Апеляційний суд Житомирської області
Справа № 11/0690/523/11
Стаття ч.2 с.15,ч.3 ст. 185 КК
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 липня 2011 року колегія суддів Судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого.................................... ОСОБА_1,

суддів..............................ОСОБА_2, ОСОБА_3

з участю прокурора.........................ОСОБА_4

розглянула у відкритому судовому засіданні кримінальну справу за апеляціями помічника прокурора м. Бердичева який брав участь у справі та засудженого ОСОБА_5, на вирок Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 13 травня 2011 року, яким, засуджено

ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2 РФ, росіянина, неодруженого, працюючого вантажником СГВК ім.М.Грушевського с.Чесники Рогатинського району Івано-Франківської області, ІНФОРМАЦІЯ_3, проживаючого за адресою: ОСОБА_4 - Франківська область Рогатинський район с. Чесники, судимого:

- 20 квітня 2007 року Рогатинським районним судом Івано-Франківської області за ч.3 ст. 185 КК України на 3 роки 6 місяців позбавлення волі. Ухвалою апеляційного суду Івано-Франківської області від 11 липня 2007 року вирок змінено, засуджено за ч.3 ст. 185, ст. 69 КК України на 4 місяці арешту;

- 19 листопада 2007 року Козівським районним судом Тернопільської області за ч.3 ст. 185 КК України на 3 роки позбавлення волі; постановою Бережанського районного суду Тернопільської області звільнено умовно-достроково на 9 місяців 17 днів,

-за ч.2 ст.15, ч.3 ст.185 КК України на 3 (три) роки 2 (два) місяці позбавлення волі.

Відповідно ч.1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків до призначеного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Козівського районного суду Тернопільської області від 19 листопада 2007 року та остаточно визначено ОСОБА_5 до відбуття 3 (три) роки 6 (шість) місяців позбавлення волі.

Запобіжний захід взяття під варту.

Строк відбуття покарання засудженому ОСОБА_5 рахувати з моменту його затримання, тобто з 11 листопада 2010 року.

Стягнуто з засудженого ОСОБА_5 на користь НДЕКЦ при УМВС України в Житомирській області 361,20 грн. судових витрат.

До виконання вироку в частині стягнення судових витрат, арешт, накладений на майно засудженого, не скасовувати.

Речові докази по справі: 100 грн., які знаходяться на зберіганні у настоятеля Свято-Троїцького собору, залишити настоятелю; запальничку, яка знаходиться на зберіганні у засудженого, залишити засудженому; рукавички та камінь, які знаходяться на зберіганні в камері схову речових доказів при Бердичівському МВВС, знищити.

Згідно вироку, ОСОБА_6, будучи раніше неодноразово судимим за скоєння корисливих злочинів, на шлях виправлення не став та в період умовно-дострокового звільнення вчинив новий умисний злочин при наступних обставинах.

Так, 8 листопада 2010 року близько 01 години 30 хвилин ОСОБА_6, з метою таємного викрадення чужого майна, переліз через паркан та проник на територію Свято-Троїцької церкви, яка розташована за адресою: м. Бердичів вул. Рози Люксембург, 3.

Знаходячись на території церкви, ОСОБА_6 камінцем розбив скло, та відчинивши рукою вікно, проник до приміщення церкви, звідки повторно таємно намагався викрасти гроші в сумі 100 грн., які знаходились в скриньці для пожертв, та належали Свято-Троїцькій парафії Української Православної Церкви. Однак, ОСОБА_5 не зміг реалізувати свій злочинний умисел до кінця, з причин, що не залежали від його волі, оскільки спрацювала сигналізація і він був затриманий працівниками Державної служби охорони МВС України.

В апеляції прокурор просить вирок скасувати, постановити новий вирок, яким у вступній частині зазначити крім іншого, що ОСОБА_5 звільнений умовно-достроково на 9 місяців 17 днів постановою Бережанського районного суду Тернопільської області від 13.05.2010 року. Призначити ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 15, ч.3 ст. 185 КК України 3 роки 6 місяців позбавлення волі; відповідно до ч.1 ст. 71 КК України до призначеного покарання приєднати частково не відбуте покарання за вироком Козівського районного суду Тернопільської області від 19.11.2007 року та остаточно призначити 3 роки 9 місяців позбавлення волі.

В доповненнях до апеляції, прокурор посилаючись на те, що в матеріалах справи відсутні дані про працевлаштування ОСОБА_5, просить виключити зі вступної частини вироку вказівку про те, що ОСОБА_5 працював вантажником СГВК ім. М.Грушевського в с. Чесники Рогатинського району Івано-Франківської області.

В апеляції засуджений ОСОБА_5 просить помякшити вирок, не позбавляти його волі, щиро розкаюється у вчиненому. Обіцяє відшкодувати завдані злочином збитки, судові витрати, стати на шлях виправлення.

