У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів Судової палати Верховного Суду України

у кримінальних справах у складі:

головуючого-судді

Міщенка С.М.

суддів

Кармазіна Ю.М., Коротких О.А.

з участю прокурора

Брянцева В.Л.

розглянула
в судовому засіданні в м. Києві 27 травня 2008 року кримінальну справу за
поданням Генерального прокурора України про перегляд вироку Дніпропетровського обласного суду від
30 жовтня 1987 року та ухвали Верховного Суду УРСР від 12 січня 1988 року за
нововиявленими обставинами.

Вироком Дніпропетровського обласного суду від 30 жовтня 1987 року

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1 народження,

громадянина України, раніше не судимого,-

засуджено: - за ст. 17, ч. 2 ст. 117 КК УРСР 1960 року на 5 років
позбавлення волі;

- за ст. 17, ч. 3 ст. 117 КК УРСР 1960 року на 7 років позбавлення волі;

- за ч.
3 ст. 117 КК УРСР 1960 року на 8 років позбавлення волі;

- за ст. 17, ч. 4 ст. 117 КК УРСР 1960 року на 12 років позбавлення волі;

- за ч. 1 ст. 101 КК УРСР 1960 року на 4 роки позбавлення волі;

- за ч. 3 ст. 222 КК УРСР 1960 року на 1 рік позбавлення волі.

На підставі до ст. 42 КК УРСР 1960 року ОСОБА_1призначено остаточне
покарання у виді позбавлення волі строком 14 років.

Ухвалою судової колегії у кримінальних справах Верховного Суду УРСР від 12
січня 1988 року цей вирок щодо ОСОБА_1 залишено без змін, а касаційну скаргу
засудженого та його захисника - без задоволення.

Вироком суду ОСОБА_1 визнано винним у вчинені наступних злочинів.

1. 15 лютого 1983 року, приблизно о 19 год., ОСОБА_1, перебуваючи в стані
алкогольного сп'яніння, біля буд № 21 на вул. Дніпровській м. Павлограда
зустрів малолітню ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 народження, на яку з метою зґвалтування
напав та закривши рота рукою затягнув на територію цвинтаря, де подолавши опір,
роздягнув потерпілу, роздягнувся сам і намагався зґвалтувати її, але не зміг
зробити цього через фізіологічні причини. Скориставшись тим, що ОСОБА_1
відійшов, ОСОБА_2залишила верхній одяг і взуття та з місця події втекла.

2. 13 серпня 1983 року, приблизно о 1 год. 30 хв. ОСОБА_1 біля школи № 1
міста Павлограда зустрів ОСОБА_3 і з метою зґвалтування, погрожуючи їй
саморобним ножем, наказав роздягнутися. Бажаючи уникнути зґвалтування потерпіла
стала вмовляти ОСОБА_1 не робити цього та запропонувала піти до неї додому. Коли
вони прийшли до будинку потерпілої, та стала кликати на допомогу своїх рідних,
а ОСОБА_1 з місця злочину втік.

3. На початку вересня 1983 року, приблизно о 15 год., знаходячись у районі
городів та соснової лісопосадки біля будівельної бази м. Павлограда, ОСОБА_1 на
одному з городів побачив ОСОБА_4, яку вирішив зґвалтувати. З цією метою він
підійшов до неї, повалив на землю і намагався роздягнути, але потерпіла вчинила
йому активний опір та стала кликати на допомогу, у зв'язку із чим ОСОБА_1 з
місця злочину втік.

4. 19 вересня 1983 року, приблизно о 13 год. 30 хв., ОСОБА_1 біля дамби
через річку Гнездка м. Павлограда зустрів неповнолітню ОСОБА_5, 1967 року
народження. З метою зґвалтування напав на неї, повалив на землю та почав душити
руками за шию, внаслідок чого вона втратила свідомість. Після цього ОСОБА_1,
використовуючи безпорадний стан потерпілої, роздяг її і намагався зґвалтувати,
але не зміг цього зробити з фізіологічних причин.

5. 24 вересня 1983 року, приблизно о 24 год. 30 хв., ОСОБА_1 на вулиці
К.Маркса в районі будівельного майданчику райкому партії м. Павлограда зустрів
ОСОБА_6, яку вирішив зґвалтувати. Порівнявшись з потерпілою, він схопив її
ззаду за плечі і потяг за паркан будівельного майданчика, але потерпіла вчинила
опір, вирвалася і стала тікати. Тоді ОСОБА_1 наздогнав її і погрожуючи ножем,
повалив на землю, де намагався зґвалтувати, але не зміг подолати опір
потерпілої і з місця вчинення злочину втік.

6. У вересні-жовтні 1983 року, приблизно о 23 год., ОСОБА_1 на вулиці
К.Маркса м. Павлограда зустрів ОСОБА_7 З метою згвалтування підбіг до неї,
повалив на землю і почав роздягати. Не в змозі протистояти фізичному насильству
ОСОБА_1, потерпіла вирішила уникнути зґвалтування шляхом обману. Для цього вона
запропонувала ОСОБА_1 піти до неї додому і там вступити у статевий зв'язок.
Коли вони прийшли до квартири АДРЕСА_1, потерпіла забігла у квартиру і почала
кликати на допомогу, злякавшись затримання ОСОБА_1 з місця події втік.

7. 16 березня 1984 року, приблизно о 19 год. 40 хв.,
знаходячись на вул. Дніпровській м. Павлограда біля будинку відділення зв'язку
№ 5, ОСОБА_1 з метою зґвалтування напав на малолітню ОСОБА_8, 1973 року
народження. Закривши рота рукою він завів її у двір відділення зв'язку, повалив
на землю і руками здавив шию, внаслідок чого ОСОБА_8 втратила свідомість. Після
цього ОСОБА_1 роздяг її, однак зґвалтувати не зміг через фізіологічні причини.

