Апеляційний суд Рівненської області
_______________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України
18 травня 2015 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Рівненської області у складі :

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі апеляційного суду апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_5 , захисника-адвоката ОСОБА_6 , прокурора ОСОБА_7 та потерпілої ОСОБА_8 на вирок Березнівського районного суду Рівненської області від 05 лютого 2015 року по кримінальному провадженню за №0000676 стосовно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Малий Стидин Костопільського району Рівненської області, де проживає по АДРЕСА_1 , громадянина України, не працюючого, неодруженого, з вищою освітою, раніше не судимого, обвинуваченого за ч.1 ст.115 КК України,

з участю сторін провадження:

прокурора Бернадської ОСОБА_9

потерпілої ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

захисника-адвоката ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и л а :

Обвинувачений ОСОБА_5 в апеляційній скарзі просить вирок Березнівського районного суду Рівненської області від 05 лютого 2015 року змінити та призначити йому покарання нижче від найнижчої межі, встановленої санкцією закону, а саме 5 років позбавлення волі.

Не заперечуючи своєї вини, обвинувачений послався, що потерпілий своїми діями, які виразились у погрозах, удушенні та нанесенні йому ударів, сам спонукав його до вчинення злочину. Зазначив, що в момент нанесення ударів потерпілому, мети його вбивати у нього не було, він лише захищався, адже у нього були всі підстави вважати, що ОСОБА_10 може його побити або навіть вбити. ОСОБА_5 вказав, що після нанесених потерпілим ударів, у нього були розлади із здоров`ям часті головні болі, часткова втрата слуху на ліве вухо, погана пам`ять, а після того, як потерпілий його душив, у нього виникли проблеми зі щелепою.

Окрім того, обвинувачений вказав на те, що свідок ОСОБА_11 при допиті у судовому засіданні показав, що бачив як він ( ОСОБА_5 ) виймав ніж з кишені в момент конфлікту. Також цей свідок вказав на те, що ОСОБА_10 тримав обвинуваченого за руки при вході на танцювальний майданчик коли він наносив йому удари, проте ОСОБА_10 лежав посеред танцювального майданчику.

Обвинувачений зазначив, що потерпілий в присутності свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_11 та ОСОБА_13 наносив йому удари та, утримуючи його за шию, кидав два рази на асфальт, при цьому погрожуючи йому. Проте у судовому засіданні зазначені свідки підтвердили те, що обвинувачений лише сперечався з потерпілим, який був вищий та фізично сильніший обвинуваченого. При цьому вказав, що потерпілий і раніше неодноразово його принижував. ОСОБА_5 вказав на те, що всі свідки були друзями потерпілого, а тому характеризували його (обвинуваченого) з негативної сторони, хоча він з ними не підтримував жодних стосунків. Тому дані свідки були зацікавлені в тому, щоб покарання ОСОБА_5 було якомога суворіше, їхні показання містять розбіжності і неправду. Обвинувачений наголосив на тому, що в момент вчинення злочину він був тверезий, оскільки в той день вживав лише безалкогольне пиво.

Апелянт покликався на те, що суд першої інстанції, встановивши ряд пом`якшуючих покарання обставин, фактично не врахував їх при обранні міри покарання та, за відсутності обтяжуючих обставин, призначив йому занадто суворе покарання.

Захисник-адвокат ОСОБА_6 в апеляційній скарзі також ставить питання про зміну даного вироку та призначення ОСОБА_5 покарання нижче від найнижчої межі, встановленої санкцією закону, оскільки призначене покарання не відповідає ст.65 КК України. Свої вимоги мотивував тим, що суд першої інстанції зазначивши у вироку, що він враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу, позитивні характеристики. При цьому судом було визнано обставинами, що пом`якшують покарання, повне визнання своєї вини, щире каяття, сприяння розкриттю злочину, часткове відшкодування потерпілій заподіяної матеріальної шкоди. Проте суд фактично не врахував даних про особу обвинуваченого його молодий вік і те, що він вперше притягується до кримінальної відповідальності.

Прокурор ОСОБА_7 в апеляційні скарзі ставить питання про зміну вироку в частині цивільного позову про відшкодування моральної шкоди. Просить стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_8 300 000 грн. компенсації за заподіяну моральну шкоду.

В обгрунтування вимог зазначила, що при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди судом першої інстанції не в повній мірі враховано характер та обсяг моральних страждань ОСОБА_8 , пов`язаних з втратою сина, що призвело до погіршення її здоров`я, а також неможливістю її подальшої підтримки загиблим.

Потерпіла ОСОБА_8 в апеляційні скарзі просить скасувати даний вирок та ухвалити новий, яким призначити ОСОБА_5 покарання за ч.1 ст.115 КК України у виді позбавлення волі на строк 15 років, та збільшити суму відшкодування моральної шкоди, стягнувши з ОСОБА_5 на її користь 300 000 грн.

При цьому послалась, що призначене покарання не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Висновок про відсутність обтяжуючих обставин вважає невірним, оскільки обвинувачений, після нанесення потерпілому удару ножем в серце, наніс ще три ножових поранення, а це свідчить про особливу жорстокість вчиненого злочину, чого суд не врахував як обтяжуючу покарання обставину. Також не було враховано судом і тяжких наслідків, завданих злочином смерті людини, та скоєння злочину у стані алкогольного сп`яніння. Окрім того судом першої інстанції було допущено неповноту судового розгляду, яка виразилась у відхиленні клопотання прокурора та представника потерпілої про дослідження протоколу огляду мобільного телефону ОСОБА_5 , де зафіксовано його розмову зі свідком ОСОБА_14 .

Також потерпіла вважає, що судом першої інстанції не вірно вирішено заявлений нею цивільний позов, оскільки судом не було враховано належним чином сукупності обставин, які мають істотне значення, - непоправності втрати сина і того, що в Україні фінансова нестабільність, ріст інфляції і девальвація гривні. Тому вважає, що сума, призначена судом до відшкодування 100 000 грн. через певний період знеціниться і вона залишиться без належної моральної компенсації.

Вироком Березнівського районного суду Рівненської області від 05 лютого 2015 року ОСОБА_5 визнаний винним та засуджений за ч.1 ст.115 КК України на 10 років позбавлення волі.

Строк відбування покарання обчислювати з дня затримання 15 жовтня 2014 року.

Запобіжний захід до вступу вироку в законну силу ОСОБА_5 залишено без змін тримання під вартою.

Судом частково задоволено цивільний позов потерпілої ОСОБА_8 .

Постановлено стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_8 19 500 грн. відшкодування матеріальної шкоди, 100 000 грн. відшкодування моральної шкоди та 3 000 грн. відшкодування витрат на правову допомогу.

Також ухвалено стягнути з ОСОБА_5 на користь держави витрати за проведення судових експертиз.

Судом вирішено питання щодо речових доказів по справі.

ОСОБА_5 визнаний винним та засуджений за те, що 14 жовтня 2014 року о 24 год. по АДРЕСА_2 , на танцювальному майданчику в приміщенні будинку культури зазначеного села, на ґрунті неприязних відносин через раніше виниклий конфлікт, з метою вбивства ОСОБА_10 наніс йому один удар лезом ножа довжиною 101,5 мм в область грудної клітки. Коли ОСОБА_10 руками почав утримувати ОСОБА_5 , а ОСОБА_11 , намагався припинити його злочинні дії, відсторонюючи їх один від одного, ОСОБА_5 наніс ОСОБА_10 ще три удари ножем в різні частини спини.

Внаслідок нанесених ударів ОСОБА_10 було спричинено проникаюче ушкодження передньої поверхні грудей з наскрізним ушкодженням серцевої сорочки та стінки аорти; проникаюче ушкодження лівої грудної порожнини з ушкодженням лівої легені, які за ступенем тяжкості відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент заподіяння; рану лівої поперекової ділянки, що проникає в заочеревинний простір; рану лівої бокової поверхні живота, що проникає в підшкірно-жирову клітковину; подряпину поруч з раною передньої поверхні грудей.

Від отриманих тілесних ушкоджень ОСОБА_10 помер на місці події. Смерть ОСОБА_10 настала від поранення грудей, з ушкодженнями крупної кровоносної судини (аорти) та внутрішніх органів (легені), що призвело до зовнішньої та внутрішньої кровотечі з розвитком масивної крововтрати.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи обвинуваченого ОСОБА_5 і його захисника ОСОБА_6 на підтримання своїх апеляційних скарг, потерпілу ОСОБА_8 , яка підтримала свою і прокурора апеляційні скарги, думку прокурора ОСОБА_15 про повне підтримання апеляційної скарги прокурора і апеляційної скарги потерпілої в частині цивільного позову, дослідивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора ОСОБА_7 підлягає до задоволення повністю, потерпілої ОСОБА_8 частково, а в задоволенні скарги обвинуваченого ОСОБА_5 і його захисника ОСОБА_6 слід відмовити з таких підстав.

Винність обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні зазначеного кримінального правопорушення, за викладених у вироку обставин, підтверджується сукупністю зібраних у ході досудового розслідування та перевірених судом доказів, яким дано вірну юридичну оцінку і дії обвинуваченого вірно кваліфіковано судом за ч.1 ст.115 КК України, що в апеляційних скаргах не оспорюється.

Разом з цим колегія суддів вважає, що доводи обвинуваченого про віктимну (провокуючу) поведінку потерпілого, який своїми діями спонукав ОСОБА_5 до вчинення цього злочину не ґрунтуються на доказах.

Так, свідок ОСОБА_11 показав, що о 24 год. 14.10.2014 р. на танцювальному майданчику в будинку культури с.Малий Стидин Костопільського району до потерпілого ОСОБА_10 підійшов обвинувачений ОСОБА_5 та за плече розвернув потерпілого, який у відповідь відтіснив обвинуваченого до дверей, тримаючи ОСОБА_5 за одяг. Коли ОСОБА_11 намагався їх розборонити і відсторонити одного від іншого, ОСОБА_5 наніс один удар ножем у груди ОСОБА_10 . Отримавши поранення ОСОБА_10 відпустив ОСОБА_5 та впав на підлогу. Наздогнавши обвинуваченого ОСОБА_5 , свідок збив його з ніг та наніс удари по різних частинах тіла, вибив з руки ніж. Також обвинуваченому наносили удари й інші особи, які зайшли в будинок культури. Їхні дії припинив батько ОСОБА_5 , який відтягнув обвинуваченого від інших і забрав ніж, після чого разом з сином втекли з клубу.

Як наносились удари в спину ОСОБА_10 він не бачив.

Не суперечать цим даним і покази свідка ОСОБА_12 , який у ході судового розгляду показав, що почувши крики з будинку культури прибіг туди та побачив біля дверей ОСОБА_11 , який бив ОСОБА_5 . На підлозі танцювального майданчика лежав поранений ОСОБА_10 . Оскільки останній не подавав ознак життя, то викликав медичну допомогу і повідомив брата загиблого ОСОБА_16 .

Обставини, за яких потерпілий ОСОБА_10 отримав ножові поранення від обвинуваченого ОСОБА_5 , знайшли своє підтвердження і в показаннях свідка ОСОБА_17 .

Показання вказаних свідків об`єктивно підтверджені сукупністю інших доказів.

Так за даними протоколу огляду місця події від 15.10.2014 р. на танцювальному майданчику в приміщенні будинку культури на АДРЕСА_2 знаходиться закривавлений труп ОСОБА_10 з ранами грудей і грудної порожнини, поперекової ділянки і бокової живота.

Згідно висновку судово-медичної експертизи №189 від 15.12.2014 р. рани грудної клітки у ОСОБА_10 відноситься до тяжких тілесних ушкоджень. Смерть ОСОБА_10 настала внаслідок цього поранення і ушкодженнями крупної кровоносної судини (аорти) та внутрішніх органів (легені), що призвело до зовнішньої та внутрішньої кровотечі з розвитком масивної крововтрати. Між спричиненням ОСОБА_10 ран грудей та настанням його смерті існує прямий причинно-наслідковий зв?язок.

Не суперечать показанням вказаних свідків і дані висновку судово-медичної експертизи №366 від 20.10.2014 р., згідно якого у ОСОБА_5 виявлено рани волосистої частин голови, садна правої і лівої кистей рук, спини.

За висновком амбулаторної судово-психіатричної експертизи №379/14 від 18.11.2014 р. ОСОБА_5 психічними захворюваннями, які позбавляли б його здатності усвідомлювати свої дії та керувати ними при здійсненні інкримінованого йому діяння, не страждає. У момент здійснення злочину він в тимчасово хворобливому стані не перебував, міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. На момент вчинення злочинних дій у стані фізіологічного афекту або в іншому емоційному стані, який би істотно вплинув на його поведінку під час інкримінованого злочину, не перебував. Він не є душевнохворим, застосування примусових заходів медичного характеру не потребує.

Відтак доводи про винну поведінку потерпілого ОСОБА_10 , відсутність умислу на вбивство та захист обвинуваченого від потерпілого колегія суддів вважає позбавленими підстав.

Згідно ч.4 ст.95 КПК України суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу. Виходячи зі змісту цієї норми колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні доводи обвинуваченого щодо розбіжності між показаннями свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , ОСОБА_13 та показаннями обвинуваченого позбавлені підстав, оскільки показання вказаних свідків об?єктивно узгоджуються з наявними в матеріалах кримнінльного провадження та перевірених під час судового засідання іншими доказами.

Відповідно до вимог ст.65 КК України при призначенні покарання суд повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі має бути призначено покарання необхідне і достатнє для її виправлення.

З вироку вбачається що, призначаючи ОСОБА_5 покарання, суд першої інстанції у відповідності ст.65 КК України врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та наявність обставин, які пом?якшують покарання. Так, дане кримінальне правопорушення є тяжким злочином. Разом з цим взято до уваги, що обвинувачений ОСОБА_5 позитивно характеризується за місцем проживання, не перебуває на обліку у нарколога і психіатра, раніше не судимий.

Згідно положення ст.414 КПК невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Санкція ч.1 ст.115 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до п?ятнадцяти років. Суд призначив покарання, наближене до нижньої межі санкції цього закону.

Відповідно до вимог ст.69 КК України, суд може призначити покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (частини статті) цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) цього Кодексу лише за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь вчиненого злочину, а також врахувавши особу винного. За роз?ясненнями Пленуму Верховного Суду України, які містяться у п.8 постанови від 24.10.2003 р. № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» (із змінами, внесеними згідно з Постановами Верховного Суду № 18 від 10.12.2004 р., № 8 від 12.06.2009 р., № 11 від 06.11.2009 ), призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за даний злочин, або перехід до іншого, більш м?якого виду основного покарання, або непризначення обов?язкового додаткового покарання (ст.69 КК) може мати місце лише за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом?якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного. Проте як саме вказані пом?якшуючі покарання обставини та дані про особу обвинуваченого, його молодий вік істотно знижують як ступінь тяжкості вчиненого злочину, так і непоправність втрати життя, ні обвинувачений, ні захисник у своїх апеляційних скаргах не зазначили.

Зважаючи на тяжкі наслідки від злочину у виді смерті потерпілого колегія суддів не може розцінювати як такі, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого, обставини, на які покликається захисник в апеляційній скарзі і які дають підставу застосувати положення ст.69 КК України. Також не вбачається підстав для пом?якшення покарання в межах санкції ч.1 ст.115 КК України, про що просить обвинувачений.

Як роз?яснив Пленум Верховного Суду України у п.8 постанови від 07.02.2003 № 2 «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров?я особи», умисне вбивство визнається вчиненим з особливою жорстокістю (п.4 ч.2 ст.115 КК), якщо винний, позбавляючи потерпілого життя, усвідомлював, що завдає йому особливих фізичних (шляхом заподіяння великої кількості тілесних ушкоджень, тортур, мордування, мучення, в тому числі з використанням вогню, струму, кислоти, лугу, радіоактивних речовин, отрути, яка завдає нестерпного болю, тощо), психічних чи моральних (шляхом зганьблення честі, приниження гідності, заподіяння тяжких душевних переживань, глумління тощо) страждань, а також якщо воно було поєднане із глумлінням над трупом або вчинювалося в присутності близьких потерпілому осіб і винний усвідомлював, що такими діями завдає останнім особливих психічних чи моральних страждань. Виходячи з вказаних роз?яснень та кількості нанесених ОСОБА_10 ударів, колегія судів вважає позбавленими підстав доводи потерпілої про особливу жорстокість вчиненого злочину.

Матеріали даного кримінального провадження не містять доказів про перебування обвинуваченого ОСОБА_5 у стані алкогольного сп?яніння на час вчинення інкримінованих йому дій, не надано таких й під час апеляційного розгляду. Що стосується посилання на тяжкі наслідки, які настали від дій обвинуваченого, то вони враховані законодавцем і становлять об?єктивну сторону даного злочину. Відтак колегія суддів не має підстав для визнання вказаних обставин таким, що обтяжують покарання, а отже призначення більш суворого покарання.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що призначене судом першої інстанції покарання не є явно несправедливим як через свою м?якість, так і суворість.

Разом з цим, як вбачається з вироку, суд належним чином розглянув цивільний позов потерпілої щодо відшкодування матеріальної шкоди, однак при його вирішенні в частині компенсації моральної (немайнової) шкоди не повною мірою врахував характер та обсяги фізичних і душевних страждань потерпілої ОСОБА_8 спричиниених непоправною втратою свого рідного сина.

Відповідно ч.3 ст.23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. За роз?ясненнями, які містить п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.95 р. №4 « Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (і з змінами, внесеними згідно з Постановами Пленуму Верховного суду № 5 від 25.05.2001 р., № 1 від 27.02.2009 р.), розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. До таких віднесено тяжкість вимушених змін у його життєвих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Виходячи з неможливості подальшої підтримки потерпілої загиблим, росту інфляції і нестабільності національної валюти, що є загальновизнаним фактом, який не потребує доведення, то колегія суддів погоджується з цими доводами прокурора і потерпілої та вважає за необхідне задовольнити їх апеляційні скарги щодо цивільноо позову.

У відповідності до п.3 ч.1 ст.408 КПК України апеляційний суд змінює вирок суду першої інстанції, оскільки його зміна не впливає на обсяг обвинувачення і правову кваліфікацію кримінального правопорушення.

Враховуючи викладене вирок в частині вирішення цивільного позову потерпілої про відшкодування моральної шкоди слід змінити і стягнути на її користь 300 000 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_7 задовольнити повністю, потерпілої ОСОБА_8 частково.

Вирок Березнівського районного суду Рівненської області від 05 лютого 2015 року по кримінальному провадженню за №0000676 стосовно ОСОБА_5 в частині вирішення цивільного позову змінити.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_8 300 000 (триста тисяч) гривень відшкодування моральної шкоди.

В решті вирок залишити без зміни, а апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_5 і захисника ОСОБА_6 - без задоволення.

Запобіжний захід щодо обвинуваченого ОСОБА_5 залишити попередній тримання під вартою.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

С у д д і

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3