АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
15 квітня 2015 року м. Дніпропетровськ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:
головуючого ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
ОСОБА_6 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України,
ОСОБА_7 ,
ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця та жителя

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України,
за участю прокурора ОСОБА_8 ,
обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
захисників ОСОБА_9 ,
ОСОБА_10 ,
ВСТАНОВИЛА:
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить скасувати вирок суду у зв`язку з неправильним застосуванням кримінального закону, необ`єктивністю судового слідства, невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення. Виходячи з цього просить призначити новий судовий розгляд.
В доповненнях до апеляційної скарги ОСОБА_6 , наголошуючи на відсутності доказів щодо доведеності його вини у кримінальному правопорушенні, за яке його засуджено, зазначає, що висновки досудового розслідування та суду грунтуються на суперечливих показаннях свідка ОСОБА_11 , які не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, зокрема показанням потерпілого ОСОБА_12 , висновку судово-медичної експертизи і ці протиріччя не були усунуті під час судового розгляду. Стверджує, що суд посилався у вироку на докази, здобуті з порушенням норм кримінального процесуального закону. Вказує ОСОБА_6 і на те, що при розслідуванні провадження порушувалось його право на захист. Не погоджуючись з кваліфікацією його дій за ч. 2 ст. 187 КК України вважає, що в ході досудового розслідування та судового розгляду не знайшло підтвердження наявність у нього умислу на скоєння злочину та попередньої змови з ОСОБА_7 на заволодіння майном потерпілого. Скаржиться він також на необ`єктивність та упередженість слідства та суду, а також на однобічність і неповноту досудового розслідування та судового розгляду.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_13 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 ставить питання про скасування вироку суду через неповноту судового розгляду та невідповідність висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам кримінального провадження та призначення нового розгляду в суді першої інстанції. Вказує на те, що висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду. Стверджує, що під час дослідження доказів судом не були в повній мірі з`ясовані обставини провадження, що підтверджується наявністю суперечливих показань свідка ОСОБА_11 і потерпілого ОСОБА_12 на досудовому розслідуванні та під час судового розгляду, іншими матеріалами. Вважає кваліфікацію дій ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 187 КК України неправильним застосуванням кримінального закону, оскільки судом не було враховано всі обставини провадження, а саме відсутність мети заволодіння чужим майном та попередньої змови групою осіб. Зазначає, що дії ОСОБА_6 слід кваліфікувати за ч. 4 ст. 36 КК України як необхідну своєчасну самооборону в стані сильного душевного хвилювання.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_14 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 вважає, що вирок суду винесено з порушенням норм матеріального законодавства, висновки суду, викладені у вироку, не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження. Посилається на те, що в ході судового розгляду не було здобуто жодного доказу того, що у ОСОБА_6 був прямий умисел на заволодіння чужим майном. Вважає, що факт попередньої змови між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 не знайшов свого підтвердження. Стверджує, що висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду і містять істотні суперечності. Просить скасувати вирок суду та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_6 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України та призначити покарання без позбавлення волі, звільнивши ОСОБА_6 з під варти.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 вважає вирок незаконним та необґрунтованим, у зв`язку з тим, що судовий розгляд було проведено неповно, а висновки суду, викладені у вироку, не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження. Посилається на те, що судом не встановлено факт попередньої змови, а також не встановлено хто саме заволодів майном потерпілого ОСОБА_12 . Висновки суду, викладені у судовому рішенні, містять суттєві протиріччя.
Просить вирок суду скасувати, а кримінальне провадження направити для проведення досудового розслідування.
Адвокат ОСОБА_13 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 вважає вирок суду таким, що не відповідає вимогам чинного законодавства та порушує права та законні інтереси обвинуваченого. Посилається на неповноту судового розгляду та невідповідність висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам кримінального провадження. Свої вимоги мотивує тим, що суд в достатній мірі не оцінив наявні у кримінальному провадженні докази. Вказує на наявність суперечливих показань свідка ОСОБА_11 і потерпілого ОСОБА_12 на досудовому розслідуванні та під час судового розгляду. Вказує на численні порушення кримінального процесуального закону, які на його думку допустили слідчі та суд при розслідуванні провадження та його розгляді в судовому засіданні. Стверджує, що в діях ОСОБА_7 відсутній склад будь-якого кримінального правопорушення. Просить скасувати вирок суду та призначити новий судовий розгляд в суді першої інстанції.
Вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 30 грудня 2013 року визнано винуватим:

- ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 187 КК України та призначено за цим Законом покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років із конфіскацією майна,

- ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 187 КК України та призначено за цим Законом покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років із конфіскацією майна.

