АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11/793/9/15 Справа № 1-251/12 Категорія: ч.5 ст.191, ч.3 ст.28 ч.3 ст. 364, ч.3 ст.27, ч.3 ст.28 ч.2 ст.366, ч. 3 ст.209 КК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 березня 2015 року Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю прокурора ОСОБА_5 ,

захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

засуджених ОСОБА_9 , ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси кримінальну справу за апеляційними скаргами прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, захисника адвоката ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_10 , захисника адвоката ОСОБА_11 в інтересах засудженого ОСОБА_12 на вирок Соснівського районного суду м. Черкаси від 15 вересня 2014 року, яким

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , раніше не судимого, -

виправдано за ч. 2 ст. 364, ч. 2 ст. 366 КК України за недоведеністю вини, за ч. 5 ст. 191, ч. 3 ст. 209 КК України за відсутністю складу злочину;

ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , українця, громадянина України, уродженця м. Бершадь Вінницької області, жителя АДРЕСА_2 , раніше не судимого, -

засуджено за ч. 2 ст. 364 КК України на 5 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади в правоохоронних органах строком на 3 роки без штрафу та без спеціальної конфіскації.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_12 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки та покладено процесуальні обов`язки, передбачені п.п.2,3,4 ч. 1 ст. 76 КК України.

Звільнено ОСОБА_12 від призначеного покарання на підставі п. 8 ст. 6 КПК України в зв`язку зі смертю останнього.

Виправдано ОСОБА_12 за ч. 2 ст. 366 КК України за недоведеністю вини, за ч. 5 ст. 191, ч. 3 ст. 209 КК України за відсутністю складу злочину;

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , українця, громадянина України, уродженця м. Баку, Азербайджан, жителя АДРЕСА_3 , раніше не судимого, -

засуджено за ч. 2 ст. 364 КК України на 5 років позбавлення волі з позбавленням права займатися підприємницькою діяльністю строком на 3 роки без штрафу та без спеціальної конфіскації; за ч. 3 ст. 209 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України, на 5 років позбавлення волі без конфіскації майна, здобутого злочинним шляхом та з конфіскацією ? майна, що є його особистою власністю.

На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів призначено остаточно ОСОБА_10 до відбуття покарання у виді 5 років позбавлення волі з позбавленням права займатися підприємницькою діяльністю строком на 3 роки без штрафу та без конфіскації майна, здобутого злочинним шляхом та з конфіскацією ? майна, що є його особистою власністю.

На підставі ст. 75 КК України звільнено засудженого ОСОБА_10 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком три роки з покладанням на нього обов`язків, передбачених п.п. 2,3,4 ч. 1 ст. 76 КК України.

Виправдано ОСОБА_10 за ч. 2 ст. 366 КК України за недоведеністю вини, за ч. 5 ст. 191 КК України за відсутністю складу злочину.

Цивільний позов, заявлений УМВС України в Черкаській області в сумі 431455 грн. вирішено залишити без розгляду .

Вирішена доля речових доказів, в порядку ст. 81 КПК України 1960 року, -

в с т а н о в и л а :
Органами досудового слідства ОСОБА_9 обвинувачуються в тому, що він, працюючи на посаді заступника начальника Головного управління МВС України в Черкаській області, являючись службовою особою, порушуючи вимоги Конституції України, Закону України «Про міліцію», всупереч інтересам служби, дискредитуючи МВС України як державний орган виконавчої влади, діючи умисно, з корисливих мотивів, на початку жовтня 2009 року організував стійке злочинне угруповання, залучивши до його складу ОСОБА_12 , який працював начальником Управління державної автомобільної інспекції Черкаської області, спільно з директором ПП «Олександр і Ко» ОСОБА_10 , при проведенні державного технічного огляду працівниками УДАІ ГУ МВС України в Черкаській області шляхом оформлення фіктивних документів, про нібито здійснення перевірки контролю колісних транспортних засобів на відповідність експлуатаційним вимогам безпеки до технічного стану вимірювальною лабораторією фізичної особи підприємця ОСОБА_13 , якою неофіційно здійснював керівництво ОСОБА_10 , з подальшим перерахуванням громадянами коштів за її проведення на розрахунковий рахунок ФОП ОСОБА_13 , використовуючи які ОСОБА_10 , шляхом проведення фіктивних фінансово-господарських операцій між ПП «Олександр і Ко» та ФОП ОСОБА_14 , приховав злочинне походження зазначених грошей, перевівши їх у готівку заволодів ними, які в подальшому були розподілені між всіма учасниками злочинної групи. Своїми діями ОСОБА_12 та ОСОБА_10 заподіяли державі шкоду в розмірі 431 455,00 грн., заволодівши державними коштами на загальну суму 326 147,50 грн. та одержавши незаконну матеріальну вигоду на загальну суму 105 307,50 грн., що більше ніж у 994 разів перевищує встановлений на той період законодавством України неоподаткований мінімум доходів громадян, а також завдали тяжкі наслідки державним інтересам у вигляді дискредитації МВС України як державного органу виконавчої влади, підриву авторитету та престижу органів державної влади.