8. 8 серпня 1984 року, приблизно о 14 год., ОСОБА_1, перебуваючи у стані алкогольного сп'яніння та
знаходячись біля кукурудзяного поля між селищем Соснівка та містом Павлоградом
побачив ОСОБА_9, яка їхала йому назустріч на велосипеді і вирішив її зґвалтувати. Порівнявшись з нею він наніс удар
рукою в потиличну частину голови, від якого потерпіла впала на землю. Після
цього ОСОБА_1 почав душити її руками за шию, а та кликати на допомогу. Потім
ОСОБА_9 спробувала втекти, але ОСОБА_1 наздогнав її, повалив на землю, роздяг і
намагався зґвалтувати, але не зміг цього зробити через фізіологічні причини.

9. В один із днів вересня 1984 року, приблизно
о 22 год. ОСОБА_1 на вулиці Рєпіна м. Павлограда зустрів неповнолітню ОСОБА_10,
1968 року народження, погрожуючи якій ножем, намагався зґвалтувати, однак опору
останньої не подолав, а тому злочин до кінця не довів з причин, що не залежали
від його волі.

10. Наприкінці вересня - початку жовтня 1984
року, приблизно о 20 год., знаходячись на пустирі між нафтобазою та вул.
Шосейною м. Павлограда, ОСОБА_1 напав на неповнолітню ОСОБА_11 (ОСОБА_26), 1967
року народження, з метою зґвалтування повалив на землю, подолав опір та роздяг,
але злочин до кінця не довів через фізіологічні причини.

11. 24 серпня 1984 року, знаходячись в районі посадки
біля дачних ділянок селища Хімзавод м. Павлограда ОСОБА_1 напав на малолітню
ОСОБА_12, 1971 року народження. З метою зґвалтування він підбіг до неї ззаду,
схопив за шию руками і почав душити. Чинячи опір, ОСОБА_12 вкусила його за
великий палець лівої руки, незважаючи на що він продовжував її душити.
Здавлювання шиї ОСОБА_12 супроводжувалось розладом мозкового кровообігу та
втратою нею свідомості, внаслідок чого потерпілій були спричинені тяжкі тілесні
ушкодження, небезпечні для життя в момент заподіяння. Скориставшись безпорадним
станом він роздяг потерпілу і намагався зґвалтувати, але не зміг цього зробити
з фізіологічних причин.

12. 2 вересня 1984 року, приблизно о 18 год.,
ОСОБА_1, перебуваючи у стані алкогольного сп'яніння та знаходячись на пустирі
між вул. Орджонікідзе та СШ № 16 м. Павлограда, з метою зґвалтування напав на
малолітню ОСОБА_13, 1973 року народження. Підкравшись до неї ззаду він схопив її однією рукою за шию, а
другою за голову і долаючи опір, відтягнув на середину пустиря. Від стискання
шиї потерпіла втратила свідомість. Скориставшись безпорадним станом він роздяг її,
але не зміг зґвалтувати через фізіологічні причини.

13. 31 серпня 1986 року, приблизно о 13 год., ОСОБА_1, проїжджаючи на
велосипеді по цвинтарю с. Межеричі Павлоградського району, побачив малолітню
ОСОБА_14, 1975 року народження, яка їхала йому назустріч на велосипеді, і
вирішив її зґвалтувати. Порівнявшись ОСОБА_1 зупинив її, схопив руками за шию і
почав здавлювати, від чого потерпіла втратила свідомість. Після цього ОСОБА_1
відтягнув її зі стежки вглиб цвинтаря в чагарник. Щоб ОСОБА_14
не отямилась і не втекла, ОСОБА_1 затягнув їй на шиї
кіперну стрічку, що була в нього, кінці якої зав'язав на вузол на задній
поверхні шиї, а сам пішов прибрати велосипед зі стежки. В цей час ОСОБА_14
отямилась і втекла з місця злочину. Здавлюванням шиї ОСОБА_14 були заподіяні
тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя в момент заподіяння.

14. 10 вересня 1986 року, приблизно о 19 год., ОСОБА_1 побачив ОСОБА_15,
1972 року народження, яка йшла з городу по стежці від гаражів по вулиці
Подгорній в м. Павлограді, яку вирішив її зґвалтувати. З цією метою він
підійшов до неї і запитав, як пройти до гаражів, але під час відповіді вдарив в
обличчя кулаком, від якого вона впала, а ОСОБА_1 почав душити її руками за шию.
Потерпіла втратила свідомість. Щоб потерпіла не запам'ятала його, він одяг їй
на голову мішок, що був у нього з собою, після відтягнув потерпілу до городів
подалі від стежки. Отямившись, потерпіла почала чинити опір ОСОБА_1, але він
ударив її по голові і здавив шию руками, від чого ОСОБА_15 знову втратила
свідомість. Використовуючи безпорадний стан потерпілої, ОСОБА_1 роздяг її та
зґвалтував, після чого з місця злочину зник. Здавлювання шиї ОСОБА_15
спричинило розлад мозкового кровообігу та амнезію, внаслідок чого їй були
заподіяні тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя в момент заподіяння.

15. Крім того в вересні 1983 року ОСОБА_1 виготовив ножа, що є холодною
зброєю, якого без дозволу носив та використав при вчиненні злочинів.

У поданні Генерального прокурора України поставлено питання про перегляд
судових рішень щодо ОСОБА_1 за нововиявленими обставинами з посиланням на те,
що при винесенні цих судових рішень не були відомі обставини, які доводять
неправильність засудження ОСОБА_1 за зґвалтування ОСОБА_15, замахи на
зґвалтування ОСОБА_2, ОСОБА_12, ОСОБА_13 і ОСОБА_14, а також заподіяння тяжких
тілесних ушкоджень ОСОБА_15, ОСОБА_12 та ОСОБА_14, що відповідно до п. 1 ч.1
ст. 400-4 КПК України є підставою для перегляду судових рішень щодо
засудженого. Тому судові рішенні в цій
частині Генеральний прокурор України просить скасувати, а справу направити на
нове розслідування.

Крім того Генеральний прокурор України просить призначити ОСОБА_1за ст. 17,
ч. 4 ст. 117 КК УРСР (в редакції 1960 року) за фактом замаху на зґвалтування
малолітньої ОСОБА_8 9 років позбавлення волі. Вирок в частині засудження ОСОБА_1
за ст. 17, ч. 2 ст. 117, ст. 17, ч. 3 ст. 117 та ч. 3 ст. 222 КК УРСР (в
редакції 1960 року) за фактами замахів на зґвалтування ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_6, ОСОБА_7та ОСОБА_9, замахів на зґвалтування неповнолітніх ОСОБА_5,
ОСОБА_10 і ОСОБА_17 та незаконному виготовленні і носінні холодної зброї
залишити без зміни. На підставі ст. 70 КК України 2001 року ОСОБА_1визначити
остаточне покарання у виді позбавлення волі строком 10 років.

Заслухавши доповідача, пояснення прокурора, який підтримав подання Генерального
прокурора України, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи подання
колегія суддів вважає, що це подання підлягає задоволенню з таких підстав.

Як вбачається із подання, під час досудового слідства у кримінальній справі
№ 560528 обвинувачений ОСОБА_18 звернувся із явками з повинною про вчинення
ряду нападів на жінок, неповнолітніх та малолітніх дівчат з метою їх
згвалтування, вчинених ним на території Автономної Республіки Крим,
Харківської, Дніпропетровської та Запорізької областей в період з 1981 по 2005
роки.

Перевіркою цих явок було встановлено, що за вчинення злочинів, про які
повідомив ОСОБА_18, до кримінальної відповідальності вже притягнуто ОСОБА_1
Разом із тим перевіркою нововиявлених обставин у справі щодо ОСОБА_1 касаційним
судом встановлені безумовні підстави для перегляду судових рішень щодо нього,
передбачені п. 3 ч. 1 ст. 400-5 КПК України, у зв'язку із виявленням органами
слідства обставин, які не були відомі
суду при винесенні судового рішення, які самі по собі та разом із раніше
виявленими обставинами доводять неправильність засудження ОСОБА_1

По епізодам обвинувачення такими обставинами колегія суддів вважає
наступні.

Епізод замаху на зґвалтування ОСОБА_2

Явку з повинною ОСОБА_18, зареєстрованою в журналі
реєстрації заяв, повідомлень про злочини, що вчинені або готуються за № 251 від
18.08. 2005 року, в якій він повідомив, що взимку приблизно у 1984 році у м.
Павлограді на цвинтарі, розташованому по вул. Дніпровській, приблизно між 16 та
17 год. він побачив дівчину, яка
поверталася зі школи. Коли дівчина проходила повз цвинтар, він напав на неї,
стулив рота рукою та затягнув углиб цвинтаря. У правому від входу на цвинтар
куті її на лаву, роздяг і зґвалтував. Дівчина була в безпорадному стані. На
місці скоєння злочину він загубив свій шарф зеленого та темно-коричневого
кольору. До своєї явки з повинною ОСОБА_18 додав схему місця вчинення злочину,
зроблену власноруч, на якій зазначив місце розташування цвинтаря в м.
Павлограді та місце вчинення ним злочину на цвинтарі (а.с. 10-12).

Будучи допитаним про обставини цього злочину ОСОБА_18 повідомив, що він вчинив його у зимовий період 1983-1985
років. Знаходячись на вул. Дніпровській приблизно о 19 год. побачив, що з школи
вийшла дівчинка, яка несла портфель чи ранець. Він пішов за нею, вирішивши
знайти спокійне місце, напасти на неї та задовольнити з нею свою статеву
пристрасть. Коли дівчинка проходила повз цвинтар, він підбіг до неї ззаду,
однією рукою затис рота, іншою підняв за тулуб і пішов на цвинтар. До
центрального входу на цвинтар він дівчинку не доніс, бо помітив дірку в заборі.
Саме через неї він заніс дівчинку. На цвинтарі ніс її поміж могил, а потім
поставив на ноги і закриваючи рота рукою, повів углиб. Біля однієї з могил
побачив лавку, змусив дівчинку сісти на неї і наказав роздягнутися. Вона
плакала і відмовлялася. Тоді він сам зняв з неї пальто, розстелив поруч і
наказав дівчинці лягати, після чого зґвалтував її, але не пам'ятає у якій
формі, та одразу пішов з місця вчиненого злочину. З цвинтаря вийшов через центральний
вхід. З усіх обставин цього злочину він точно пам'ятає, що на місці його
вчинення залишив шарфа (а.с. 24-40).

Під час відтворення обстановки і обставин події ОСОБА_18 на цвинтарі вказав
стежку, по якій йшов за потерпілою, місце нападу та місце, куди привів її і вчинив злочин, а також відтворив
механізм заподіяння потерпілій тілесних ушкоджень (а.с. 113-124).