За вироком суду 11 серпня 2013 року ОСОБА_6 за попередньою змовою з ОСОБА_7 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись по АДРЕСА_3 , з метою заволодіння чужим майном вчинили напад на ОСОБА_12 , поєднаний із застосуванням насильства, небезпечного для життя та здоров`я особи, після чого заволоділи майном потерпілого на загальну суму 2310 грн.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду Дніпропетровської області, пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_9 , які підтримали апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисників ОСОБА_13 та ОСОБА_14 з підстав, викладених у них, пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_10 , які підтримали апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_13 , думку прокурора ОСОБА_8 , яка просила залишити апеляційні скарги обвинувачених та їх захисників без задоволення, а вирок суду без зміни, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що вони не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції перевіряє законність та обгрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.
Посилання в апеляційних скаргах обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , захисників ОСОБА_15 і ОСОБА_14 , на які звертає увагу в касаційній скарзі захисник ОСОБА_9 , на те, що досудове розслідування і судовий розгляд за провадженням проведено неповно та необ`єктивно, а висновки суду не підтверджені зібраними у справі доказами є необгрунтованими.
Перевіркою матеріалів кримінального провадження з`ясовано, що судовий розгляд у ньому проведено з дотриманням вимог кримінального процесуального закону, таких порушень цього закону, котрі були б суттєвими і тягли за собою скасування вироку, у провадженні не допущено.

Висновки суду щодо доведеності винності ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у вчиненні ними кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, за яке вони засуджені, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та підтверджені розглянутими в судовому засіданні та викладеними у вироку доказами, яким у вироку суд дав належну оцінку.

З викладеними в апеляційних скаргах обвинуваченого ОСОБА_6 , захисників ОСОБА_13 та ОСОБА_14 доводами, на які звертається увага і в касаційній скарзі захисника ОСОБА_9 , про те, що ОСОБА_6 та ОСОБА_7 тілесні ушкодження, виявлені у потерпілого, завдали не одночасно, а в ході конфліктів, не пов`язаних між собою, який виник у потерпілого спочатку з ОСОБА_7 , а коли останній пішов, з ОСОБА_6 , при цьому конфлікт з останнім виник завдяки діям самого ОСОБА_12 , який грубо висловився на адресу обвинуваченого та застосував до нього фізичну силу через неправильну оцінку його дій, при цьому умислу на заволодіння майном потерпілого у обвинувачених не було, колегія суддів не може погодитися.

Так, згідно показанням обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в судовому засіданні вони хоч і заперечували факт учинення ними зазначеного у вироку кримінального правопорушення, зокрема розбійного нападу, однак частково визнали свою винуватість та пояснили, що у вказаний у вироку час поблизу дискотеки "Ібиця" в м. Дніпропетровську завдали потерпілому тілесні ушкодження, при цьому обвинувачений ОСОБА_7 вдяг туфлі потерпілого і повернувся на дискотеку, а коли через деякий час міліція приїхала до нього додому, він видав туфлі. Щодо пояснень обвинуваченого ОСОБА_6 , з них вбачається, що коли ОСОБА_7 вдягнувши туфлі потерпілого пхнув останнього, від чого потерпілий впав на землю, з рук останнього випав телефон, а коли між ним та потерпілим розпочалась бійка, випав і належний йому телефон, який після затримання його працівниками міліції він попросив покласти до нього в сумку.

Твердження обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 та їх захисників про те, що кримінальне правопорушення, за яке засуджено ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , вони не вчиняли, а також посилання на те, що в матеріалах провадження відсутні об`єктивні докази їх вини в розбійному нападі за попередньою змовою, спростовуються поясненнями потерпілого ОСОБА_12 , свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_11 та іншими матеріалами кримінального провадження.

Як пояснив в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_12 , під час нападу обвинувачені застосовували до нього насильство. Зокрема, згідно його показанням, після спільного розпивання з обвинуваченими протягом дискотеки спиртних напоїв, коли він присів, ОСОБА_7 зняв з нього туфлі, та коли він почав заперечувати проти цього, в цей час йому нанесли удар ногою в область обличчя, від якого він впав на спину та відчув, що в нього вибиті зуби і був больовий шок. Далі, як йому здалося, ОСОБА_6 прощупав карман його штанів та почав його піднімати, після цього між ним та ОСОБА_6 розпочалася бійка, в ході якої обвинувачений наніс йому більше трьох ударів в область обличчя, однак точну кількість ударів і їх локалізацію він вказати не може, так як погано почувався внаслідок раніше нанесених ударів. Телефон йому повернули міліціонери, які сказали, що телефон знаходився в сумці у ОСОБА_6 .