ОСОБА_12 разом з ОСОБА_10 , використовуючи своє службове становище, особисто надав усні розпорядження підлеглим працівникам УДАІ ГУ МВС України в Черкаській області про неухильне виконання ними всіх вказівок ОСОБА_10 , одержання від останнього бланків протоколів контролю ТЗ вимірювальної лабораторії ФОП ОСОБА_13 , проведення ними державного технічного огляду колісних транспортних засобів та оформлення фіктивних документів за наданими ОСОБА_10 бланками протоколів про нібито здійснення перевірки технічного стану вимірювальною лабораторією ФОП ОСОБА_13 і подальшого перерахування громадянами коштів за її проведення на розрахунковий рахунок останнього, а також здійснював контроль виконанням вищевказаних розпоряджень співробітниками УДАІ ГУ МВС.

ОСОБА_10 , являючись керівником та організовуючи діяльність вимірювальної лабораторії ФОП ОСОБА_13 , готував бланки протоколів контролю колісних транспортних засобів вказаної лабораторії, завіряючи Ії відтиском печатки ФОП ОСОБА_13 ; особисто передавав начальникам ВДАІ ГУ МВС України в Черкаській області і Центру діагностики автомобілів при УДАІ ГУ МВС бланки протоколів контролю КТЗ на відповідність експлуатаційним вимогам безпеки до технічного стану вимірювальної лабораторії ФОП ОСОБА_13 , прайс-листи з цінами на послуги ФОП ОСОБА_13 і номером розрахункового рахунку останнього та в подальшому отримував від них другі примірники вказаних протоколів; контролював надходження на розрахунковий рахунок ФОП ОСОБА_13 грошей, сплачених громадянами за проведені працівниками ВДАІ ГУ МВС України в Черкаській області і Центру діагностики автомобілів при УДАІ ГУ МВС від імені ФОП ОСОБА_13 технічні огляди КТЗ. Будучи засновником та директором ПП «Олександр і Ко», вчиняв дії, спрямовані на приховання та маскування злочинного походження коштів, одержаних в результаті проведення працівниками ВДАІ ГУ МВС України в Черкаській області і Центру діагностики автомобілів при УДАІ ГУ МВС перевірок технічного стану КТЗ від імені ФОП ОСОБА_13 , джерела їх походження та місцезнаходження, а саме: складав фіктивні договори оренди між даним приватним підприємством та ФОП ОСОБА_13 , акти здачі-прийняття робіт, які підписував від імені ОСОБА_13 , завіривши печаткою останнього, на підставі яких здійснював перерахування коштів, одержаних злочинним шляхом, нібито за оренду приміщення, з розрахункового рахунку ФОП ОСОБА_13 на розрахунковий рахунок ПП «Олександр і Ко», які використовував при здійсненні легальної фінансово-господарської діяльності та в подальшому отримував готівкові кошти за вчинені дії і передавав всім учасникам злочинної групи по раніше обумовленим частинам.

