У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах
Верховного Суду України у складі:

головуючого

Філатова В.М.

суддів

Школярова .Таран Т.С.,

з участю прокурора Опанасюка О.В.,

потерпілої ОСОБА_1,

розглянула
в судовому засіданні в м. Києві 28 серпня 2007 р. кримінальну справу за
касаційною скаргою потерпілої ОСОБА_1 на вирок Крюківського районного суду
м.Кременчука Полтавської області від 20
вересня 2006 року та ухвалу Апеляційного суду Полтавської області від 08 грудня
2006 року щодо ОСОБА_2

Цим вироком

ОСОБА_2,

ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянин України, судимий-

18.10.1991 р. за ст.ст.141 ч.2, 215-3 ч.2, 42 КК України
(в ред.1960 р.) на 8 років позбавлення волі;

6.03.2000 р. за ст.142 ч.2, 196-1, 222 ч.3, 42, 43 КК
України (в ред.1960 р.) на 11 років позбавлення волі;

5.12.2005 р. на підставі ст.81 КК України звільнений від
відбування покарання умовно-достроково на 3 роки 3 місяці 13 днів, -

засуджений за ст.187 ч.4 КК України на
10 років позбавлення волі з конфіскацією всього особистого майна, за ст.121 ч.2
КК України на 8 років позбавлення волі.

На підставі ст.70 КК України за
сукупністю злочинів шляхом часткового складання призначених покарань остаточно
визначено покарання ОСОБА_2 12 років позбавлення волі з конфіскацією всього
особистого майна.

На підставі ст.71 КК України за
сукупністю вироків до покарання за цим вироком частково приєднано покарання за
попереднім вироком Олександрійського міського суду від 6.03.2000 року і
остаточно визначено покарання ОСОБА_2 13 років позбавлення волі з конфіскацією
всього особистого майна.

Постановлено стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 712
гривень матеріальної шкоди та 50000 гривень моральної шкоди.

Ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 8.12.2006 року вирок щодо
ОСОБА_2 змінений, йому пом'якшене покарання за ст.187 ч.4 КК України до 8 років
позбавлення волі з конфіскацією всього особистого майна. На підставі ст.70 ч.1
КК України шляхом часткового складання призначених покарань йому визначено 10
років позбавлення волі з конфіскацією всього особистого майна. На підставі
ст.71 КК України до призначеного покарання за цим вироком частково приєднано
покарання за попереднім вироком Олександрійського міського суду від 6.03.2000
року і остаточно визначено покарання ОСОБА_2 11 років позбавлення волі з
конфіскацією всього особистого майна.

За вироком суду ОСОБА_2 визнаний винним у тому, що він ІНФОРМАЦІЯ_2,
близько 16 год. 30 хв., в стані алкогольного сп'яніння, за місцем свого
проживання АДРЕСА_1, разом з потерпілим ОСОБА_3, з яким він познайомився у кафе
та запросив до себе додому, з метою заволодіння його майном, напав на нього і
почав наносити численні удари по голові, спині, заподіявши тяжкі тілесні
ушкодження. Після того, як потерпілий ОСОБА_3 знепритомнів, ОСОБА_2 заволодів
його майном на загальну суму 712 гривень, а у вечірній час разом із свідком
ОСОБА_4 виніс потерпілого на вулицю та поклав на лавку, звідки його “Швидка
допомога” доставила до лікарні, де він від заподіяних тілесних ушкоджень помер.

У касаційній скарзі потерпіла ОСОБА_1
посилається на те, що призначене апеляційною інстанцією ОСОБА_2 покарання є
занадто м'яким, не відповідає тяжкості вчиненого злочину та особі засудженого.
З цих підстав просить ухвалу апеляційної інстанції щодо ОСОБА_2 скасувати, а
вирок Крюківського районного суду м.Кременчука Полтавської області від 20
вересня 2006 року щодо нього залишити без зміни.

Заслухавши доповідь судді, думку
прокурора, який вважає касаційну скаргу потерпілої обґрунтованою та підлягаючою
задоволенню, потерпілу ОСОБА_1, яка підтримала касаційну скаргу і просила її
задовольнити, перевіривши матеріали
справи та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що вона
підлягає задоволенню.

Висновки суду про доведеність винності ОСОБА_2 у вчиненні злочинів, передбачених ст.ст.187 ч.4, 121 ч.2
КК України, ґрунтуються на доказах, що зібранні у справі, які були належно
дослідженні та оцінені судом у їх сукупності, детально викладенні у вироку і в
касаційній скарзі не заперечується.

Однак при призначенні покарання
засудженому, апеляційний суд, всупереч вимогам ст.65 КК України, не в повній
мірі врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного. Приймаючи
рішення про пом'якшення покарання засудженому, апеляційний суд зазначив, що судом
першої інстанції не враховано, що ОСОБА_2 тривалий час лікувався від
туберкульозу і не взято до уваги те, що причиною виникнення конфлікту стала
поведінка потерпілого.

Такі висновки апеляційного суду не ґрунтуються на матеріалах справи і
суперечать їм, а тому не можуть бути підставою для пом'якшення покарання
засудженому.

Як убачається з матеріалів справи (т.1 а.с.233-234) з 2004 року ознаки
захворювання на туберкульоз легенів у ОСОБА_2 відсутні.

По справі також не встановлено вчинення потерпілим ОСОБА_3 будь-яких
неправомірних дій щодо ОСОБА_2, більше того, в судових рішеннях, в тому числі і
в ухвалі апеляційної інстанції зазначено, що насильство відносно потерпілого
було вчинено з метою заволодіння його майном, а не з інших мотивів.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що ухвала суду апеляційної
інстанції щодо ОСОБА_2 підлягає скасуванню з направленням справи на новий
апеляційний розгляд.

Якщо при новому розгляді справи щодо ОСОБА_2 обсяг обвинувачення не
зміниться або не буде встановлено інших обставин, які у відповідності до закону
можуть вплинути на висновки суду щодо виду та міри покарання, то призначене
апеляційним судом покарання засудженому слід вважати м¢яким.

Керуючись ст.ст.394-396 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

касаційну скаргу потерпілої ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу
Апеляційного суду Полтавської області від 08 грудня 2006 року щодо ОСОБА_2 скасувати
у зв'язку з м'якістю призначеного йому покарання, справу направити на новий
апеляційний розгляд у той же апеляційний суд в іншому складі суддів.

Судді :

Філатов В.М. Школяров В.Ф. Таран Т.С.