АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА

Справа №11кп/796/342/2015 Головуючий в першій інстанції ОСОБА_1
Категорія ч. 2 ст. 286 КК України Доповідач ОСОБА_2
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 лютого 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:
- головуючого судді ОСОБА_2
- суддів ОСОБА_3
ОСОБА_4
- при секретарях ОСОБА_5
ОСОБА_6
- за участю прокурора ОСОБА_7
- обвинуваченого ОСОБА_8
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залу суду у м. Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора, який приймав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції старшого прокурора відділу прокуратури м. Києва ОСОБА_9 на вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 02 грудня 2014 року, згідно з яким -

- ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Вільшане Сосницького району Чернігівської області, громадянин України, з вищою освітою, одружений, який має неповнолітню дитину ІНФОРМАЦІЯ_2 , працюючий на посаді водія у ФОП « ОСОБА_10 », зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий, -

- визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та йому призначене покарання у виді 4 років позбавлення волі без позбавлення права керувати транспортними засобами. На підставі ст. ст. 75, 76 КК України ОСОБА_8 звільнено від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку у виді 1 року 6 місяців не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки, а саме: повідомляти про зміну місця проживання, роботи кримінально-виконавчу інспекцію, періодично з`являтись для реєстрації до кримінально-виконавчої інспекції , -

В С Т А Н О В И Л А:

Згідно із вироком суду першої інстанції ОСОБА_8 як особа, яка керувала транспортним засобом, визнаний винуватим у порушенні правил безпеки дорожнього руху, що спричинило потерпілому тілесні ушкодження за таких обставин.

Так, 02.06.2014 року, приблизно о 12 годині 45 хвилин, ОСОБА_8 перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, керуючи технічно справним автомобілем «Шевроле Лачеті», д/н НОМЕР_1 , рухався по проїзній частині вулиці Алма-Атинської з боку вулиці Новаторів у напрямку вулиці Довбуша в м. Києві, зі швидкістю 70-80 км/год., що перевищувала максимально допустиму швидкість на даній ділянці дороги 60 км/год. При цьому в салоні вказаного автомобіля на передньому пасажирському сидінні знаходився пасажир ОСОБА_11 .

В цей час, назустріч йому рухався автобус «Богдан А-09202», д/н НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_12 .

Під час руху ОСОБА_8 грубо порушив вимоги п. п. 1.5, 2.3 підпункт «б», 2.9 підпункт «а», 11.3, 12.3, 12.4 та п. 1.1 додатку №2 Правил дорожнього руху України.

Порушення зазначених вимог Правил дорожнього руху України з боку водія ОСОБА_8 виразилось в тому, що він, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння та керуючи технічно справним автомобілем «Шевроле Лачеті», д/н НОМЕР_1 , рухаючись по проїзній частині вулиці Алма-Атинської з боку вулиці Новаторів у напрямку вулиці Довбуша в м. Києві, з перевищенням максимально допустимої швидкості на даній ділянці дороги, проявив неуважність до дорожньої обстановки та її зміни, при цьому, під час руху на ділянці дороги з двостороннім рухом, яка має по одній смузі для руху в кожному напрямку, виїхав на зустрічну смугу через осьову лінію, після чого, при виникненні небезпеки для руху, а саме: автобусу «Богдан А-09202», д/н НОМЕР_2 , не вжив заходів для зменшення швидкості руху аж до зупинки транспортного засобу та продовжив рух далі, внаслідок чого навпроти електроопори №58, що розташована по вулиці Алма-Атинській в м. Києві здійснив зіткнення з автобусом «Богдан А-09202», д/н НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_12 .

Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди пасажиру автомобіля «Шевроле Лачеті» ОСОБА_11 було спричинено тілесні ушкодження.

За висновком судово-медичної експертизи №1415/Е від 29.08.2014 року у потерпілого ОСОБА_11 були виявлені наступні тілесні ушкодження: множинні садна обличчя; забійно-різані рани чола, спинки носа, щік, підборіддя, передньої поверхні шиї; рана у верхній третині лівого стегна по зовнішній поверхні, уламковий перелом діафізу лівої стегнової кістки у верхній третині зі зміщенням уламків - відкритий перелом діафізу лівої стегнової кістки; закритий уламковий перелом лівої п`яткової кістки зі зміщенням уламків, які в своїй сукупності відносяться до тяжких тілесних ушкоджень.