Виправдовуючи ОСОБА_9 за всіма статтями обвинувачення, ОСОБА_12 за ч. 2 ст. 366, ч. 5 ст. 191, ч. 3 ст. 209 КК України та ОСОБА_10 за ч. 2 ст. 366, ч. 5 ст. 191 КК України, суд послався на те, що у справі не наведено доказів, які б підтверджували вчинення ними дій, спрямованих на приховання або маскування злочинного походження грошових коштів. Також, в матеріалах справи відсутній офіційний документ, який би засвідчував факт підробки або визнавав акти КТЗ, долучені до матеріалів, підробленими або такими, щодо яких внесено неправдиві відомості. Пред`являючи обвинувачення у вчиненні злочинів в складі організованої групи, органи досудового слідства фактично не сформулювали обвинувачення, роль та функції кожного в організованій групі. Судом не встановлено, що ОСОБА_9 скоєно корисливий злочин, передбачений ч. 3 ст. 28 ч. 3 ст. 364 КК України в інтересах третіх осіб, а слідством не наведено жодного факту його прагнення, як службової особи, шляхом зловживання владою або службовим становищем отримати незаконну матеріальну вигоду.

На вирок районного суду подано апеляційні скарги:

- прокурором, який просить вирок районного суду відносно ОСОБА_9 , ОСОБА_12 та ОСОБА_10 скасувати через неповноту судового слідства, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, істотне порушення вимог кримінально-процесуального закону, неправильне застосування кримінального закону, що призвело до призначення засудженим несправедливо м`якого покарання. Просить постановити новий вирок, яким визнати винним та засудити: ОСОБА_9 за ч. 5 ст. 191 КК України на 11 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади в правоохоронних органах та органах судової гілки влади строком на 3 роки з конфіскацією всього належного майна; за ч.3 ст.28 ч.2 ст. 364 КК України на 6 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади в правоохоронних органах та органах судової гілки влади строком на 3 роки з конфіскацією всього належного майна; за ч.3 ст.27, ч.3 ст.28 ч.2 ст.366 КК України на 5 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади в правоохоронних органах та органах судової гілки влади строком на 3 роки; за ч. 3 ст. 209 КК України на 12 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади в правоохоронних органах та органах судової гілки влади строком на 3 роки з конфіскацією коштів здобутих злочинним шляхом та з конфіскацією всього належного майна, на підставі ст. 70 КК України остаточно визначити до відбування покарання у виді 12 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади в правоохоронних органах та органах судової гілки влади строком на 3 роки з конфіскацією коштів здобутих злочинним шляхом та з конфіскацією всього належного йому майна; ОСОБА_10 за ч. 5 ст. 191 КК України на 8 років позбавлення волі з позбавленням права займатися підприємницькою діяльністю строком на 3 роки з конфіскацією всього належного майна; за ч.5 ст.28 ч.2 ст. 364 КК України на 6 років позбавлення волі з позбавленням права займатися підприємницькою діяльністю строком на 3 роки з конфіскацією всього належного майна; за ч.3 ст.27, ч.3 ст.28 ч.2 ст.366 КК України на 4 роки позбавлення волі з позбавленням права займатися підприємницькою діяльністю строком на 3 роки; за ч. 3 ст. 209 КК України на 10 років позбавлення волі з позбавленням права займатися підприємницькою діяльністю строком на 3 роки з конфіскацією коштів здобутих злочинним шляхом та з конфіскацією всього належного майна; на підставі ст. 70 КК України остаточно визначити до відбування покарання у виді 10 років позбавлення волі з позбавленням права займатися підприємницькою діяльністю строком на 3 роки з конфіскацією коштів здобутих злочинним шляхом та з конфіскацією всього належного майна; ОСОБА_12 за ч.5 ст.191, ч.3 ст.28 ч.2 ст. 364, ч.3 ст.27, ч.3 ст.28 ч.2 ст.366, ч. 3 ст.209 КК України та звільнити від кримінальної відповідальності у зв`язку зі смертю, а кримінальну справу закрити на підставі п. 8 ст. 6 КПК України. Цивільний позов по справі задовольнити в повному обсязі. При цьому, зазначає про необхідність проведення по справі часткового судового слідства в частині допиту свідків, перелік яких наведено в апеляції, які були допитані в ході першого судового слідства у справі, покази яких не досліджено і не прийнято до уваги при постановленні вироку від 15 вересня 2014 року та дослідити певні матеріали справи. Вказує на порушення допущенні судом першої інстанції, зокрема: при встановленні факту смерті ОСОБА_12 не прийнято рішення про закриття кримінальної справи за його обвинуваченням; безпідставність покладання на ОСОБА_12 процесуальних обов`язків, передбачених ст. 76 КК України; не надання в судових дебатах слова представнику цивільного позивача; порушення ч. 2 ст. 297 КПК України в частині не оголошення заявленого по справі цивільного позову, думка учасників процесу щодо долі якого не вирішувалась; безпідставність залишення без розгляду цивільного позову Управління МВС України; недотримання в ході постановлення вироку вимог ст. 334 КПК України, його невмотивованість та наявність в ньому чисельних логічних протиріч. Крім того зазначає, що судом не були допитані свідки, зазначені в обвинувальному висновку і їх покази не оголошувались під час проведення судового слідства по справі.

