Справа № 373/3343/14-к
В И Р О К
Іменем України
18 березня 2015 року Переяслав-Хмельницький міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

з участю прокурора ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4
обвинуваченої ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Переяслав-Хмельницькому кримінальне провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000813 від 12.08.2014 року, по обвинуваченню ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки села Пешківка Федорівського району Кустанайської області, Казахстан, українки, громадянки України, з середньою освітою, неодруженої, непрацюючої, проживаючої по АДРЕСА_1 , раніше судимої вироком Яготинського районного суду Київській області від 20.02.2012 року за ч.3 ст. 185, ч.2 ст. 185, ст. 198, ст. 70 КК України до 3 (трьох) років позбавлення волі, на підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільненої від відбуття покарання з випробовуванням, з іспитовим терміном на 2 (два) роки, постановою Яготинського районного суду Київській області від 05.11.2012 року скасовано звільнення від відбування покарання з випробовуванням з іспитовим терміном на 2 (два) роки, призначеного вироком Яготинського районного суду Київській області від 20.02.2012 року, та направленої в місця позбавлення волі для відбуття призначеного покарання терміном на 3 (три) роки, ухвалою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 16.06.2014 року звільненої з місць позбавлення волі 24.06.2014 року на підставі ст. 2 Закону України «Про амністію 2014 року» від 08.04.2014 року,

за ч.2 ст. 185 КК України,

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_5 , будучи раніше судимою за крадіжку чужого майна, на шлях виправлення не стала, належних висновків для себе не зробила та повторно вчинила умисний злочин при наступних обставинах.
26.07.2014 року, ОСОБА_5 , проживаючи, тимчасово, разом з ОСОБА_6 , ОСОБА_7 в будинку АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_8 , з метою таємного викрадення чужого майна, а саме: коня породи «Російська рисиста» по кличці «Разбєг», 2008 року народження (паспорт коня серії НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер коня НОМЕР_2 ), який згідно акту відправки від 30.12.2013 року належить ОСОБА_8 , та знаходився в господарському сараї на території вищевказаного подвір`я, переслідуючи корисливий мотив, о 03 годині, зателефонувавши з телефону № НОМЕР_3 ОСОБА_9 , запропонувала придбати вищевказаного коня за 5000,00 гривень, не повідомивши останнього, що кінь є чужим майном.
Близько 05 години, з господарського сараю, розташованого на території подвір`я АДРЕСА_2 , умисно, таємно від сторонніх осіб, шляхом вільного доступу, вивела коня з приміщення сараю на вулицю, таким чином здійснила крадіжку коня, вартістю, станом на 26.07.2014 року, 10000,00 гривень.
На вулиці, ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , які чекали на неї, передали ОСОБА_5 гроші в сумі 4500,00 гривень, а самі завантаживши коня на автомобільний причіп і поїхали на автомобілі з причіпом до міста Яготин Київської області.
Внаслідок крадіжки ОСОБА_5 заподіяла ОСОБА_8 матеріальну шкоду на вищезазначену суму, 10000,00 гривень.
Своїми умисними діями, які виразились у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненого повторно, ОСОБА_5 , вчинила кримінальне правопорушення (злочин), передбачене ч.2 ст. 185 КК України.
Допитана під час судового розгляду, обвинувачена ОСОБА_5 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України визнала повністю та показала, що вона з ОСОБА_8 , який проживає в селі Дениси Переяслав-Хмельницького району Київської області, була знайома. Проживала в його будинку літом 2014 року, понад місяць, з квартирантами на ім`я ОСОБА_11 і ОСОБА_12 і допомагала по господарству, за проханням ОСОБА_8 . Неодноразово їздила протягом цього місяця в місто Яготин Київської області, автомобілем «Таксі», під керуванням водія на ім`я ОСОБА_13 , з яким познайомилась і який, дізнався з її розмов, що в господарстві ОСОБА_8 є кінь, якого вона доглядає. Згодом, під час розмови з таксистом, останній пропонував їй продати йому цього коня. Вона відмовлялась, а коли, після чергової поїздки в місто Яготин Київської області, за відсутності коштів, не змогла розрахуватись з водієм «Таксі» на ім`я ОСОБА_13 і віддала в заставу тому мобільний телефон, у неї виник умисел на викрадення коня, що належав ОСОБА_8 , і продати його таксисту.

В ніч, з 25.07.2014 року на 26.07.2014 року, перебуваючи в будинку ОСОБА_8 АДРЕСА_2 , разом з квартирантами ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , гостювались, а вранці, о 05 годині, їй зателефонував таксист ОСОБА_13 з пропозицією купити коня за 4000,00 гривень, на що вона погодилась. В цей час, вона, умисно, таємно, шляхом вільного доступу, з господарського сараю будинковолодіння АДРЕСА_2 здійснила крадіжку коня сіро-коричневого кольору, що належить ОСОБА_8 . Вивела його на вулицю, де її чекали ОСОБА_9 , ОСОБА_10 . Вони завантажили коня на автомобільний причіп, а їй віддали 1500,00 гривень. Різницю грошей обіцяли надати пізніше, а далі відмовились взагалі сплатити їй суму, за яку домовились купити коня.

Вранці квартиранти повідомили про крадіжку коня в органи міліції. Вона жалкує про те, що сталося, щиро розкаюється у вчиненому.

Справа розглядалась в порядку ч.3 ст. 349 КПК України.

Під час судового розгляду за згодою учасників судового провадження, за ухвалою суду, визнано недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються.

Обвинувачена ОСОБА_5 не оспорює фактичних обставин кримінального провадження, правильно розуміючи зміст ч.3 ст. 349 КПК України.

Докази вини обвинуваченої ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України, є допустимими, достатніми, об`єктивними та такими, що не суперечать один одному.

Таким чином, з урахуванням показань обвинуваченої ОСОБА_5 під час судового розгляду, відсутності будь-яких суперечностей по кримінальному провадженню, суд приходить до висновку, що діяння, в якому обвинувачується ОСОБА_5 , мало місце і це діяння містить склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України.

Суд приходить до висновку, що обвинувачена ОСОБА_5 винна у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України, оскільки вона, умисно, таємно, повторно, викрала чуже майно (крадіжка).

Обвинувачена ОСОБА_5 за вчинений злочин за ч.2 ст. 185 КК України підлягає покаранню.

При призначенні покарання обвинуваченій ОСОБА_5 , суд враховує характер та ступінь тяжкості скоєного злочину, особу винної, що вона щиро розкаюється у вчиненому, активно сприяла розкриттю злочину, її характеристику з місць позбавлення волі, що вона має малолітнього сина ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Пом`якшуючими обставинами суд визнає щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Обтяжуючих обставин судом не встановлено.

При таких обставинах, суд вважає необхідним призначити їй покарання у виді позбавлення волі, обираючи мінімальну міру покарання, передбаченого санкцією ч.2 ст. 185 КК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 94, 368, 370, 371, 373, 374 КПК України, суд,

ЗАСУДИВ:
ОСОБА_5 визнати винною у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України і призначити їй покарання:

· за ч.2 ст. 185 КК України до 1 (одного) року позбавлення волі.
Строк відбування покарання рахувати з 27.11.2014 року.

Запобіжний захід до вступу вироку в законну силу їй залишити попередній тримання під вартою в Київському слідчому ізоляторі №13 Державної пенітенціарної служби України.

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Київської області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення через Переяслав-Хмельницький міськрайонний суд Київської області, а засудженою з моменту вручення їй копії вироку.

Головуючий суддя: ОСОБА_1