УКРАЇНА
Апеляційний суд Житомирської області

Категорія ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115, ч. 1 ст. 185 КК України Доповідач ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 липня 2015 року м. Житомир.
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Житомирської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 ,
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115, ч. 1 ст. 185 КК України.
Апеляційний розгляд відбувся з участю прокурора ОСОБА_8 , обвинуваченого ОСОБА_6 та адвоката ОСОБА_7 , потерпілих ОСОБА_9 і ОСОБА_10 ..
В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_7 просить скасувати вирок суду першої інстанції в частині визнання ОСОБА_6 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України та постановити новий вирок, яким визнати ОСОБА_6 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України. Крім того, просить скасувати вирок суду першої інстанції в частині задоволення позову прокурора про стягнення з ОСОБА_6 на користь Департаменту бюджету та фінансів Житомирської міської ради 4627,64 грн. і постановити рішення про залишення даного позову без розгляду.
Вважає вирок суду першої інстанції несправедливим, незаконним та необґрунтованим в частині притягнення ОСОБА_6 до кримінальної відповідальності за ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України, оскільки ОСОБА_6 не усвідомлював можливість доведення злочину до кінця, відмовився від доведення цього злочину до кінця, добровільно віддав сокирку дочці потерпілої, вчиняв певні дії щодо надання потерпілій медичної допомоги, однак заподіяв потерпілій тілесних ушкоджень середньої тяжкості, а отже його дії підпадають під ознаки складу кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України.
На думку захисника суд не встановив належних доказів наявності у діях обвинуваченого прямого умислу на позбавлення життя людини.
Окрім того зазначає, що суд істотно порушив вимоги кримінального процесуального законодавства, а саме не дослідив обставини кримінального провадження, з`ясування яких може мати істотне значення для правильного вирішення справи, надав оцінку показам одних свідків, не дослідив покази інших, в основу обвинувачення взято очевидно не допустимі докази та не враховані пом`якшуючі обставини при призначенні покарання, визнання ОСОБА_6 нанесення матері тілесних ушкоджень, намагання надати допомогу та його обіцянку в майбутньому відшкодувати матеріальну і моральну шкоду.
На думку адвоката кримінальне провадження проти ОСОБА_6 внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань без заяви потерпілої і безпідставно було об`єднане з кримінальним провадженням за заявою його сестри потерпілої ОСОБА_10 , без належного повідомлення обвинуваченого про підозру та зміну кваліфікації його дій з ч. 1 ст. 125 КК України на ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України.
Вважає, що позов заявлений прокурором в інтересах держави в особі Департаменту бюджету та фінансів Житомирської міської ради є безпідставним, так як лікування потерпіла ОСОБА_9 проходила в Комунальній установі «Центральна міська лікарня № 2» міста Житомира.
Адвокат вказує, що обвинуваченим і захисником ставилися питання про повернення прокурору очевидно недопустимого доказу - протоколу огляду місця події від 23.05.2014 року, який складений неграмотно та нерозбірливо написаний, підписаний в якості понятого ОСОБА_11 - цивільним чоловіком ОСОБА_10 , який є зацікавленою особою. Іншого понятого ОСОБА_12 суд не встановив і не допитав. Адвокатом встановлено, що такий громадянин ніколи не проживав за вказаною у протоколі адресою, що свідчить про підробку підпису в протоколі.
На думку адвоката, при постановленні вироку судом взято взятий до уваги не допустимий доказ - акт амбулаторної судово-психіатричної експертизи № 287-2014 від 15.07.2014 року, оскільки склад судово-психіатричної комісії очолював експерт ОСОБА_14 , який є не атестованим та не включений до реєстру атестованих експертів, відповідно до вимог Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Мінюсту України від 08.10.1998 року за № 53/5, та ст. ст. 9, 10 Закону України «Про судову експертизу».
Висновок № 1424 від 20.06.2014 року за вих. № 5969 зроблений судово-медичним експертом ОСОБА_15 з порушенням вимог встановлених п.п. 4.1.-4.3. Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених наказом Міністерства охорони здоров`я України від 17 січня 1995 року N 6 тому, що не було проведено огляд потерпілої ОСОБА_9 , а в основу експертизи покладено відомості з медичної карти, яку суд не дослідив.
