АПЕЛЖЦЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Чернівці
11 вересня 2007 р. колегія суддів судової палати з кримнільних

справ
апеляційного суду Чернівецької області у складі:

Головуючого Ковтюк
Є.І.

Суддів Колотило
О.О., Кифлюка В.Ф.

За
участю прокурора Сулятицького
І.С.

розглянула
у відкритому судовому засіданні в місті Чернівцях кримінальну справу за
апеляціями засудженого ОСОБА_1. та адвоката ОСОБА_2 на вирок Сторожинецького
районного суду Чернівецької області від 21 червня 2007 року

Цим вироком ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець та
мешканець села Максимівка,
Шебекінського району, Бєлгородської
області, Росія, мешканець АДРЕСА_1, громадянин України, не одружений,
працює по найму, раніше не судимий, -засуджений за ст.
186 ч.2 КК України на чотири роки позбавлення волі; за ст. 357 ч.3 КК України на два місяці арешту.

На
підставі ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання
більш суворим, остаточна міра покарання
ОСОБА_1 призначена чотири роки позбавлення волі.

Запобіжний
захід засудженому до набрання вироком чинності залишено утримання під
вартою, строк відбуття покарання
обчислюється з 25 лютого 2007 року.

Вирішено питання
про речові докази.

Згідно з
вироком, ОСОБА_1 визнаний винним в
тому, що 21 лютого 2007 року, приблизно о 21 годині, в м. Сторожинець біля ресторану
«Пролісок», у стані алкогольного
сп'яніння, з метою відкритого викрадення
чужого майна заподіяв потерпілому ОСОБА_3 легкі тілесні ушкодження, після чого заволодів належною йому курткою
вартістю 250 гривень, а також
посвідченням водія, яке є важливим
особистим документом.

В апеляціях
засуджений ОСОБА_1 та в його інтересах адвокат

Справа
№11-311/2007 р. Головуючий у 1 інстанції
Безпалько М. С.

Категорія ст.
ст. 186 ч.2, 357 ч.3 КК України Доповідач Колотило О.О.

2

ОСОБА_2 просять вирок суду змінити, пом'якшити призначене покарання, визначивши його із застосуванням ст.
ст. 69, 75 КК України та звільнити від його
відбування на підставі закону «Про застування амністії в Україні» від 19 квітня
2007 року, посилаючись на те, що він вперше притягається до кримінальної
відповідальності, є інвалідом другої
групи, дружина знаходиться у стані
вагітності.

Заслухавши
доповідь судді, пояснення
засудженого, який підтримав
апеляції, міркування прокурора про
залишення вироку суду без змін,
оскільки міра покарання ОСОБА_1 призначена у відповідності до вимог ст.
ст. 65-67 КК України, перевіривши матеріли справи в межах поданих
апеляцій та обговоривши їх доводи апеляційний суд вважає, що вони не підлягають задоволенню.

Вина
ОСОБА_1 у відкритому викраденні чужого майна,
поєднаного з насильством, яке не
небезпечним для життя та здоров'я потерпілого,
а також у заволодінні важливим особистим документом, при обставинах наведених у вироку, повністю доведена дослідженими судом
доказами, яким дана правильна юридична
оцінка і не оспорюється в апеляціях.

Що
стосується міри покарання, то вона
обрана засудженому у відповідності до вимог
ст. ст. 65-67 КК України, при цьому суд призначив ОСОБА_1 за ст.
186 ч.2 КК України мінімальну міру покарання передбачену санкцією цього
закону.

За
змістом ст. 69 КК України, призначення покарання, нижче від найнижчої межі, передбаченої законом може мати місце лише за
наявності декількох (не менше, двох)
обставин, що пом'якшують покарання та
істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, із урахуванням особи винного.

Як вбачається
з вироку, в ньому зазначено, що обставин, які пом'якшують покарання засудженого судом
не встановлено.

Ця обставина
ОСОБА_1 та його захисником не заперечується.

Посилання
в апеляціях на те, що засуджений вперше
притягається до кримінальної відповідальності,
позитивно характеризується, має
постійне місце проживання, є інвалідом
другої групи і його дружина ОСОБА_4 вагітна,
то, вони у відповідності до ст.
ст. 65, 66 КК України, п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України
від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального
покарання» відносяться до даних про особу винного, а не обставин, що пом'якшують покарання.

Крім
цього, в матеріалах справи немає
відомостей про реєстрацію засудженим шлюбу з ОСОБА_4.,
тому посилання на її вагітність безпідставні.

Таким
чином, підстав для призначення ОСОБА_1
більш м'якого покарання, ніж
передбачено законом немає.

Згідно з ст.
75 КК України, звільнення від
відбування покарання з випробуванням застосовується до осіб з урахуванням
тяжкості злочину, особи винного та
інших обставин справи, які дають
можливість суду зробити висновок, що виправлення
засудженого можливе без відбування покарання.

3

ОСОБА_1 засуджено
за чинення тяжкого
насильницького злочину, вину у
скоєнні якого він не визнав.

За таких
обставин, виправлення засудженого без
реального відбування покарання неможливе,
тому до нього не може бути застосована
ст. 75 КК України.

Не
підлягає ОСОБА_1 звільненню від відбування покарання і як інвалід другої групи
на підставі ст. 1 п.»е» Закону України
«Про застосування амністії в Україні» від 19 квітня 2007 року, оскільки вчинений ним злочин є умисним, за який передбачено покарання більше, ніж п'ять років позбавлення волі.

З
показів потерпілого ОСОБА_3 на досудовому слідстві (а.с. №34),
які суд першої інстанції поклав в основу вироку і які в апеляціях не
оспорюються видно, що від насильницьких
дій засудженого він втратив свідомість.

У п.10
Постанови Пленуму Верховного Суду України від 25 грудня 1992 року «Про судову
практику в справах про корисливі злочини проти приватної власності»
зазначено, що до небезпечного для життя
та здоров'я потерпілого насильства слід відносити насильство, що призвело до втрати свідомості.

Даний
факт може свідчити, що ОСОБА_1 вчинив
більш тяжкий злочин, ніж той, який йому постановлено у вину.

На
підставі наведеного, керуючись ст.
ст. 365, 366 КПК України, колегія суддів судової палати з кримінальних
справ апеляційного суду Чернівецької області,
-

Ух валила:

Апеляції
засудженого ОСОБА_1. та його захисника ОСОБА_2 залишити без задоволення, а вирок Сторожинецького районного суду
Чернівецької області від 21 червня 2007 року щодо ОСОБА_1 без змін.