Ухвала

іменем україни

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_13,
суддів ОСОБА_14, ОСОБА_15,
за участю прокурора захисниківзасудженого ОСОБА_16, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7,ОСОБА_8
розглянула в судовому засіданні у м. Києві 16 квітня 2015 року кримінальну справу за касаційними скаргами засуджених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 на вирок Валківського районного суду Харківської області від 13 березня 2013 року та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 28 січня 2014 року.

Вироком Валківського районного суду Харківської області від

13 березня 2013 року засуджено:

ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, уродженця м. Валки Харківської області, неодноразово судимого, останнього разу - за вироком Харківського районного суду Харківської області від 10 серпня 2004 року за

ст. 395 КК України із застосуванням ст. 71 цього ж Кодексу до покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років 3 місяці, звільненого 02 квітня 2010 року на підставі постанови Джержинського районного суду м. Харкова від 25 березня

2010 року умовно-достроково на невідбутий термін тривалістю 4 місяці 19 днів;

за ч. 3 ст. 187 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк

10 років з конфіскацією майна, яке є його власністю;

ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3, громадянина України, уродженця м. Харкова, такого, який судимостей не мав,

до покарання у виді позбавлення волі: за ч. 3 ст. 187 КК України - на строк

9 років з конфіскацією майна, яке є його власністю, за ч. 2 ст. 296 КК України - на строк 3 роки.

На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_8 визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років з конфіскацією майна, яке є його власністю.

Згідно з цим вироком ОСОБА_9 та ОСОБА_8 визнано винними у вчиненні злочинів за таких обставин.

24 березня 2012 року приблизно о 03.20 год. ОСОБА_8 біля входу до розважального клубу «Колізей», розташованого по

вул. Золочевській, 21 у м. Харкові, діючи за попередньою змовою з невстановленими в ході досудового слідства особами, використовуючи малозначний привід, з хуліганських мотивів з особливою зухвалістю, підійшовши до незнайомих йому ОСОБА_10 та ОСОБА_11, почав висловлюватися нецензурно на адресу останніх. Потім, не реагуючи на зауваження цих осіб, вдарив ОСОБА_10 по обличчю, через що між потерпілими з однієї сторони та ОСОБА_8 і невстановленими особами - з іншої почалась обопільна бійка, в ході якої ОСОБА_8 руками та ногами бив потерпілих по різним частинам тіла.

Хуліганські дії ОСОБА_8 та невстановлених досудовим слідством осіб, у результаті яких ОСОБА_10 та ОСОБА_11 було заподіяно легкі тілесні ушкодження, які потягли за собою короткочасний розлад здоров'я, продовжувались приблизно 20 хвилин, після чого винні особи втекли з місця події.

Крім того, 31 березня 2012 року приблизно о 20.00 год.

ОСОБА_8 та ОСОБА_9 за попередньою змовою між собою, проникнувши до будинку АДРЕСА_1, висловивши вимогу до ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_5, про передачу їм грошей, погрожуючи застосуванням насильства, небезпечного для її здоров'я та життя та двічі вдаривши її палицею по нозі, заволоділи її грошима у сумі 500 грн.

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 28 січня

2014 року цей вирок змінено: виключено з мотивувальної частини вказівку про визнання обставиною, що обтяжує покарання, - вчинення злочину в стані алкогольного сп'яніння; виключено з резолютивної частини вироку вказівку про стягнення із ОСОБА_8 та ОСОБА_9 судових витрат в солідарному порядку та постановлено стягнути із засуджених судові витрати за проведення дактилоскопічної експертизи в рівних частках - по 496,5 грн з кожного.

У касаційних скаргах:

- засуджений ОСОБА_8 просить скасувати судові рішення, а справу направити на новий судовий розгляд, стверджуючи, що його дії за

ч. 3 ст. 187 КК України кваліфіковано неправильно, оскільки у нього не було умислу на вчинення розбою й він не завдавав потерпілій жодних тілесних ушкоджень, а також стверджує, що призначене йому покарання є несправедливим унаслідок суворості;

- засуджений ОСОБА_9 просить змінити оскаржувані судові рішення та пом'якшити призначене йому покарання, вказуючи, що судами не було враховано ряд обставин, що його пом'якшують.

Заслухавши доповідь судді, пояснення засудженого ОСОБА_8, який змінив вимоги, викладені ним у касаційній скарзі, та просив помʼякшити призначене йому покарання, захисників ОСОБА_7 та ОСОБА_5, які підтримали касаційну скаргу ОСОБА_8 та просили помʼякшити призначене йому покарання, захисника ОСОБА_6, який підтримав касаційну скаргу засудженого ОСОБА_9 та просив помʼякшити призначене останньому покарання, прокурора, яка заперечувала проти задоволення касаційних скарг засуджених і просила залишити без зміни оскаржувані судові рішення, перевіривши матеріали кримінальної справи та обговоривши доводи, наведені у скаргах, колегія суддів дійшла висновку, що у задоволенні касаційних скарг слід відмовити на таких підставах.

За змістом касаційної скарги засуджений ОСОБА_8, крім іншого, порушує питання про перегляд судових рішень у зв'язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи, однобічністю й неповнотою досудового та судового слідства. Проте зазначені обставини були предметом дослідження судів першої та апеляційної інстанцій і відповідно до вимог ст. 398 КПК України 1960 року не підлягають перегляду в касаційному порядку, а отже, при касаційному розгляді кримінальної справи колегія суддів виходить із фактичних обставин справи, встановлених судом.

Як убачається з матеріалів справи, доводи про неправильну кваліфікацію своїх дій за ч. 3 ст. 187 КК України засуджений

ОСОБА_8 висловлював під час розгляду справи судами першої та апеляційної інстанцій, які обґрунтовано визнали ці доводи безпідставними. Свої висновки щодо винуватості ОСОБА_8 і ОСОБА_9, із якими погодилась і колегія суддів суду касаційної інстанції, суд першої інстанції належним чином умотивував у постановленому судовому рішенні. Ці висновки підтверджено доказами, які суди ретельно перевірили та належним чином оцінили.

Жодних даних, що ставили б під сумнів достовірність наявних у справі доказів, у тому числі послідовних та незмінних показань потерпілої, щодо конкретних обставин вчинення щодо неї розбою, свідків, даних, зазначених у протоколах слідчих дій у справі, під час перевірки матеріалів справи не було встановлено. Ці докази узгоджуються між собою, а підстав вважати їх недостовірними матеріали справи не містять.

Посилання засудженого ОСОБА_8 про те, що його діями потерпілій не було спричинено тілесних ушкоджень, у тому числі й таких, що були б небезпечними для її здоров'я та життя, не впливає на кваліфікацію його дій, оскільки засудженим інкримінувалось лише застосування психічного насильства під час вчинення розбою, тобто висловлення погроз щодо застосування насильства небезпечного для життя та здоров'я потерпілої, а не застосування такого насильства.

Доводи про відсутність умислу на вчинення розбою та відсутність попередньої змови спростовуються матеріалами справи, з яких видно, що засуджені, піж час здійснення нападу на потерпілу діяли узгоджено між собою, одразу висловивши ОСОБА_12 вимогу про передачу їм грошей з погрозами застосувати насильство, що свідчить про правильну кваліфікацію дій винних осіб за такими ознаками як вчинення злочину з прямим умислом за попередньою змовою групою осіб.

При цьому, з огляду на те, що розбій щодо ОСОБА_12

ОСОБА_9 та ОСОБА_8 вчиняли за попередньою змовою групою осіб, тобто їх дії були узгоджені між собою, то твердження

ОСОБА_8 про те, що безпосередньо він активних дій щодо потерпілої не вчиняв, не можуть вплинути на кваліфікацію дій винних, оскільки через те, що їхні дії були об'єднані єдиним умислом, то кваліфікація також має бути однакова.

Крім того, доводи аналогічні доводам касаційної скарги засудженого

ОСОБА_8 про незаконність та необґрунтованість його засудження за

ч. 3 ст. 187 КК України, він наводив у своїй апеляції. Ці доводи перевірялися судом апеляційної інстанції та були визнані безпідставними. Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 377 КПК України

1960 року.

Що стосується доводів засуджених про невідповідність призначеного їм покарання тяжкості вчиненого злочину та їх особам унаслідок суворості, то вони є безпідставними.

Так, мотивуючи своє рішення щодо виду та міри покарання, яке необхідно призначити винним, суди урахували тяжкість вчинених злочинів, дані про осіб засуджених та обставини, які обтяжують або пом'якшують покарання. Зокрема, суди взяли до уваги, що винні особи на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебувають, за місцем проживання характеризуються посередньо, не працюють, а також суд урахував те, що ОСОБА_8 раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, є неодруженим, а ОСОБА_9 розлучений та неодноразово засуджений.

Обставиною, що обтяжує покарання засуджених, суд визнав вчинення злочину щодо особи похилого віку, а обставиною, що пом'якшує покарання ОСОБА_8 за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК

України, - щире каяття у вчиненому.

З урахуванням сукупності перелічених даних, тяжкості вчинених злочинів, їх наслідків та конкретних обставин їх вчинення, а також даних, що характеризують особу кожного із засуджених, суд першої інстанції, з рішенням якого погодився й апеляційний суд, призначив ОСОБА_9 та ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі у межах строків, передбачених санкціями інкримінованих їм статтей кримінального закону.

Покарання визначених виду та розмірів колегія суддів вважає таким, що відповідає вимогам ст. 65 цього Кодексу, оскільки з огляду на обставини, що характеризують особи засуджених, конкретних обставин справи воно сприятиме їх виправленню засуджених та попередить вчинення ними нових кримінальних правопорушень.

Доводи ОСОБА_9 про те, що суд першої інстанції безпідставно не врахував у якості обставини, що пом'якшує його покарання, явку з повинною є обґрунтованими та цю обставину необхідно вважати пом'якшуючою.

Однак, з огляду на конкретні обставини вчинення злочину, його вчинення щодо жінки, ІНФОРМАЦІЯ_5, а також на зухвалість протиправних діянь вчинених щодо ОСОБА_12, навіть з урахуванням наведеної обставини, що пом'якшує покарання, факту відшкодування потерпілій завданої матеріальної шкоди й інших обставин на які посилається у своїй скарзі засуджений, призначений йому розмір покарання є справедливим та відповідає тяжкості вчиненого злочину та особі ОСОБА_9

Підстав вважати призначене засудженим покарання у виді позбавлення волі визначеного судом першої інстанції розміру несправедливим унаслідок суворості, а також підстав для його пом'якшення колегія суддів не вбачає.

Істотних порушень вимог кримінально-процесуального закону, які би перешкодили чи могли перешкодити суду повно й усебічно розглянути справу і постановити законне, обґрунтоване та справедливе рішення,

у справі не встановлено.

Керуючись статтями 394-396 КПК України 1960 року та п. 15

розділу ХІ «Перехідні положення» КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

вирок Валківського районного суду Харківської області від 13 березня 2013 року та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 28 січня 2014 року щодо ОСОБА_9 та ОСОБА_8 залишити без зміни, а касаційні скарги засуджених - без задоволення.

Судді:

ОСОБА_13 ОСОБА_14 ОСОБА_15