УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2007
року колегія суддів судової палати з кримінальних справ

Апеляційного
суду міста Києва у складі:

головуючого -
судді Дембовського С.Г.,

суддів:
Скавроніка В.М., Ґонти Л.С.,

прокурора
Рабінчук Т.І.,

засудженого
ОСОБА_1,

розглянувши
кримінальну справу за апеляціями прокурора, який брав участь в розгляді
кримінальної справи судом першої інстанції, та засудженого ОСОБА_1 на вирок Печерського районного суду міста Києва від 10 липня 2007 року,

встановила:

Цим вироком
визнані винними і засуджені:

ОСОБА_2,ІНФОРМАЦІЯ_1,
не судимий, -

за ч. 2 ст. 190
КК України - на два роки позбавлення волі;

за ч. 2 ст. 15,
ч. 2 ст. 190 КК України - на два роки позбавлення волі;

за ч. 2 ст. 185
КК України - на два роки позбавлення волі;

за ч. 1 ст. 358
КК України - на два роки обмеження волі.

Відповідно до
ст. ст. 70, 72 КК України - до остаточного покарання у виді позбавлення волі
строком на два роки і шість місяців.

ОСОБА_1,ІНФОРМАЦІЯ_2,
не судимий, -

за ч. 2 ст. 190
КК України - на два роки і три місяці позбавлення волі;

за ч. 2 ст. 15,
ч. 2 ст. 190 КК України - на 2 роки позбавлення волі;

за ч. 2 ст. 185
КК України - на 2 роки позбавлення волі.

Відповідно до
ст. 70 КК України - до остаточного покарання у виді позбавлення волі строком на
2 роки і три місяці.

Справа №
11-а-2477 Категорія - ч. 2 ст. 190, ч.3
ст. 185 КК України

Головуючий в
суді 1-ї інстанції Мосьондз І.А. Доповідач
Скавронік В.М.

Строк відбування
покарання засудженими обчислено:

ОСОБА_2.
- з 22 листопада 2006 року; ОСОБА_1.
- з 15 січня 2007 року, тобто з моменту їх затримання.

Засуджені
утримуються під вартою в СІЗО № 13 міста Києва.

В
погашення цивільних позовів потерпілих з засуджених солідарно стягнуто на
користь:

ОСОБА_3.
- 2424 грн.; ОСОБА_4. - 3625 грн.; ОСОБА_5. - 3535 грн.; ОСОБА_6. - 3 156 грн.;
ОСОБА_7. - 1 262 грн. 50 коп.; ОСОБА_8. - 2727 грн.; ОСОБА_9. - 2500 грн.;
ОСОБА_10 -1250
грн.; ОСОБА_11. - 2675 грн. 50 коп.; ОСОБА_12. - 4000 грн.; ОСОБА_13. - 3484
грн. 50 коп.; ОСОБА_14 - 3 535 грн.; ОСОБА_15. -

4848
грн.; ОСОБА_16. - 3750 грн.; ОСОБА_17. - 889 грн.

Як
вказано у вироку, приблизно у березні 2006 року, ОСОБА_2. спільно з ОСОБА_1., маючи умисел на
заволодіння чужим майном шляхом шахрайства, вступили між собою у злочинну
змову. Згідно розробленого ними злочинного плану, ОСОБА_2. повинен був
знаходити, брати на короткий термін в оренду квартири, виготовити підроблені
документи, які б посвідчували його право власності на дані квартири, а ОСОБА_1., згідно
відведеної йому ролі, повинен був розміщувати у газетах оголошення про передачу
в довгострокову оренду цих квартир, а також виконувати функції посередника між
ОСОБА_2., як
удаваним власником квартир, та клієнтами, які бажали взяти ці квартири в
довгострокову оренду, видаючи себе за брокера агентства нерухомості, з метою
заволодіння шляхом шахрайства їх коштами, які вони будуть їм передавати як
плату за оренду.