Заслухавши доповідача, міркування прокурора про відсутність законних підстав для задоволення апеляції засудженого та обгрунтування апеляції державного обвинувача, засудженого ОСОБА_5 підтримавшого свою апеляцію, обговоривши доводи апеляцій та перевіривши матеріали кримінальної справи відповідно до вимог ст. 365 КПК України, судова колегія залишає апеляції без задоволення а вирок суду без зміни з наступних підстав.

Вина засудженого та кваліфікація його дій в апеляції не оспорююється. Що стосується покарання, то суд першої інстанції при його призначенні врахував та зазначив у вироку ступінь тяжкості вчиненого злочину - злочин тяжкий, особу винного, який за місцем відбуття покарання характеризується позитивно, за місцем проживання негативно. Раніше судимий і вчинив новий злочин в період умовно-дострокового звільнення.

Разом з тим, суд врахував, що ОСОБА_5 щиро розкаявся у вчиненому, що є обставиною помякшуючою покарання. Обставин, що обтяжують покарання по справі не встановлено. Не наведені вони і в апеляції прокурора.

Прийнявши до уваги ці обставини, суд прийшов до висновку про необхідність призначення ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі, оскільки, лише повна ізоляція від суспільства буде необхідною й достатньою для його виправлення та попередження нових злочинів. Покарання йому призначене в межах санкції ч.3 ст. 185 КК України, а остаточне покарання ОСОБА_5 призначене відповідно до ч.1 ст. 71 КК України 3 роки 6 місяців позбавлення волі.

Прокурор в апеляції просить призначити ОСОБА_5 остаточне покарання 3 роки 9 місяців, тобто більше лише на 3 місяці позбавлення волі, що очевидно не відповідає вимогам ст. 372 КПК України, яка зазначає, що невідповідним ступеню тяжкості злочину та особі засудженого визнається таке покарання, яке за своїм видом чи розміром є явно несправедливим як внаслідок м'якості, так і суворості.

А тому, виходячи з вимог ст.372 КПК України, судова колегія не вбачає підстав для задоволення апеляції прокурора.

Не підлягає задоволенню також апеляція засудженого ОСОБА_5, оскільки ОСОБА_5 був умовно-достроково звільнений постановою Бережанського районного суду Тернопільської області від 05 травня 2010 року на 9 місяців 17 днів. В період умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, протягом невідбутої частини покарання вчинив новий злочин. Відповідно до ч.5 ст.107 КК України, у разі вчинення особою, щодо якої застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, протягом невідбутої частини покарання нового злочину, суд призначає їй покарання за правилами, передбаченими у статтях 71 і 72 цього Кодексу.

Остаточне покарання ОСОБА_5 суд призначив за правилами ч.1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Козівського районного суду Тернопільської області від 19 листопада 2007 року.

Таким чином, покарання призначене засудженому ОСОБА_5 відповідає положенням Загальної частини Кримінального кодексу ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що його пом'якшують.

Істотних порушень вимог кримінально процесуального закону не встановлено, а тому підстави для скасування чи зміни вироку відсутні.

Дата умовно-дострокового звільнення ОСОБА_5 постановою Бережанського районного суду Тернопільської області із зазначенням у вступній частині вироку підлягає уточненню в порядку передбаченому ст.ст. 409,411 КПК України. Сама по собі ця обставина не є підставою визначеною ст.ст.367,373 КПК для зміни чи скасування вироку.

Не підлягають задоволенню також доповнення до апеляції прокурора, в яких він ставить під сумнів обгрунтованість вказівки у вступній частині вироку про те, що ОСОБА_5 до засудження працював вантажником СГВК ім. М.Грушевського.

ОСОБА_5 стверджує, що працював в цій організації вантажником, що про це він заявляв слідчому і в суді, але запитів з приводу цього ніхто не робив.

Прокурором жодного доказу спростування цього факту в апеляції не наведено. Не зясовував цієї обставини прокурор, який брав участь у справі та написав доповнення до апеляції під час розгляду справи судом першої інстанції.

Таким чином, доповнення до апеляції побудовані на допущеннях та сумнівах апелянта у дійсності такого факту, що не дає підстав для її задоволення та внесення змін у вирок.

На підставі наведеного, керуючись ст. 365, ст. 366 КПК України, судова колегія, -

УХВАЛИЛА:

Апеляцію помічника прокурора м. Бердичева який брав участь у справі з доповненнями та апеляцію засудженого ОСОБА_5 залишити без задоволення, а вирок Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 13 травня 2011 року щодо ОСОБА_5 без змін.

В порядку ст.ст.409,411КПК України суду першої інстанції у вступній частині вироку уточнити дату постанови Бережанського районного суду Тернопільської області про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_5 від відбування покарання.

Судді: