Апеляційний суд Житомирської області
Ухвала

Іменем України

08 травня 2012 року колегія суддів палати в кримінальних справах апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого - судді Андрушкевича С.З.

суддів: Єрещенка А.М.,Захарчука С.В.

з участю прокурора: Селюченко І.І.

потерпілого: ОСОБА_2

представника потерпілого: ОСОБА_3

засуджених: ОСОБА_4,ОСОБА_5

адвоката: ОСОБА_6

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі кримінальну справу за апеляціями прокурора, який приймав участь у розгляді справи судом першої інстанції, потерпілого ОСОБА_7 на вирок Богунського районного суду м. Житомира від 03 березня 2012 року.

Цим вироком

ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянина України, ІНФОРМАЦІЯ_3, одруженого, має на утриманні малолітню дитину ІНФОРМАЦІЯ_4, не працюючого, проживаючого у м. Житомирі по пров. 1 му Ковальському, 9, раніше не судимого,

засуджено за ст. 365 ч. 2 КК України на три роки позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади в органах внутрішніх справ на строк три роки.

На підставі ст. 54 КК України позбавлено ОСОБА_4 спеціального звання молодший сержант міліції.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_4 звільнено від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком три роки та з покладенням відповідно до ст. 76 КК України обовязку не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання та роботи, періодично з'являтися для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції;

ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_5, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_6, громадянина України, ІНФОРМАЦІЯ_7, неодруженого, не працюючого, потерпілого від Чорнобильської катастрофи 3 категорії, проживаючого у ІНФОРМАЦІЯ_8, раніше не судимого, -

засуджено за ст. 365 ч. 2 КК України на п'яти років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади в органах внутрішніх справ на строк три роки.

На підставі ст. 54 КК України позбавлено ОСОБА_5 спеціального звання сержант міліції.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_5 звільнено від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком три роки та з покладенням відповідно до ст. 76 КК України обовязку не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання та роботи, періодично з'являтися для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили щодо засуджених залишено попередній підписку про невиїзд.

У задоволенні цивільного позову потерпілого ОСОБА_2П, в частині стягнення з засуджених матеріальної та моральної шкоди відмовлено.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_2 в частині стягнення з засуджених витрат, понесених на оплату правової допомоги, наданої адвокатом, залишено без розгляду.

Провадження у справі за цивільним позовом потерпілого ОСОБА_2 закрито.

Роз'яснено потерпілому ОСОБА_2 право звернутися з позовними вимогами в порядку цивільного судочинства без сплати державного мита до осіб, які мають відповідати за цим позовом.

Як визнав суд, 06 травня 2010 року, о 19 годині, працівники роти міліції особливого призначення «Беркут» при УМВС України в Житомирській області сержант міліції ОСОБА_5 та молодший сержант міліції ОСОБА_4 у складі наряду ПП?24 заступили на службу по охороні громадського порядку м. Житомира.

Того ж дня, близько 20 години, ОСОБА_5 та ОСОБА_4, здійснюючи охорону громадського порядку на території мікрорайону «Крошня» у м. Житомирі, біля будинку по вул. Крошенській, 8 помітили ОСОБА_2 та ОСОБА_8, які розпивали пиво.

Підійшовши до них, ОСОБА_5 і ОСОБА_4 зробили їм зауваження про те, що розпиття алкогольних напоїв у громадському місці заборонено та у разі подальшого порушення громадського порядку їх буде доставлено до ОСОБА_9

В цей час ОСОБА_5, в порушення ст. ст. 2, 3, 5, 13 Закону України «Про міліцію» та посадової інструкції міліціонера РМОП «Беркут» при УМВС України в Житомирській області, будучи службовою особою представником влади і працівником правоохоронного органу, діючи умисно, явно виходячи за межі наданих йому Законом України «Про міліцію» повноважень, без будь-якої причини завдав ОСОБА_2 з великою силою один удар кулаком правої руки в щелепу з лівого боку. Від нанесеного удару ОСОБА_2 впав не землю.

Через кілька хвилин ОСОБА_2 почав підводитись із землі. В цей момент ОСОБА_5, продовжуючи свої дії, діючи умисно, явно виходячи за межі наданих йому Законом України «Про міліцію» повноважень, без будь-якої причини завдав ОСОБА_2 з великою силою удар правою ногою в обличчя, від якого той знову впав на землю.

ОСОБА_5 допоміг ОСОБА_2 піднятися з землі та надягнув йому кайданки, завівши при цьому його руки за спину. Після цього, ОСОБА_5 почав записувати анкетні дані ОСОБА_2 та ОСОБА_8, які йому диктував ОСОБА_8, а ОСОБА_2 почав погрожувати працівникам міліції з приводу заподіяння йому тілесних ушкоджень.

В цей час ОСОБА_4, в порушення ст. ст. 2, 3, 5, 13 Закону України «Про міліцію» та посадової інструкції міліціонера РМОП «Беркут» при УМВС України в Житомирській області, будучи службовою особою представником влади і працівником правоохоронного органу, діючи умисно, явно виходячи за межі наданих йому Законом України «Про міліцію» повноважень, без будь-якої причини вдарив правою ногою з великою силою ОСОБА_2 в живіт, від якого ОСОБА_2 впав на землю.

В подальшому ОСОБА_10 викликав службовий автомобіль, на якому ОСОБА_2 та ОСОБА_8 було доставлено до ОСОБА_9 УМВС України в Житомирській області для складання протоколу про вчинення адміністративного правопорушення.

В результаті злочинних дій ОСОБА_4 потерпілому ОСОБА_11 було спричинено фізичний біль.

В результаті злочинних дій ОСОБА_5 потерпілому ОСОБА_2 були спричинені тілесні ушкодження у вигляді перелому нижньої щелепи в ділянці 4, 5 зубів справа та в ділянці кута рота зліва, які відносяться до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості як такі, що не є небезпечними для життя, але призвели до довготривалого розладу здоров'я.

В апеляції прокурор, не оспорюючи кваліфікації дій та доведеності вини засуджених, просив вирок суду скасувати у звязку з мякістю призначеного покарання, постановити новий вирок, яким засудити ОСОБА_5 за ст. 365 ч. 2 КК України на 5 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати атестовані посади в органах міліції на 3 роки, за ст. 54 КК України позбавити спеціального звання „ОСОБА_3 міліції, ОСОБА_4 за ст. 365 ч. 2 КК України засудити на 5 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати атестовані посади в органах міліції на 3 роки, за ст. 54 КК України позбавити спеціального звання „ОСОБА_3 міліції. Посилався на те, що судом не була врахована така обставина під час призначення покарання, як думка потерпілого ОСОБА_2, який просив підсудних покарати суворо. Крім цього, підсудними лише частково була відшкодована заподіяна шкода, що свідчить про бажання останніх уникнути відповідальності, а не про „готовність нести покарання за вчинене.

В апеляції потерпілий просив вирок суду скасувати у звязку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості злочину та грубим порушенням норм кримінально-процесуального законодавства при вирішенні цивільного позову в рамках розгляду кримінальної справи, а кримінальну справу направити на новий розгляд до того ж суду в іншому складі. На його думку, в діях засуджених не вбачається щирого каяття. Суд при призначенні покарання не врахував думку потерпілого та прокурора про необхідність застосування реальної міри покарання.

Потерпілий зазначає, що суд безпідставно залишив без розгляду позовну заяву про відшкодування матеріальних і моральних збитків, а також відшкодування оплати праці адвоката.

В запереченнях на апеляції ОСОБА_5 та ОСОБА_4 вказували , що норми процесуального і матеріального права при розгляді справи судом першої інстанції порушені не були , покарання обрано у відповідності до вимог закону, тому просили апеляції залишити без задоволення, а вирок суду без зміни.

Заслухавши доповідь судді, міркування прокурора в підтримання апеляції прокурора та часткового підтримання апеляції потерпілого, адвоката та засуджених, які заперечували проти апеляцій, перевіривши матеріали справи та обговоривши наведені в апеляціях доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляції не підлягають задоволенню з таких підстав.

Висновок суду про доведеність вини засуджених ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого їм злочину підтверджується сукупністю досліджених під час судового розгляду і наведених у вироку доказів, є обґрунтованим і законним, ніким з можливих апелянтів не оскаржується.

Що стосується покарання, яке суд обрав засудженим, то воно призначене відповідно до вимог ст. 65 КК України з врахуванням тяжкості вчиненого злочину, який є тяжким злочином, даних про їх особи, обставин, які помякшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Обтяжуючих покарання ОСОБА_4 та ОСОБА_5 обставин судом не встановлено.

Обставинами, що помякшують покарання засуджених, є щире каяття, повне визнання своєї вини, часткове відшкодування завданого збитку.

Відшкодування завданого збитку підтверджується тим, що підсудні намагалися ще під час досудового слідства його відшкодовувати, однак потерпілий спочатку відмовився від отримання частками коштів на відшкодування витрат на лікування та відшкодування завданого збитку, а лише під час судового розгляду прийняв грошові перекази підсудних на відшкодування матеріальної та частково моральної шкоди.

Оскільки підсудні на час вчинення злочину були працівниками роти міліції особливого призначення «Беркут» при УМВС України в Житомирській області, тобто шкода потерпілому була завдана підсудними при виконанні службових обовязків, тому, відповідно до ст. 1172 ЦК України та ст. 25 Закону України „Про міліцію, цивільний позов підлягає відшкодуванню юридичною особою, де працювали підсудні.

Суд вірно визнав ОСОБА_4 та ОСОБА_5 неналежними відповідачами у справі та відмовив у задоволенні позову у цій частині, що не позбавляє потерпілого ОСОБА_7 права на звернення до суду із самостійним позовом до особи, яка має відповідати за цим позовом.

Згідно ст. 93 КПК України витрати, понесені потерпілим на оплату правової допомоги, наданої йому адвокатом, не відносяться до судових витрат, а тому дане питання вирішується окремо за правилами цивільного судочинства. У звязку з чим позовні вимоги потерпілого у цій частині були залишені без розгляду.

Судом першої інстанції було враховано поведінку потерпілого ОСОБА_2, який відмовився виконати законне розпорядження засуджених ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про необхідність проїхати з ними до ОСОБА_9 УМВС для складання протоколу про адміністративне правопорушення, передбаченого ст. 173, 185 КУпАП, за що потерпілий постановою Богунського районного суду м. Житомира від 08 липня 2010 року був притягнутий до адміністративної відповідальності.

Крім того, при призначенні покарання суд врахував те, що ОСОБА_4 раніше не притягався до кримінальної відповідальності, вперше вчинив тяжкий злочин, не працює, за минулим місцем роботи характеризується винятково позитивно, має на утриманні малолітню дитину ІНФОРМАЦІЯ_4, що ОСОБА_5 вперше вчинив злочин, раніше до кримінальної відповідальності не притягався, не працює, за минулим місцем роботи характеризується позитивно, вчинений ним злочин відноситься до категорії тяжких, є потерпілим від Чорнобильської катастрофи 3 категорії.

З врахуванням всіх вище зазначених обставин суд призначив ОСОБА_4 та ОСОБА_5 покарання із застосуванням ст. ст. 75, 76 КК України, що колегія суддів вважає правильним.

Керуючись ст. ст. 365, 366 КПК України , колегія суддів апеляційного суду Житомирської області, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляції прокурора, який приймав участь у розгляді справи судом першої інстанції, та потерпілого ОСОБА_2 залишити без задоволення, а вирок Богунського районного суду м. Житомира від 03 березня 2012 року щодо ОСОБА_4 та ОСОБА_5 без зміни.

Судді :