У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

________________________________________________

05 червня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду

цивільних і кримінальних справ у
складі:

головуючого - судді Пойди М.Ф., суддів -
Бех М.О., Кульбаби В.М., з
участю прокурора - Парусова А.М.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні кримінальну справу за
касаційною скаргою заступника
прокурора Донецької області на вирок
Київського районного суду м.Донецька
від 08 листопада 2013 року, -

В С
Т А Н О В И Л А:

Вироком
Київського районного суду м.Донецька
від 08 листопада 2013 року,-

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1,

громадянку України, має на утриманні
дитину - сина ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2,
жительку АДРЕСА_1, раніше не судиму, -

засуджено:

за ч.2 ст.191 КК України до покарання у
виді позбавлення волі на строк 3 роки, з
позбавленням права займати посади,
пов'язані з організаційно-розпорядчими
функціями і посади, пов'язані з
товарно-матеріальними цінностями
строком на 2 роки;

за ч.3 ст.191 КК України - до покарання у
виді позбавлення волі на строк 5 років,
з позбавленням права займати посади,
пов'язані з організаційно-розпорядчими
функціями і посади, пов'язані з
товарно-матеріальними цінностями
строком на 3 роки;

за ч.1 ст.366 КК України - до покарання у
виді обмеження волі на строк 2 роки, з
позбавленням права займати посади,
пов'язані з організаційно-розпорядчими
функціями і посади, пов'язані з
товарно-матеріальними цінностями
строком на 2 роки.

На підставі ч.1 ст.70 КК України,
шляхом поглинення менш суворого
покарання більш суворим, остаточно за
сукупністю злочинів, ОСОБА_1 визначено
покарання у виді позбавлення волі на
строк 5 років, з позбавленням права
займати посади, пов'язані з
організаційно-розпорядчими функціями
і посади, пов'язані з
товарно-матеріальними цінностями
строком на 3 роки.

У відповідності до ст..75 КК України
ОСОБА_1 звільнено від відбування
основного покарання з випробуванням, з
іспитовим строком 3 роки.

На засуджену покладено обов'язки,
передбачені п.2, 4 ч.1 ст.76 КК України.

За вироком суду ОСОБА_1 визнано
винуватою в тому, що працюючи
бухгалтером ТОВ «Донбас-Томський
електромеханічний завод ім..
В.В.Вахрушева» і виконуючи обов'язки
завідуючої складу, тобто будучи
службовою особою, наділеною
адміністративно-господарськими
функціями, 02 квітня 2012 року, в денний
час доби, в приміщенні складу ТОВ
«Донбас-Томський електромеханічний
завод ім.. В.В.Вахрушева», розташованому
по вулиці Економічній, 24 В, в м.Донецьку,
діючи умисно, із корисних спонукань,
привласнила майно вказаного
підприємства, а саме 10 відбійних
молотків марки МО-2Б, на загальну суму
11645 гривень 80 копійок, які реалізувала
невстановленій досудовим слідством
особі, заподіявши своїми діями шкоду
ТОВ на зазначену суму.

Аналогічним чином, із того ж складу,
в 20-х числах квітня 2012 року, ОСОБА_1
присвоїла 35 відбійних молотків МО-2Б, на
загальну суму 40760 гривень 30 копійок; в
середині липня 2012 року ОСОБА_1
присвоїла 50 відбійних молотків МО -2 В,
на загальну суму 58229 гривень; в 20 числах
липня 2012 року ОСОБА_1 присвоїла 20
відбійних молотків МО -2В, на загальну
суму 20962 гривні 44 копійки, які в
подальшому реалізувала невстановленій
слідством особі, заподіявши своїми
діями ТОВ «Донбас-Томський
електромеханічний завод ім..
В.В.Вахрушева» шкоду на суму 131597
гривень 54 копійки.

03 квітня 2012 року, в середині травня
2012 року, 16 липня 2012 року, в 20-х числах
липня 2012 року ОСОБА_1, в денний час доби,
перебуваючи в приміщенні офісу ТОВ
«Донбас-Томський електромеханічний
завод ім.. В.В.Вахрушева», діючи умисно,
з метою приховати недостачу на складі
відбійних молотків МО-2Б, внаслідок
вчинених нею злочинів, передбачених ч.2
та ч.3 ст.191 КК України, використовуючи
комп'ютерну техніку, внесла у видаткові
накладні №РН-410 від 03 листопада 2011 року,
№ РН-0000076 від 06 квітня 2012 року, № РН-0000096
від 23 квітня 2012 року, №0000109 від 10 травня
2012 року,№РН-0000196 від 20 червня 2012 року, №
0000162 від 26 червня 2012 року та у приходну
накладну № 0000059 від 12 липня 2012 року, що
є офіційними документами, неправдиві
відомості про відвантаження товару,
після чого власноручно підписала
зазначені накладні та поставила них
відбиток печатки підприємства, а також
виконала у видатковій накладній №
РН-0000096 від 23 квітня 2012 року підпис від
імені отримувача ОСОБА_4

В касаційній скарзі прокурор, не
оспорюючи доведеності вини та
правильності кваліфікації дій ОСОБА_1,
порушує питання про зміну вироку
Київського районного суду м.Донецька
від 08 листопада 2013 року щодо засудженої
та призначити їй покарання за ч.1 ст.366
КК України (в редакції від 07 квітня 2011
року) у виді штрафу у розмірі 1700
гривень, з позбавленням права займати
посади, пов'язані з
організаційно-розпорядчими функціями
і посади, пов'язані з
товарно-матеріальними цінностями
строком на 2 роки.

Міру покарання, призначену судом за
ч.2 та ч.3 ст.191 КК України, за сукупністю
злочинів, а також в частині звільнення
ОСОБА_1 від відбування покарання з
випробуванням, на підставі ст..75 КК
України, просить залишити без зміни.

Мотивується касаційна скарга тим, що
судом першої інстанції не враховано
наявність на утриманні у ОСОБА_1
малолітньої дитини, що, згідно положень
ст..61 КК України, виключає призначення
винній покарання у виді обмеження волі.

Заслухавши доповідь судді, прокурора,
який підтримав касаційну скаргу і
просив її задовольнити, перевіривши
матеріали справи та обговоривши доводи
скарги, колегія суддів приходить до
висновку про обґрунтованість скарги.

У відповідності до ст..323 КПК України (1960
року) вирок суду повинен бути законним
і обґрунтованим, тобто постановлений у
точній відповідності до вимог норм
матеріального та процесуального
закону.

Однак, як вбачається з вироку
Київського районного суду Донецької
області від 08 листопада 2013 року, при
призначенні покарання ОСОБА_1 за ч.1
ст.366 КК України, судом вимоги щодо
законності та обгрунтованності вироку
не дотримано.

Так, судом встановлено, з
наведенням цієї обставини у вироку, що
засуджена ОСОБА_1 має на утриманні
малолітнього сина ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Згідно з вимогами ч.3 ст..61 КК
України обмеження волі до жінок, що
мають дітей віком до 14-ти років
застосованим бути не може, а відтак,
призначення ОСОБА_1, за ч.1 ст.366 КК
України, покарання у виді обмеженні
волі є неправильним застосуванням
судом першої інстанції кримінального
закону, що, у відповідності до ст.367, 373
КПК України (1960 року) є підставою для
зміни судового рішення.

Як встановлено судом злочини,
кваліфіковані за ч.1 ст.366 КК України,
ОСОБА_1 скоїла в період квітня - липня
місяців 2012 року, тобто, під час дії ст..366
КПК України в редакції від 07 квітня 2011
року, санкція ч.1 якої передбачала
основне покарання, крім обмеження волі,
у виді штрафу, у розмірі до 250
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян.

За таких обставин застосування, як
основного покарання, штрафу у розмірі
1700 гривень, як про те ставиться питання
у касаційній скарзі прокурора,
відповідає вимогам закону.

Враховуючи викладене та керуючись
ст. ст. 394-396 КПК України (1960 року), п.11, 15
розділу ХІ КПК України, колегія суддів,
-

У Х В А Л И Л А:

Касаційну скаргу заступника
прокурора Донецької області
задовольнити.

Вирок Київського районного суду
м.Донецька від 08 листопада 2013 року щодо
ОСОБА_5 змінити.

Вважати ОСОБА_1 засудженою за ч.1
ст.366 КК України до покарання у виді
штрафу, у розмірі 1700 гривень, з
позбавленням права обіймати посади,
пов'язані з організаційно-розпорядчими
функціями і посади, пов'язані з
веденням обліку товарно-матеріальних
цінностей строком на 2 роки.

На підставі ч.1 ст.70 КК України за
сукупністю злочинів, шляхом поглинення
менш суворого покарання більш суворим,
остаточно ОСОБА_1 визначити покарання у
виді позбавлення волі на строк 5 років,
з позбавленням права обіймати посади,
пов'язані з організаційно-розпорядчими
функціями і посади, пов'язані з обліком
товарно-матеріальних цінностей,
строком на 3 роки.

У відповідності до ст..75 КК України
ОСОБА_1 звільнити від відбування
призначеного покарання з
випробуванням, установивши іспитовий
строк тривалістю 3 роки.

В решті вирок суду першої
інстанції залишити без зміни

С у д д і:

Пойда М.Ф. Бех М.О.
Кульбаба В.М.