Згідно з даними висновку судово-автотехнічної експертизи №429ат від 15.08.2014 року причиною виникнення даної дорожньо-транспортної пригоди, з технічної точки зору, стало порушення водієм ОСОБА_8 вимог п. п. 11.3 та 12.4 ПДР України.

Крім того, в ході досудового розслідування було встановлено, що водій ОСОБА_8 під час керування транспортним засобом допустив порушення вимог п. п. 1.5, 2.3 підпункту «б», 2.9 підпункту «а», 12.3 та 1.1 додатку №2 Правил дорожнього руху України, що знаходиться у прямому причинному зв`язку із виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди та її наслідками.

В апеляційній скарзі з уточненнями прокурор, який приймав участь у кримінальному провадженні, не оспорюючи доведеність винуватості обвинуваченого та кваліфікації його дій, просить вирок суду першої інстанції скасувати в частині призначеного ОСОБА_8 покарання, у зв`язку з його невідповідністю ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості, та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 покарання за ч. 2 ст. 286 КК України у виді 4 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 2 роки та на підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_8 від відбування основного покарання з іспитовим строком на 1 рік 6 місяців. В решті вирок залишити без змін.

В обґрунтування поданої апеляційної скарги, прокурор зазначає, що, призначаючи покарання ОСОБА_8 , суд першої інстанції не в достатній мірі врахував суспільну небезпеку скоєного злочину, наслідків, завданих діями обвинуваченого та призначив надто м`яке покарання, не давши належної оцінки ступеню тяжкості вчиненого злочину, який згідно із ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів. Крім того, судом також не враховано обставини, за яких було вчинено кримінальне правопорушення, зокрема те, що обвинувачений перебував у стані алкогольного сп`яніння, а також наслідків від дій, які були визначені судом злочинними. При цьому, пославшись на роботу обвинуваченого водієм, що було визнано єдиним джерелом доходів, ці обставини районний суд належним чином не перевірив та фактично жодним чином не мотивував незастосування до ОСОБА_8 додаткового покарання.

Заслухавши доповідь судді; пояснення прокурора, який підтримав апеляцію прокурора у провадженні, просив їх задовольнити, скасувавши вироку суду першої інстанції в частині призначеного покарання, та постановити новий вирок згідно із вимогами апеляційної скарги; доводи обвинуваченого, який вважав вирок суду першої інстанції законним і обґрунтованим, просив залишити без задоволення подану по справі апеляційну скаргу прокурором; перевіривши матеріали кримінального провадження, провівши судові дебати та надавши обвинуваченому останнє слово, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів уважає їх такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_8 у порушенні правил безпеки руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяли тяжкі тілесні ушкодження, та про юридичну кваліфікацію дій обвинуваченого за ч. 2 ст. 286 КК Україниє обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам справи та підтверджені наявними у справі доказами, які досліджувались за згодою усіх учасників провадження, у тому числі і ОСОБА_8 , в порядку, передбаченому ст. 349 КПК України.

При цьому суд першої інстанції, з`ясувавши правильне розуміння обвинуваченим та іншими учасниками провадження змісту фактичних обставин справи за відсутністю сумнівів у добровільності та істинності їх позиції, в тому числі і обвинуваченого, який повністю визнав себе винуватим у інкримінованому йому правопорушенні, роз`яснив всім учасникам судового розгляду, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці обставини.

Будь-яких порушень при вирішенні судом першої інстанції цих питань колегією суддів не встановлено, а тому фактичні обставини справи, доведеність винуватості ОСОБА_8 в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні та юридична кваліфікація його дій відповідно до ст. 404 КПК України не є предметом апеляційного розгляду, оскільки фактично не оспорюються будь-ким із учасників процесу, у тому числі і обвинуваченим.

Що ж стосується виду та розміру призначеного ОСОБА_8 судом першої інстанції покарання за ч. 2 ст. 286 КК України, колегія суддів приходить до таких висновків.

Основне покарання ОСОБА_8 у виді 4 років позбавлення волі призначено судом першої інстанції з дотриманням вимог ст. 65 КК України, за своїм видом і розміром є справедливим, відповідає тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого, а відтак є необхідним для його виправлення, перевиховання та попередження нових злочинів.
При цьому, судом першої інстанції обґрунтовано враховані ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких, конкретні обставини справи, а також дані про особу обвинуваченого, який за місцем реєстрації характеризується позитивно, одружений, має на утриманні неповнолітню дитину, ІНФОРМАЦІЯ_3 , батька - інваліда 3-ї групи та дружину, яка не перебуває на обліку в управлінні праці та соціального захисту населення Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації, свою винуватість у вчиненому визнав, щиро розкаявся, раніше не судимий, вчинив злочин з необережності, добровільно відшкодував потерпілому завдану кримінальним правопорушенням шкоду.

Усі ці обставини правильно визнані районним судом підставами для визначення основного покарання у строк, приближений до мінімальних розмірів, встановлених санкцією ч. 2 ст. 286 КК України, з одночасним звільненням його від відбування цього покарання з випробуванням на підставі ст. ст. 75, 76 КК України з іспитовим строком 1 рік 6 місяців, та будь-ким із учасників провадження не оспорюється у суді апеляційної інстанції.

Що ж стосується доводів апеляції прокурора про безпідставність непризначення ОСОБА_8 додаткового покарання у виді позбавлення обвинуваченого права керування транспортними засобами, то вони підлягають задоволенню.

Висновок суду про незастосування до ОСОБА_8 додаткового покарання фактично є необґрунтованим, оскільки обставини, на які посилається суд, не підтверджені належними доказами (зокрема те, що обвинувачений неофіційно працює водієм і що це є єдиним джерелом його заробітку. Будь-яких даних про те, що застосування такого додаткового покарання до ОСОБА_8 позбавить його та його сім`ю засобів до існування судом не встановлені та не перевірені.
Більше того, суд не дав належну оцінку характеру суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення та його наслідкам у виді отримання потерпілим тяжких тілесних ушкоджень, залишив поза увагою ті обставини, за яких ОСОБА_8 , керуючи джерелом підвищеної небезпеки в стані алкогольного сп`яніння, допустив грубе порушення одночасно декількох пунктів Правила дорожнього руху України, в результаті чого і сталася дорожньо-транспортна пригода.
А тому, не призначивши ОСОБА_8 додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, передбачене санкцією ч. 2 ст. 286 КК України, суд відступив від загальних засад призначення особі покарання за вчинене кримінальне правопорушення, у зв`язку із чим колегія суддів приходить до висновку, що призначене ОСОБА_8 покарання без позбавлення його права керування транспортними засобами не відповідає ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, у зв`язку з чим апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а вирок суду в частині призначеного покарання скасуванню з постановленням нового вироку в частині призначеного покарання.

З огляду на викладене, з урахуванням положень ст. 65 КК України, а саме тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, його наслідків, обставин справи, а також даних про особу обвинуваченого, колегія суддів приходить до висновку про необхідність призначення ОСОБА_8 основного покарання у вигляді позбавлення волі на строк, визначений судом першої інстанції, а також додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк 2 роки, оскільки саме таке покарання буде необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_8 та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

З огляду на наведене та керуючись ст. 404, 405, 407, 409, 418, 420 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора, який приймав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції старшого прокурора відділу прокуратури м. Києва ОСОБА_9 - задовольнити.

Вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 02 грудня 2014 року щодо ОСОБА_8 - скасувати в частині призначеного покарання та постановити в цій частині новий вирок, яким:
- призначити ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 286 КК України покарання у виді 4 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 2 роки.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік 6 місяців.

На підставі ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_8 обов`язки: повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання та роботи, періодично з`являтись для реєстрації до кримінально-виконавчої інспекції.

В решті вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 02 грудня 2014 року залишити без змін.

Вирок Апеляційного суду м. Києва набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржений в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Головуючий суддя ОСОБА_2

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4