Адвокат стверджує, що однією з підстав незаконності вироку суду є той факт, що суд розглядав кримінальне провадження щодо ОСОБА_6 в порядку цивільного судочинства, що відображено у журналах судових засідань.
В апеляційній скарзі та в доповненнях до неї обвинувачений ОСОБА_6 не заперечує факт вчинення насильницьких дій відносно матері ОСОБА_9 .. Вважає свої дії наслідком непростих стосунків з потерпілою, яка є неідеальною людиною, що спілкувалася з ним лише істеричним криком, заявляючи, що він спотворив їй життя та бажаючи йому смерті. Зазначає, що мати раніше притягалася до кримінальної відповідальності, коли він був дитиною.
Вказує, що у день вчинення кримінального правопорушення прийшов додому у нетверезому стані і ліг спати. Прокинувся від того, що над ним стояла мати з кухонною сокирою, від чого його охопив стрес і негативні емоції. Пам`ятає, що намагався вихопити сокиру з рук матері. Які далі вчиняв дії не пам`ятає і прийшов до тями лише почувши голос сестри ОСОБА_16 , на прохання якої віддав сокиру. З руки матері сильно йшла кров, тому з кухні приніс рушника. Працівники міліції, які приїхали на виклик, допитували його у якості свідка. Мати заяви про злочин не писала і відмовлялася від госпіталізації, почувала себе задовільно та ніяких претензій до нього не заявляла.
Винними у сімейних сварках при повернення його до дому в нетверезому стані вважає свого брата ОСОБА_17 та сестру ОСОБА_10 , котрі намовляли і підбурювали до сімейного конфлікту інших.
Стверджує, що наміру позбавити матір життя, не мав.
Просить скасувати вирок суду першої інстанції, кримінальне провадження закрити внаслідок допущених судом порушень, який не дослідив медичної карти потерпілої ОСОБА_9 , не видалив із зали суду під час допиту матері його сестру - свідка ОСОБА_10 ..
Вважає вирок суду першої інстанції також незаконним і необґрунтованим в частині перекваліфікації його дій з ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України на ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України і таким, що ґрунтується на припущеннях.
В запереченнях на апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та адвоката ОСОБА_7 потерпілі ОСОБА_10 та ОСОБА_9 вважають вирок суду законним і обгрунтованим, просять залишити вирок суду без зміни, апеляційні скарги без задоволення. Стверджують, що вина ОСОБА_6 встановлена у судовому засіданні на підставі досліджених доказів. Він учинив умисні дії і призначене покарання, є правильним, оскільки він вину повністю не визнав, не розкаявся, не сприяв розкриттю злочину, не намагався відшкодувати шкоду. Характеризують ОСОБА_6 як особу, що зловживає спиртними напоями, внаслідок чого виявляються клінічні ознаки розладу особистості та поведінки, без зміни зі сторони психіки до ступеня психічного захворювання. Стверджують, що злочин не був доведений ОСОБА_6 до кінця лише завдяки появі ОСОБА_10 та її активним діям.
Суд визнав ОСОБА_6 винним у тому, що він 23.05.2014 року близько 19 години, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння на кухні квартири АДРЕСА_2 , на ґрунті особистих неприязних відносин вирішив умисно вбити ОСОБА_9 ..
Реалізуючи злочинний умисел, направлений на умисне протиправне заподіяння смерті ОСОБА_9 , ОСОБА_6 усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій та передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки, приблизно о 19 годині взяв на кухні з полички сокиру та металевою частиною умисно наніс останній удар в область голови. Після отриманого удару ОСОБА_9 забігла в кімнату та впала на диван. ОСОБА_6 не припиняючи свої злочинні дії, пішов за матір`ю, сів на неї зверху та продовжив сокирою наносити їй чисельну кількість ударів в область голови, тулубу та кінцівок. Проте ОСОБА_6 не довів свій умисел до кінця з причин, що не залежали від його волі внаслідок активних дій ОСОБА_10 , яка повернулася до квартири і забрала в нього сокиру, тобто вчинив незакінчений замах на вбивство потерпілої.
