АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
08 червня 2015 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Апеляційного суду Дніпропетровської області
у складі головуючого- судді ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі- ОСОБА_5
за участю обвинуваченої- ОСОБА_6
захисника- адвоката ОСОБА_7
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, уродженки м.Дніпропетровська, раніше не судимої,-
В С Т А Н О В И Л А:
В апеляції /а.с.220-223 т.3/ обвинувачена ОСОБА_6 , стосовно якої ухвалено обвинувальний вирок та призначено покарання за ч.1 ст.115 КК України у виді 10 (років) позбавлення волі; стягнуто з ОСОБА_6 на користь Науоково-дослідного експертно- криміналістичного центру при ГУМВС України в Дніпропетровській області процесуальні випрати у розмірі 1564 гривень 80 копійок, просить вирок суду першої інстанції скасувати, а справу направити на новий судовий розгляд до суду першої інстанції. На її думку при винесенні рішення судом не було надано оцінки діям потерпілого та його особі, який на її думку чинив протиправні дії по відношенню до неї, а саме нанесення їй тілесних ушкоджень. Звертає увагу що, як на досудовому слідстві так і у ході судового розгляду були порушені норми законодавства. Крім того ОСОБА_6 вказує, що в даному злочині вона щиросердно розкаялася, але дану обставину судом не було взято до уваги, що у подальшому призвело до винесення незаконного та необгрнтованого вироку по справі.
В доповненні до апеляційної скарги /а.с.2-15 т.4/обвинувачена ОСОБА_6 просить скасувати вирок Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 26 червня 2014 року та винести свій вирок, перекваліфікувавши при цьому її дії з ч.1 ст.115 КК України на ст.116 КК України та призначити покарання із застосуванням положення ст.69 КК України. В своїх доводах апелянт вказує, що судом у ході слухання провадження не було доведено, прямого умислу в її діях на позбавлення життя особі потерпілому; крім того судом не було спростовано і не дана належна оцінка судово-медичній експертизі № 3813-е від 09 вересня 2013 року, яка вказує, що потерпілим ОСОБА_10 були нанесені їй тілесні ушкодження; також не дав оцінки суд і особі потерпілого, який на її думку зловживав спиртними напоями та неодноразово застосовував до неї фізичне насилля, внаслідок чого вищевикладене призвело до невірної кваліфікації злочину та порушення норм КПК України, а саме ст.410 КПК України, ст.411 КПК України, ст.413 КПК України та ст.414 КПК України. Також суд не врахував, її дані, які характеризують її особу, а саме, що вона раніше є не судимою; має постійне місце проживання та реєстрацію; постійне місце роботи за якою характеризується як відповідальний працівник; на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває; має на утриманні сина ОСОБА_11 , 1995 року народження; в скоєному щиросердно розкаялася. Окрім, обвинувачена акцентує увагу, що у ході судового слухання вона пояснювала, що потерпілий в період їх спільного проживання систематично бив, а в липні 2013 року потерпілий знаходячись у стані алкогольного сп`яніння наніс їй глибокий поріз на обличчі, внаслідок чого вона знаходилася на лікарняному. Не може залишити без уваги той факт, що в момент вчинення правопорушення вона була піддана насиллю як і моральному, так і фізичному зі сторони потерпілого ОСОБА_10 , внаслідок чого нею у стані душевного хвилювання були спричинені тілесні ушкодження, при цьому захищаючись від самого потерпілого, але дані обставини на її думку також були залишені судом без уваги. Заперечує, що злочин був здійснений нею в стані алкогольного сп`яніння, оскільки її медичне освідчення не було проведено належним чином. Крім цього, ОСОБА_6 вбачає, що судом не було враховано судово-медичну експертизу № 696 від 10 жовтня 2013 року та не взята до увага судова-медична експертиза № 784 від 10 вересня 2013 року, у зв`язку з чим на її погляд суд обґрунтував своє рішення доказами, які на її думку є недопустимим і не можуть бути покладені в основу вироку на підставі ст.89 КПК України.
В апеляції /а.с.227-231 т.3/захисник- адвокат ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_6 просить змінити вирок Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 26 червня 2014 року відносно обвинуваченої та призначити останній мінімальне покарання, яке передбачене санкцією ч.1 ст.115 КК України. В своїх доводах сторона захисту вбачає, що судом не були враховані положення ст.65 КК України, ст.66 України, оскільки ОСОБА_6 вину у скоєному злочині визнала та на утриманні має сина ОСОБА_11 , 1995 року народження.