У такий
спосіб, за вказаних у вироку обставин, ОСОБА_2. спільно з ОСОБА_1. шляхом вчинення
шахрайства, а в подальшому і повторно, заволоділи чужим майном:

ОСОБА_3.,
на суму 480 доларів США, що на час вчинення злочину становило 2 424 грн.,
отримавши їх від потерпілого 06.06.2006 року як оплату за довгострокову оренду
квартири АДРЕСА_1 в м. Києві, яка належить гр. ОСОБА_18., яку вони орендували з
31.03.2006 року;

ОСОБА_4.,
на суму 3 625 грн., та ОСОБА_5., на суму 700 доларів США, що на час вчинення
злочину становило 3 535 грн., отримавши їх від потерпілих 26.07.2006 року як
оплату за довгострокову оренду квартириАДРЕСА_2 в м. Києві, яку вони орендували
в цей же день на короткий строк з метою використання її в подальшому як засіб
вчинення шахрайства;

ОСОБА_6., на
суму 625 доларів США, що на час вчинення злочину становило 3 156 грн., 25 коп.,
отримавши їх від потерпілого 30.07.2006 року як оплату за довгострокову оренду
квартири АДРЕСА_3 в м. Києві, яку вони орендували в цей же день на короткий
строк з метою використання її в подальшому як засіб вчинення шахрайства;

ОСОБА_19, на
суму 560 доларів США, що на час вчинення злочину становило 2 727 грн.,
отримавши їх від потерпілої 04.10.2006 року як оплату за довгострокову оренду
квартириАДРЕСА_4 в м. Києві, яку вони орендували в цей же день на короткий
строк з метою використання її в подальшому як засіб вчинення шахрайства;

ОСОБА_11,
на суму 540 доларів США, що на час вчинення злочину становило 2 828 грн.,
отримавши їх від потерпілої 05.10.2006 року як оплату за довгострокову оренду
квартири АДРЕСА_5 в м. Києві, яку вони орендували з 03.10.2006 року на короткий
строк з метою використання її в подальшому як засіб вчинення шахрайства;

ОСОБА_8.,
на суму 540 доларів США, що на час вчинення злочину становило 2 727 грн.,
отримавши їх від потерпілої 14.10.2006 року як оплату за довгострокову оренду
квартири АДРЕСА_6 в м. Києві, яку вони орендували в цей же день на короткий строк
з метою використання її в подальшому як засіб вчинення шахрайства;

ОСОБА_12,
на суму 4000 грн., отримавши їх від потерпілого 15.10.2006 року як оплату за
довгострокову оренду квартири АДРЕСА_7 в м. Києві, яку вони орендували в цей же
день на короткий строк з метою використання її в подальшому як засіб вчинення
шахрайства;

ОСОБА_13.,
на суму 690 доларів США, що на час вчинення злочину становило 3 484 грн., і
ОСОБА_14, на суму 700 доларів США, що на час вчинення злочину становило 3 535
грн., отримавши їх від потерпілих 24.10.2006 року як оплату за довгострокову
оренду квартириАДРЕСА_8 в м. Києві, яку вони орендували в цей же день на
короткий строк з метою використання її в подальшому як засіб вчинення
шахрайства;

ОСОБА_15.,
на суму 960 доларів США, що на час вчинення злочину становило 5 280 грн., і
ОСОБА_16., на суму 3750 грн., отримавши їх від потерпілих 26.10.2006 року як
оплату за довгострокову оренду квартири АДРЕСА_9 в м. Києві, яку вони
орендували в цей же день на короткий строк з метою використання її в подальшому
як засіб вчинення шахрайства;

ОСОБА_9., на суму 2 500
грн., і ОСОБА_10., на суму 1 250 грн., отримавши їх від потерпілих 18.11.2006
року як оплату за довгострокову оренду квартири АДРЕСА_10 в м. Києві, яку вони
орендували в цей же день на короткий строк з метою використання її в подальшому
як засіб вчинення шахрайства;

ОСОБА_20,
на суму 700 доларів США, що на час вчинення злочину становило 3 535 грн.,
отримавши їх від потерпілого 21.11.2006 року як оплату за довгострокову оренду
квартири АДРЕСА_7 в м. Києві, яку вони орендували в цей же день на короткий
строк з метою використання її в подальшому як засіб вчинення шахрайства.

Крім цього, у
вказаний спосіб засуджені намагались заволодіти чужим майном ОСОБА_21, проте не довели
свій злочинний намір до кінця з причин, які не залежали від їх волі, оскільки
були затримані працівниками міліції.

Вони ж,
08.06.2006 року, у денний час, знаходячись в АДРЕСА_11 в м. Києві, за
попередньою змовою групою осіб, повторно таємно викрали чуже майно, що належить
ОСОБА_17, на загальну суму 889 грн., розпорядившись ним на власний розсуд.

Крім
цього, ОСОБА_2., 21.11.2006 року, у денний час, перебуваючи в комп'ютерному
клубі на вул. Б. Хмельницького в м.
Києві та маючи умисел на виготовлення фальшивого документа з метою його
подальшого використання для заволодіння шляхом обману чужим майном, що належить
ОСОБА_20, виготовив за допомогою комп'ютерної техніки копію Договору
купівлі-продажу квартири АДРЕСА_12 в м. Києві від 12.12.2005 року, згідно з
яким він начебто придбав вказану квартиру і є її власником.

В
апеляції прокурор, який брав участь в розгляді кримінальної справи судом першої
інстанції, просить вирок суду скасувати, постановити новий вирок, яким засудити
ОСОБА_1:

за ч. 2
ст. 190 КК України - на три роки позбавлення волі;

за ч. 2
ст. 15, ч. 2 ст. 190 КК України - на два роки обмеження волі;

за ч. 2
ст. 185 КК України - на чотири роки позбавлення волі.

На
підставі ст. 70 КК України прокурор просить засудити його до остаточного
покарання у виді позбавлення волі, строком на чотири роки, оскільки вважає, що
призначене ОСОБА_1. покарання
не відповідає ступеню тяжкості вчиненого ним злочину та його особі.

Крім
того, суд просить цивільні позови потерпілих, крім цивільних позовів ОСОБА_3. і
ОСОБА_17, залишити без розгляду, оскільки вони в судове засідання суду першої
інстанції не з»явилися і свої цивільні позови не підтримали.

В своїй
апеляції засуджений ОСОБА_1.
просить вирок суду змінити, пом'якшити призначене йому покарання,
звільнивши від його відбування з випробуванням.

Заслухавши
доповідь судді, пояснення прокурора, яка підтримала апеляцію прокурора, що брав
участь в розгляді кримінальної справи судом першої інстанції, та заперечувала
проти апеляції засудженого, пояснення засудженого, який підтримав свою апеляцію
та заперечував проти апеляції прокурора, що брав участь в розгляді кримінальної
справи судом першої інстанції, провівши судові дебати, надавши останнє слово
засудженому, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляції,
колегія суддів дійшла висновку про необхідність залишення апеляцій без
задоволення, а вироку суду без зміни з наступних підстав.

Вина
засуджених в інкримінованих злочинах повністю доведена і підтверджується
зібраними у справі, дослідженими в судовому засіданні і викладеними у вироку
доказами в їх сукупності, і апелянтами не оспорюється.

Кваліфікація дій
засуджених ОСОБА_1
і ОСОБА_2. за ст. ст. 190, ч. 2, 15, ч. 2 і 190 ч. 2, 185, ч. 1 КК України,
а ОСОБА_2. ще й за ст. 358 КК України є правильною.