У ході незакінченого замаху на умисне вбивство ОСОБА_9 , ОСОБА_6 умисно заподіяв потерпілій тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, множинних рублених ран на волосистій частині голови (10 ран, без зазначення характеру країв, кутів, стінок ран, чіткої локалізації), пошкодження апоневрозу; рубленої рани передньо-зовнішньої поверхні правого плеча; рубленої рани задньо-зовнішньої поверхні лівого плеча, відносяться до легкого тілесного ушкодження з короткочасним розладом здоров`я; рубленої рани тильної поверхні лівої кисті з пошкодженням сухожилків відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості, які не є небезпечним для життя, але призвели до тривалого розладу здоров`я; поверхневої рани лівої надлопаткової ділянки, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень без короткочасного розладу здоров`я.
Вироком суду ОСОБА_6 визнано винним та засуджено за ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України на 7 років позбавлення волі.
За ч. 1 ст. 185 КК України ОСОБА_6 виправдано, у зв`язку з недоведеністю вини.
Заслухавши доповідь судді, пояснення та відповіді на запитання обвинуваченого ОСОБА_6 , який свої дії пояснив тим, що перебував в межах декількох діб в стані алкогольного сп`яніння, підтримав вимоги своєї апеляційної скарги та скарги адвоката, адвоката ОСОБА_7 , яка підтримала вимоги викладені як в своїй апеляційній скарзі так і вимоги обвинуваченого ОСОБА_6 , заперечення прокурора ОСОБА_8 та потерпілих ОСОБА_9 і ОСОБА_16 проти задоволення апеляцій, перевіривши матеріали справи в межах визначених ст. 404 КПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають з наступних підстав.
Відповідно до вимог ст. 370 КПК України, вирок суду повинен бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до цього Кодексу.
Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
Судом першої інстанції, зазначені вимоги, під час розгляду кримінального провадження щодо ОСОБА_6 , виконані.
Висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_6 у незакінченому замаху на вбивство потерпілої ОСОБА_9 за обставин наведених у вироку, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України.
Суд першої інстанції дав оцінку показанням ОСОБА_6 про те, що він лише оборонявся від ОСОБА_9 , яка стояла над ним з сокирою. Пояснював, що вихопив з рук матері сокиру, а подальші події не пам`ятає. Далі сестра викликала міліцію, а він на її прохання приносив з кухні рушник. Допускає, що міг причинити тілесні ушкодження матері, але наміру вбити не мав. Протягом 3-4 днів перебував в стані алкогольного сп`яніння, а тому не все пам`ятає. Суд розцінив такі покази, як бажання уникнути відповідальності за вчинене.
Постановляючи обвинувальний вирок суд послався на показання потерпілої ОСОБА_9 яка пояснила, що обвинувачений ОСОБА_6 в стані сп`яніння у день події спав в кімнаті. Десь о 18 годині вони залишилися вдвох у квартирі. Знаходилася на кухні, коли до неї підбіг ОСОБА_6 , став кричати, що вб`є, так як спортила йому життя, наніс декілька ударів сокирою. Після чого пішла в кімнату, впала на диван. За нею прийшов обвинувачений, сів на неї, продовжив наносити удари сокирою, від яких вона закривалася руками. Вказала, що якби не повернулася додому донька, ОСОБА_6 її вбив би.
Суд також правильно послався на показання потерпілої ОСОБА_10 , яка підтвердила показання матері і пояснила, що 23 травня 2014 року вдень обвинувачений спав перебуваючи у нетверезому стані. Виконуючи прохання матері пішла до магазину і повертаючись через невеликий проміжок часу почула крик матері, яка благала обвинуваченого заспокоїтись, кричала «що ти робиш?». Забігла в кімнату й побачила розкидані речі, сліди крові, що мати лежить на дивані, брат ОСОБА_6 сидить на ній, однією рукою тримає за горло, а в іншій тримає сокиру. Вихопила сокиру з його руки і заявила про виклик міліції. Тоді ОСОБА_6 заявив, що він буде стверджувати про напад на нього ОСОБА_9 , від якого він оборонявся. На голові матері бачила кров, самих пошкоджень не бачила. Зі слів матері довідалася, що до неї на кухню зайшов обвинувачений з сокирою, почав бити.
Допитаний судом в якості свідка брат обвинуваченого ОСОБА_17 підтвердив, що обвинувачений зловживає спиртним, внаслідок чого виникають конфлікти. Про події, які відбулися в сім`ї 23 травня 2014 року дізнався від сестри. Приходив до матері у лікарню, де бачив порубані руки.
Суд також послався на протокол огляду місця події від 23.05.2014 року в якому зафіксовані сліди кримінального правопорушення. Вказав, що у приміщенні кухні виявлені численні плями бурого кольору на підлозі, кухонному столі якими підтверджуються показання потерпілої про нанесення їй ударів по голові сокирою в момент її перебування на кухні та спростовуються показання обвинуваченого про те, що він ОСОБА_6 прокинувся від появи матері з сокирою в руці.
На сокирі, яка лежала на підлозі коридору, виявлені сліди бурого кольору та залишки волосся.
Згідно експертного висновку № 139/ц, сліди бурого кольору на сокирі є слідами крові, що належать особі жіночої статі, можуть походити від крові потерпілої ОСОБА_9 (а.с. 72). Сліди в кухні та кімнаті є слідами крові та можуть походити за рахунок крові потерпілої відповідно до висновку експерта № 796 (а.с. 69).
Проведеною експертизою встановлено, що у ОСОБА_9 були виявлені тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепно - мозкової травми, струсу головного мозку, множинних рублених ран на волосистій частині голови (10 ран, без зазначення характеру країв, кутів, стінок ран, чіткої локалізації), пошкодження апоневрозу; рубленої рани передньо-зовнішньої поверхні правого плеча; рубленої рани задньо - зовнішньої поверхні лівого плеча, які відносяться до легкого тілесного ушкодження з короткочасним розладом здоров`я; рубленої рани тильної поверхні лівої кисті з пошкодженням сухожилків відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості, яке не є небезпечними для життя але призвели до тривалого розладу здоров`я; поверхневої рани лівої надлопаткової ділянки, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень без короткочасного розладу здоров`я.
Суд дійшов висновку, що наявність рублених ран в області голови свідчить про те, що удари наносилися в життєво-важливий орган, неодноразово і є доказом наявності у ОСОБА_6 умислу на позбавлення життя потерпілої, чим спростовуються його показання про відсутність умислу вбивати потерпілу.
Обвинувачений свої дії пояснював перебуванням під час вчинення кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння, на що суд зауважив, що такий стан обвинуваченого не є пом`якшуючою обставиною і не виправдовує вчинене, так як відповідно до вимог ст. 67 КК України, вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння, є обставиною, яка обтяжує покарання. Сімейні негаразди не виправдовують ОСОБА_6 і не надавали йому право за відсутності інших членів сім`ї вчиняти насильницькі дії щодо матері.
Засуджуючи ОСОБА_6 суд також послався на висновок судово-психіатричної експертизи № 287-2014 згідно якого, він виявляє клінічні ознаки розладу особистості та поведінки, зумовлені вживанням алкогольних напоїв, хоча зміни зі сторони психіки у нього не досягають ступеню психічного захворювання, лежать в межах патології характеру та не позбавляють його здатності на даний час усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними (а.с. 63).
Перевіряючи доводи обвинуваченого і його адвоката колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції вжив всіх можливих заходів до об`єктивного розгляду кримінального провадження.
З показань потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , які підтверджуються матеріалами кримінального провадження, колегія суддів встановила відповідність висновку суду першої інстанції фактичним обставинам.
