Справа № 192/290/15-к
Провадження № 1-кп/192/69/15
В И Р О К
Іменем України
"23" березня 2015 р.смт.Солоне

СОЛОНЯНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

в складі:

головоючого - судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченої ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду кримінальне провадження №0000037 відносно

ОСОБА_5 , що народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки та мешканки АДРЕСА_1 , громадянки України, із середньою освітою, заміжньої, що має неповнолітню дитину, непрацевлаштованої, в порядку ст.89 КК України, несудимої,

обвинуваченої у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.309 КК України,

В с т а н о в и в:

Обвинувачена ОСОБА_4 23 січня 2015 року близько 16-ї години, маючи умисел на незаконне придбання, перевезення та зберігання наркотичних засобів без мети збуту, біля автовокзалу у м.Дніпропетровську по вул.Курчатова, 10, у невстановленої особи незаконно придбала особливо небезпечний наркотичний засіб, обіг якого заборонено: опій ацетильований, маса якого складає 1,800 г, що в перерахунку на суху речовину становить 0,0180 г.

У цей же день ОСОБА_4 придбаний нею наркотичний засіб на громадському транспорті незаконно перевезла до себе додому: у квартиру АДРЕСА_2 , де незаконно зберігала без мети збуту до 24 січня 2015 року.

24 січня 2015 року ОСОБА_4 , маючи умисел на незаконне перевезення та зберігання наркотичного засобу без мети збуту, прямуючи на довгострокове побачення з ОСОБА_6 , який відбуває покарання у Солонянській ВК №21, для власного вживання, помістивши опій ацетильований у спідню білизну, на громадському транспорті незаконно перевезла вищевказаний наркотичний засіб із м.Дніпропетровська до с.Аполонівка Солонянського району Дніпропетровської області.

24 січня 2015 року близько 13-ї години 45 хвилин, після того, як обвинувачена пройшла КПП Солонянської виправної колонії № 21, де не здала заборонений для передачі в колонію предмет: наркотичний засіб, у кімнаті огляду осіб, що прибули на побачення із засудженими, вона була оглянута контролером ОСОБА_7 , яка попередила її про заборону проносити до кімнати побачень наркотичні засоби. ОСОБА_4 була оглянута контролером та на пропозицію видати заборонені предмети, дістала зі спідньої білизни фрагмент шприца з особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг якого заборонено опій ацетильований, маса якого складає 1,800 г , що в перерахунку на суху речовину становить 0,0180 г. Виявлена речовина була вилучена у обвинуваченої.

У судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_4 свою вину в предявленому йому обвинуваченні визнала повністю, фактичних обставин справи не оспорювала та своїми показаннями підтвердила вищевикладені обставини скоєного нею злочину.

Пояснила, що у січні 2015 року вона систематично вживала наркотики, і не могла без них обходитися. На 24 січня 2015 року було призначено її довгострокове побачення з чоловіком ОСОБА_6 , який відбуває покарання в Солонянській виправній колонії № 21. Напередодні біля центрального автовокзалу м.Дніпропетровська у знайомого їй продавця вона купила для власного вжитку опій ацетильований, який був запаяний у шприц ємкістю 2 мл. При її особистому огляді жінкою-контролером у кімнаті огляду було виявлено шприц з опієм, який вона мала намір вживати під час тридобового побачення. Працівники колонії викликали співробітників Солонянського РВ УМВС, яким вона зізналася у вчиненому злочині.

Окрім показань обвинуваченої, її вина підтверджується й протоколом огляду місця події від 24.01.2015 року, який досліджено у судовому засіданні.

З протоколу огляду та вилучення від 24.01.2015 року убачається, що 24.01.2015 року у кімнаті побачень СВК-21 у ОСОБА_4 був вилучений фрагмент медичного шприца з рідиною світло-коричневого кольору.

Оскільки обставини кримінального правопорушення сторонами провадження не оспорюються, суд в порядку ч.3 ст.349 КПК України визнав недоцільним дослідження інших доказів.

Оцінивши надані стороною обвинувачення та досліджені у судовому засіданні докази у їх сукупності з точки зору належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємозвязку, у межах предявленого обвинувачення, суд приходить до висновку про доведеність вини ОСОБА_4 у незаконному придбанні, зберіганні та перевезенні наркотичних засобів без мети збуту, її діяння кваліфікуються за ч.1 ст.309 КК України.

Вирішуючи питання про вид та міру покарання обвинуваченій, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відноситься до середньої тяжкості, особу ОСОБА_4 , яка характеризується задовільно, на обліку у лікаря-нарколога чи психіатра не перебуває, має малолітню дитину 2006 року народження, обставини, що пом`якшують покарання: повне визнання своєї вини.

Обтяжуючих покарання обставин судом не встановлено.

Санкція ч.1 ст.309 КК України передбачає наступні види покарань: штраф, виправні роботи, арешт, обмеження та позбавлення волі.

Оскільки обвинувачена не працює, не має офіційного доходу, призначення їй покарання у виді штрафу буде недоцільним. З цих же підстав їй не може бути призначене покарання у виді виправних робіт.

Окрім того, із врахуванням конкретних обставин справи, субєктивного відношення ОСОБА_4 до вчиненого нею кримінального правопорушення (обвинувачена свідомо пронесла особливо небезпечний наркотичний засіб, обіг якого заборонено: опій ацетильований на територію виправної колонії, хоча мала реальну можливість залишити ці предмети, коли вона була попереджена контролерами на КПП та в кімнаті побачень, проігнорувавши їхнє попередження) суд уважає, що покарання у виді штрафу та арешту не відповідатиме ступеню тяжкості вчиненого злочину та не слугуватиме меті покарання виправлення обвинуваченої та попередження нових злочинів.

Покарання у виді обмеження волі, за правилами ч.3 ст.61 КК України, не може бути призначене обвинуваченій, оскільки вона має дитину віком до 14-ти років.

Необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченої та попередження нових злочинів суд знаходить покарання у виді позбавлення волі у межах санкції ч.1 ст.309 КК України.

Керуючись положеннями ст.ст.50 та 65 КК України, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи обвинуваченої, обставин, що помякшуєть покарання, за відсутності обставин, що обтяжують покарання, суд приходить до висновку, що виправлення обвинуваченої можливе без відбування покарання.

Призначаючи ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі, суд приходить до висновку про можливість звільнення її від відбування покарання випробуванням в порядку ст.75 КК України.

Вирішуючи питання розподілу процесуальних витрат, суд приходить до наступного.

Згідно ч.2 ст.15 Закону України Про судову експертизу від 25 лютого 1994 року та п.11 Інструкції про порядок і розміри компенсації (відшкодування) витрат та виплати винагороди особам, що викликаються до органів досудового розслідування, прокуратури, суду або до органів, у провадженні яких перебувають справи про адміністративні правопорушення, та виплати державним спеціалізованим установам судової експертизи за виконання їх працівниками функцій експертів і спеціалістів, затвердженої постановою КМУ від 01.07.1996 року, проведення судових експертиз державними спеціалізованими установами у кримінальних провадженнях за дорученням слідчого, прокурора, суду та у справах про адміністративні правопорушення здійснюється за рахунок коштів, які цільовим призначенням виділяються цим експертним установам з Державного бюджету України на відповідний рік на проведення судових експертиз.

Суд встановив, що під час досудового розслідування екпертами бюджетної установи: НДЕКЦ ГУ МВС України в Дніпропетровській області проведено хімічну експертизу.

Оскільки проведення експертизи здійснювалося за рахунок коштів, які цільовим призначенням виділяються експертним установам із Державного бюджету України, підстав для стягнення з обвинуваченої витрат на проведення експертизи, суд не убачає.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 373, 374 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_8 визнати винуватою за ч.1 ст. 309 КК України та призначити їй покарання у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_4 від покарання звільнити з випробуванням, встановивши іспитовий строк 2 (два) роки.

На підставі ст.76 КК України зобовязати ОСОБА_4 в період іспитового строку не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекціі, повідомляти інспекцію про зміну місця проживання та роботи; періодично зявлятися до кримінально-виконавчої інспекції на реєстрацію.

На вирок може бути подана апеляція до апеляційного суду Дніпропетровської області через Солонянський районний суд Дніпропетровської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Головуючий