних носія технічної інформації та журналу судового засідання ОСОБА_5 визнав свою вину в повному об`ємі, при його допиті він ніяких заперечень щодо пред`явленого йому обвинувачення не виказував. Обвинуваченому також були роз`яснені положення вказаного закону про те, що при розгляді справи у такому порядку, він буде позбавлений права оспорювати фактичні обставини справи в апеляційному порядку.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 394 КПК України, судове рішення суду першої інстанції не може бути оскаржено в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України.
Крім того, за приписами ч. 4 ст. 399 КПК України, суддя-доповідач суду апеляційної інстанції серед іншого відмовляє у відкритті провадження, якщо судове рішення оскаржено виключно з підстав, з яких воно не може бути оскаржено згідно з положеннями ст. 394 КПК України.
Наведені норми кримінального процесуального закону дають підстави суду апеляційної інстанції не розглядати апеляційну скаргу обвинуваченого в частині доводів, пов`язаних із запереченням ним обставин події злочину, а також пов`язані з цим твердження апелянта стосовно неповноти судового розгляду; невідповідності висновків суду, викладених в судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження.
Про порушення прав у зв`язку із проведенням скороченого порядку розгляду кримінального провадження обвинувачений не зазначає.
Як вбачається із матеріалів провадження, висновки суду про доведеність винності ОСОБА_5 в інкримінованих йому злочинах відповідають фактичним обставинам справи, підтверджені в судовому засіданні і є обґрунтованими. Кваліфікація його дій за ч. 1 ст. 259 та ч. 1 ст. 263 України є правильною.
Покарання обвинуваченому за вчинення цих злочинів призначено відповідно до вимог ст.ст. 65-67 КК України з урахуванням тяжкості вчинених злочинів, даних про особу обвинуваченого, обтяжуючих та пом`якшуючих покарання обставин. Це покарання є необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_5 та попередження нових злочинів.
З огляду на наведене, апеляційна скарга обвинуваченого не підлягає задоволенню, а вирок суду є законним і підстав для його скасування або зміні не вбачається.
Керуючись ст. ст. 405, 407, 419, 424, 426, 532 КПК України, апеляційний суд,
п о с т а н о в и в :
апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 залишити без задоволення, а вирок Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 25 листопада 2014 року відносно ОСОБА_5 без зміни.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.
Судді
_____________________ __________ ____________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3