Ухвала

іменем україни

16 липня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого судді ОСОБА_8,

суддів ОСОБА_9, ОСОБА_10,

при секретарі ОСОБА_11,

за участю прокурора ОСОБА_12,

засудженого ОСОБА_1,

захисника ОСОБА_2

розглянула в судовому засіданні кримінальне провадження № 0001939 відносно ОСОБА_3 та кримінальне провадження № 0001 ОСОБА_1, які об'єднані судом в одне провадження, за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_3 на вирок Апеляційного суду Херсонської області від 05 грудня 2014 року та касаційною скаргою засудженого ОСОБА_1 на ухвалу Апеляційного суду Херсонської області від 05 грудня 2014 року.

Вироком Голопристанського районного суду Херсонської області від 04 серпня 2014 року

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, мешканця АДРЕСА_2, в силу ст. 89 КК такого, що не має судимості,

визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 190, ч. 2 ст. 190, ч. 3 ст. 190, ч. 4 ст. 358 КК, та призначено покарання:

за ч. 1 ст. 190 КК у виді обмеження волі на строк 2 роки;

за ч. 2 ст. 190 КК у виді позбавлення волі на строк 1 рік 6 місяців;

за ч. 3 ст. 190 КК у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців;

за ч. 4 ст. 358 КК у виді обмеження волі на строк 2 роки.

Звільнено ОСОБА_3 від призначеного судом покарання за ч. 1 ст. 190 КК на підставі ст. 49 КК у зв'язку із закінченням строків давності.

На підставі ст. ст. 70, 72 КК за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання призначених покарань ОСОБА_3 остаточно визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

На підставі ст. 75 КК ОСОБА_3 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки.

Цим же вироком

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, громадянина України, мешканця АДРЕСА_1, раніше не судимого,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК, та призначено покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки з позбавленням права займатися лікарською практикою на строк 1 рік 6 місяців.

На підставі ст. 75 КК ОСОБА_1 звільнено від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік 6 місяців.

Вироком вирішено питання щодо процесуальних витрат та про речові докази.

Як встановлено судом першої інстанції ОСОБА_3 визнаний винуватим та засуджений за те, що він у жовтні 2008 року в с. Новочерномор'є Голопристанського району Херсонської області, зловживаючи довірою ОСОБА_4, заволодів шляхом обману причепом «2ПТС-4,5», вартістю 12000 грн., що належить ОСОБА_5

У серпні-вересні 2009 року ОСОБА_3 повторно шляхом обману та зловживання довірою ОСОБА_7 заволодів трактором, вартістю 70000 грн., що належав ОСОБА_6

Крім того ОСОБА_3 шляхом обману ОСОБА_7, який виразився в тому, що він як депутат Новофедорівсьвої сільради пообіцяв допомогти потерпілому вирішити питання про відчуження у власність останнього земельної ділянки (пляжу) у с. Залізний порт, хоча не мав таких повноважень, заволодів 08 грудня 2009 року грошовими коштами ОСОБА_7, які потерпілий, перебуваючи в Австрії, перерахував ОСОБА_3, у сумі 7500 євро, що складало 90321,90 грн., чим завдав потерпілому збитки у великому розмірі

Також у листопаді 2013 року ОСОБА_3, не перебуваючи на амбулаторному лікуванні в Бишівській медичній амбулаторії Макарівського району Київської області з 01 по 16 жовтня 2013 року, знаючи, що довідка від 16 жовтня 2013 року № 1465 є завідомо підробленим документом, використав 22 листопада 2013 року зазначену довідку з метою підтвердження поважності причин відсутності на роботі, надавши її до Новофедорівської сільської ради Голопристанського району Херсонської області.

Крім того, у листопаді 2013 року ОСОБА_3, достовірно знаючи, що він з 29 жовтня по 04 листопада 2013 року не перебував на стаціонарному лікуванні в Макарівській ЦРЛ, з аналогічною метою використав завідомо підроблений документ - листок непрацездатності від 04 листопада 2013 року, надавши його до Новофедорівської сільської ради Голопристанського району Херсонської області.

Цим же вироком ОСОБА_1 визнаний винуватим та засуджений за те, що він, будучи службовою особою, лікарем-ортопедом хірургічного відділення Макарівської ЦРЛ, достовірно знаючи, що ОСОБА_3 з 29 жовтня по 04 листопада 2013 року не перебував на стаціонарному лікуванні в районній лікарні, умисно вніс завідомо неправдиві відомості до медичної карти стаціонарного хворого, що ОСОБА_3 нібито знаходився на стаціонарному лікуванні в палаті № 5, що стало підставою для внесення цих даних до листка непрацездатності, після чого ОСОБА_1 04 листопада 2013 року підписав та завірив цей завідомо неправдивий офіційний документ печаткою.

За результатами розгляду апеляційних скарг Апеляційний суд Херсонської області 05 грудня 2014 року ухвалив вирок, яким визнав ОСОБА_3 засудженим: за ч. 1 ст. 190 КК до покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки та звільнив його від призначеного покарання на підставі ст. 49 КК у зв'язку із закінченням строків давності; за ч. 3 ст. 190 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки; за ч. 4 ст. 358 КК до покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки. На підставі ст. 70 КК за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_3 остаточно визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки. Цим же вироком скасовано вирок місцевого суду в частині засудження ОСОБА_3 за ч. 2 ст. 190 КК та призначеного покарання і кримінальне провадження відносно нього в цій частині закрито на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК.

Ухвалою Апеляційного суду Херсонської області від 05 грудня 2014 року вирок місцевого суду відносно ОСОБА_1 залишений без зміни.

У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_3 просить про скасування вироку апеляційного суду щодо призначеного йому покарання за ч. 3 ст. 190 КК та ч. 4 ст. 358 КК з закриттям кримінального провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК. При цьому зазначає, що доводи його апеляційної скарги про відсутність у його діях складу зазначених кримінальних правопорушень, і які стосуються невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неповноти судового розгляду, - апеляційним судом не розглянуті. Вважає, що зазначене порушення є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону і призвело до ухвалення відносно нього незаконного вироку.

Вирок апеляційного суду в частині закриття провадження за ч. 2 ст. 190 КК ОСОБА_3 у касаційному порядку не оскаржується.

У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_1 просить ухвалу апеляційного суду скасувати, призначити новий розгляду у суді апеляційної інстанції. При цьому зазначає, що апеляційним судом не перевірені доводи його касаційної скарги щодо невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та відсутності в його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК, у зв'язку з чим ухвала апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 419 КПК. Крім того зазначає, що призначене йому додаткове покарання не відповідає вимогам ст. 65 КК.

Заслухавши доповідь судді, пояснення засудженого ОСОБА_1 та його захисника, які підтримали касаційну скаргу засудженого ОСОБА_1, думку прокурора, яка заперечувала проти задоволення касаційних скарг засуджених, перевіривши матеріали провадження, обговоривши доводи касаційних скарг, колегія суддів вважає, що касаційна скарга засудженого ОСОБА_3 підлягає частковому задоволенню, касаційна скарга засудженого ОСОБА_1 - задоволенню, вирок апеляційного суду в частині визнання ОСОБА_3 винуватим за ч. 1 ст. 190, ч. 3 ст. 190, ч. 4 ст. 358 КК та ухвала апеляційного суду відносно ОСОБА_1 - скасуванню з призначенням нового розгляду у суді апеляційної інстанції з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 438 КПК підставою для скасування або зміни судових рішень є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Суд першої інстанції, розглянувши матеріали кримінального провадження, визнав ОСОБА_3 винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 190, ч. 2 ст. 190, ч. 3 ст. 190, ч. 4 ст. 358 КК, призначив покарання та за ч. 1 ст. 190 КК на підставі ст. 49 КК звільнив від призначеного покарання і, застосувавши положення ст. 70 КК, остаточно визначив ОСОБА_3 покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років з подальшим звільненням його на підставі ст. 75 КК від відбування цього покарання з випробуванням.

Також судом першої інстанції було визнано винуватим ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК, та призначено йому покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки з позбавленням права займатися лікарською практикою на строк 1 рік 6 місяців, з подальшим звільненням на підставі ст. 75 КК від відбування основного покарання з випробуванням.

На вказаний вирок місцевого суду засудженими ОСОБА_3 та ОСОБА_1 були подані апеляційні скарги.

Крім того апеляційні скарги на вказаний вирок місцевого суду відносно ОСОБА_3 були подані прокурорами та представником потерпілого.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 420 КПК суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі:

1) необхідності застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушення чи збільшений обсягу обвинувачення;

2) необхідності застосування більш суворого покарання;

3) скасування необґрунтованого виправдувального вироку суду першої інстанції;

4) неправильного звільнення обвинуваченого від відбування покарання.

Проте, з ухваленого апеляційним судом вироку є неможливим зробити висновок з якої підстави, наведеної у ч. 1 ст. 420 КПК, апеляційний суд ухвалив відносно ОСОБА_3 свій вирок.

Поряд з наведеним, за положеннями ст. 420 КПК вирок суду апеляційної інстанції повинен відповідати загальним вимогам до вироків.

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 374 КПК у разі визнання особи винуватою у вироку має бути зазначено формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.

Вказаних вимог кримінального процесуального закону апеляційний суд не виконав.

Так, ухвалюючи свій вирок, яким ОСОБА_3 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 190, ч. 3 ст. 190, ч. 4 ст. 358 КК, апеляційний суд взагалі не навів формулювання обвинувачення, яке він визнав доведеним, зазначивши лише, що висновок суду про винуватість ОСОБА_3 у вчиненні злочинів, передбачених ст.ст. 190 ч. 3; 358 ч.4 КК України, відповідає фактичним обставинам провадження і підтверджується перевіреними в судовому засіданні та викладеними у вироку доказами.

При цьому згідно з вимогами ч. 2 ст. 420 КПК у вироку суду апеляційної інстанції зазначається зміст вироку суду першої інстанції, короткий зміст вимог апеляційної скарги, мотиви ухваленого рішення, рішення по суті вимог апеляційної скарги.

Засуджений ОСОБА_3 в апеляційній скарзі просив вирок місцевого суду скасувати у повному обсязі, кримінальне провадження відносно нього закрити. При цьому засуджений, обґрунтовуючи апеляційну скаргу, наводив доводи, які є аналогічні доводам його касаційної скарги і які стосуються невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неповноти судового розгляду, відсутності в його діях складу кримінальних правопорушень.

Разом з тим, визнаючи вказані доводи апеляційної скарги необґрунтованими, апеляційний суд докладних мотивів прийнятого рішення не навів, а лише безсистемно навів аналіз доказів у кримінальному провадженні.

Крім того, як вбачається зі змісту апеляційної скарги засудженого ОСОБА_3, зокрема з його вимог до суду апеляційної інстанції, засуджений порушував питання щодо скасування вироку суду першої інстанції у повному обсязі, у тому числі і в частині його засудження за ч. 1 ст. 190 КК.

Проте, апеляційний суд, переглядаючи кримінальне провадження за вказаною апеляційною скаргою, зазначив, що вирок місцевого суду в частині визнання ОСОБА_3 винуватим за ч. 1 ст. 190 КК засудженим не оскаржується і своїх висновків щодо правильності кваліфікації судом першої інстанції дій ОСОБА_3 за вказаною нормою КК у вироку не навів. У зв'язку з зазначеним вирок апеляційного суду у цій частині, також, підлягає скасуванню відповідно до вимог ч. 2 ст. 433 КПК, оскільки ОСОБА_3 у касаційній скарзі не ставить про це питання і суд касаційної інстанції вправі вийти за межі касаційних вимог, якщо цим не погіршується становище засудженого.

За таких обставин, вирок апеляційного суду не ґрунтується на вимогах кримінального процесуального закону, а висновки суду апеляційної інстанції про правильність засудження ОСОБА_3 за ч. 1 ст. 190, ч. 3 ст. 190, ч. 4 ст. 358 КК є передчасними.

Наведені порушення, допущені апеляційним судом, на думку колегії суддів, є такими, що істотно вплинули на правильність прийняття рішення у суді апеляційної інстанції.

Відповідно до положень ст. 419 КПК у мотивувальній частині ухвали апеляційного суду має бути зазначено мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався; у резолютивній частині - висновок суду апеляційної інстанції по суті вимог апеляційної скарги.

При залишенні апеляційної скарги без задоволення в ухвалі суду апеляційної інстанції мають бути зазначені підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.

Вказаних вимог кримінального процесуального закону при постановленні ухвали відносно ОСОБА_1 апеляційним судом не виконано.

Так, апеляційний суд, переглянувши кримінальне провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_1, дійшов висновку про її безпідставність.

У апеляційній скарзі з доповненнями засуджений ОСОБА_1 просив вирок суду скасувати, кримінальне провадження відносно нього закрити через відсутність в його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК. Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, ОСОБА_1 наводив доводи про відсутність в його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК, які є аналогічні доводам його касаційної скарги і які стосуються невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та неповноти судового розгляду, зокрема зазначав, що в матеріалах провадження відсутні докази, які б вказували на неправдивість записів, внесених до тимчасового листка непрацездатності, що суд необґрунтовано не взяв до уваги показання свідків та інші докази, які підтверджують лікування ОСОБА_3 в стаціонарі, та безпідставно послався на недопустимі докази, зокрема, медичну картку стаціонарного хворого. Крім того зазначав, що призначене додаткове покарання не відповідає вимогам ст. 65 КК.

Залишаючи апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_1 без задоволення, апеляційний суд в ухвалі наведені в апеляційній скарзі доводи перевірив частково і переконливих мотивів на їх спростування не навів.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги ОСОБА_1, апеляційний суд фактично ототожнив лікарську діяльність та службову діяльність, які є за своїм змістом різними видами діяльності.

При цьому апеляційний суд залишив поза увагою, що згідно диспозиції ч. 1 ст. 366 КК кримінальна відповідальність настає за вчинення службового підроблення службовою особою.

Разом з тим, апеляційний суд, вказуючи про правильність кваліфікації судом першої інстанції дій ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 366 КК, в ухвалі зазначив, що ОСОБА_1 є службовою особою, лікарем-ортопедом хірургічного відділення Макарівської ЦРЛ, при цьому мотивів, на підставі яких нормативно-правових актів апеляційний суд дійшов висновку, що ОСОБА_1, займаючи посаду лікаря-ортопеда, є службовою особою, з огляду на обов'язки, які були покладені на ОСОБА_1 у частині лікарської діяльності і у частині службової діяльності, в ухвалі не навів.

За таких обставин, і висновки апеляційного суду щодо правильності призначеного ОСОБА_1 додаткового покарання у виді позбавлення права займатися лікарською практикою не ґрунтуються на вимогах КК.

Зазначені порушення, допущені апеляційним судом, на думку колегії суддів, є такими, що істотно вплинули на правильність прийняття рішення у суді апеляційної інстанції.

З огляду на наведене вирок апеляційного суду відносно ОСОБА_3 в частині визнання його винуватим за ч. 1 ст. 190, ч. 3 ст. 190, ч. 4 ст. 358 КК та ухвала апеляційного суду відносно ОСОБА_1, які постановлені з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, підлягають скасуванню з призначенням нового розгляду у суді апеляційної інстанції, касаційна скарга засудженого ОСОБА_3 - частковому задоволенню, а касаційна скарга засудженого ОСОБА_1 - задоволенню.

Під час нового розгляду необхідно усунути вказані недоліки, повно і всебічно розглянути матеріали кримінального провадження та постановити законне, обґрунтоване та вмотивоване рішення з дотриманням усіх вимог кримінального та кримінального процесуального закону.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 376, 434, 436 КПК, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_3 задовольнити частково.

Вирок Апеляційного суду Херсонської області від 05 грудня 2014 року відносно ОСОБА_3 в частині визнання його винуватим за ч. 1 ст. 190, ч. 3 ст. 190, ч. 4 ст. 358 КК - скасувати, призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Апеляційного суду Херсонської області відносно ОСОБА_1 - скасувати, призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_8 ОСОБА_9 ОСОБА_10

Залишаючи апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_1 без задоволення, апеляційний суд в ухвалі наведені в апеляційній скарзі доводи перевірив частково і переконливих мотивів на їх спростування не навів.

Відповідно до диспозиції ч. 1 ст. 366 КК кримінальна відповідальність передбачена за складання, видачу службовою особою завідомо неправдивих офіційних документів, внесення до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей, інше підроблення офіційних документів.

Разом з тим апеляційний суд, погоджуючись з вироком суду першої інстанції, не навів відповідного обґрунтування, з яких підстав він дійшов висновку, що ОСОБА_1 є службовою особою.