При розгляді справи судом апеляційної інстанції обвинувачена ОСОБА_6 та її захисник- адвокат ОСОБА_7 прохали вирок суду скасувати, призначити новий судовий розгляд в суді першої інстанції через істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, в тому числі через порушення права обвинуваченої на захист при розгляді справи судом першої інстанції, оскільки позиція захисника- адвоката ОСОБА_9 повністю суперечила позиції обвинуваченої, яка не визнавала свою вину у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, вказувала на те, що не заперечує лише того факту, що смерть потерпілого настала від її дій, однак останні були пов`язані саме з захистом від протиправних посягань потерпілого, який як в ту ніч, так і неодноразово напередодні, заподіював тілесні ушкодження обвинуваченій. Не звертав вказаний захисник і уваги на прохання обвинуваченої про виклик свідків, які б могли характеризувати як її особу, так і особу потерпілого, на що потім послався в своїй ухвалі і суд касаційної інстанції. Крім того захисник прохала змінити обвинуваченій запобіжний захід у виді тримання під вартою на більш м`який, посилаючись на те, що необхідність у триманні під вартою обвинуваченої відпала, а сама тяжкість обвинувачення не є підставою для такого тримання.
Прокурор, яка приймала участь у розгляді справи судом апеляційної інстанції, прохала апеляційні вимоги обвинуваченої та її захисника залишити без задоволення, а вирок суду першої інстанції- без змін, як законний та обґрунтований.
Стосовно обвинуваченої ОСОБА_6 судом першої інстанції винесено обвинувальний вирок за те, що вона, 08 вересня 2013 року, в період часу з 01 години до 02 години, перебуваючи за місцем свого проживання, а саме в квартирі АДРЕСА_1 , будучи в стані алкогольного сп`яніння під час сварки, на ґрунті особистих неприязних стосунків, умисно нанесла 5 ударів в область тіла потерпілому ОСОБА_10 , чим спричинила останньому тілесні ушкодження у вигляді: проникаючого колото-різаного поранення на грудній клітці зліва, від якого відходить раньовий канал, який йде спереду назад, зверху вниз, пошкоджуючи шкіру, м`які тканини грудної клітки, ребро, легеню, серцеву сорочку, праве передсердя і сліпо закінчується у його порожнині, довжина раньового каналу 7-8 см; проникаючої колото-різаної рани на грудній клітці справа від якої відходить раньовий канал, який йде спереду назад, зверху вниз, пошкоджуючи шкіру, хрящеву частину 9-10 ребер, проникає у черевну порожнину, пошкоджує праву долю печінки і сліпо закінчується у її товщі, довжина раньового каналу 8 см; не проникаючої колото-різаної рани в області проекції яремної вирізки, від якої відходить раньовий канал, який йде спереду назад, дещо зверху вниз і закінчується в області рукоятки грудини; проникаючої колото-різаної рани на грудній клітці справа біля ключиці, від якої відходить раньовий канал, що йде спереду назад, зверху вниз, пошкоджуючи шкіру, м`язи у 2-му міжребер`ї і сліпо закінчується у правій плевральній порожнині; не проникаючої колото-різаної рани на грудній клітці справа, від якої відходить раньовий канал, глибиною 0,9 см, що сліпо закінчується у жировій клітковині.
Від спричинених тілесних ушкоджень у вигляді: проникаючих колото-різаних поранень тулуба з ушкодженням серця, легені, печінки, що супроводжувались зовнішньою та внутрішньою кровотечею і ускладнились гострою крововтратою, потерпілий ОСОБА_10 помер на місці скоєння злочину.
Заслухавши суддю-доповідача, сторони, перевіривши доводи апеляції та матеріали кримінального провадження колегія суддів приходить до наступного.
Так, відповідно до вимог ч.1 ст.47 КПК України захисник зобов`язаний використовувати засоби захисту, передбачені цим Кодексом та іншими законами України, з метою забезпечення дотримання прав, свобод і законних інтересів підозрюваного, обвинуваченого та з`ясування обставин, які спростовують підозру чи обвинувачення, пом`якшують чи виключать кримінальну відповідальність підозрюваного, обвинуваченого.
Згідно вимог п.1), п.3) ст.21 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» № 5076-VI від 05 липня 2012 року адвокату забороняється використовувати свої права всупереч правам, свободам та законним інтересам клієнта та займати у справі позицію всупереч волі клієнта, крім випадків, якщо адвокат впевнений у самообмові клієнта.
Вказані норми статей кримінального процесуального закону і Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» № 5076-VI від 05 липня 2012 року при розгляді справи в суді першої інстанції були порушені.
