Провадження № 11-кп/780/1237/14 Доповідач у 2 інстанції Загоруйко
Категорія 34 22.12.2014

УХВАЛА
Іменем України
22 грудня 2014 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілих ОСОБА_7 та ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві матеріали кримінального провадження № 0000131 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_10 на вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 14 жовтня 2014 року, яким

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Борщів, Тернопільської області, зареєстрованого та проживаючого: АДРЕСА_1 , раніше судимого,

засуджено за ч.3 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді 9 (дев`ять) років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на строк три роки.

Стягнуто з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_11 22 580 грн. відшкодування матеріальної шкоди та 100000 грн. відшкодування моральної шкоди, на користь ОСОБА_12 - 50000 грн відшкодування моральної шкоди, на користь ОСОБА_13 - 150000 грн відшкодування моральної шкоди.

Стягнуто з ОСОБА_10 на користь держави 856,52 грн. за проведення судових експертиз

Вирішене питання речових доказів.

Колегія суддів,-

В С Т А Н О В И Л А:
За вироком суду, ОСОБА_10 визнаний винним та засуджений за те, що він 30 травня 2014 року, о 01 годині 22 хвилини, в темну пору доби, порушуючи умови адміністративного нагляду, встановленого ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду від 07.05.2013 строком на 1 рік з зобов`язанням заборони відвідування кафе, барів, ресторанів та інших громадських місць, де проводиться продаж спиртних напоїв на розлив, заборони залишати місце проживання з 22.00 год. до 06.00 год. наступного дня, керуючи технічно справним автомобілем «MERCEDES-BENZ VITO 115 CDEI» реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по вул. П.Запорожця в м. Біла Церква Київської області в напрямку вул. Ярмаркової, на 37км дільниці Фастів-Миронівка, перегін «ст. Б.Церква - ст. Роток», під час проїзду регульованого залізничного переїзду, розташованого на перехресті вулиць П.Запорожця та Осипенка, в порушення п.1.3, 1.5, 2.3,10.2, 20.3, 20.5 а),б),в),ґ), 20.7 вимог Правил дорожнього руху, під`їжджаючи до залізничного переїзду, та розпочинаючи рух після зупинки перед ним, об`їхав транспортні засоби, які стояли перед переїздом, коли рух через нього заборонено, об`їхав опущений шлагбаум, виїхав на регульований залізничний переїзд, унаслідок чого допустив зіткнення з вантажним поїздом № 2960 сполученням «ст. Козятин - ст. Миронівка», під керуванням машиніста ТЧ-3 відокремленого підрозділу Козятинської дирекції залізничних перевезень ДТГО «Південно-Західна залізниця» ОСОБА_14 , який рухався в напрямку «ст. Миронівка».

В результаті ДТП пасажири автомобіля «MERCEDES-BENZ VITO 115 CDEI» реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_15 та ОСОБА_16 від отриманих тяжких тілесних ушкоджень по критерію небезпечності для життя загинули на місці ДТП; ОСОБА_17 від отриманих тяжких тілесних ушкоджень після доставлення до ІНФОРМАЦІЯ_2 помер, та ОСОБА_13 отримала тілесні ушкодження середньої тяжкості.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_10 , не оспорюючи доведеності своєї вини у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення та правильності кваліфікації його дій, просить вирок суду змінити у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок суворості та призначити йому покарання в межах санкції ч.3 ст.186 КК України із застосуванням вимог ст.69-1 КК України. Свої вимоги апелянт мотивує тим, що судом першої інстанції при призначенні покарання не було враховано таких пом`якшуючих обставин, як: активне сприяння розкриттю злочину, наявності на його утриманні непрацюючої дружини, малолітньої дитини та престарілих батьків, позитивних характеристик, вчинення злочину з необережності та під впливом матеріальної залежності від потерпілих, поганий стан його здоров`я внаслідок тілесних ушкоджень під час ДТП. Крім того, обвинувачений вважає, що суд першої інстанції допустив порушення вимог кримінального закону, зазначивши у вироку про наявність в його діях такої обтяжуючої відповідальність обставини - рецидив злочину, оскільки вчинене ним кримінальне правопорушення не є умисним, а вчинене з необережності. Тому дану обставину, що обтяжує покарання, він просить виключити з мотивувальної частини вироку. Також апелянт просить виключити з вироку суду посилання на його судимості від 13.10.1997 року, 27.09.1999 року та 09.07.2001 року, оскільки вони в силу ст. 89 КК України є погашеними.

Заслухавши доповідача, думку прокурора та потерпілих, яки вважали вирок законним та обґрунтованим, обвинуваченого, який просив його скаргу задовольнити, його звернення до суду в дебатах та з останнім словом, перевіривши та дослідивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Висновок суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено, підтверджується доказами, дослідженими судом у порядку ч.3 ст.394 КПК України, і в апеляційній скарзі не заперечуються, а тому суд не проводить детальний їх аналіз та відповідно до ст.404 КПК України перевіряє вирок лише в межах апеляційної скарги.

