Справа № 183/2047/15
№ 1-кп/183/352/15
В И Р О К
іменем України
03 липня 2015 року Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:
головуючого ОСОБА_1

секретаря ОСОБА_2

за участю

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

розглянув в залі Новомосковського міськрайонного суду кримінальне провадження № 0000197 за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кривий Ріг, Дніпропетровської обл., громадянина України, солдата військової частини НОМЕР_1 , одруженого, маючого на утриманні неповнолітню дитину, проживаючого за адресою АДРЕСА_1 , судимого 14.07.2014 р. Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 407 КК України до штрафу в сумі 850 грн. на користь держави.

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України,

встановив:

20 березня 2014 р. наказом № 60 (по стройовій частині) командира військової частини НОМЕР_1 яка дислокується у АДРЕСА_2 солдата ОСОБА_4 зараховано до списків особового складу частини, та призначено на посаду майстра 2 самохідно-артилерійського дивізіону. Солдат ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем відповідно до вимог ст.ст. 9, 11, 12, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України зобов`язаний суворо дотримуватись у своїй службовій діяльності вимог законів України, Статутів Збройних Сил України, бути взірцем виконання службового обов`язку.

14 липня 2014 р. так і в подальшому солдат ОСОБА_4 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи з метою ухилитися від проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 під час мобілізації на особливий період, умисно, не з`явився вчасно на службу до військової частини НОМЕР_1 без поважних причин, свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд у АДРЕСА_3 , про своє місце знаходження до органів військового чи цивільного управління не заявляв.

17 березня 2015 р. солдат ОСОБА_4 самостійно прибув до військової частини НОМЕР_1 та заявив про себе. Таким чином, у період з 14 липня 2014 р. по 17 березня 2015 р., солдат ОСОБА_4 не з`явився вчасно на службу до військової частини НОМЕР_2 без поважних причин тривалістю понад один місяць.

Обвинувачений ОСОБА_4 , в судовому засіданні свою вину в пред`явленому кримінальному правопорушенні визнав повністю, та пояснив, що причиною самовільного залишення частини були сімейні обставини, хвороба його тестя. У скоєному щиро кається, розуміє що вчинив порушення закону.

Суд визнав, відповідно до ст. 349 КПК України, недоцільним дослідження доказів, щодо обставин справи як обвинувачення так і захисту, оскільки учасники судового провадження проти цього не заперечують, та обставин справа не оспорюють.

Суд визнав, відповідно до ст. 349 КПК України, недоцільним дослідження доказів, щодо обставин справи як обвинувачення так і захисту, оскільки учасники судового провадження проти цього не заперечують, та обставин справа не оспорюють.

Суд, дослідивши докази в межах пред`явленої підозри, зберігаючи неупередженість і об`єктивність, не виходячи за межі пред`явлено обвинувачення, яке прокурор підтримав у суді, вважає вину обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення встановленою та доведеною, його дії підлягають правовій кваліфікації за ч. 3 ст. 407 КК України як самовільне залишення військової частини без поважних причин тривалістю понад один місяць.

При призначенні виду та розміру покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд керується ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, сукупність усіх обставин у справі, дані про особу обвинуваченого. Суд вставив пом`якшуючі покарання обставини відповідно до ст. 66 КК України щире каяття, яке ґрунтується на належній критичній оцінці ОСОБА_4 своєї протиправної поведінки, визнання вини та готовністю підлягати кримінальній відповідальності. Також суд враховує участь ОСОБА_4 в антитерорестичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалелності, суверенітету та територіальної цілісності України, та наявність у ОСОБА_4 на вихованні неповнолітньої дитини. Обтяжуючих покарання обставин відповідно до ст. 67 КК України судом не встановлено.

Суд вважає за можливе при наявності таких пом`якшуючих обставин які істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, звільнити ОСОБА_4 від покарання згідно ст. 75 КК України з випробуванням.

Призначаючи покарання як кару суд, виходячи з вимог ст. 50 КК України суд, враховує, що призначення покарання зі звільненням від позбавленням волі на вказаний строк буде необхідним та достатнім для виправлення засудженого і запобігання ним нових злочинів.

На підставі викладеного, враховуючи ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, а також усі обставини по справі, керуючись ст. ст. 370, 371, 374 КПК України, суд, -

ухвалив :

визнати винним ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України та призначити покарання два роки позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України, звільнити його від відбування покарання з випробуванням строком два роки.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Новомосковський міськрайонний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копії вироку видати обвинуваченому негайно, після його проголошення.

Суддя