Справа № 1-85/10
Провадження № 1/369/30/15
В И Р О К

іменем України

15.04.2010 року м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі :

головуючого судді Бурбели Ю.С.,

при секретарі Шереметьєвій Т.В.,

за участю прокурора Балійчука Р.І.,

потерпілого ОСОБА_1,

захисника ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальну справу за обвинуваченням ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, який має середню освіту, працює водієм Комунального підприємства «Управління міським господарством», одруженого, проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, в силу ст. 89 КК України раніше не судимого, у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України, -

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_3, 15 серпня 2007 року, близько 21 години 30 хвилин, перебуваючи в стані алкогольного спяніння, знаходячись на вул. Жовтневій в м. Вишневе Києво-Святошинського району Київської області, зустрів раніше незнайомого йому ОСОБА_1, після чого, на грунті раптово виниклих між ними неприязних відносин, повязаних з тим, що останній, запідозривши ОСОБА_3 у вчиненні замаху на крадіжку його речей, не відпускав того, тримаючи за ремінь, наніс ОСОБА_1 удари рукою по різним частинам тіла, чим спричинив останньому тілесні ушкодження у виді закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, відкритого перелому кісток спинки носа, забійних ран обличчя, закритої травми грудної клітини, які згідно висновку експерта № 520/Д відносяться до легких тілесних ушкоджень, які призвели до короткочасного розладу здоровя.

Допитаний у судовому засіданні підсудний ОСОБА_3 винним себе у вчиненні інкримінованого йому злочину не визнав та показав суду, що дійсно 15.08.2007 року він разом зі своїм братом на вул. Жовтневій в м. Вишневе випив пива. Там до них підійшов потерпілий ОСОБА_1, теж з пивом. Під час розмови з ним зясувалось, що вони сусіди і він знає дочку ОСОБА_1 Потім почався дощ і брат пішов додому, а він пішов з ОСОБА_1 Потерпілий посковзнувся, і він його хотів підтримати, але ОСОБА_1 розцінив це як спробу заволодіти його майном та вкусив його за руку і вдарив рукою в обличчя, на що він відповів ОСОБА_1 також ударом в обличчя. Почалась бійка і вони разом впали в калюжу. ОСОБА_1 схопив його за ремінь на штанах і не відпускав, а він, намагався звільнитися від утримування ОСОБА_1, що стало можливим тільки по приїзду працівників міліції, які їх розняли. З приводу отриманих під час бійки тілесних ушкоджень він за допомогою до лікарів не звертався, в медичних установах лікування не проходив. Заявленого до нього позову не визнає. Просив його виправдати.

В судовому засіданні також були досліджені показання підсудного, які той давав під час досудового слідства, згідно яких він визнавав себе винним у вчиненні злочину та намагався примиритися з потерпілим, і відшкодувати спричинені збитки, але цього не відбулося (т. 1, а. с. 11, 76).

Незважаючи на заперечення ОСОБА_3 своєї винності у вчиненні злочину, його винність підтверджується сукупністю доказів, зібраних по справі та перевірених у судовому засіданні.

Так, потерпілий ОСОБА_1 показав суду, що 15 серпня 2007 року о 21-й годині на вул. Жовтневій у м. Вишневому він присів на лавочку, де до нього підійшов підсудний ОСОБА_3 з іншим хлопцем, які сказали, що знають його доньку. Проте спілкування між ними не було довгим, оскільки йому стало підозрілим, що хлопці називають один одного різними іменами, тому він від них відійшов. Коли розпочався дощ, то він пішов по вулиці додому, але, несподівано побачив підсудного, який поліз до його сумки. Він схопив ОСОБА_3 за руку і тримав, не відпускаючи, на що ОСОБА_3, намагаючись вирватись, вдарив його по обличчю і вони разом впали в калюжу. ОСОБА_3 не заспокоювався та продовжував наносити йому удари руками і ногами по різним частинам тіла. Але він того не відпускав. Бійка продовжувалась близько 10 хвилин і була припинена працівники міліції, які доставили їх у відділок міліції. Потім їх доставили до Боярської центральної районної лікарні. Заявляє позов про стягнення з підсудного на свою користь 50000 грн. моральної шкоди.

Свідок ОСОБА_4 суду пояснив, що 15 серпня 2007 року, у вечірній час, він з працівниками міліції ОСОБА_5 та ОСОБА_6 перебували на чергуванні з охорони громадського порядку в м. Вишневому. З чергової частини до них надійшов виклик, про те, що двоє чоловіків борються у дворі багатоповерхових будинків в калюжі. Вони приїхали за вказаною адресою та знайшли потерпілого і підсудного, які дійсно боролись в калюжі. Шуму від них не було і вони їх ледве знайшли за допомогою ліхтаря, оскільки було темно. Вони не змогли на місці зясувати всі обставини справи, тому, що ті були в нетверезому стані і їх доставили до відділення міліції.

Свідки ОСОБА_5, ОСОБА_6 дали суду показання, аналогічні показанням свідка ОСОБА_7

Винність підсудного у вчиненні злочину також підтверджується іншими доказами, зібраними по справі та дослідженими в судовому засіданні, а саме:

- даними з протоколу усної заяви потерпілого, в якій він повідомив, що 15.07.2007 року невідома особа безпричинного його побила, завдавши тілесних ушкоджень, та заволоділа його ключами від квартири і від робочої шафи ( т. 1, а.с. 8);

- даними з дослідженого в судовому засіданні пояснення ОСОБА_8, від 16.08.2007 року, де він зазначив, що під час бійки він бив потерпілого, при цьому наносив удари по різним частинам тілам, і завдав тому тілесних ушкоджень ( т. 1, а.с. 11-12);

- даними з висновку експерта № 520/Д, згідно якого ОСОБА_1 спричинені тілесні ушкодження у виді закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, відкритого перелому кісток спинки носа, забійних ран обличчя, закритої травми грудної клітки, які, згідно висновку експерта № 520/Д, відносяться до легких тілесних ушкоджень, що призвели до короткочасного розладу здоровя ( т.1, а.с. 49).

Оцінюючи в сукупності зібрані по справі докази, суд прийшов до висновку, що дії підсудного органом досудового слідства помилково кваліфіковані за ч. 1 ст. 296 КК України, як хуліганство, оскільки доказів, які б підтверджували вчинення підсудним грубого порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, яке тривалий час вперто не припинялись та стало причиною нанесення потерпілому легких тілесних ушкоджень, суду не надано.

Дії підсудного ОСОБА_3 суд кваліфікує за ч. 2 ст. 125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоровя, оскільки він 15.08.2007 року на вул. Жовтневій в м. Вишневе на грунті раптово виниклих між ним та ОСОБА_1 неприязних відносин, повязаних з тим, що останній, запідозривши ОСОБА_3 у вчиненні замаху на крадіжку його речей, не відпускав того, тримаючи за ремінь, наніс ОСОБА_1 удари рукою по різним частинам тіла, чим спричинив останньому легкі тілесні ушкодження, що призвели до короткочасного розладу здоровя.

Доводи захисника та підсудного про те, що останній перебував у стані крайньої необхідності і не вчиняв протиправних дій щодо ОСОБА_1, який перебував у стані алкогольного спяніння, суд вважає необґрунтованими з наступних підстав.

Згідно ст. 39 КК України крайня необхідність, це правомірне заподіяння шкоди для усунення небезпеки, яка загрожує державним, громадським чи особистим інтересам, що охороняються законом, здійснене за обставин, коли ця небезпека не може бути усунута іншими засобами і заподіяна шкода менш значна, ніж відвернена.

Судом встановлено, що дії потерпілого не становили загрозу інтересам держави, громадським інтересам, особі чи правам громадян, не створювали безпосередню загрозу завдання шкоди, і не були пов'язані з початком заподіяння шкоди.

Аналізуючи твердження підсудного про те, що потерпілий його також бив, але він просто не вжив заходів для фіксації спричинених йому тілесних ушкоджень, суд приймає до уваги дані з дослідженого в судовому засіданні протоколу допиту обвинуваченого ОСОБА_3 ( т.1, а.с.76), згідно яких саме він наніс перший удар ОСОБА_1, поясненням ОСОБА_3, згідно якого саме він почав бити потерпілого ( т.1, а.с. 8-9), а також показаннями потерпілого, яким суд надає перевагу оскільки вони були чіткими та незмінними як протягом досудового слідства так і під час судового розгляду справи. При цьому суд також приймає до уваги відсутність доказів про отримання підсудним тілесних ушкоджень, що також суперечить визначенню умов крайньої необхідності за яких заподіяна шкода має бути менш значною, ніж відвернена.

Призначаючи покарання підсудному, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що помякшують і обтяжують покарання, а також те, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Обставин, що помякшують покарання підсудному, судом не встановлено.

Обставиною, що обтяжує покарання підсудному суд визнає вчинення злочину особою, яка перебуває у стані алкогольного спяніння.

Враховуючи, що злочин, передбачений ч. 2 ст. 125 КК України є злочином невеликої тяжкості, враховуючи особу підсудного, який за місцем проживання та місцем роботи має характеризується посередньо (т.1, а.с. 65, 90), в силу ст. 89 КК України вважається раніше не судимим (т.1, а.с. 54, 62, 64), на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває (т.1, а.с. 60, 61), у вчиненому не розкаявся, змінюючи показання, намагався уникнути відповідальності, суд вважає за необхідне призначити підсудному покарання у виді обмеження волі в межах санкції ч. 2 ст. 125 КК України.

Вивчивши дані, що характеризують особу підсудного, суд також приходить до висновку, що його виправлення можливе без ізоляції від суспільства і вважає за можливе звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.

Визначаючи розмір відшкодування матеріальної та моральної шкоди, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, дослідивши матеріальний стан підсудного, суд прийшов до наступного висновку.

Цивільний позов потерпілого у сумі 50 тис. гривень, щодо відшкодування моральної шкоди, завданої злочином, що полягала у його стражданнях, яких він зазнав внаслідок неправомірних дій підсудного, у відповідності до ст. 1167 ЦК України, зважаючи на обсяг страждань потерпілого, яка відчував фізичний біль, знаходився на лікуванні, відчував моральні страждання, що відобразилося на його самопочутті, впливало на його відносини з оточуючими, змушувало прикладати додаткові зусилля по організації і нормалізації свого життя, змушувало тривалий час звертатися в правоохоронні органи за захистом своїх прав, що підтверджується дослідженими судом матеріалами справи, підлягає до задоволеннячастково, в сумі 5000,00 грн. оскільки суму позову в розмірі 50 тис. грн. суд вважає необґрунтованою і завищеною.

Судові витрати та речові докази по справі відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 323-324, 328 КПК України, суд

ЗАСУДИВ:

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України і призначити йому покарання за цим законом у виді обмеження волі строком на 1 (один) рік 6 (шість) місяців.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк 2 (два) роки.

На підставі ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_3 обовязки повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи, періодично зявлятися для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію.

Запобіжний захід ОСОБА_3 до вступу вироку в законну силу залишити підписку про невиїзд.

Цивільний позов потерпілого задовольнити частково. Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 5000 (пять тисяч) грн. моральної шкоди, в інший частині позовних вимог відмовити.

Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Київської області через Києво-Святошинський районний суд Київської області протягом пятнадцяти діб з дня його проголошення.

Суддя Бурбела Ю.С.