Ухвала іменем україни 6 жовтня 2014 року

м. КиївКолегія суддів судової
палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

судді доповідача Суржка А.В.,

суддів: Франтовської Т.І.,
Лагнюка М.М.,

розглянувши касаційну скаргу
захисника ОСОБА_1 в інтересах
засудженого ОСОБА_2 на вирок
Нікопольського міськрайонного суду
Дніпропетровської області від 13
березня 2014 року та ухвалу Апеляційного
суду Дніпропетровської області від 29
травня 2014 року щодо ОСОБА_2

в с т а н о в и л а:

Вироком Нікопольського міськрайонного
суду Дніпропетровської області від 13
березня 2014 року

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1,
уродженця м. Дніпропетровська,
громадянина України, проживаючого за
адресою: АДРЕСА_1, раніше неодноразово
судимого, останній раз вироком
Дніпропетровського районного суду
від 12 травня 2004 року за ч. 2
ст. 186, ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 152, ч. 1
ст. 70 КК України до покарання у виді
позбавлення волі строком на 10 років, на
підставі постанови Ленінського
районного суду м. Дніпропетровська
від 7 квітня 2011 року
звільненого умовно-достроково на 1 рік 4
місяці 27 днів,

засуджено за: ч. 3 ст. 185 КК України на 3
роки позбавлення волі; ч. 2 ст. 185 КК
України на 2 роки позбавлення волі; ч. 2
ст. 125 КК України на 2 роки обмеження
волі; ч. 1 ст. 162 КК України на 1 рік
обмеження волі.

На підставі ст. 70 КК України шляхом
часткового складання призначених
покарань призначено покарання у виді
позбавлення волі строком на 3 роки 6
місяців.

Відповідно до ст. 71 КК України до
призначеного покарання частково
приєднано невідбуту частину покарання
за вироком Дніпропетровського
районного суду від 12 травня 2004 року та
остаточно визначено ОСОБА_2 покарання у
виді позбавлення волі строком на 4 роки.

За обставин встановлених судом і
детально наведених у вироку, ОСОБА_2 13
червня 2011 року приблизно о 18 год. 45 хв.,
незаконно проник у квартиру АДРЕСА_2, та
повторно викрав матеріальні цінності
на загальну суму 2 643 гривні, чим
спричинив потерпілій ОСОБА_3
матеріальної шкоди на вказану суму.

Крім того, ОСОБА_2 16 липня 2011 року
приблизно о 1 год. 15 хв., з метою
з'ясування особистих стосунків з
матір'ю своєї співмешканки - ОСОБА_4,
незаконно проник в житловий будинок
АДРЕСА_3, де проживає остання з
чоловіком ОСОБА_5, та вчинив сварку з
потерпілою на ґрунті особистих
неприязних стосунків, під час якої
умисно завдав близько 10 ударів руками і
невстановленим предметом по голові та
обличчю, спричинивши останній легкі
тілесні ушкодження. На допомогу
потерпілій прийшов її чоловік, з яким
ОСОБА_2 також почав бійку. Під час
сварки з ОСОБА_4 та ОСОБА_5, ОСОБА_2
повторно викрав з вказаної квартири
грошові кошти у сумі 300 гривень, з місця
вчинення злочину зник, викраденим
розпорядився на власний розсуд, чим
спричинив потерпілому ОСОБА_6
матеріальної шкоди на зазначену суму.

Ухвалою Апеляційного суду
Дніпропетровської області від 29 травня
2014 року вищезазначений вирок
районного суду залишений без змін.

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_1
порушує питання про зміну судових
рішень щодо ОСОБА_2 у зв'язку з
невідповідністю висновків суду першої
інстанції фактичним обставинам
кримінального провадження, істотним
порушенням вимог кримінального
процесуального закону та не
відповідністю призначеного судом
покарання ступеню тяжкості
кримінального правопорушення та особі
засудженого.

В обґрунтування доводів апеляційної
скарги захисник посилається на те, що
ОСОБА_2 не визнавав себе винним у
викраденні майна ОСОБА_3, а також у
своїх показаннях потерпіла ОСОБА_3,
свідки ОСОБА_7 та ОСОБА_8 не вказали на
обвинуваченого, як на особу яка вчинила
крадіжку. Крім того вказує, що в
порушення вимог ч. 1 ст. 91 КПК, докази
щодо виду та розміру шкоди, завданої
кримінальним правопорушенням,
відсутні.

Разом з цим захисник зазначає, що
ухвала апеляційного суду в цій частині
не відповідає вимогам ст. 419 КПК,
оскільки в ній не наведено докладних
мотивів і підстав визнання його
апеляційної необґрунтованою.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши
дотримання захисником порядку та
строків касаційного оскарження,
відповідність касаційної скарги
вимогам закону, доводи касаційної
скарги та надані до неї копії судових
рішень, колегія суддів дійшла висновку,
що у відкритті касаційного провадження
слід відмовити з наступних підстав.

Суд касаційної інстанції, згідно п. 2 ч. 2
ст. 428 КПК України, постановляє ухвалу
про відмову у відкритті касаційного
провадження, якщо з касаційної скарги,
наданих до неї судових рішень та інших
документів вбачається, що підстав для
задоволення скарги немає.

Фактичні обставини справи були
предметом оцінки суду першої та
апеляційної інстанцій і перегляду в
касаційному порядку відповідно до
вимог ч. 1 ст. 438 КПК України не
підлягають.

Винуватість ОСОБА_2 у вчиненні
кримінальних правопорушень,
передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 125, ч. 1 ст.
162 КК України, по епізоду від 16 липня 2011
року, вироком суду доведена, в
касаційній скарзі не оскаржується, і в
колегії суддів сумніву не викликає, а
тому касаційним судом судові рішення в
цій частині не перевіряються.

Також, вина ОСОБА_2 у вчиненні
кримінального правопорушення,
передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України,
підтверджується наступними доказами,
наведеними у вироку суду: поясненнями
потерпілої ОСОБА_3, яка
зазначала, що добре запам'ятала ОСОБА_2,
коли він виходив з її квартири, і якого
впізнала в приміщенні міліції, та
описала викрадене з її квартири майно,
назвала його вартість; показаннями
свідка ОСОБА_9, який підтвердив
свідчення потерпілої ОСОБА_3 та вказав,
що ОСОБА_2 заходив до під'їзду будинку, в
якому проживає ОСОБА_3; показаннями
свідка ОСОБА_10, який зазначив, що
забирав ОСОБА_2 на таксі від будинку, де
проживає ОСОБА_3; показаннями
потерпілої ОСОБА_3, яка вказала, що
після того як виявила крадіжку, вибігла
на вулицю і бачила автомобіль таксі,
який вже від'їжджав. Зазначені
показання в своїй сукупності
узгоджуються між собою.

Апеляційний суд переглядаючи
кримінальне провадження щодо ОСОБА_2 в
порядку ст. 404 КПК України, перевіривши
ретельно всі доводи апеляційних скарг
засудженого ОСОБА_2 та його захисника
ОСОБА_1, в тому числі й про те, що не
здобуто достатніх доказів по епізоду
викрадення майна у ОСОБА_3 та
відсутність даних про наявність у
потерпілої перерахованого майна і його
вартості, ідентичні доводам його
касаційної скарги, не знайшов підстав
для скасування вироку міськрайонного
суду, про що належними чином мотивував.
Ухвала Апеляційного суду
Дніпропетровської області від 29 травня
2014 року відповідає положенням ст. 419 КПК
України в частині касаційного
оскарження, є законною та вмотивованою,
з чим погоджується і колегія суддів.

Призначене ОСОБА_2 покарання судом
першої інстанції з урахуванням всіх
обставин справи та особи засудженого, є
обґрунтованим, необхідним для його
виправлення і попередження вчинення
нових злочинів, відповідає вимогам ст.
65 КК України.

Істотних порушень вимог кримінального
процесуального закону, які б слугували
безумовною підставою для скасування чи
зміни судових рішень, захисником у
касаційній скарзі не наведено і
колегією суддів не встановлено.

Враховуючи викладене та керуючись п. 2
ч. 2 ст. 428 Кримінального процесуального
кодексу України, колегія суддів

у х в а л и л а :

відмовити у відкритті касаційного
провадження за касаційною скаргою
захисника ОСОБА_1 в інтересах
засудженого ОСОБА_2 на вирок
Нікопольського міськрайонного суду
Дніпропетровської області від 13
березня 2014 року та ухвалу Апеляційного
суду Дніпропетровської області від 29
травня 2014 року щодо ОСОБА_2

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

А.В. Суржок Т.І. Франтовська М.М. Лагнюк