- захисником адвокатом ОСОБА_7 , який просить вирок районного суду відносно ОСОБА_10 , в частині визнання його винним за ч. 5 ст. 27 ч. 3 ст. 28 ч. 3 ст. 364, ч. 3 ст. 209 КК України, скасувати, а кримінальну справу в цій частині закрити на підставі ст. 374 КПК України за відсутністю складу злочину. Крім того, просить зняти арешт з розрахункових рахунків ПП «Олександр і Ко». Зазначає про наявність істотних суперечностей, викладених у вироку суду, які полягають в тому, що суд, вірно встановивши обставини справи та обґрунтовано виклавши їх у своєму вироку, щодо відсутності в діях засуджених складу певних злочинів, з незрозумілих причин прийшов до висновку, що вина ОСОБА_10 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 5 ст. 27 ч. 3 ст. 28 ч. 3 ст. 364, ч. 3 ст. 209 КК України доведена повністю. При цьому, не відповідають фактичним обставинам справи висновки суду у частині кваліфікації дій засудженого за ст. 364 КК України, оскільки у вироку суду не зазначено інших співучасників, щодо яких ОСОБА_10 здійснював пособництво. Вказує, що дії його підзахисного було перекваліфіковано з ч. 3 ст. 364 на ч. 2 ст. 364 КК України, однак покарання йому призначено за ч. 3 ст. 364 КК України.

- захисником адвокатом ОСОБА_11 , який просить закрити кримінальну справу відносно ОСОБА_12 за ч. 3 ст. 364 КК України за відсутності складу злочину. Крім того, просить зняти арешт з майна останнього, оскільки судом не вирішено долю майна ОСОБА_12 , зокрема автомобіля. Зазначає про незаконність та необґрунтованість вироку суду, його винесення з порушенням норм матеріального та процесуального права та недотримання судом першої інстанції, при постановлені вироку вимог ст. 324 КПК України.

В запереченнях на апеляційну скаргу прокурора виправданий ОСОБА_9 просить залишити її без задоволення, а вирок районного суду відносно нього без змін, з підстав його законності та обґрунтованості.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи прокурора, який підтримав апеляцію прокурора, який брав участь в розгляді справи судом першої інстанції і просив її задоволити в повному обсязі з наведених в ній підстав, думки засудженого ОСОБА_10 та його адвоката ОСОБА_7 в підтримку апеляційної скарги останнього та залишення без задоволення апеляційної скарги прокурора, засудженого ОСОБА_9 та його захисника - адвоката ОСОБА_6 про законність та обґрунтованість вироку районного суду та безпідставність апеляційних вимог прокурора, останнє слово засуджених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , вивчивши матеріали справи та доводи апеляцій, колегія суддів вважає, що апеляції прокурора, захисника засудженого ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_7 , захисника засудженого ОСОБА_12 адвоката ОСОБА_11 належать до часткового задоволення, виходячи з наступного.

Згідно ст. 323 КПК України 1960 року вирок суду повинен бути законним і обґрунтованим та ґрунтуватись на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, з дотриманням вимог кримінального та кримінально-процесуального закону. Суд обґрунтовує вирок лише на тих доказах, які були розглянуті в судовому засіданні.

Відповідно до вимог ст.ст. 367, 368, 370 КПК України 1960 року підставою для скасування вироку районного суду є однобічність та неповнота судового слідства, істотні порушення вимог кримінально-процесуального закону.