Наведеним у вироку доказам суд дав належну юридичну оцінку, вірно кваліфікував дії обвинуваченого за ч.3 ст.286 КК України.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Однак, як вбачається з вироку, вказаних вимог закону суд першої інстанції в повній мірі не дотримався.

Так відповідно до вироку, судом при призначенні основного покарання ОСОБА_10 враховано обставини скоєння кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, який позитивно характеризується за місцем проживання, обставини що пом`якшують покарання визнання вини та щире каяття, і обставину, що обтяжує покарання обвинуваченого рецидив злочинів. Крім того, з матеріалів справи вбачається, що обвинувачений під час розгляду провадження в суді свою вину визнав в повному обсязі, надавав правдиві та послідовні покази щодо обставин вчинення кримінального правопорушення, про що вказано і у вироку, жодних доказів намагання обвинуваченого уникнути відповідальності чи ввести в оману слідство та суд матеріали провадження не містять, а тому суд вірно визнав цю обставину такою, що пом`якшує його відповідальність.

Також судом було враховано і тяжкість наслідків, що настали, та думку потерпілих, які наполягали на призначенні суворого покарання.

Разом з тим, рецидивом злочинів, відповідно до вимог ст. 34 КК України є вчинення нового умисного злочину особою, яка має судимість за умисний злочин. Однак, кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 286 КК України, характеризується необережною формою вини, а тому визнання рецидиву злочинів обставиною, що обтяжує покарання ОСОБА_10 , не відповідає вимогам кримінального закону, і підлягає виключенню з мотивувальної частини вироку.

Щодо посилань обвинуваченого на неврахування судом при призначенні покарання обставин, що на його утриманні знаходиться непрацююча дружина, малолітня дитина та престарілі батьки, поганий стан його здоров`я внаслідок тілесних ушкоджень отриманих під час ДТП, то колегія суддів вважає, що вони за вищезазначених обставин справи ніяким чином не можуть вплинути на призначене йому покарання, а посилання обвинуваченого на вчинення ним злочину під впливом матеріальної залежності від потерпілих є безпідставними, оскільки жодних доказів даного факту матеріали кримінального провадження не містять

Не може бути визнано підставою для зміни вироку в частині призначеного покарання і вчинення злочину з необережності, на чому наполягає обвинувачений, оскільки ця обставина є суб`єктивною стороною даного кримінального правопорушення, а тому суд не вправі враховувати її як пом`якшуючу вину обставину.

Непереконливими є і доводи обвинуваченого, в яких він вказує, що покарання йому має бути призначене із застосуванням ст.69-1 КК України, оскільки вони суперечать нормам кримінального закону. Так, відповідно до вимог ст.69-1 КК України при призначенні особі покарання, його строк не може перевищувати двох третин максимального строку, або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого відповідною санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу, за наявності таких обставин, що пом`якшують покарання, як з`явлення із зізнанням, щире каяття або активне сприяння розкриттю злочину, а також і добровільне відшкодування завданого збитку або усунення заподіяної шкоди, відсутності обставин, що обтяжують покарання, та визнання обвинуваченим своєї вини.
Однак, як суду першої інстанції так і суду апеляційної інстанції не надано доказів того, що обвинувачений добровільно відшкодовано завданий збиток або усунуто заподіяну шкоду. В судовому засіданні обвинувачений підтвердив той факт, що будь-яким чином він шкоду потерпілим не відшкодував, а лише планує це зробити у майбутньому.

За таких обставин підстав для застосування вимог ст.69-1 КК України при призначенні покарання ОСОБА_10 немає.

Виключення з вироку щодо ОСОБА_10 рецидиву злочину, як обставини, що обтяжує покарання, яка сама по собі не мала вирішального значення для обрання обвинуваченому виду і розміру покарання, на переконання колегії суддів, не впливає на призначене ОСОБА_10 покарання, оскільки призначене покарання за своїм видом і розміром відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КК України.

Разом з тим на увагу заслуговують доводи обвинуваченого про помилкове зазначення у вироку відомостей про його судимості від 13.10.1997 року, 27.09.1999 року та 09.07.2001 року, оскільки відповідно до даних, що містяться в матеріалах кримінального провадження вказані судимості в силу ст. 89 КК України погашені.

За таких обставин колегія суддів вважає за необхідне вирок суду змінити, апеляційну скаргу задовольнити частково, та виключити з вступної частини посилання на погашені судимості ОСОБА_10 , та виключити з мотивувальної частини вироку обтяжуючу обставину рецидив злочинів.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 420 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_10 задовольнити частково.

Вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 14 жовтня 2014 року щодо ОСОБА_10 змінити.

Виключити з вступної частини посилання на судимості ОСОБА_10 за вироками Борщевського районного суду Тернопільської області від 13.10.1997 року, Борщевського районного суду Тернопільської області від 17.09.1999 року, Залещицького районного суду Тернопільської області від 09.07.2001 року, а також з мотивувальної частини обтяжуючу його відповідальність обставину рецидив злочину.

В іншій частині вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 14 жовтня 2014 року щодо ОСОБА_10 залишити без змін.

На ухвалу суду безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ може бути подана касаційна скарга протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим в той же строк з моменту отримання ним копії ухвали.

Судді: