Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ у складі:

Головуючого ОСОБА_1,
суддів:ОСОБА_2 і ОСОБА_3,
за участю прокурора ОСОБА_4,
розглянула в судовому засіданні в м. Києві 12 лютого 2015 року кримінальну справу за касаційними скаргами засудженого ОСОБА_5 та заступника прокурора Донецької області на вирок Апеляційного суду Донецької області від 10 жовтня 2014 року щодо ОСОБА_5 -

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 4 липня 2014 року

ОСОБА_5,

ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, уродженця та мешканця АДРЕСА_1, такого, що судимості не мав,

засуджено за ч. 1 ст. 191 КК України до покарання у виді обмеження волі строком на 2 роки без позбавлення права займати організаційно-розпорядчі та адміністративно-господарські посади;

· за ч. 3 ст. 191 КК України - до покарання у виді обмеження волі строком на 3 роки з позбавленням права займати організаційно-розпорядчі та адміністративно-господарські посади строком на 2 роки;

· за ч. 2 ст. 190 КК України - до покарання у виді обмеження волі строком на 2 роки і 6 місяців;

· за ч. 1 ст. 358 КК України - до покарання у виді обмеження волі строком на 1 рік;

· за ч. 3 ст. 358 КК України - до покарання у виді обмеження волі строком на 1 рік і 6 місяців.

На підставі ст. 70 КК України ОСОБА_5 визначено покарання у виді обмеження волі строком на 3 роки з позбавленням права займати організаційно-розпорядчі та адміністративно-господарські посади строком на 2 роки.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_5 звільнено від відбування покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку 2 роки з покладенням на нього обовʼязків, передбачених п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 76 КК України.

Вироком Апеляційного суду Донецької області від 10 жовтня 2014 року вирок щодо ОСОБА_5 в частині призначеного покарання скасовано та призначено покарання:

· за ч. 1 ст. 191 КК України до покарання у виді обмеження волі строком на 1 рік без позбавлення права займати організаційно-розпорядчі та адміністративно-господарські посади;

· за ч. 3 ст. 191 КК України - до покарання у виді обмеження волі строком на 3 роки з позбавленням права займати організаційно-розпорядчі та адміністративно-господарські посади строком на 2 роки;

· за ч. 2 ст. 190 КК України - до покарання у виді обмеження волі строком на 2 роки;

· за ч. 1 ст. 358 КК України - до покарання у виді обмеження волі строком на 1 рік;

· за ч. 3 ст. 358 КК України - до покарання у виді обмеження волі строком на 1 рік і 6 місяців.

На підставі ст. 70 КК України ОСОБА_5 визначено покарання у виді обмеження волі строком на 3 роки з позбавленням права займати організаційно-розпорядчі та адміністративно-господарські посади строком на 2 роки.

ОСОБА_5, згідно наказу директора №43-ОК від 14 вересня 2009 року прийнято на посаду сервісного консультанта ТОВ «Азовмотор» та в цей же день письмово ознайомлено із затвердженою директором підприємства посадовою інструкцією, відповідно до п.п. 3, 4 якої в його обовʼязки входило: прийом заявок від клієнтів на сервісне обслуговування та ремонт автомобіля; також оформлення наряд-замовлень, перевірка наявності оплати за надані послуги і реалізовані матеріали.

Будучи матеріально-відповідальною особою, ОСОБА_5 у період часу з 11 січня 2012 року по липень 2012 року у приміщенні ТОВ «Азовмотор» по вул. Червонофлотській, 204 в Приморському районі м. Маріуполя, приймав замовлення на ремонт автомобілів, на підставі яких складав наряд-замовлення, та умисно, керуючись корисливим мотивом, з метою незаконного присвоєння чужого майна на свою користь, неодноразово отримані від клієнтів за послуги з ремонту автомобілів грошові кошти в касу ТОВ «Азовмотор» не вносив, привласнював їх, чим заподіяв вищезазначеному підприємству матеріальний збиток.

Крім того, ОСОБА_5 засуджено ще й за те, що він, у період часу з 7 липня 2012 року по 19 липня 2012 року, умисно, повторно, заволодів чужим майном, зокрема грошовими коштами ОСОБА_6, шляхом обману та зловживання довірою ОСОБА_7

Дії ОСОБА_5 судом кваліфіковано як привласнення чужого майна, яке знаходилося у його володінні, в тому числі і вчиненому повторно, у заволодінні чужим майном шляхом обману та зловживання довірою (шахрайстві), вчиненому повторно, у підробленні офіційного документа, який видається підприємством, яке має право видавати такі документи, що дають право або звільняють від обов'язків з метою використання його підроблювачем, в тому числі і вчиненому повторно.

У касаційній скарзі прокурор вказує на істотні порушення апеляційним судом вимог кримінально-процесуального закону, просить скасувати вирок апеляційного суду, а справу направити на новий апеляційний розгляд. Мотивуючи скаргу прокурор вказує на порушення апеляційним судом при постановленні вироку вимог ч. 2 ст. 378 КПК України 1960 року. Окрім зазначеного прокурор посилається ще й на те, що апеляційний суд у своєму судовому рішенні допустив суперечності в написанні прізвища засудженого.

У касаційній скарзі засуджений зазначає про ті ж обставини, що й прокурор, а також твердить, що допущені апеляційним судом істотні порушення вимог кримінально-процесуального закону, зокрема ч. 2 ст. 378 КПК України 1960 року, вплинули на призначення йому такого покарання, що не відповідає ступеню тяжкості вчинених ним дій та його особі, внаслідок суворості. За змістом касаційної скарги ОСОБА_5 просить звільнити його від відбування покарання з випробуванням та встановити іспитовий строк.

Заслухавши доповідача, прокурора, який підтримав касаційну скаргу прокурора та частково підтримав касаційну скаргу засудженого, перевіривши матеріали кримінальної справи, доводи, наведені у касаційних скаргах, колегія суддів вважає, що касаційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а касаційна скарга засудженого - частковому задоволенню.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 378 КПК України 1960 року скасування вироку суду першої інстанції і постановлення вироку апеляційним судом у випадках, передбачених частиною першою цієї статті, допускається лише за умови, що в апеляції прокурора, потерпілого чи його представника ставилось питання про скасування вироку саме з цих підстав.

Як встановлено у справі, після постановлення вироку Приморським районним судом АДРЕСА_1 щодо ОСОБА_5 вказаний вирок було оскаржено прокурором. В своїй апеляційній скарзі прокурор порушив питання про невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчинених ОСОБА_5 злочинних дій та його особі, внаслідок мʼякості, просив скасувати вирок місцевого суду, а справу направити на новий судовий розгляд.

Розглядаючи справу за апеляційною скаргою прокурора, апеляційний суд, всупереч вимог ч. 2 ст. 378 КПК України 1960 року, скасував вирок місцевого суду та постановив свій вирок, чим погіршив становище засудженого.

Зазначене є істотним порушенням кримінально-процесуального закону, що відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 398 КПК України 1960 року є підставою для скасування вироку апеляційного суду, та направлення справи на новий апеляційний розгляд

Новий апеляційний розгляд слід провести з дотриманням вимог кримінального процесуального закону, окрім доводів, зазначених у апеляційній скарзі прокурора, розглянути всі доводи касаційної скарги засудженого, дослідити вирок місцевого суду на його відповідність вимогам ст.ст. 323, 334 КПК України, та постановити законне й обґрунтоване судове рішення.

Керуючись ст. ст. 394, 396 КПК України 1960 року, п. 11 Розділу XI «Перехідних положень» КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити частково, касаційну скаргу заступника прокурора Донецької області задовольнити.

Вирок Апеляційного суду Донецької області від 10 жовтня 2014 року щодо ОСОБА_5 скасувати, а справу направити на новий апеляційний розгляд.

СУДДІ:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3