У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Верховного Суду України у складі:

головуючого

Синявського О.Г.,

суддів

Пекного С.Д. і Нікітіна Ю.І.,

за участю прокурора

Саленка І.В.

розглянула в судовому засіданні в м. Києві 18 березня 2008 року кримінальну
справу за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_1 на вирок Межівського районного
суду Дніпропетровської області від 08 листопада 2006 року та ухвалу
апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 березня 2007 року.

Вироком Межівського районного суду
Дніпропетровської області від 08 листопада 2006 року

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1,

уродженця с. Іванівки Межівського району

Дніпропетровської області,

громадянина України,

раніше судимого 19 лютого 1996 року

Кіровським районним судом м. Донецька

за ч. 2 ст. 142 КК України до покарання

у виді позбавлення волі строком на п'ять років

з конфіскацією всього майна, яке є власністю засудженого;

05 березня 2002 року Великоновоселківським районним судом Донецької області
за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на
чотири роки і шість місяців,

звільненого 22 серпня 2003 року постановою Микитівського районного суду м.
Горлівки Донецької області на підставі ст. 3 Закону України “Про амністію” від
11 липня 2003 року,

засуджено за ч. 4 ст. 187 КК України до покарання у виді позбавлення волі
строком на десять років із конфіскацією всього майна, яке є власністю
засудженого; за ч. 2 ст. 121 КК України до покарання у виді позбавлення волі
строком на дев'ять років; за ч. 1 ст. 263 КК України до покарання у виді
позбавлення волі строком на два роки.

На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом часткового
складання призначених покарань остаточно ОСОБА_1 призначено покарання у виді
позбавлення волі строком на дванадцять років.

Постановлено стягнути з ОСОБА_1 на користь потерпілого ОСОБА_2 на
відшкодування моральної шкоди 25 000 грн.

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 березня 2007
року зазначений вирок змінено в порядку ст. 365 КПК України: постановлено
вважати ОСОБА_1 засудженим за ч. 4 ст. 187 КК України із застосуванням ст. 69
КК України в частині додаткового покарання у виді конфіскації майна до
покарання у виді позбавлення волі строком на десять років; за ч. 2 ст. 121 КК
України до покарання у виді позбавлення волі строком на дев'ять років; за ч. 1
ст. 263 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на два роки.

На підставі ст. 70 КК України ОСОБА_1 визначено остаточне покарання у виді
позбавлення волі строком на дванадцять років.

У решті вирок залишено без зміни.

ОСОБА_1 засуджено за те, що він 11 квітня 2005 року о 23-й годині,
перебуваючи у стані алкогольного сп'яніння, проник у домоволодіння ОСОБА_3, що по АДРЕСА_1, та
вчинив розбійний напад на останнього, поєднаний із застосуванням насильства,
небезпечного для життя і здоров´я, заподіявши йому умисне тяжке тілесне ушкодження, що
спричинило смерть потерпілого та заволодівши його грошима в сумі 10 330 грн.

Крім того, ОСОБА_1 засуджено за те, що він у вересні 2003 році у лісосмузі
біля с. Іванівки Межівського району Дніпропетровської області придбав (знайшов)
23 патрона до нарізної автоматичної зброї та зберігав їх за місцем проживання
АДРЕСА_2 без передбаченого законом дозволу.

У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_1, заперечуючи свою причетність до
вчинення злочинів, передбачених ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст. 121 КК України і
стверджуючи, що обмовив себе, оскільки під час проведення досудового слідства
до нього застосовувалися недозволені методи ведення слідства, порушує питання
про скасування постановлених щодо нього судових рішень з направленням справи на
нове розслідування. Крім цього зазначає, що суд безпідставно визнав його винним
в незаконному поводженні з бойовими припасами, оскільки він добровільно їх здав
органам влади, а тому повинен бути звільнений від кримінальної відповідальності
за вчинення даного злочину.

Заслухавши доповідь судді Верховного Суду України, прокурора Саленка І.В., який вважав, що касаційну
скаргу засудженого слід залишити без задоволення, перевіривши матеріали справи
і обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга
засудженого підлягає частковому задоволенню.

Ухвала апеляційного суду є рішенням вищого суду щодо законності та
обґрунтованості вироку, що перевіряється в апеляційному порядку, і повинна
відповідати тим же вимогам, що і рішення суду першої інстанції, тобто бути
законною і обґрунтованою.

Крім того, ухвала апеляційного суду за своїм змістом має відповідати
вимогам ст. 377 КПК України. У ній мають бути наведені докладні мотиви
прийнятого рішення, усі доводи, що містяться в апеляції, мають бути
проаналізовані і жоден із них не повинен залишатися без відповіді.

Відповідно до вимог статей 362, 365 КПК України суд апеляційної інстанції
зобов'язаний перевірити всі доводи апеляції, в тому числі і шляхом проведення
судового слідства.

Однак, як убачається з матеріалів справи, апеляційний суд при розгляді
справи щодо ОСОБА_1 в апеляційному порядку не дотримався цих вимог закону.

У апеляції засудженого ОСОБА_1 та доповненні до неї йшлося про неповноту та
однобічність досудового і судового слідства, неправильне застосування
кримінального закону та безпідставне стягнення на користь потерпілого на
відшкодування моральної шкоди 25 000 грн. Крім того, ОСОБА_1 зазначив про те, що
висновок суду про доведеність його винності в інкримінованих злочинах
ґрунтується виключно на його визнавальних показаннях, здобутих незаконним
шляхом внаслідок застосування до нього працівниками міліції недозволених
методів ведення слідства.

Крім того, засуджений вказує на те, що висновки суду не відповідають
фактичним обставинам справи і ґрунтуються на припущеннях, а жодного доказу,
який би свідчив про його причетність до вчинення злочинів, у справі не зібрано.

Залишаючи апеляцію засудженого без задоволення, апеляційний суд не зазначив
її суті, не перевірив та належним чином не проаналізував усі доводи ОСОБА_1 та
доказів, якими вони спростовуються, в ухвалі не навів, чим порушив вимоги
закону щодо змісту ухвали апеляційного суду.

Крім того, мотивуючи своє рішення, апеляційний суд у мотивувальній частині
ухвали вказує про вчинення ОСОБА_1 вбивства. Однак, як убачається із
резолютивної частини ухвали, ОСОБА_1 було засуджено за вчинення умисного
тяжкого тілесного ушкодження.

Таким чином, мотивувальна частина ухали суперечить резолютивній, що є
істотним порушенням вимог кримінально-процесуального закону і підставою для
скасування ухвали апеляційного суду.

За таких обставин, ухвалу
апеляційного суду не можна вважати обґрунтованою та законною, а тому вона
підлягає скасуванню з направленням справи на новий апеляційний розгляд, під час
якого необхідно усунути вказані недоліки, повно і всебічно перевірити всі
доводи апеляції та доповнення до неї й постановити обґрунтоване, законне й
належно мотивоване рішення.

Керуючись статтями 394 - 396 КПК України, колегія суддів

У
Х В А Л И Л А :

касаційну
скаргу засудженого ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 березня 2007 року
щодо ОСОБА_1 скасувати, а справу направити на новий апеляційний розгляд.

С У Д
Д І :

Синявський О.Г. Пекний С.Д. Нікітін Ю.І.