Однобічним або неповним визнається судове слідство в суді першої інстанції, коли залишилися недослідженими такі обставини, з`ясування яких може мати істотне значення для правильного вирішення справи, або вони були досліджені поверхово, зокрема, коли не допитані всі особи, показання яких мають істотне значення для справи.

Згідно ст. 334 КПК України 1960 року, у мотивувальній частині вироку має бути викладений весь обсяг обвинувачення, визнаного судом доведеним, обставини справи, які визначають ступінь винності підсудних їх роль у злочинах, докази покладені судом в обґрунтування своїх висновків. Мотивувальна частина виправдувального вироку повинна містити формулювання обвинувачення, яке пред`явлене підсудному і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання підсудного з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення.

При постановленні вироку, яким виправдано ОСОБА_9 у пред`явленому органом досудового слідства обвинуваченні і частково виправдано ОСОБА_12 та ОСОБА_10 за певними епізодами злочинної діяльності, судом не наведено формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним відносно ОСОБА_12 та ОСОБА_10 . Тобто судом допущено неповноту, невідповідність висновків, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам справи.

Крім того, суд першої інстанції, виправдовуючи ОСОБА_9 за ч. 2 ст. 364, ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 366, ч. 3 ст. 209 КК України та частково виправдовуючи ОСОБА_12 за ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 366, ч. 3 ст. 209 КК України і ОСОБА_10 за ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 366 КК України вказав, що не дивлячись на те, що підсудні вину у скоєних злочинах не визнали, їх винність підтверджується зібраними по справі доказами, яким в ході судового розгляду було надано належну оцінку і які були досліджені в загальному порядку та наводить перелік доказів, якими підтверджується вина усіх підсудних по епізоду зловживання своїм службовим становищем.

Також, суд, як зазначено у вироку, дійшов висновку про не підтвердження пред`явленого обвинувачення ОСОБА_9 , ОСОБА_12 та ОСОБА_10 за ч. 5 ст. 191, ч. З ст. 209 та ч. З ст. 27, ч. 2 ст. 366 КК України лише на підставі показань свідка ОСОБА_15 , висновку судово-економічної експертизи від 28.11.2013, акту ревізії фінансово-господарської діяльності УМВС України в Черкаській області від 07.01.2012.

Судом у вироку не надана належна оцінка іншим зібраним доказам у справі та не зазначено мотивів, з яких він не бере до уваги докази обвинувачення, взагалі, належним чином не проаналізовано докази в справі, які покладені в основу вироку, а наведений лише їх перелік. Вказане беззаперечно свідчить про допущену по справі однобічність та неповноту судового слідства.

Крім того, відповідно до вимог ст. 257 КПК України 1960 року, суд першої інстанції, при розгляді справи, повинен безпосередньо дослідити наявні докази.

У вироку судом зазначено, що свідок ОСОБА_16 , який викликався у судове засідання, відмовився від даних ним раніше показів, хоча насправді, як вбачається з протоколу судового засідання, в ході судового розгляду справи ОСОБА_16 не допитувався та заходів щодо його явки до суду судом не вживалися.

При цьому не були безпосередньо допитані в судовому засіданні свідки, які зазначені з обвинувальному висновку, зокрема ОСОБА_13 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , начальники районних відділів ДАІ УМВС України в Черкаській області. Судом навіть не оголошувалися показання вказаних свідків, дані ними в ході досудового слідства, в порядку ст. 306 КПК України 1960 року.

Крім того, деякі висновки суду, викладені у вироку, зроблені виключно на підставі показань підсудних, зокрема ОСОБА_9 , які не підтверджені іншими доказами по справі та належним чином не перевірені в ході провадження досудового слідства по справі.

Істотним порушенням вимог кримінально-процесуального закону є такі порушення, які перешкодили чи могли перешкодити суду повно та всебічно розглянути справу і постановити справедливий вирок.

Відповідно до п. 8 ст. 6 КПК України 1960 року кримінальна справа підлягає закриттю щодо померлого, за винятком випадків, коли провадження в справі є необхідним для реабілітації померлого або відновлення справи щодо інших осіб за нововиявленими обставинами.

