постанова

17 квітня 2015 рокум. Київ
Суддя судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ОСОБА_1, розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_2 на вирок Цюрупинського районного суду Херсонської області від 11 жовтня 2012 року щодо нього,

в с т а н о в и в :

ухвалою Апеляційного суду Херсонської області від 25 листопада 2014 року засудженому ОСОБА_2 поновлено строк на касаційне оскарження вказаного вироку та ухвали Апеляційного суду Херсонської області від 17 вересня 2013 року, якою цей вирок залишено без зміни.

У касаційній скарзі порушується питання про перевірку зазначеного вироку у касаційному порядку. Проте, касаційна скарга не може бути прийнята до розгляду, оскільки відповідно до ст. 387 ч. 2 КПК України 1960 року її зміст не відповідає вимогам, зазначеним у ст. 350 КПК України 1960 року, зокрема: касаційна скарга не містить вказівок на те, в чому саме полягає незаконність вироку та ухвали згідно з вимогами ст. 398 ч. 1 КПК України 1960 року і доводи на обґрунтування цього, а також в ній не зазначено прохання особи, яка подає скаргу, щодо судових рішень з врахуванням повноважень касаційного суду прийняти одне з рішень, передбачених ст. 396 ч. 1 КПК України 1960 року.

Так, відповідно до ст. 398 ч. 1 КПК України 1960 року підставами для скасування або зміни вироку та ухвали касаційним судом є лише істотне порушення кримінально-процесуального закону (ст. 370 КПК України 1960 року), неправильне застосування кримінального закону (ст. 371 КПК України 1960 року) чи невідповідність призначеного покарання тяжкості злочину та особі засудженого (ст. 372 КПК України 1960 року). Однобічність і неповнота досудового та судового слідства відповідно до зазначеної статті не можуть бути предметом розгляду касаційної інстанції.

Отже, посилаючись у касаційній скарзі на незаконність судових рішень, особа, яка подає касаційну скаргу, має вказати на конкретні порушення закону, що є підставами для скасування або зміни судових рішень, і які, на її думку, допущені судами першої та апеляційної інстанцій при винесенні судових рішень, навести конкретні докази і аргументи в обґрунтування кожної позиції.

Також прохання у касаційній скарзі має бути викладено з врахуванням вимог ст. 396 ч. 1 КПК України 1960 року.

Згідно зі ст. 388 ч. 2 КПК України 1960 року справа не витребується, якщо скарга відповідно до вимог ст.ст. 350, 398 КПК України 1960 року не може бути предметом розгляду суду касаційної інстанції.

Вказані порушення перешкоджають вирішенню питання про витребування кримінальної справи.

За таких обставин, у витребуванні кримінальної справи необхідно відмовити.

Відмова у витребуванні справи не перешкоджає витребуванню справи при повторному надходженні скарги за умови усунення зазначених у постанові суду недоліків і якщо вона надійшла в межах строку, передбаченого ст. 386 ч. 2 КПК України 1960 року, або протягом місяця з дня отримання даної постанови.

Керуючись ст. 388 КПК 1960 року, пунктом 15 розділу ХІ «Перехідні положення» КПК України,

п о с т а н о в и в:

відмовити засудженому ОСОБА_2 у витребуванні кримінальної справи щодо нього для перевірки в касаційному порядку.

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя /підпис/ ОСОБА_1

З оригіналом згідно

Суддя ОСОБА_1