Суд не приймає до уваги доводи, викладені в апеляційних скаргах захисника ОСОБА_13 в інтересах обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 про те, що показаннями потерпілого ОСОБА_12 підтверджується відсутність умислу у обвинувачених на заволодіння його майном, на що звертає увагу в касаційній скарзі і захисник ОСОБА_9 , оскільки показання потерпілого були стабільними як в ході досудового розслідування так і під час судового розгляду, а надана через канцелярію апеляційного суду потерпілим після постановлення вироку судом першої інстанції заява від 17 лютого 2014 року не може бути визнана допустимим доказом, оскільки відповідно до вимог ст. 95 КПК України суд може обгрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу.

Суд, на підтвердження свого висновку, також обгрунтовано послався й на показання свідка ОСОБА_11 , який в судовому засіданні пояснив, що ніс службу біля дискотеки, де помітив, як два хлопці сильно били третього ногами та руками по тулубу і в область голови, що продовжувалось близько 30 секунд. Помітивши їх ОСОБА_7 втік, а ОСОБА_6 продовжував побиття ОСОБА_12 , поки він не відтягнув ОСОБА_6 від потерпілого. Як убачається з показань свідка ОСОБА_11 він викликав слідчу-оперативну групу і був присутнім при проведенні огляду місця події та речей особи, яка була затримана, зокрема, бачив, як за участі понятих оглядали сумку ОСОБА_6 , яка висіла в нього на плечі і з якої він сам виклав всі речі, серед яких був мобільний телефон, який з пояснень останнього йому не належить, при цьому під час всього огляду ОСОБА_6 не заявляв, що телефон йому підкинули чи про протиправність якихось дій відносно нього.

Як пояснив в судовому засіданні свідок ОСОБА_16 , влітку 2013 року він зі своїм родичем ОСОБА_12 відпочивав на дискотеці "Ібіца", де вони познайомились з обвинуваченими, розпивали з ними спиртні напої, через деякий час він помітив бійку за участі потерпілого та обвинувачених, однак хто кого бив і як бив він не бачив. В подальшому, після затримання ОСОБА_6 , він підійшов до місця події, де почув від працівників міліції про викрадення у ОСОБА_12 телефону, побачив ОСОБА_6 , на руках якого були наручники, який нічого не казав про якісь протиправні дії щодо нього, та побачив ОСОБА_12 , який був роззутий та весь в крові.

Під час вивчення матеріалів кримінального провадження також не виявлено даних, які б давали підстави вважати, що потерпілий та зазначені свідки з будь-яких причин обмовили чи могли обмовити обвинувачених у зазначеному злочині.

Доводи в апеляційних скаргах обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , захисників ОСОБА_15 і ОСОБА_14 , на які звертається увага і в касаційній скарзі захисника ОСОБА_9 , про недостовірність показань потерпілого та зазначених свідків у зв`язку з їх суперечністю є безпідставними. Із матеріалів провадження істотних суперечностей, які б впливали на правильність установлення фактичних обставин кримінального провадження та ролі обвинувачених при скоєнні кримінального правопорушення, у цих показаннях не вбачається, а тому суд правильно оцінив їх як об`єктивні та визнав пояснення потерпілого ОСОБА_12 , свідків ОСОБА_11 і ОСОБА_16 належним та допустимим джерелом доказів.

Як видно з апеляційних скарг захисників ОСОБА_13 , на що звертається увага і в касаційній скарзі захисника ОСОБА_9 , вони посилаються на показання понятих, які вказували на істотні порушення під час проведення огляду місця події, однак, з огляду на матеріали кримінального провадження запрошені слідчим для огляду місця події поняті ОСОБА_17 та ОСОБА_18 не були допитані як під час досудового розслідування так і судового розгляду. В суді першої інстанції клопотань про допит зазначених осіб як обвинувачені ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , так і захисники не заявляли.

Допитаний як свідок проведення огляду місця події під час апеляційного розгляду ОСОБА_17 підтвердив, що у його присутності та присутності другого понятого біля входу до водо-спортивної бази на о. Монастірський працівниками міліції проводилися слідчі дії по проведенню огляду місця події, у тому числі при виявленні та вилученні зуба, речовини бурого кольору з асфальту, мобільного телефону "Samsung" та ін. з сумки обвинуваченого ОСОБА_6 .