Дійсно ОСОБА_6 вчинив незакінчений замах на злочин, з причин, що не залежали від його волі, не вчинив усіх дій, які мав намір вчинити для доведення злочину до кінця лише через випадковий збіг обставин, оскільки почувши крики матері до житла повернулася ОСОБА_10 і забрала з рук обвинуваченого сокиру, що стверджує наявність між діями обвинуваченого і можливими наслідками необхідного причинного зв`язку.
Застосовуючи сокиру як знаряддя злочину, ОСОБА_6 незважаючи на крики матері і намагання прикритися руками від ударів сокирою, умисно наносив ОСОБА_9 велику кількість ударів в місця розташування життєво важливих органів, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи і бажаючи настання невідворотних наслідків.
Враховуючи знаряддя та спосіб вчинення злочину і направленість умисно нанесених ударів колегія суддів вважає, що зазначеним спростовуються доводи ОСОБА_6 та адвоката ОСОБА_7 про те, що завдаючи удари сокирою по голові, тілу і руках і спричиняючи таким чином шкоду потерпілій, обвинувачений не передбачав і не бажав настання смерті, а добровільно відмовився від доведення злочину до кінця.
Потерпілі ОСОБА_9 та ОСОБА_10 спростували заяву ОСОБА_6 про добровільну відмову від доведення злочину до кінця своїми поясненнями про те, що його дії були припинені лише завдяки активним діям ОСОБА_10 , яка відібрала сокиру, заявила про викликану міліцію погрожуючи відповідальністю і заставила обвинуваченого принести рушника для зупинки крові.
Наведене свідчить, що доводи адвоката ОСОБА_7 про необхідність перекваліфікації дій ОСОБА_6 на ч. 1 ст. 122 КК України, є безпідставними.
По справі судом розглянуті та вирішені клопотання обвинуваченого і його захисника, проведено ряд експертиз, висновки яких враховані при постановленні обвинувального вироку (а. с. 60, 63, 66, 69, 72).
Перевіряючи доводи апелянтів про те, що суд незаконно взяв до уваги протокол огляду місця події від 23.05.2014 року, який є недопустимим доказом, колегія суддів визнає їх не відповідаючими дійсності.
Як встановлено, у протоколі огляду працівниками міліції вказані виявлені в приміщенні кухні численні плями бурого кольору на підлозі, кухонному столі, в кімнаті та на сокирі. Сам факт наявності виявлених плям зафіксованих у протоколі огляду і їх походження не заперечує й обвинувачений. Наполягання визнати протокол огляду неналежним доказом, так як понятого ОСОБА_12 не знайдено, а понятий ОСОБА_11 є цивільним чоловіком потерпілої ОСОБА_10 не можуть бути підставою для того, так як доказів перебування понятого ОСОБА_11 у родинних відносинах з потерпілим у матеріалах провадження не встановлено, як і не спростовано присутність ОСОБА_12 під час проведення огляду. Згідно відповіді Управління державної еміграційної служби України № 1969 від 31.03.2015 року, дані про особу і інформація про місце знаходження ОСОБА_12 є конфіденційна і може бути надана за його особистою заявою (а. с. 167). Крім того, у матеріалах провадження є копія друкованого і завіреного змісту протоколу, що спростовує доводи адвоката про неможливість його прочитати (а. с. 122-123).
Колегія суддів також вважає безпідставними доводи адвоката ОСОБА_7 про те, що є недопустимим доказом акт амбулаторної судово-психіатричної експертизи № 287-2014 від 15.07.2014 року, оскільки склад судово-психіатричної комісії очолював експерт ОСОБА_14 , який не перебуває в реєстрі експертів.
Як встановлено з матеріалів кримінального провадження, комісійна судово-психіатрична експертиза № 287 виконана Житомирською обласною психіатричною лікарнею, на виконання постанови слідчого СВ Житомирського МВ УМВС України в Житомирській області від 10.07.2014 року. В складі комісії були: заступник головного лікаря по медичній частині, атестований лікар-психіатр вищої категорії ОСОБА_14 , завідувач відділенням з стажем експертної роботи 6 років лікар психіатр ОСОБА_18 та судовий експерт вищої категорії з стажем експертної роботи 18 років ОСОБА_19 .. Проведення експертизи було доручено зазначеним атестованим лікарям, які попереджували ся про кримінальну відповідальність.
