У х в а л а

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Верховного Суду України у складі:

головуючого Кармазіна Ю.М.,

суддів Косарєва В.І. і
Пекного С.Д.

за участю прокурора Сухарєва О.М.

розглянула в судовому засіданні в м. Києві 23 вересня 2008 року кримінальну справу за касаційним поданням заступника прокурора Полтавської
області, касаційними скаргами засудженого ОСОБА_2 і захисника ОСОБА_3 в
інтересах засудженого ОСОБА_1 на вирок Глобинського районного суду Полтавської
області від 20 березня 2007 року та ухвалу колегії суддів судової палати у
кримінальних справах апеляційного суду Полтавської області від 1 серпня 2007
року.

Цим вироком

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1
народження,

громадянин
України, такий, що раніше

судимості
не мав,

засуджений за ч. 2 ст. 121 КК України на вісім років позбавлення волі.

ОСОБА_2,

ІНФОРМАЦІЯ_2
народження,

громадянин
України, такий, що судився:

06.06.2006
р. Глобинським райсудом

Полтавської
області за ч. 1 ст. 122 КК України

на 2
роки позбавлення волі і був звільнений на підставі ст. 75 КК України від
відбування покарання

з
випробуванням з іспитовим строком на 2 роки,

засуджений ч. 2 ст. 121 КК України на сім років позбавлення волі.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України
шляхом часткового складання покарань, призначених за цим вироком і вироком
Глобинського райсуду Полтавської області від 06.06.2006 р., ОСОБА_2 за сукупністю
злочинів визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на вісім
років.

Постановлено стягнути солідарно з
ОСОБА_1 і ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 3946 грн. 70 коп. на відшкодування
матеріальної шкоди та 20000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Ухвалою колегії суддів судової палати у
кримінальних справах апеляційного суду Полтавської області від 1 серпня 2007
року вирок щодо ОСОБА_1 і ОСОБА_2 залишено без зміни.

Згідно з вироком ОСОБА_1 і ОСОБА_2 визнано винними та засуджено за умисне
заподіяння ОСОБА_4 тяжких тілесних ушкоджень, вчинене групою осіб, за наступних
обставин.

12 травня 2006 року після 23 год. у домогосподарстві ОСОБА_5, що на
АДРЕСА_1, ОСОБА_1 і ОСОБА_2, який перебував у стані алкогольного сп'яніння,
діючи групою осіб з невстановленою досудовим слідством особою, на ґрунті
неприязних стосунків умисно завдали ОСОБА_4 численні удари кулаками, ногами та
металевим предметом, заподіявши потерпілому тяжкі тілесні ушкодження за
критерієм стійкої втрати працездатності не менш як на одну третину.

У касаційному поданні прокурор просить судові рішення
щодо ОСОБА_2 у зв'язку з
неправильним застосуванням кримінального закону скасувати, а справу направити
на новий судовий розгляд. Мотивує тим, що зазначений злочин засуджений вчинив
12.05.2006 р., тобто до постановлення попереднього вироку від 06.06.2006 р.,
яким його було звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим
строком на 2 роки. За таких обставин застосування принципів часткового чи
повного складання призначених покарань не допускається, кожний вирок
виконується самостійно.

За змістом касаційної скарги засуджений ОСОБА_2 просить
судові рішення щодо нього скасувати, а справу направити на нове розслідування,
обґрунтовуючи тим, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам
справи.

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_6 просить судові
рішення щодо ОСОБА_1 змінити, застосувати ст. ст. 69, 75 КК України та
звільнити засудженого від відбування покарання з випробуванням. Вважає
призначене покарання надто суворим, зазначаючи, що його підзахисний раніше не
судився, позитивно характеризувався, щиро розкаявся і добровільно відшкодував
завдану шкоду.