Судом також ретельно досліджувалися та перевірялися інші матеріали кримінального провадження, зокрема дані протоколу огляду місця події; дані огляду викрадених у потерпілого чорних чоловічих черевиків, виданих ОСОБА_7 ; дані про впізнання потерпілим ОСОБА_12 обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 як осіб, які вчинили на нього напад і заволоділи його майном за обставин, наведених у вироку; дані про впізнання свідком ОСОБА_16 обвинуваченого ОСОБА_6 як особу, яка скоїла напад на потерпілого ОСОБА_12 і заволоділа його телефоном; висновок судово-медичної експертизи потерпілого.

Наведеними доказами, яким суд дав належну оцінку, спростовуються твердження ОСОБА_6 та ОСОБА_7 про те, що вони не вчиняли розбійний напад та що у них між собою не було попередньої змови на вчинення цього злочину.

Не відповідають матеріалам провадження і доводи обвинувачених та їх захисників стосовно відсутності доказів, які підтверджують заволодінням майном ОСОБА_12 обвинуваченими з застосуванням ними насильства, яке є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого. На це вказував потерпілий ОСОБА_12 , свідки ОСОБА_11 та ОСОБА_16 , цей факт частково визнавали самі обвинувачені і суд дав оцінку зазначеним показам у сукупності з іншими доказами, а тому немає підстав для визнання відсутності в діях ОСОБА_7 складу будь-якого кримінального правопорушення та перекваліфікації дій ОСОБА_6 на ч. 4 ст. 36 КК України, про що зазначається в апеляційних скаргах їх захисника ОСОБА_13 , або для перекваліфікації дій ОСОБА_6 на ч. 2 ст. 125 КК України, про що зазначається в апеляційній скарзі захисника ОСОБА_14 , чи того, що за думкою захисника ОСОБА_9 , викладеній в його касаційній скарзі, обвинувачені фактично вчинили хуліганство.

Посилання в апеляційних скаргах захисників на істотні порушення під час слідчих дій, вказуючи, що проведення огляду місця події та виявлення речових доказів почалося у відсутність понятих, а мобільний телефон "Samsung" було знайдено та оглянуто на бордюрі, спростовуються показаннями свідка ОСОБА_11 про те, що речі, які знаходились у сумці, виклав на бордюр при понятих сам ОСОБА_6 після його затримання, та показаннями понятого ОСОБА_17 , який також пояснив, що речі з сумки, в тому числі і телефон "Samsung" доставалися з сумки в присутності його та другого понятого.

Не можна погодитися і з доводами ОСОБА_6 в апеляційній скарзі про те, що вирок підлягає скасуванню через допущені істотні порушення кримінального процесуального закону, оскільки в порушення його права на захист він не був включений при проведенні огляду місця події до протоколу в якості учасника слідчої дії, в зв`язку з чим не міг робити свої заяви з приводу того, що відбувалося, оскільки вказаний факт не є порушенням кримінального процесуального закону, яке тягне за собою скасування вироку, оскільки закон вимагає від слідчого при виконанні зазначеної слідчої дії лише обов`язкової участі понятих.

Що стосується доводів апеляційних скарг захисника ОСОБА_13 , на які звертає увагу в касаційній скарзі захисник ОСОБА_9 , які полягають в тому, що в порушення вимог кримінального процесуального закону на стадії досудового розслідування речові докази - мобільний телефон "Samsung Galaxy GT-500" та чорні чоловічі туфлі - було повернуто потерпілому на зберігання, оскільки даний факт також не є порушенням кримінального процесуального закону, яке тягне за собою скасування вироку. При цьому колегія суддів звертає увагу на те, що факт вилучення належних потерпілому мобільного телефону "Samsung Galaxy GT-500" з сумки обвинуваченого ОСОБА_6 та чорних чоловічих туфлей у ОСОБА_7 не заперечується та ніким не оспорюється.

Не грунтуються на матеріалах провадження і доводи захисника ОСОБА_13 про відсутність у висновку судово-медичної експертизи дати проведення експертизи, в зв`язку з чим остання не може вважатись належним доказом, оскільки перевіркою цих матеріалів не встановлено такого порушення закону.

За таких обставин суд дійшов обгрунтованого висновку, що ОСОБА_6 за попередньою змовою з ОСОБА_7 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, умисно, з корисливих мотивів, з застосуванням насильства, небезпечного для життя і здоров`я потерпілого, заволоділи його майном. З таким висновком суду першої інстанції погоджується і колегія суддів, вважаючи його правильним.

Беручи до уваги викладене, колегія суддів вважає, що давши належну оцінку всім зібраним доказам у сукупності відповідно до вимог ст. 94 КПК України, врахувавши поведінку всіх учасників під час вчинення кримінального правопорушення, суд дійшов обгрунтованого висновку про доведеність винності ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в кримінальному правопорушенні, за яке їх засуджено. Проявів упередженості щодо обвинувачених з боку органів досудового розслідування і суду вивченням матеріалів кримінального провадження не виявлено.

Та обставина, що суд по-іншому оцінює наведені у вироку докази порівняно з оцінкою їх обвинуваченими та їх захисниками в апеляційних скаргах, не свідчить про необ`єктивність чи упередженість суду. Тому доводи в скаргах обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 і їх захисників про неправильну оцінку доказів судом у вироку є безпідставними.

Доводи ж захисника ОСОБА_13 , на які звертає увагу в касаційній скарзі захисник ОСОБА_9 , про те, що деякі обставини провадження всебічно не досліджені: зокрема, на їх думку, не з`ясовані та не опитані оперативники, які працювали на місці події, не проведена експертиза на відбитки пальців, є безпідставними, оскільки на підставах тих доказів, які були предметом перевірки в судових засіданнях першої й апеляційної інстанцій, з достатньою повнотою з`ясовано всі обставини зазначеного у вироку кримінального правопорушення.

З огляду на те, що вивченням матеріалів провадження не встановлено даних, які б свідчили про неповноту чи необ`єктивність дослідження судом обставин кримінального провадження, не має підстав вважати, що в ньому допущена суттєва неповнота судового розгляду, яка викликає необхідність скасування вироку, на чому обвинувачені та їх захисники наголошують у своїх апеляційних скаргах, і на що звертає увагу як на порушення права на захист обвинувачених в касаційній скарзі захисник ОСОБА_9 .

Під час розгляду справи в суді першої інстанції клопотань про допит свідків, судово-медичного експерта і взагалі про дослідження ще якихось доказів як обвинувачені ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , так і захисники не заявляли.

Таким чином, твердження обвинувачених та захисників про недоведеність їх вини в зазначеному злочині, а також доводи про відсутність у кримінальному провадженні достовірних доказів їх вини у кримінальному правопорушенні, за яке обвинувачені були засуджені, належно перевірялися в судовому засіданні й обгрунтовано визнані безпідставними.

Отже, на підставі оцінки й аналізу наведених доказів суд правильно визнав винними ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в названому у вироку кримінальному правопорушенні.

Суд дійшов такого висновку, виходячи з сукупності всіх обставин вчиненого діяння і правильно кваліфікував дії обвинувачених за ч. 2 ст. 187 КК України як розбій, вчинений за попередньою змовою групою осіб.

За таких обставин вважати, що ОСОБА_6 та ОСОБА_7 необгрунтовано засуджено за вказані злочинні дії, а тому дії ОСОБА_6 потрібно кваліфікувати за іншим кримінальним законом, як про це зазначається в апеляційних скаргах його захисників ОСОБА_15 та ОСОБА_14 , чи скасувати вирок та призначити новий судовий розгляд, на чому наполягали обвинувачені та наголошували їх захисники ОСОБА_9 та ОСОБА_10 в суді апеляційної інстанції, немає підстав.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які б призводили до скасування вироку при досудовому розслідуванні кримінального провадження та під час розгляду в суді першої інстанції, не встановлено.

При призначенні покарання ОСОБА_6 та ОСОБА_7 суд відповідно до вимог ст. 65 КК України врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про їх особи, а також всі обставини справи. Колегія суддів вважає, що з урахуванням ступеня тяжкості і даних про особи обвинувачених суд призначив їм покарання, яке є необхідним і достатнім для їх виправлення і попередження нових злочинів.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з вироком суду першої інстанції щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , вважає його законним і обгрунтованим, а тому не вбачає підстав для задоволення апеляційних скарг та скасування вироку суду.

Керуючись ст. ст. 404,407 КПК України, колегія суддів

Постановила:

Апеляційні скарги обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та в їх інтересах захисників ОСОБА_13 і ОСОБА_14 залишити без задоволення.
Вирок Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 30 грудня 2013 року щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_7 залишити без зміни.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення.
На ухвалені рішення судів першої і апеляційної інстанцій щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_7 може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а обвинуваченими ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які утримуються під вартою, - в той самий строк з дня вручення їм копії ухвали апеляційного суду.

Судді

______________ _________________ _____________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4