Відповідно до листа Міністерства юстиції України № 14586-0-33-15/9 судові експерти державних спеціалізованих установ включаються до реєстру за поданням керівників цих установ. Тому, відсутність працівника спеціалізованої установи в реєстрі після проходження ним атестації не є підставою визнавати зроблений ними комісійний висновок недопустимим доказом.
Крім того, доводи адвоката про незадовільний психічний стан обвинуваченого спростував сам обвинувачений ОСОБА_6 , який в апеляційному суді на запитання судді повідомив, що психічними захворюваннями ніколи не хворів і не хворіє, під час розгляду апеляційних скарг почувається добре.
Не можуть бути взятими до уваги доводи адвоката ОСОБА_7 про незаконність висновку експертизи № 1424 від 20.06.2014 року потерпілої ОСОБА_9 виконаної експертом ОСОБА_15 , оскільки вона проведена експертом на підставі медичної карти потерпілої, а не на підставі її огляду. Для роз`яснення висновку експертизи судом викликався експерт ОСОБА_15 , який довів законність проведеної ним експертизи та зроблених висновків.
Колегія суддів також вважає такими, що не знайшли свого підтвердження доводи ОСОБА_6 про неправильну поведінку в сім`ї потерпілої ОСОБА_9 та інших членів родини, що виправдовує вчинення ним насильницьких дій.
Перевіряючи доводи адвоката ОСОБА_7 про розгляд судом кримінального провадження в порядку цивільного судочинства, що свідчить про незаконність судового рішення колегія суддів встановила наступне. Згідно журналів судового засідання у них вказано, що суд розглядав у судовому засіданні «цивільну справу» по обвинуваченню ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115, ч. 1 ст. 185 КК України. Далі, зміст журналу відповідає вимогам КПК України. Тому, допущену секретарем судового засідання описку колегія суддів вважає не суттєвою і не такою, що тягне за собою скасування вироку суду.
Щодо доводів адвоката ОСОБА_7 про позбавлення її прокурором можливості ознайомлюватися з матеріалами кримінального провадження колегія суддів визнає їх не відповідаючими дійсності, так як отримавши доручення для здійснення захисту за призначенням (а. с. 95, 111) вона приймала участь у судових засіданнях, заявляла клопотання, мала можливість знайомитися з матеріалами кримінального провадження.
Колегія суддів вважає також не обґрунтованими доводи апелянтів про незаконність задоволення позову заявленого прокурором в інтересах держави в особі Департаменту бюджету та фінансів Житомирської міської ради з наступних підстав. Згідно ч. 3 ст. 128 КПК України прокурор має право пред`являти цивільний позов в інтересах держави у кримінальному провадженні. Встановлено, що лікування потерпіла ОСОБА_9 проходила в Комунальній установі «Центральна міська лікарня № 2» міста Житомира і наданий прокурором розрахунок витрат становить 4627 грн. 67 коп. (а. с. 36). Статтею 129 КПК України передбачено, що ухвалюючи обвинувальний вирок суд за доведеність підстав і розміру задовольняє позов.
Не буде порушенням факт перебування у залі судового засідання під час допиту потерпілої ОСОБА_9 її дочки ОСОБА_10 , оскільки остання у кримінальному провадженні є також потерпілою. Тому, доводи обвинуваченого у цій частині, є також безпідставними.
За наведених обставин колегія суддів вважає правильною кваліфікацію дії ОСОБА_6 за ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України.
Підстав для скасування вироку суду з мотивів вказаних засудженим ОСОБА_6 та підстав для перекваліфікації дій ОСОБА_6 з мотивів вказаних адвокатом ОСОБА_7 колегією суддів не встановлено.
Керуючись ст. ст. 405, 407 КПК України, колегія суддів -
постановила:
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Богунського районного суду міста Житомира від 10 квітня 2015 року по кримінальному провадженню № 0002596 щодо ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок суду без зміни.
На ухвалу апеляційного суду може бути подана касаційна скарга безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді апеляційного суду
Житомирської області: