№0827/3377/12
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.04.2012 р. м. Запоріжжя

Суддя Шевченківського районного суду м.Запоріжжя Артемова Л.Г. при секретарі Панченко І.В., за участю прокурора Пічуєва С.Л., представника заявника ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_2 на постанову прокурора Шевченківського району від 17.02.2012 року, про порушення кримінальної справи,-

В С Т А Н О В И В:

Оскаржуючи постанову заявник, обґрунтовує скаргу тим, що кримінальну справу порушено без достатніх на те підстав та приводів.

Постанову заявник вважає незаконною та такою, що підлягає скасуванню, з тих підстав, що прокурор порушуючи кримінальну справу на дотримався вимог ст. 94, 97, 98 КПК України.

В судовому засіданні представник заявника підтримав доводи своєї скарги, пояснивши, що не погоджується с висновками прокурора щодо наявності в його діях ознак злочину.

Прокурор вважає, що скарга не підлягає задоволенню, оскільки є достатньо приводів та підстав для порушення кримінальної справи у відношенні конкретної особи.

Суд вислухавши представника заявника, думку прокурора, вивчивши матеріали на підставі яких було винесено постанову про порушення кримінальної справи дійшов висновку, що скарга підлягає задоволенню, а постанова прокурора Шевченківського району м.Запоріжжя від 17.02.2012 року про порушення кримінальної справи у відношенні голови правління ПрАТ Запорізькій завод залізобетонних шпалОСОБА_2 підлягає скасуванню.

У відповідності вимогам ст. 236-8 КПК України, розглядаючи на стадії досудового слідства скаргу на постанову про порушення кримінальної справи, суд повинен перевіряти наявність приводів та підстав для винесення постанови, законність джерел одержання даних, які стали підставою для прийняття рішення про порушення справи, чи компетентна особа прийняла рішення про порушення справи, чи був дотриманий особою встановлений для цього порядок.

При цьому, як витікає з Рішення Конституційного Суду України від 30.01.2003 року стосовно відповідності Конституції України окремих постанов слідчих та прокурорів, суд не повинен на цій стадії вирішувати питання, які належить вирішувати при розгляді справи по суті, оскільки це є порушення Конституційних засад судочинства.

З огляду на викладене суд при розгляді цієї скарги перевірив дотримався прокурор вимог ст.ст. 94, 97, 98 КПК України при винесені постанови про порушення кримінальної справи, не вивчаючи при цьому доказів та не даючи їм оцінку, не встановлюючи перевагу одних на іншими

Як убачається із змісту оскаржуваної постанови від 17.02.2012 року, ОСОБА_2 обвинувачується в тому, що він обіймаючи посаду голови правління ПрАТ Запорізькій завод залізобетонних шпал, знав про наявність постанови Запорізького окружного адміністративного суду від 14.10.2010 року, яка залишена без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 03.03.2011 року, про стягнення з підприємства, яке він очолює на користь державного бюджету м. Києва 158 312,59 грн. За висновком прокурора на ОСОБА_2 було звернуто виконання вищезазначеного судового рішення, однак він умисно не вжив передбачених законом дій, спрямованих на його виконання. При цьому, згідно інформації отриманої прокурором від податкової інспекції, підприємство в 2011 році задекларувало певний прибуток.

У відповідності до ст. 95 КК України, справа може бути порушена тільки в тих випадках, коли є достатні дані, які вказують на наявність ознак злочину.

Проте, матеріали перевірки, які стали підставою для порушення кримінальної справи не містять документів, які обєктивно та безумовно вказують на наявність у ОСОБА_2 умислу на невиконання рішення, а відтак висновок прокурора про наявність в його діях ознак злочину, оскільки мова в постанові йдеться саме про навмисні дії, є необґрунтованим.

З матеріалів дослідчої перевірки убачається, що прокурор Шевченківського району, в 2008 році, діючи в інтересах Державної інспекції з енергозбереження звернувся до Запорізького окружного адміністративного суду із позовом про стягнення з ПрАТ Запорізькій завод залізобетонних шпалпідвищеної плати за нераціональне використання паливно енергетичних ресурсів.

Постановою від 14.10.2010 року позов було задоволено, з ПрАТ Запорізькій завод залізобетонних шпалбуло стягнено на користь державного бюджету м. Києва 158312,59 грн.

Скориставшись своїм правом на оскарження, ПрАТ Запорізькій завод залізобетонних шпал, оскаржив вищезазначену постанову в апеляційному порядку. 03.03.2011 року, Дніпропетровським апеляційним адміністративним судом, постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 14.10.2010 року залишено без змін. Згідно ст. 254 КАС України, постанова суду першої інстанції набуває законної сили з моменту проголошення ухвали апеляційної інстанції, за наслідками апеляційного провадження.

Як встановлено під час дослідчої перевірки офіційно ПрАТ Запорізькій завод залізобетонних шпалотримало належним чином засвідчену копію ухвали апеляційної інстанції лише 14.10.2011 року.

Під час дослідчої перевірки не перевірялося, чи підлягає постанова суду про стягнення з ЗАТ Запорізькій завод залізобетонних шпалпевної суми безумовному та негайному виконанню в порядку ст. 256 КАС України.

Прокурором встановлено, що виконання рішення звернено саме на ОСОБА_2, це зазначено в описовій частині постанови про порушення справи, саме на цьому і ґрунтується висновок прокурора, натомість, це належним чином не перевірено під час дослідчої перевірки.

Відсутні дані про те, що рішення зверталося на виконання в законному порядку, з огляду та те, що у відповідності до правил ч. 4 ст. 257 КАС України, примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється лише в порядку встановленому Законом України Про виконавче провадженняна підставі виконавчого документу.

Слід зауважити, що Закон України Про виконавче провадження, передбачає як добровільне виконання рішення так і примусове, але ж лише в межах виконавчого провадження, в якому у державного виконавця достатньо повноважень для реалізації вимоги кредитора із дотриманням прав сторін виконавчого провадження. До повноважень державного виконавця належить право списання коштів з рахунків підприємства, вжиття законних заходів спрямованих на звернення стягнення на майно боржника.

Крім того, не було предметом дослідчої перевірки і те, чи має голова правління такий обсяг повноважень який дає йому право на власний розсуд, лише на підставі своєї правосвідомості, без порушення виконавчого провадження розпорядитися коштами підприємства. Крім того, не перевірялося чи були дійсно в наявності на рахунках підприємства кошти, якими мав би розпорядитися ОСОБА_2 на виконання рішення.

Резолютивна частина постанови суду про стягнення з ПрАТ Запорізькій завод залізобетонних шпалкоштів, у точній відповідності до якої і необхідно її виконувати, містить реквізити стягувача - Державної інспекції з енергозбереження на користь якої ухвалено рішення. Хоча ця державна інституція ліквідована ще до отримання ПрАТ Запорізькій завод залізобетонних шпалсудового рішення, Постановою Кабінету Міністрів України Про ліквідацію урядових органіввід 28.03.2011 року.

Натомість, матеріали не містять даних про те, що перевірялося, чи існує правонаступник стягувача, або ліквідатор, чи взагалі існують рахунки із такими реквізитами, чи не закриті вони внаслідок ліквідації, тобто не перевірявся механізм виконання судового рішення, крім того не перевірялося, чи можливо взагалі виконання рішення за таких обставин.

Дослідчою перевіркою не зясовувалося та не аналізувалося чи не розповсюджується на ці правовідносини ст. 609 ЦК України, якою встановлено, що зобовязання припиняється ліквідацією юридичної особи кредитора, а якщо ні то це за будь якої умови підлягає обґрунтуванню.

Державне агентство з енергоефективності та енергозбереження (інша юридична особа створена після ліквідації стягувача), листом від 23.02.2012 року, повідомило прокуратуру про те, що вони обізнані про наявність судових рішень, знають, що вони оскаржені на цей час в касаційному порядку та залишають за собою право за наявності необхідності вчинити дії спрямовані на звернення до виконання судового рішення, яке є предметом розгляду в даному випадку.

Суддя враховує, що цей лист отримано вже після порушення кримінальної справи, і згадується лише в контексті того, що посадові особи, які проводили дослідчу перевірку не перевірили та не розібралися чи існувала на час порушення справи юридична особа, яка вправі звернутися до суду із заявою про видачу виконавчого документа, які її повноваження, чи є вона утримувачем бюджетних рахунків, оскільки сума стягнена на певний рахунок конкретного бюджету - м Києва.

За таких обставин, очевидним є те, що під час дослідчої перевірки не було перевірено ряд важливих обставин, а саме не встановлено механізму виконання рішення, не зясовано чи воно взагалі зверталося на виконання, згідно чинного законодавства, не перевірено чи можливе виконання рішення за наявності ряда обставин повязаних із ліквідацією особи кредитора. Натомість, у матеріалах дослідчої перевірки відсутні дані, з яких вбачаються приводи та підстави для винесення постанови про порушення кримінальної справи.

Керуючись ст. ст. 236-7, 236-8 КПК Украины суддя,-

П О С Т А Н О В И В:

Скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Постанову прокурора Шевченківського району м.Запоріжжя від 17.02.2012 року, про порушення кримінальної справи щодо ОСОБА_2 за ознаками злочину, передбаченого ч. 3 ст. 382 КК України - скасувати.

Постанова може бути оскаржена протягом 7 днів з дня її проголошення.

Суддя: Л.Г.Артемова