У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Верховного Суду України у складі :

головуючого

Пивовара В.Ф.,

суддів

Шевченко Т.В., Кривенди О.В.,

за участю прокурора

Сушко Т.М.,

розглянула в судовому засіданні у
м. Києві 29 березня 2007 року кримінальну справу за касаційними скаргами
засудженого ОСОБА_1 та захисника ОСОБА_2 на вирок апеляційного суду Донецької
області від 26 грудня 2006 року щодо ОСОБА_1

Вироком Слов'янського
міськрайонного суду Донецької області від 14 серпня 2006 року

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1,

раніше
судимого 3 квітня 2002 року за ч. 3 ст. 185

КК України на
три роки позбавлення волі, звільненого

від покарання
з випробуванням на підставі ст. 75

КК України з
іспитовим строком тривалістю один рік,

засуджено:

- за ч. 1 ст. 286 КК України на
шість місяців арешту;

- за ч. 2 ст. 185 КК України на два
роки позбавлення волі;

- за ч. 3 ст. 185 КК України на три
роки позбавлення волі.

На підставі ст. 70 КК України, за
сукупністю злочинів, шляхом часткового складання призначених покарань,
визначено ОСОБА_1 покарання - чотири роки позбавлення волі.

На підставі ст. 71 КК України, за
сукупністю вироків, до призначеного покарання частково приєднано невідбуту
частину покарання за попереднім вироком від 3 квітня 2002 року і остаточно
визначено ОСОБА_1 покарання - чотири роки позбавлення волі.

ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні
таких злочинів.

23 липня 2002 року приблизно о 20-й
годині 30 хвилин він, керуючи мотоциклом “ЯВА-350”, р.н. НОМЕР_1 та рухаючись
по вул. Миру у м. Миколаївці, Донецької області, порушив п.п. 12.5, 12.3 Правил
дорожнього руху і вчинив наїзд на малолітнього пішохода ОСОБА_3, заподіявши
йому середньої тяжкості тілесні ушкодження.

1 грудня 2003 року вранці ОСОБА_1 у
м. Миколаївці таємно викрав мобільний
телефон “Нокіа-3310” вартістю 750 гривень, який належав ОСОБА_5

7 березня 2004 року ввечері ОСОБА_1,
перебуваючи на території БМУ Слов'янської ТЕЦ у м. Миколаївці, проник у
складське приміщення, звідки вчинив крадіжку майна на загальну суму 529,20
гривень, яке належало ОСОБА_4

Вироком апеляційного суду Донецької
області від 26 грудня 2006 року вирок місцевого суду в частині призначення
ОСОБА_1 покарання скасовано і призначено йому за ч. 1 ст. 286 КК України -
шість місяців арешту; за ч. 2 ст. 185 КК України - два роки позбавлення волі, за ч. 3 ст. 185 КК
України - три роки позбавлення волі.

На підставі ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, визначено ОСОБА_1
покарання - чотири роки позбавлення волі, а на підставі ст. 71 КК України, за
сукупністю вироків, до призначеного покарання частково приєднано невідбуте
покарання за попереднім вироком від 3 квітня 2002 року і остаточно визначено
ОСОБА_1 покарання - чотири роки один місяць позбавлення волі.

У решті цей вирок залишено без зміни.

У касаційній скарзі засуджений
ОСОБА_1 зазначає про надмірну суворість призначеного йому покарання, подання
апеляції прокурором на вирок місцевого суду з пропуском встановленого законом
строку, просить скасувати вирок щодо нього, а справу - направити на новий апеляційний розгляд.

У касаційній скарзі захисник
засудженого адвокат ОСОБА_2 просить вирок апеляційного суду щодо ОСОБА_1
змінити та пом'якшити призначене йому покарання із застосуванням ст. 75 КК
України.

Заслухавши доповідь судді
Верховного Суду України, міркування прокурора, який просив залишити скарги без
задоволення, а вирок апеляційного суду щодо ОСОБА_1 - без зміни, перевіривши
матеріали справи та обговоривши доводи касаційних скарг, колегія суддів вважає,
що вони задоволенню не підлягають з таких підстав.

Висновок суду про доведеність
винності ОСОБА_1 у вчиненні зазначених у вироку злочинних дій підтверджується його показаннями в
судовому засіданні. Оскільки фактичні обставини справи, в тому числі й вартість
викраденого майна, засудженим та іншими учасниками судового розгляду не
оспорювались, відповідно до ст. 299 КПК України суд першої інстанції визнав
недоцільним дослідження доказів стосовно цих обставин.

Дії
ОСОБА_1 правильно кваліфіковані судом за ч. 1 ст. 286, ч. 2 ст. 185 та ч. 3 ст.
185 КК України.

Колегія
суддів вважає, що апеляційний суд призначив ОСОБА_1 покарання з дотриманням
вимог ст. 65 КК України і це покарання є необхідним та достатнім для виправлення
засудженого і попередження нових злочинів, а тому підстав для пом'якшення
покарання, про що йдеться у скаргах , не вбачає.

Як
видно з матеріалів справи, апеляція прокурора на вирок місцевого суду щодо
ОСОБА_1 була подана у передбачений ст. 349 КПК України строк, а тому доводи
касаційної скарги засудженого в цій частині колегія суддів вважає
необґрунтованими.

На думку колегії суддів, передбачені ст. 398 КПК України
підстави для скасування чи зміни вироку апеляційного суду щодо ОСОБА_1, про що йдеться у
касаційних скаргах, відсутні.

Виходячи з наведеного та
керуючись ст. ст. 395, 396 КПК України, колегія суддів Судової палати у
кримінальних справах Верховного Суду України, -

у х в а л и л а:

касаційні
скарги засудженого ОСОБА_1 та захисника ОСОБА_2 залишити без задоволення, а
вирок апеляційного суду Кіровоградської області від 26 грудня 2006 року щодо
ОСОБА_1 - без зміни.

Судді:

Пивовар В.Ф.
Шевченко Т.В.
Кривенда О.В.