У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів Судової
палати у кримінальних справах

Верховного Суду України у
складі:

головуючого судді

Філатова В.М.,

суддів

Косарєва В.І. і Гриціва М.І.,

за участю прокурора

Микитенка О.П.

розглянула
в судовому засіданні в м. Києві 25 грудня 2007 року кримінальну справу за касаційним поданням
заступника прокурора Донецької області на
вирок Харцизького міського суду
Донецької області від 30 листопада 2006 року, яким

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1

громадянку України,

раніше
судиму: 21.08.2006р.за ч.1 ст.309,

ст.75КК
України на 1 рік обмеження волі

з іспитовим
строком на 1 рік ,

засуджено

- за
ч.1 ст.185 КК України на 1
рік позбавлення волі.

На підставі ч.4 ст.70 КК України шляхом
поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно за сукупністю
злочинів визначено покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік.

Постановлено стягнути з ОСОБА_1 на користь
потерпілого ОСОБА_2- 200 грн. на відшкодування моральної шкоди.

В апеляційному порядку справа не
переглядалася.

Згідно з вироком суду, ОСОБА_1 визнана
винною і засуджена за те, що вона
27.07.2006р., знаходячись АДРЕСА_1,
перебуваючи у стані алкогольного сп'яніння, таємно викрала майно ОСОБА_2 на
загальну суму 1 250 грн.

У касаційному поданні заступник прокурора
Донецької області просить вирок суду у зв'язку з неправильним
застосуванням кримінального закону
змінити, виключити приєднання судом на підставі ч.4 ст.70 КК України покарання за вироком від 21.08.2006р.,
оскільки цей вирок щодо ОСОБА_1 виконується самостійно, так як вона від
відбування покарання звільнена з іспитовим строком на підставі ст.75 КК України.

Заслухавши доповідача, думку прокурора, який касаційне
подання не підтримав, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи
касаційного подання, колегія суддів вважає, що подання задоволенню не
підлягає з таких підстав.

Доведеність вини засудженої та
правильність кваліфікації її дій у поданні не оспорюються.

Покарання засудженій ОСОБА_1 призначено відповідно до вимог ст.65 та ч.4 ст.70
КК України.

Доводи у поданні про те, що вирок Харцизького міського суду
Донецької області від 21.08.2006р. повинен виконуватись самостійно і суд безпідставно застосував ч.4 ст.70 КК України не є переконливими.

Відповідно до роз'яснень, які містяться у
п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року “
Про практику призначення судами кримінального покарання”, самостійному
виконанню підлягають вироки тоді, коли покарання за першим вироком є умовним, а
за другим реальним.

Як видно із матеріалів справи, постановою
Харцизького міського суду Донецької області від 23 листопада 2006 року, тобто ще до постановлення вироку скасовано звільнення від відбування покарання
з випробуванням за вироком Харцизького міського суду Донецької області від
21.08.2006р. щодо ОСОБА_1 і направлено
її для відбування покарання у виді
обмеження волі строком на 1 рік.

В даному випадку остаточне покарання як за
першим вироком так і за другим є реальним, а тому суд не порушив вимог закону і призначив ОСОБА_1
покарання відповідно до ч.4 ст.70 КК
України.

Доводи у поданні про те, що суд призначив
засудженій покарання не за сукупністю злочинів, а за сукупністю вироків
необґрунтовані, оскільки суд зазначив про застосування ч.4 ст.70 КК України,
тобто визначив остаточне покарання за
сукупністю злочинів.

Тому, при призначенні ОСОБА_1 покарання за
сукупністю злочинів судом не допущено порушень закону, які могли б вплинути на
правильність постановленого у справі судового рішення.

Враховуючи
наведене, керуючись ст. 394 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційне подання заступника прокурора
Донецької області залишити без задоволення, а вирок Харцизького міського суду
Донецької області від 30 листопада 2006 року щодо ОСОБА_1 - без зміни.

Судді:

Філатов В.М. Косарєв В.І. Гриців М.І.