Заслухавши доповідача, думку прокурора, який касаційне подання підтримав і
просив касаційні скарги засудженого та захисника залишити без задоволення, перевіривши матеріали справи і обговоривши наведені в касаційних поданні та скаргах
доводи, колегія суддів вважає, що касаційне подання необхідно задовольнити
частково, а касаційні скарги задоволенню не підлягають.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_1 і ОСОБА_2 в умисному заподіянні
ОСОБА_4 тяжких тілесних ушкоджень, що спричинило розлад здоров'я, поєднаний зі
стійкою втратою працездатності не менш як на одну третину, вчиненого групою
осіб, ґрунтується на зібраних та досліджених судом доказах.

Так, допитаний як підозрюваний ОСОБА_1 показав, що 12 травня 2006 року під
час бійки з ОСОБА_4 завдав удари потерпілому дерев'яною палицею, руками і
ногами в різні частини тулуба.

При проведенні відтворення обстановки та обставин події ОСОБА_1 і ОСОБА_2 у
присутності понятих на місці події розповіли і показали, як ОСОБА_1 завдавав
удари ОСОБА_4 ногами в тулуб.

Суд перевірив показання ОСОБА_1 про те, що від його ударів ОСОБА_4 не могли бути заподіяні
тяжкі тілесні ушкодження, і показання ОСОБА_2, який заперечував свою
причетність до заподіяння потерпілому тілесних ушкоджень. З огляду на те, що
зазначені показання засуджених наявними в справі доказами не підтвердились, суд
обґрунтовано визнав ці показання безпідставними і такими, що були спрямовані на
уникнення ОСОБА_1 і ОСОБА_2 відповідальності за скоєне.

Такий висновок суду грунтується, зокрема, на показаннях потерпілого ОСОБА_4
З цих показань вбачається, що їдучи з ОСОБА_7 і ОСОБА_8 в с. Черевані, його автомобіль
зупинила дівчина і попросила її підвезти, сказавши, що її хочуть зґвалтувати.
Він запропонував їй сісти в автомобіль і в цей час до нього підійшов чоловік,
яким як з'ясувалось, був ОСОБА_1 і спробував його відтягнути від автомобіля. У
відповідь на це вдарив нападника лобом в обличчя і поїхав. По дорозі їх
переслідував автомобіль «Жигулі». Втікаючи від переслідувачів, заїхали у
двір ОСОБА_5 Там всі
вискочили з автомобіля і побігли у двір. Біля вхідних дверей його наздогнали
ОСОБА_1 з металевим прутом у руках та
ОСОБА_2 з невідомим чоловіком, які нанесли йому удари цим предметом і
руками та ногами в голову і тулуб.

Зазначені обставини підтвердили свідки ОСОБА_7 і ОСОБА_8 та показали, що
ОСОБА_2 і ОСОБА_1 узгоджено завдавали удари ОСОБА_4 у різні частини тіла руками і
ногами, а ОСОБА_1 також і металевим прутом.

Аналогічні показання потерпілий ОСОБА_4, свідки ОСОБА_7 і ОСОБА_8 давали
при проведенні за їх участю відтворення обстановки та обставин події і за
даними висновку комісійної судово-медичної експертизи їх показання стосовно
механізму нанесення потерпілому тілесних ушкоджень відповідають об'єктивним
судово-медичним даним.

За даними висновків судово-імунологічних експертиз на вилучених у ОСОБА_2
штанях темно-зеленого кольору і футболці чорного кольору виявлено сліди крові,
яка може походити від ОСОБА_4, походження цієї крові від ОСОБА_1 і ОСОБА_2
виключається (т.2 а.с. 19-22, 29-32).

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_1 і ОСОБА_2 підтверджується також
показаннями свідків ОСОБА_9 і ОСОБА_5, узгоджується з даними, що містяться в
протоколі огляду місця події та фототаблицях до нього, висновках судової
медико-криміналістичної, комісійної судово-медичної експертизи про виявлення у
ОСОБА_4 тілесних ушкоджень, які віднесено до тяжких за критерієм стійкої втрати
працездатності не менш як на одну третину, іншими доказами.

З огляду на викладене доводи ОСОБА_2 про необґрунтованість його засудження
є безпідставними.

Дії ОСОБА_1 і ОСОБА_2 за ч. 2 ст. 121 КК України кваліфіковані правильно.

При призначенні ОСОБА_1 покарання суд дотримався вимог ст. 65 КК України та
врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та конкретні
обставини, в тому числі і ті, на які посилається в касаційній скарзі захисник
ОСОБА_6

Призначене ОСОБА_1 покарання є необхідним для його виправлення та
попередження вчинення ним нових злочинів. Тому підстав для пом'якшення
засудженому покарання та звільнення його від відбування покарання з
випробуванням немає.

Що ж стосується призначеного ОСОБА_2 покарання, то при призначенні йому остаточного покарання
за сукупністю злочинів на підставі ч. 4 ст. 70 КК України суд припустився помилки.

Відповідно до роз'яснення, що міститься
в абзаці 2 пункту 23 постанови Пленуму Верховного Суду України “Про практику призначення
судами кримінального покарання” від 24 жовтня 2003 р. № 7 із змінами від 10 грудня
2004 року, до особи, щодо якої було застосоване звільнення від покарання з випробуванням і яка вчинила до постановлення
вироку в першій справі інший злочин, за який вона засуджується до покарання, що
належить відбувати реально, застосування принципів поглинення, часткового чи повного
складання призначених покарань не допускається. За таких умов кожний вирок виконується
самостійно.

Злочин, за який ОСОБА_2 засуджено вироком від 20 березня 2007 року, було
вчинено ним 12 травня 2006 року, тобто до постановлення попереднього вироку
Глобинського районного суду Полтавської області від 06 червня 2006 року, яким
його від відбування призначеного покарання звільнено на підставі ст. 75 КК
України з випробуванням.

Отже, суд, призначивши ОСОБА_2 реальне позбавлення волі за вчинений ним
злочин, не врахував наведених вище роз'яснень Пленуму Верховного Суду України та необґрунтовано визначив йому остаточне покарання за
сукупністю злочинів, оскільки за таких умов кожний вирок щодо нього від 06
червня 2006 року і 20 березня 2007 року мав би виконуватись самостійно.

Ураховуючи наведене,
судові рішення щодо ОСОБА_2 необхідно змінити, виключити з них посилання
на застосування до нього положень
ч. 4 ст. 70 КК України, обравши самостійне виконання вироків.

Істотних порушень вимог кримінально-процесуального
закону, які були б безумовною підставою для
скасування судових рішень, у справі не встановлено.

Керуючись ст. ст. 394, 396 КПК України,
колегія суддів

у х в а л и л а:

касаційне подання заступника прокурора Полтавської області задовольнити
частково, а касаційні скарги засудженого
ОСОБА_2 і захисника ОСОБА_3 в інтересах засудженого ОСОБА_1 залишити без
задоволення.

Вирок Глобинського районного суду
Полтавської області від 20 березня 2007 року та ухвалу колегії суддів судової
палати у кримінальних справах апеляційного суду Полтавської області від 1
серпня 2007 року щодо ОСОБА_2 змінити.

Виключити із цих судових рішень посилання на застосування до ОСОБА_2
положень ч. 4 ст. 70 КК України та приєднання покарання за вироком Глобинського
районного суду Полтавської області від 06 червня 2006 року у виді одного року
позбавлення волі.

Вважати ОСОБА_2 засудженим ч. 2 ст. 121 КК України на сім років позбавлення
волі.

Вироки Глобинського районного суду Полтавської області від 06 червня 2006
року і 20 березня 2007 року щодо ОСОБА_2 виконувати самостійно.

Судді:

Ю.М. Кармазін В.І.
Косарєв С.Д. Пекний