Апеляційний суд Рівненської області
______________________________________________________________
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2012 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати по розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення апеляційного суду Рівненської області у складі:

головуючого-судді - Полюховича О.І. суддів Матюхи Ю.В., Баглика С.П.

з участю: прокурора Люліч В.А.

підозрюваного - ОСОБА_1

захисника ОСОБА_2

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляцію прокурора Іллюка С.В., який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції на постанову Сарненського районного суду Рівненської області від 18 вересня 2012 року.Цією постановою відмовлено у задоволенні подання слідчого про обрання запобіжного заходу у виді взяття під варту відносно ОСОБА_1, який народився 8 січня 1989 року, уродженець та житель ІНФОРМАЦІЯ_1, не одружений, ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянин України, відповідно до ст. 89 КК України не судимий .

В поданій на постанову суду апеляції прокурор просить постанову суду скасувати, обрати ОСОБА_1 запобіжний захід у вигляді взяття під варту. В обґрунтування своєї апеляції прокурор зазначає, що судом першої інстанції не враховано те, що ОСОБА_1 інкримінується вчинення злочину, який відноситься до категорії тяжких, ОСОБА_1 притягувався до кримінальної відповідальності.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи прокурора про скасування постанови, пояснення ОСОБА_1 та захисника ОСОБА_2 про залишення постанови суду без зміни, перевіривши зібрані матеріали справи та доводи викладені в апеляції, колегія суддів вважає, що апеляція не підлягає до задоволення з таких підстав.

Частиною 2 ст.29 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та порядку, встановлених законом.

За розясненнями постанови Пленуму Верховного Суду № 4 від 25 квітня 2003 року „Про практику застосування судами запобіжного заходу у вигляді взяття під варту та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання і досудового слідства" (з змінами і доповненнями, внесеними постановами Пленуму Верховного Суду України від 11червня 2004 року № 10, від 24 жовтня 2008 року № 15) суди при вирішенні питань, повязаних із обранням запобіжного заходу у вигляді взяття під варту мають додержувати вимог ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим. 04.ХІ.50), і ст. 14 КПК, відповідно до яких обмеження права особи на свободу й особисту недоторканність можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою законом процедурою.

За ст. 17 Закону України „Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини " суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та

________________________________________________________________________________________________________________

Справа № 10/1790/219/2012 р. Головуюча у 1-й інстанції Власик Н.М.

Категорія - обрання запобіжного заходу Суддя-доповідач ОСОБА_3

практику Суду як джерело права.

В рішенні від 3 лютого 2009 року в справі «Каучор проти Польщі» (Kauczor v Poland) №45219/06 Європейський суд вказав, що на думку органів влади, ймовірне призначення заявникові суворого вироку спричинило виникнення твердження про те, що заявник перешкоджатиме провадженню. Однак Суд постійно повторює, що хоч суворість можливого покарання є значущим елементом при оцінці ризику переховування від правосуддя чи скоєння нових злочинів, тяжкість обвинувачення сама по собі не може бути виправданням тривалих строків попереднього увязнення.

В рішенні від 12 березня 2009 року в справі «ОСОБА_4 проти Росії»(Aleksandr Makarov v Russia) №15217/07 Європейський суд вказав, що в декількох ордерах на арешт внутрішньодержавні суди згадували ймовірність того, що заявник знову вчинятиме правопорушення, як додаткову підставу для продовження тримання заявника під вартою. У цьому звязку Суд вважає, що органи судової влади не навели жодних конкретних фактів на підкріплення своїх висновків про наявність небезпеки вчинення заявником нових правопорушень. Окрім того, Суд не поділяє думки внутрішньодержавних органів про те, що в ситуації, коли всі обвинувачення проти заявника, за винятком одного, стосувалися його дій як мера Томська, а він був від цієї посади відсторонений, була реальна загроза того, що заявник вчинить нові правопорушення.

Таку ж позицію Європейський суд послідовно займав і по багатьох інших справах.

Із матеріалів справи слідує, що ОСОБА_1 має постійне місце проживання, позитивно характеризується по місцю проживання (а.с. 48) та роботи (а.с. 51-52).

Ні прокурор в судовому засіданні, ні слідчий у своєму подані не надали ніяких законних доводів для переконання суду в тому, що ОСОБА_1 ухиляється від слідства та може ухилитися від суду або продовжуватиме займатися злочинною діяльність.

При таких обставинах колегія суддів вважає, що висновки суду про відмову в обранні відносно ОСОБА_1 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є обґрунтованими.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.365,366, 382 КПК України, рішення Європейського суду від 3 лютого 2009 року в справі «Каучор проти Польщі»(Kauczor v Poland), рішення Європейського суду від 12 березня 2009 року в справі «ОСОБА_4 проти Росії»(Aleksandr Makarov v Russia), колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Постанову Сарненського районного суду Рівненської області від 18 вересня 2012 року про відмову у задоволенні подання про обрання запобіжного заходу у виді взяття під варту відносно ОСОБА_1 - залишити без зміни, а апеляцію прокурора - без задоволення.

Судді:

ОСОБА_3 (підпис) ОСОБА_5В.(підпис) ОСОБА_6П.(підпис)

Згідно з оригіналом.

Суддя: О.І.Полюхович