Так, судом, всупереч вказаній вимозі процесуального закону, при встановленні факту смерті підсудного ОСОБА_12 , не прийнято рішення про закриття кримінальної справи за його обвинуваченням.

Більш того, судом у вироку визнано померлого ОСОБА_12 винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України та призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади в правоохоронних органах строком на 3 роки без штрафу та без спеціальної конфіскації. Після чого, звільнено останнього від відбування призначеного покарання з випробуванням, на підставі ст. 75 КК України, та покладено обов`язки, передбачені п.п.2,3,4 ч. 1 ст. 76 КК України. Також залишений щодо ОСОБА_12 раніше обраний запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд.

За змістом ст. 318 КПК України 1960 року, участь учасників судового розгляду, зокрема: прокурора, потерпілого та його представника, цивільного позивача, цивільного відповідача або їх представників, захисника, підсудного в судових дебатах є обов`язковою.

Позбавлення права виступити в судових дебатах учасника судового розгляду, якщо йому це право гарантоване законом, є істотним порушенням процесуального закону і є підставою для скасування судового рішення, відповідно до ст. 370 КПК України 1960 року.

Так, в матеріалах кримінальної справи міститься цивільний позов заявлений Управлінням МВС України в Черкаській області на суму 431 455 грн.

Проте, даний цивільний позов, заявлений ще в ході досудового слідства по справі, всупереч ч. 2 ст. 297 КПК України 1960 року, судом не оголошувався та фактично не розглядався, думка учасників судового розгляду щодо заявленого цивільного позову не

вирішувалася.

При цьому, думка представника цивільного позивача - Управлінням МВС України в Черкаській області у судових дебатах з`ясована не була, в судовому засіданні останній участі не брав і судом першої інстанції про дату та час розгляду справи не повідомлявся, всупереч вимогам процесуального закону.

При постановленні вироку, суд залишив цивільний позов Управлінням МВС України в Черкаській області без розгляду через те, що факт спричинення шкоди не знайшов свого підтвердження в судовому засіданні, хоча цим же вироком суд визнав винними ОСОБА_12 та ОСОБА_10 у спричиненні тяжких наслідків охоронюваним законом державним інтересам, тобто в судовому рішенні допустився суперечностей, що є не припустимим.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на допущені в вироку протиріччя, зокрема зазначено, що матеріалами справи вина підсудних доведена, а в подальшому вказано, що вони підлягають виправдуванню по ряду статей КК України.

Також, форма вироку не відповідає вимогам процесуального законодавства, зокрема у ньому відсутні посилання на аркуші кримінальної справи.

Призначаючи покарання ОСОБА_10 , при невстановлені обставин, що пом`якшують його відповідальність, судом не наведено мотивів призначення йому покарання нижче нижчої межі, із застосуванням ст. 69 КК України.

Таким чином, як встановлено наведеним, при розгляді кримінальної справи щодо ОСОБА_9 , ОСОБА_12 та ОСОБА_10 районним судом була допущена однобічність, неповнота судового слідства, невідповідність висновків, викладених у вироку, фактичним обставинам справи, істотні порушення вимог кримінально-процесуального закону. При таких обставинах колегія суддів вважає, що вирок суду є незаконним та підлягає скасуванню, а справа поверненню на новий судовий розгляд, під час якого потрібно, відповідно до вимог кримінального і кримінально-процесуального законів та з врахуванням доводів, викладених в апеляційних скаргах учасників судового розгляду, прийняти законне і обґрунтоване рішення, рішення, яке відповідало б вимогам ст. 323 КПК України 1960 року.

Керуючись ст.ст. 362, 365, 366, 367-370, 377 КПК України 1960 року, колегія суддів судової палати, -

у х в а л и л а :
Апеляції прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, захисника засудженого ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_7 , захисника засудженого ОСОБА_12 адвоката ОСОБА_11 задовольнити частково.

Вирок Соснівського районного суду м. Черкаси від 15 вересня 2014 року щодо ОСОБА_9 , ОСОБА_12 та ОСОБА_10 скасувати, а справу направити на новий судовий розгляд в той же суд, але в іншому його складі.

Запобіжний захід ОСОБА_9 та ОСОБА_10 залишити попередній підписку про невиїзд.

Дана ухвала окремому оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий :

Судді :