Як вбачається із матеріалів кримінальної справи щодо засудженого ОСОБА_1,
вказане ОСОБА_18 місце вчинення злочину співпадає з даними протоколу огляду
місця події у справі щодо ОСОБА_1 (т. 6 а.с. 14-18).

Свідок ОСОБА_19 показала, що у лютому 1983 року на її доньку ОСОБА_2, тоді
ученицю 4 класу, на вул. Дніпровській в
м. Павлограді напав невідомий злочинець. З метою зґвалтування він затяг її на цвинтар,
роздягнув та намагався зґвалтувати. Коли відійшов, ОСОБА_2 підхопилася і
напіводягнена прибігла додому. Після цього вони з чоловіком звернулася до
міліції і вночі разом із ним та кількома співробітниками міліції пішли на
цвинтар, де знайшли речі доньки, у тому числі її пухову хустку, забруднену в
кал. Крім її одягу неподалік від місця вчинення злочину співробітник міліції
знайшов чоловічий шарф, що висів на кущі чи огорожі могили.

За цим фактом було порушено кримінальну справу, в якій її визнали представником
потерпілої, бо на той час донька ще була малолітньою. Через кілька років після
цього, коли в Павлограді знову почастішали випадки зґвалтування та вбивства
дівчаток, за ОСОБА_2стали приїжджати співробітники міліції, які возили її на
впізнання злочинців. Оскільки це відбувалося багаторазово, ОСОБА_2 стала
ховатися від працівників міліції та під будь-яким приводом відмовлялася їхати з
ними. Однак приблизно навесні 1987 року, коли донька знаходилася в лікарні, до
неї приїхав співробітник правоохоронних органів, показав фотографію якогось
чоловіка і сказав, що це є та особа, яка хотіла її зґвалтувати. Надалі з
ОСОБА_2було проведено впізнання по відеозапису, під час якого вона впізнала
чоловіка, фотографію якого їй раніше показували в лікарні. Як пізніше стало
відомо, прізвище цього чоловіка було ОСОБА_1 Донька впізнала ОСОБА_1 не
категорично. На її думку доньку підвели до того, щоб вона запам'ятала чоловіка
по фотографії, а потім впізнала його на відео. Зроблено це було ненав'язливо та
завуальовано, але так, щоб ОСОБА_2 дійсно впізнала ОСОБА_1 (а.с. 191-194).

Допитана як потерпілої ОСОБА_20 показала, що у лютому 1983 року, коли вона
поверталася із школи додому, невідомий чоловік схопив її, заніс на територію
цвинтаря, де намагався зґвалтувати. Коли він на кілька хвилин відійшов від неї,
вона змогла втекти додому. Про це розповіла батькам, які подали офіційну заяву
в міліцію. За цим фактом було порушено кримінальну справу. Нападником був
чоловік близько 30 років, зростом 170-172 см., середньої статури, з чорним,
коротким та прямим волоссям на голові, круглим обличчям, маленькими очима та
невеликими вусами. На ньому була кроляча шапка чорного кольору, робочий бушлат
захисного кольору, коричневі штани,
чорні черевики з невеликою платформою. У нього також була сумка
коричневого кольору через плече, в якій були пляшки. Чоловік придушив її
внутрішньою стороною ліктьового суглоба правої руки в той момент, коли вона
спробувала втекти від нього. Після вчинення злочину батьки зі співробітниками
міліції були на цвинтарі і серед речей, що залишилися на місці злочину, було
знайдено чоловічого шарфа, що висів на огорожі чи на дереві. У 1987 році
кримінальна справа про замах на її зґвалтування розслідувалася слідчими
прокуратури Дніпропетровської області і їй пред'являли для впізнання чоловіків,
знятих на відео, в одному із яких вона впізнала чоловіка, схожого на нападника,
прізвище якого було ОСОБА_1 Вона впізнала його не категорично, а лише за
зростом, кольором волосся та вусами (а.с. 195-198).

При пред'явленні для впізнання ОСОБА_18, ОСОБА_20 впізнала його як
чоловіка, який намагався зґвалтувати її на цвинтарі (а.с. 199-202).

Крім того, зі слів ОСОБА_2 31 січня 1987 року було зроблено фоторобота (т.
6, а.с. 154), який співпадає з фотографією, по якій вона 2 серпня 2006 року
впізнала злочинця. Цією особою є ОСОБА_18 (а.с. 195-198).

З показань ОСОБА_1 під час досудового та судового слідства вбачається, що
він описав потерпілу та її одяг, які не співпадають з показаннями самої ОСОБА_2
Крім того ОСОБА_1 не показував про те, що на місці події залишив свого шарфа.
Вилучені у нього робочі куртки також не співпадають з описом їх потерпілою
ОСОБА_2 (т. 24, а.с. 129-135).

Епізод замаху на зґвалтування ОСОБА_12 та заподіяння їй тяжких тілесних
ушкоджень.

У явці з повинною за № 249 від 18.08.2008 року обвинувачений ОСОБА_18
повідомив, що приблизно восени 1983 року, знаходячись на мосту, що з'єднував
селище Межеричі з дачними ділянками Павлоградського хімічного заводу, на одній
із дачних ділянок він помітив дівчину 16-17 років. Підійшовши непомітно повалив
її на землю і почав душити, внаслідок чого у неї сталося мимовільне виділення
калу. Він переніс її до річки Вовча і намагався обмити, але побачивши людей,
які йшли з дачних ділянок, залишив її на березі річки і з місця події зник. До
явки з повинною ОСОБА_18 додав схему місця
вчинення злочину, зроблену власноруч (а.с. 13-15).