Призначене
їм покарання відповідає вимогам ст. 65 КК України, оскільки суд в повній мірі
врахував як ступінь тяжкості вчинених ними злочинів і їх особи, зокрема
відсутність в них попередніх судимостей, так і обставину, що пом'якшує їх
покарання: щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, що виразилось в
їх правдивих показаннях про обставини вчинення злочинів як на досудовому
слідстві, так і в судовому засіданні, а також відсутність обставин, які
обтяжують їх покарання.

В той же
час, на думку колегії суддів, суд, при постановленні вироку, з урахуванням
кількості епізодів злочинної діяльності засуджених, дійшов правильного висновку
про те, що їх виправлення можливе лише в умовах ізоляції від суспільства.

З цих же
підстав колегія суддів не приймає до уваги прохання засудженого ОСОБА_1 застосувати до
нього ст. 75 КК України і звільнити від відбування покарання з випробуванням.

Колегія
суддів також не приймає до уваги доводи прокурора, який брав участь в розгляді
кримінальної справи судом першої інстанції, про скасування вироку у зв'язку з
невідповідністю призначеного засудженому ОСОБА_1. покарання ступеню тяжкості вчинених ним злочинів та його
особі за його м»якістю, оскільки воно призначене в межах санкції частини другої
статті 190 КК України, за якою кваліфікована більшість епізодів його злочинної
діяльності, і яка, зокрема, передбачає покарання у виді позбавлення волі на
строк до трьох років, тобто призначене ОСОБА_1. покарання є майже максимальним за санкцією цієї статті.

Доводи
прокурора про необхідність призначення ОСОБА_1. більш суворого покарання у виді позбавлення волі строком
на чотири роки за крадіжку чужого майна, і призначення на такий же строк
остаточного покарання є також необгрунтованими, оскільки його за один епізод
крадіжки чужого майна на загальну суму 889 грн. засуджено на два роки
позбавлення волі, що становить майже половину строку, передбаченого санкцією ч
2, статті 185 КК України, а відтак, на думку колегії суддів, судом першої
інстанції засудженому призначене достатнє за розміром і справедливе за суттю
покарання за даний злочин.

Колегія
суддів приймає до уваги викладені в апеляції прокурора доводи про те, що суд
розглянув і задовольнив цивільні позови у відсутність потерпілих ОСОБА_4. ,
ОСОБА_5., ОСОБА_6., ОСОБА_7., ОСОБА_8., ОСОБА_9.,
ОСОБА_10., ОСОБА_11., ОСОБА_12., ОСОБА_13.,ОСОБА_14, ОСОБА_15. і ОСОБА_16.,
проте вважає, що тільки з формального приводу неявки вказаних потерпілих в
судове засідання, багато з який проживають за межами міста Києва, вирок в цій
частині не може бути змінено.

Так, стаття 291
КПК України, якою передбачені наслідки неявки цивільного позивача у виді
залишення його цивільного позову без розгляду, не є імперативною і передбачає
право суду, а не обов'язок діяти саме у такий спосіб.

Крім
того, колегія суддів вважає, що залишення цивільних позовів вказаних потерпілих
з зазначеної формальної підстави - відсутності їх в судовому засіданні -
призведе до тяганини в реалізації їх процесуального права на подання цивільного
позову у порядку цивільного судочинства та в забезпеченні відшкодування
завданих їм злочинами збитків, а відтак, - до порушення їх конституційного
права на судовий захист їх прав та законних інтересів швидким, неупередженим
судом.

Таким
чином, із вказаних вище підстав апеляції повинні бути залишені без задоволення,
а вирок суду - без зміни.

Керуючись ст. ст. 365, 366 КПК
України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляції
прокурора, який брав участь в розгляді кримінальної справи судом першої
інстанції, та засудженого ОСОБА_1 залишити без задоволення, а вирок Печерського
районного суду міста Києва від 10 липня 2007 року щодо ОСОБА_2 та ОСОБА_1 - без
зміни.