Так, при судовому розгляді справи, на відміну від позиції своєї підзахисної ОСОБА_6 , яка не визнавала своєї вини у скоєнні інкримінованого їй кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, про що зазначив і суд першої інстанції у своєму вироку /зв.а.с.198 т.3/, адвокат ОСОБА_9 , не з`ясувавши належним чином позицію обвинуваченої ОСОБА_6 та її відношення до скоєного, звів позицію сторони захисту до прохання призначити обвинуваченій покарання за скоєння саме кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, а після визнання обвинуваченої винною та призначення судом першої інстанції покарання, не дивлячись на апеляційні вимоги обвинуваченої /а.с.223 т.3 та а.с.2-15 т.4/, в якій остання, підтримуючи свою позицію, заявлену в суді першої інстанції, прохала перекваліфікувати її дії з ч.1 ст.115 КК України на ст.116 КК України, вніс апеляцію /а.с.227-231 т.3/, в якій, всупереч позиції обвинуваченої, ставив питання лише про пом`якшення покарання обвинуваченій все за тією ж таки ч.1 ст.115 КК України, посилаючись при цьому на визнання вини обвинуваченою. Не вніс вказаний захисник і касаційну скаргу на вирок суду першої інстанції та ухвалу колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області, постановлену щодо цього вироку.
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що при виниклих протиріччях між позицією захисника- адвоката ОСОБА_9 та обвинуваченої ОСОБА_6 остання була позбавлена реального права на захист, яке передбачене наведеними вище нормами законів, в тому числі загальними засадами кримінального провадження, а саме п.13) ч.1 ст.7 КПК України, ст.20 КПК України, суд же першої інстанції на вказані істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, які відповідно до вимог п.4) ч.2 ст.412 КПК України є безумовною підставою для скасування судового рішення, уваги не звернув.
Таким чином, оскільки суд першої інстанції при ухваленні вироку допустив істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, які тягнуть за собою безумовне скасування судового рішення, вирок Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська від 26 червня 2014 року стосовно ОСОБА_6 , на підставі вимог п.13) ч.1 ст.7 КПК України, ст.20 КПК України, п.4) ч.2 ст.412 КПК України, підлягає скасуванню з призначенням, відповідно до вимог п.1) ч.1 ст.415 КПК України нового судового розгляду в тому ж суді першої інстанції, в іншому складі, апеляція обвинуваченої ОСОБА_12 - частковому задоволенню, а апеляція захисника обвинуваченої адвоката ОСОБА_9 - залишенню без задоволення.
Зважаючи на той факт, що відповідно до вимог ч.2 ст.415 КПК України, призначаючи новий розгляд у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції не має права вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність, а також на той факт, що вирок скасовано через істотні порушення вимог КПК України, які тягнуть безумовне скасування рішення суду першої інстанції, доводи обвинуваченої ОСОБА_6 , викладені останньою в апеляційній та касаційній скаргах, слід детально перевірити при новому розгляді кримінального провадження у суді першої інстанції, де з дотриманням прав учасників судового провадження, з урахування вказівок, викладених в ухвалі колегії суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 квітня 2015 року /а.с.127-128 т.4/ ухвалити обґрунтоване, справедливе та законне рішення, забезпечивши участь обраного обвинуваченою захисника у провадженні.
Що стосується запобіжного заходу, обраного обвинуваченій ОСОБА_6 , то з огляду на тяжкість інкримінованого їй органом досудового розслідування кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії особливо тяжких, за яке законодавець передбачив покарання на строк понад десять років позбавлення волі, особу обвинуваченої, з метою забезпечення виконання обвинуваченою покладених на неї обов`язків, зважаючи на такий ризик, як вчинення іншого кримінального правопорушення, а також суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, що відповідає правовим позиціям, викладеним в п.35 рішення ЄСПЛ у справі «Летельє проти Франції», колегія суддів дійшла висновку про наявність обставин, які виправдовують подальше тримання обвинуваченої під вартою, з огляду на що колегія суддів не вбачає підстав для зміни обраного ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою на більш м`який, як про це ставить питання сторона захисту і вважає за необхідне залишити обраний судом першої інстанції запобіжний захід обвинуваченій ОСОБА_6 у виді тримання під вартою, у межах розумного строку, а саме до 12 липня 2015 року.
На підставі вище викладеного, керуючись п.13) ч.1 ст.7 КПК України, ст.20 КПК України, ст.376 ч.2 КПК України, ст.404 КПК України, п.4) ч.2 ст.412 КПК України, п.1) ч.1 ст.415 КПК України, ст.418 КПК України, ст.419 КПК України, колегія суддів,-
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляцію обвинуваченої ОСОБА_6 на вказаний вирок- задовольнити частково.
Апеляцію захисника обвинуваченої- адвоката ОСОБА_9 на вказаний вирок- залишити без задоволення.
Запобіжний захід обвинуваченій ОСОБА_6 залишити- тримання під вартою на строк до 12 липня 2015 року.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:
ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4