Будучи допитаним про обставини вчинення цього злочину, ОСОБА_18 повідомив,
що він вчинив його приблизно влітку 1983 чи 1984 років. В цей день він був на
пляжі річки Вовча, де вживав спиртні напої. Там же він помітив дівчину, якій на
вид було 12 - 13 років. Предмети одягу, як і її зовнішність, він не запам'ятав.
Дочекавшись поки вона пішла з пляжу, він пішов слідом за нею. Дівчина прийшла
на одну із дачних ділянок. З свого місця він бачив, що вона збирала якийсь
урожай. Людей поблизу він не бачив, тому вирішив напасти на неї і зґвалтувати.
Спустившись з мосту, він прийшов до неї на ділянку, схопив обома руками за шию і повалив на землю.
Якийсь час він душив її за шию, а потім через сусідню дачну ділянку потягнув до
річки. Між цією ділянкою та річкою була густа лісопосадка, а підходи до річки
заросли густим очеретом. На межі посадки й очерету він зняв з потерпілої нижню
білизну.

Дівчина була частково при свідомості, бо робила мляві загальмовані рухи.
Продовжуючи роздягати дівчину він побачив, що у неї від переляку чи здавлювання
шиї відбулося мимовільне виділення калу. Тому волоком він перетягнув її до
води, де хотів обмити, але його стало нудити і він відмовився від подальших
злочинних дій (а.с. 27-28)

Під час відтворення обстановки і обставин події ОСОБА_18 ділянку, де
потерпіла збирала врожай, місце нападу та місце, куди переніс її і намагався
згвалтувати, відтворив механізм спричинення тілесних ушкоджень (а.с. 46-12).

Місце, вказане ОСОБА_18, співпадає з протоколом огляду місця події у
кримінальній справі щодо ОСОБА_1 (т. 9, а.с. 223-225).

Допитана як свідок ОСОБА_21 показала, що 24 серпня 1984 року на неї в
районі дачної ділянки № 875 напав невідомий злочинець. Тоді їй було 13 років.
Удень приблизно о 13 год. вона йшла на дачу повз пляж річки Вовча та підсобне
господарство хімзаводу. Коли проходила по дорозі ліворуч від пляжу, то
побачила, що за нею йде чоловік. На дачі вона провела близько години. Нарвавши
помідорів та квітів, зібралася йти додому. При виході з дачі підійшла до посадки, з якої вийшов чоловік,
який раніше переслідував її біля пляжу. Щось запитавши, він відразу наступив їй
на ногу і двома руками схопив за горло. Вона намагалася закричати, але не змогла
цього зробити, бо він перетиснув їй шию. Через 1-2 хвилини вона знепритомніла
та отямилася на краю посадки з боку річки Вовча, де лежала на спині, а чоловік
підняв на ній футболку й розривав бюстгальтер. Нападник помітив, що вона
відкрила очі і знову двома руками став її душити. Вона намагалася вивернутися,
крутила шиєю й кусала його за руки. У якийсь момент вона зуміла повернутися на
правий бік. Чоловік не зорієнтувався, відпустив її шию й пішов з посадки до
дачних ділянок.

Коли чоловік здавлював горло, у неї відбулося мимовільне виділення калу.
Через деякий час вона підійшла до людей, які працювали на дачних ділянках і
попросила допомоги. Незнайомий чоловік на автомобілі відвіз її додому. У той же
день батьки відвезли її в лікарню, а потім у міліцію. Наступного дня вона разом
з мамою та працівниками міліції їздила на місце нападу. Її речей там не було.
Міліціонери виявили лише слід взуття чоловіка приблизно 42 розміру. За її
заявою було порушено кримінальну справу, однак лише у 1987 році її знову викликали
до міліції, де показали відеозапис, на якому були зняті різні чоловіки. Уважно
переглянувши відеозапис, вона нікого не впізнала.

Через кілька днів до неї у спортивний зал секції волейболу прийшли
співробітники міліції, які привели чоловіка, якого вона раніше бачила серед
чоловіків на відеозапису. Після цього вона довідалася, що той чоловік впізнав
її як дівчинку, на яку напав біля дачної ділянки. Пізніше між нею і тим
чоловіком було проведено очну ставку, де вона повідомила все, що пам'ятала про
вчинений щодо неї злочин. До цієї очної ставки ОСОБА_1 вона бачила двічі: один
раз на відеозаписі, другий раз, коли він впізнав її в спортивному залі (а.с.
176-180).

Як вбачається із показань потерпілої, риси обличчя нападника не співпадали
з рисами обличчя ОСОБА_1 ні по формі, ні по окремим ознакам.

Під час відтворення обстановки і обставин події ОСОБА_21 вказала ділянку №
875, розташовану в 100 метрах від мосту через річку, де збирала врожай, місце нападу та місце, куди злочинець переніс
її і намагався вчинити злочин (а.с. 181-182).

Місце, вказане ОСОБА_22, співпадає з показаннями ОСОБА_18 та даними
протоколу огляду місця події, але в деталях не співпадає з показаннями ОСОБА_1
(т. 19, а.с. 215, 223-225).

Згідно висновку судово-медичної експертизи № 708 від 18 березня 2006 року,
тілесні ушкодження, що були виявлені у ОСОБА_12, могли утворитися за обставин, про які вказав ОСОБА_18 при
відтворенні обстановки і обставин події (а.с. 190).

Епізод замаху на
згвалтування ОСОБА_13

В явці
з повинною ОСОБА_18 заявив, що
приблизно в серпні-вересні 1986 року, знаходячись
біля школи селища Шахтобудівників міста
Павлограда він

помітив
дівчинку 12 років, яка йшла по стежці від школи вглиб пустиря. Він наздогнав
її, затягнув у зарослі амброзії під будівельні плити, де зняв з неї одяг і
зґвалтував. Потерпілу залишив на місці вчинення злочину. До явки з повинною
ОСОБА_18 додав схему місця злочину, складену власноруч (а.с. 16-18).

Будучи допитаним про обставини вчинення цього злочину ОСОБА_18 повідомив,
що вчинив його приблизно в серпні-вересні 1986 року в селищі Шахтобудівників у
районі школи. Помітивши дівчину приблизно 10-12 років, яка йшла стежкою, він
догнав її, схопив ззаду вигином руки за шию шиї, затягнув під будівельні плити і згвалтував.
Він не пам'ятає, в якій саме формі задовольнив свою статеву пристрасть із
дівчинкою, але не виключає можливості, що зґвалтував її як у природний, так і
неприродний спосіб (а.с. 24-26).

Під час відтворення обстановки і обставин події ОСОБА_18, знаходячись біля
школи №16 селища Шахтобудівників, вказав на приблизне місце, де він напав на
потерпілу, відтворив механізм спричинення тілесних ушкоджень та зґвалтування
потерпілої.

Місце, вказане ОСОБА_18, збігається з показаннями ОСОБА_13 та даними
протоколу огляду місця події у кримінальній справі щодо ОСОБА_1(т. 14, а.с.
3-5).

Епізод замаху на згвалтування ОСОБА_14 та
заподіяння їй тяжких тілесних ушкоджень

В явці з повинною по епізоду про замах на зґвалтування ОСОБА_14 ОСОБА_18
заявив, що приблизно восени 1987 року, приблизно о 14 год., він знаходився на
території цвинтаря села Межеричі. По стежці, що перетинала цвинтар, на
велосипеді їхала дівчина 12-14 років. Коли вона проїжджала повз нього, він
напав на неї, повалив на землю, потім затягнув у чагарник, де накинув на шию
зашморг з кіперної стрічки і намагався придушити, але це помітили люди і він її
відпустив та швидко залишив місце злочину.

До явки з повинною ОСОБА_18 додав схему місця вчинення злочину, виготовлену
власноруч (а.с. 19-21).

Будучи допитаним про обставини вчинення цього злочину ОСОБА_18 повідомив,
що приблизно у 1985 чи 1986 році він працював ізолювальником у 226 цеху Павлоградського механічного заводу.
У роботі застосовував кіперну стрічку, залишки якої забирав додому. Саме в цей
період ним і був скоєний цей злочин.

У день вчинення злочину, приблизно наприкінці літа чи на початку осені, він
на своєму велосипеді темно-синього кольору поїхав у село Межеричі, в центрі
якого в районі школи в магазині придбав спиртні напої та вжив їх. Після цього у
нього виникло бажання вистежити дівчину або жінку, напасти на неї і
зґвалтувати. З цією метою він поїхав по селу шукати безлюдні місця. Приблизно в
центрі села помітив цвинтар, який складався із двох частин: старого й нового.
Через увесь цвинтар по діагоналі йшла стежка шириною близько метра. Людей на
цвинтарі не було, тому він сховався в кущах з лівої від стежки сторони, де
продовжив вживати спиртне та спостерігав за обстановкою. Через кілька хвилин
він побачив, як по стежці у його напрямку з боку центрального входу на велосипеді
марки «Орльонок» їде дівчинка 10-12 років. Її зовнішність він зараз вже не
пам'ятає. Одягнена вона була в літню сукню, яку він також описати не може.

Побачивши дівчинку, він одразу сів на свій велосипед і поїхав їй назустріч.
Приблизно на середині стежки зблизився з нею і порівнявшись, різко повернув
кермо вліво та перегородив дорогу. Вона цього не очікувала й зстрибнула з
велосипеда. Тоді він підбіг до неї і обома руками схопив за шию, підняв над
землею і поніс углиб цвинтаря. Проніс 15-20 метрів і поклав у гущавині.
Дівчинка вже була без свідомості. Оскільки велосипеди залишалися на стежці і
могли привернути увагу перехожих, він вирішив забрати їх звідти. Однак,
розуміючи, що дівчинка, залишившись одна, може прийти до свідомості й утекти,
дістав з кишені своїх штанів шматок кіперної стрічки довжиною близько метра.
Саме такої довжини відрізки він використовував для зав'язування мішків, накинув
стрічку на шию дівчинки і затягнув на кілька вузлів, після чого до велосипедів.
Коли він був уже біля них, то побачив, що дівчинка піднялася й стала швидко
тікати до виходу з цвинтаря. Він одразу хотів наздогнати її, навіть пробіг
кілька метрів, але потім зрозумів, що не
зможе наздогнати, а також побоявся бути затриманим жителями села. Тому на
велосипеді виїхав із цвинтаря та поїхав до моста ріки Вовча (а.с. 33-34).

Під час відтворення обстановки і обставин події ОСОБА_18, знаходячись на
цвинтарі, розташованому між вулицями Чкалова і Жовтневої, вказав стежку, по
якій слідував назустріч потерпілій, показав приблизне місце, де ховався в
чагарнику, місце, де напав на потерпілу та місце, куди переніс її і намагався
вчинити злочин, відтворивши механізм спричинення тілесних ушкоджень (а.с.
140-164).

Місце, вказане ОСОБА_18, співпадає з протоколом огляду місця події у кримінальній справі щодо ОСОБА_1 (т. 16, а.с.
10-16).

Допитана як свідок Вишнякова (ОСОБА_14) Н.І. зазначила, що 31 серпня 1986
року, приблизно в обідній час, коли вона проїжджала на своєму дитячому
велосипеді «Орльонок» по території цвинтаря с. Межеричі Павлоградского району,
де на неї напав чоловік, який чекав її в кущах бузку, що росте біля стежки, по
якій вона їхала. Він перегодив їй дорогу своїм велосипедом, схопив двома руками
за шию і потягнув вглиб цвинтаря в зарості вишневих дерев. Там вона знепритомніла.
Коли прийшла до тями, побачила, що чоловік пішов до свого велосипеда, що
залишився на стежці. Тоді вона швидко підхопилася і побігла до городів, де
працювала її сусідка ОСОБА_27, яка зняла з її шиї мотузку. Як чоловік накинув
на шию зашморг, вона не бачила, тому що в цей момент була без свідомості. Крім
удушення, інших насильницьких дій чоловік до неї не застосовував.

За фактом замаху на її зґвалтування було порушено кримінальну справу.
Приблизно на початку весни 1987 року її викликали до міліції, де по відеозапису
запропонували впізнати чоловіка, який напав на неї. Серед знятих на відео
чоловіків вона нікого не впізнала. Надалі між нею і ОСОБА_1, який підозрювався
у вчиненні щодо неї злочину, була проведена очну ставку, під час якої вона
також не впізнала ОСОБА_1, пояснивши це тим, що прикмети злочинця не пам'ятає.
На очній ставці обставини злочину спочатку описувала вона, а ОСОБА_1 прослухав
їх і повністю з ними погодився (а.с. 217-240).

Згідно з висновком судово-медичної експертизи № 707 від 22 травня 2006
року, тілесні ушкодження, що були виявлені у ОСОБА_14, могли утворитися за тих
обставин та при тому механізмі їх спричинення, на які вказав ОСОБА_18 під час
відтворення обстановки і обставин події (а.с. 222).

Крім того, із матеріалів справи вбачається, що кіперна стрічка, вилучена у
ОСОБА_1 за своєю структурою не співпадає із стрічкою, яку було застосовано до
ОСОБА_14 під час вчинення злочину. Також не співпадає опис потерпілою особи
злочинця із описом ОСОБА_1

Епізод згвалтування ОСОБА_1 та заподіяння їй тяжких
тілесних ушкоджень

В явці з повинною від 14 серпня 2005 року ОСОБА_18 заявив, що наприкінці
серпня 1986 року, перебуваючи в селищі Шахтобудівників, він знаходився на
приватних городах селища, де побачив дівчину 15-17 років. Він був на велосипеді
світло-блакитного кольору, який залишив біля дерева, підійшов до дівчини, яка в
цей час виходила з городу на стежку, ударив її кулаком в обличчя, від якого
вона упала. Він намагався її задушити, але помітив людей, взяв з велосипеда
парашутний мішок, у який помістив дівчину і перевіз її до дерев та чагарнику.
Там дістав дівчину з мішка, зняв з неї білизну і зґвалтував, після чого залишив
місце злочину.

До явки з повинною ОСОБА_18 додав схему місця злочину, виготовлену
власноруч (а.с. 22-23).

Будучи допитаним про обставини вчинення цього злочину, ОСОБА_18 повідомив,
що вчинив його орієнтовно в серпні-вересні 1986 чи 1987 року. В цей день він на
своєму велосипеді був у селищі Шахтобудівників неподалік від будинку
шахтобудівного управління. Біля нього розташовані кілька п'ятиповерхових
будинків, які межували з пустирем, що був зайнятий під приватні городи.

Велосипедом він їхав по ґрунтовій дорозі, що переходила в стежки між
зазначеними будинками та городами. Він помітив, що з одного з городів назустріч
йому вийшла дівчина 15-17 років. У руках вона несла якісь сумки. На інших
городах людей не було і тому він вирішив напасти на дівчину та задовольнити з
нею свою статеву пристрасть. З цією метою він зліз з велосипеда і почав
наближався до дівчини. Коли вони порівнялися, він різко вдарив її правою рукою
в обличчя. Вона впала на стежку. Кинувши велосипед, він схилився над нею,
руками схопив за горло і став душити. Коли вона знепритомніла, він помітив рух
людей на городах, злякався і вирішив перевезти потерпілу в безлюдне місце. У
нього із собою був парашутний мішок зеленого кольору, розміром приблизно 1x1
метр, у який він помістив її, зав'язав, поклав на велосипед і перевіз на 20
метрів до великого дерева. Там він кинув велосипед з мішком, від падіння
дівчина опритомніла і почала стогнати. Тоді він, не розв'язуючи мішка, наніс
кілька хаотичних ударів руками по мішку, а потім витягнув дівчину з нього.
Дівчина була без свідомості,опору не чинила. Він зняв з неї одяг та задовольнив
статеву пристрасть, але не пам'ятає у якій формі. Він не виключає того, що
взагалі міг не закінчити статевий акт, тому що до нього наближалися люди і він мав тікати з місця
злочину (а.с. 28-29).

Під час відтворення обстановки і обставин події ОСОБА_18, знаходячись в м.
Павлограді на вул. Можайській селища Шахтобудівників, вказав стежку, по якій
їхав по селищу, приблизне місце, де напав на потерпілу, а також місце, куди її
перевіз та вчинив злочин, відтворивши механізм спричинення тілесних ушкоджень
потерпілій (а.с. 46-112).

Місце, вказане ОСОБА_18, повністю співпадає з протоколом огляду місця події
у кримінальній справі щодо ОСОБА_1 (т. 20, а.с. 3-12).

Допитана як свідок ОСОБА_23 показала, що 10 вересня 1986 року на городах
селища Шахтобудівників м. Павлограда було зґвалтовано її доньку ОСОБА_15 У той
же день було порушено кримінальну справу і її та чоловіка визнано представником
потерпілої, після чого усі слідчі дії з дочкою проводилися безпосередньо за їх
участю.

У день вчинення злочину вона послала дочку на город, розташований неподалік
від будинку. Коли вона поверталася додому, назустріч їй на велосипеді виїхав
чоловік, який зненацька вдарив її рукою в щелепу, від якого вона впала на
землю. На землі він став душити її за горло, а вона робила спроби відбиватися.
Тоді він ударив її кулаком по голові і вона знепритомніла. Коли опритомніла, то зрозуміла, що знаходиться в
мішку і почала кричати. Однак чоловік знову вдарив її через мішок і вона знову
знепритомніла. Прийшла до тями дочка вже не на місці нападу, а в кущах
амброзії. Коли дочка перебувала в непритомному стані, злочинець її зґвалтував.

Приблизно через рік за підозрою у зґвалтуванні був затриманий мешканець
міста Павлограда ОСОБА_1 Дочку запросили до Павлоградского міського відділу
міліції, де запропонували впізнати серед декількох чоловіків того, який вчинив
злочин. Дочка уважно подивилась на чоловіків і нікого не впізнала. З прикмет
злочинця вона запам'ятала тільки вуса та статуру злочинця.

У дочки ще до суду над ОСОБА_1 не було впевненості про те, що злочин вчинив
саме він. Вона висловлювала свої сумніви, говорила, що він не тієї статури та
що нападник був фізично сильніший. Також вона говорила, що в ОСОБА_1 немає
вусів, а в злочинця вони були (а.с. 203-206). Допитаний як свідок ОСОБА_24
підтвердив показання ОСОБА_25 (а.с. 207-209).

Під час відтворення обстановки і обставин події ОСОБА_24 вказав на місце
нападу на доньку та місце, де її було зґвалтовано (а.с.210-212).

Вказані свідком місця повністю збігаються із показаннями ОСОБА_18 Разом із
тим, показання ОСОБА_1 в деталях не співпадають з показаннями самої потерпілої
ОСОБА_1 під час досудового слідства.

Крім того, вивченням матеріалів кримінальної справи стосовно ОСОБА_1
колегією суддів встановлено, що під час судового слідства він свою вину у
вчиненні цього злочину не визнав і заявив про те, що свою вину у вчиненні цього
злочину визнав під тиском працівників міліції (т.28, а.с. 2-276). Після
відбуття призначеного покарання ОСОБА_1 помер, тому під час перевірки
нововиявлених обставин його не допитано (а.с. 174).

Перевіркою явок з повинною органами досудового слідства встановлено, що
ОСОБА_18 в період з 1982 по 1994 роки мешкав у м. Павлограді Дніпропетровської
області та працював на підприємствах міста, протягом 1984-2005 років на
території міста Павлограда Дніпропетровської області ним було вчинено 24 напади
на малолітніх та неповнолітніх дівчат з метою їх зґвалтування та задоволення
статевої пристрасті неприродним способом.

Напади ОСОБА_18вчинялися у стані алкогольного сп'яніння, у малолюдних
місцях, з приведенням потерпілих у безпорадний стан шляхом захоплення та
здавлювання шиї, що фактично повністю підтверджено показаннями зазначених
потерпілих.

З урахуванням зазначених
вище доказів та
встановлених обставин колегія
суддів вважає, що органи досудового слідства під час розслідування нововиявлених
обставин зібрали достатні та переконливі дані, які вказують на вчинення
злочинів щодо потерпілих ОСОБА_2, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14 та ОСОБА_15 саме
ОСОБА_18, а не ОСОБА_1, бо об'єктивних доказів вчинення злочинів останнім у
кримінальній справі щодо нього немає.

За таких обставин висновки суду про винність ОСОБА_1 у скоєнні злочинів за
ч. 3 ст. 117, ст. 17, ч. 4 ст. 117 та ч. 1 ст. 101 КК України (в редакції 1960
року) про замахи на зґвалтування ОСОБА_2, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14,
зґвалтування ОСОБА_15 та спричинення тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_12,
ОСОБА_14 і ОСОБА_15 не можна визнати законними та обґрунтованими.

Тому судові рішення щодо ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 117, ст. 17, ч. 4 ст. 117 та
ч. 1 ст. 101 КК України за епізодами злочинних діянь стосовно вказаних
потерпілих підлягають скасуванню.

На підставі наведеного, керуючись статтями 400-4, 400-9, 400-10 КПК
України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

подання Генерального прокурора України про перегляд справи щодо ОСОБА_1 за
нововиявленими обставинами задовольнити.

Вирок Дніпропетровського обласного суду від 30 жовтня 1987 року та ухвалу
Верховного Суду УРСР від 12 січня 1988 року щодо ОСОБА_1 в частині засудження
за вчинення замахів на зґвалтування ОСОБА_2, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14,
зґвалтування ОСОБА_15 та заподіяння тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_12,
ОСОБА_14 і ОСОБА_15 скасувати, а справу в цій частині направити до нове
розслідування.

Призначене ОСОБА_1покарання за ст. 17, ч. 4 ст. 117 КК України пом'якшити
до 9 років позбавлення волі.

На підставі ст. 42 КК України за сукупністю злочинів, передбачених ст. 17
ч. 2 ст. 117, ст. 17 ч. 3
ст. 117, ч. 3 ст. 117, ст. 17 ч.
4 ст. 117, ч. 1 ст. 101 та ч. 3 ст. 222 КК України, визначити ОСОБА_1 остаточне
покарання у виді позбавлення волі строком 10 років.

СУДДІ:

Міщенко С.М.
Кармазін Ю.М.
Коротких О.А.