Дата документу Справа № 311/723/15-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

у кримінальному провадженні №0000153 від 24.01.2015 р.

щодо ОСОБА_1 і ОСОБА_2

4 серпня 2015 року місто Запоріжжя

№пр. 11-кп/778/1523/15
Апеляційний суд Запорізької області у складі суддів:

ОСОБА_3 доповідача і головуючого, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

за участі
секретаря судового засідання ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_1 ,

обвинуваченого ОСОБА_2 (в режимі відеоконференції),

адвоката ОСОБА_8 захисника ОСОБА_9 ,

за апеляційними скаргами
старшого прокурора прокуратури Василівського району Запорізької області ОСОБА_10 - прокурора у кримінальному провадженні,

обвинуваченого ОСОБА_1 ,

обвинуваченого ОСОБА_2 ,

здійснив судове провадження в суді апеляційної інстанції з перегляду вироку Василівського районного суду Запорізької області від 12 червня 2015 року (головуючий суддя ОСОБА_11 , провадження 1-кп/311/88/2015).

Заслухавши суддю-доповідача та дослідивши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд установив:
ОСОБА_1 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в Запорізькій області, Василівському районі, селі Мала Білозерка і там же зареєстрованого і проживаючого по АДРЕСА_1 ПрАТ «Запорізький залізорудний комбінат», раніше не судимого, -

засуджено до позбавлення волі за ч.1 ст.321 КК України на 1 рік, за ч.2 ст.309 КК України на 3 роки, за ч.2 ст.307 КК України із застосуванням ст.69 КК України і за сукупністю цих злочинів остаточно на 4 роки без конфіскації майна.

До набрання вироком законної сили міра запобіжного заходу ОСОБА_12 залишена у виді домашнього арешту.

ОСОБА_12 початок строку відбування покарання, із зарахуванням попереднього ув`язнення з 6 по 8 лютого 2015 року, обчислено з моменту приведення вироку до виконання.

ОСОБА_2 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в Запорізькій області, Василівському районі, селі Мала Білозерка і там же - зареєстрованого по АДРЕСА_2 , проживаючого по АДРЕСА_1 , раніше судимого:

19 вересня 2011 року Василівським районним судом Запорізької області за ст.198 КК України на 1 рік позбавлення волі зі звільненням від відбування покарання на підставі ст.75 КК України з іспитовим строком, яке ним не відбуте;

21 червня 2012 року тим же місцевим судом за частинами 1 і 2 ст.185 і за сукупністю злочинів і вироків, на підставі статей 70, 71, 72 КК України на 1 рік 1 день позбавлення волі, звільненого з місць позбавлення волі за відбуттям покарання 21 червня 2013 року, -

засуджено до позбавлення волі за ч.1 ст.321 КК України на 1 рік, за ч.3 ст.321 КК України на 4 роки, за ч.2 ст.307 КК України і за сукупністю цих злочинів остаточно на 6 років з конфіскацією всього майна, яке є його власністю.

Початок строку відбування покарання, із зарахуванням попереднього ув`язнення, засудженому ОСОБА_13 обчислено з 6 лютого 2015 року.

До набрання вироком законної сили міра запобіжного заходу ОСОБА_12 залишена у виді тримання під вартою.

Питання про речові докази вирішені вироком відповідно до вимог статті 100 КПК України.

Обвинувачених визнано винними у незаконному придбанні, зберіганні з метою збуту та збуті у 2015 році в селі Мала Білозерка особі, яка здійснювала оперативну закупку:

повторно, особливо небезпечного наркотичного засобу опію ацетильованого -

28 січня ОСОБА_14 0,022 гр. за 100 грн.,

29 січня ОСОБА_15 0,02 гр. за 150 грн.,

2 лютого ОСОБА_14 0,0084 гр. за 150 грн.,

3 лютого ОСОБА_15 -0,0124гр. за 150 грн.,

5 лютого ОСОБА_15 -0,0116гр. за 150грн.,

6 лютого ОСОБА_14 -0,0150 гр. за 150грн.;

у пігулках - сильнодіючої речовини димедролу, що не є наркотичною речовиною, без спеціального на те дозволу
28 січня ОСОБА_14 0,05 гр. за 10 грн.,

29 січня ОСОБА_15 0,024 гр. за 10 грн.,

5 лютого, повторно, ОСОБА_15 -0,075гр. за 20 грн.

Обвинуваченого ОСОБА_1 , який раніше вчинив злочин, передбачений статтею 307 КК України, також визнано винним у незаконному придбанні, зберіганні без мети збуту у 2015 році за місцем свого проживання особливо небезпечного наркотичного засобу 11,9105 канабісу, який в нього було вилучено працівниками міліції 6 лютого 2015 року.

Справу розглянуто згідно з положеннями ч.3 ст.349 КПК України, при цьому, суд визнав недоцільним дослідження доказів стосовно всіх фактичних обставин справи та розмірів цивільних позовів, допитав підсудних, які визнали себе винними у повному обсязі інкримінованих їм діянь та їх наслідках.

В апеляційних скаргах:

прокурор посилається на неврахування місцевим судом того, що обвинувачені повторно, з корисливих мотивів, вчинювали збут особливо небезпечних наркотичних речовин і сильнодіючої речовини, необґрунтоване врахування у якості обставини, яка пом`якшує покарання щире каяття ОСОБА_16 і ОСОБА_17 . Це потягло необґрунтоване застосування ст.69 КК України при призначені покарання ОСОБА_12 за ч.2 ст.307 КК України і у мінімальному розмірі за цим законом ОСОБА_13 . Цим, за твердженнями прокурора, порушені вимоги статей 50,65,66 КК України, що потягло призначення ОСОБА_18 і ОСОБА_17 явно несправедливих покарань через м`якість. Тому, він просить скасувати вирок місцевого суду і ухвалити новий, яким призначити покарання у виді позбавлення волі
ОСОБА_12 - за ч.2 ст.307 КК України 6 років з конфіскацією всього майна, яке є власністю засудженого, за ч.1 ст.321 КК України 2 роки, і за сукупністю злочинів, з урахування покарання, призначеного ОСОБА_12 місцевим судом за ч.2 ст.309 КК України, на підставі ст.70 КК України, остаточно призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 6 років з конфіскацією всього майна, яке є власністю засудженого,

ОСОБА_13 за ч.2 ст.307 КК України 8 років з конфіскацією всього майна, яке є власністю засудженого, за ч.1 ст.321 КК України 2 роки, і за сукупністю злочинів, з урахуванням покарання, призначеного ОСОБА_13 місцевим судом за ч.3 ст.321 КК України, на підставі ст.70 КК України, остаточно призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 8 років з конфіскацією всього майна, яке є власністю засудженого.

Також, прокурор просить стягнути з обвинувачених судові витрати на виконання вимог процесуального закону.

Обвинувачені звертають увагу на таке: недостатнє, на їх думку, врахування місцевим судом повного визнання ними вини, щирого каяття і сприяння розкриттю злочинів, що дало можливість здійснити судовий розгляд в порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України; позбавлення можливості, хоча б одному з них, надавати допомогу хворій матері похилого віку. Тому, просять ОСОБА_19 про пом`якшення покарання до виправних робіт, ОСОБА_20 про застосування положень ст.69 КК України і призначення покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції частини 2 статті 307 Особливої частини цього Кодексу.

При здійсненні апеляційного розгляду:

прокурор ОСОБА_7 підтримала доводи апеляційної скарги процесуального прокурора і просила її задовольнити, а доводи апеляційних скарг обвинувачених визнати такими, які не підлягають задоволенню;

обвинувачені підтримали доводи своїх апеляційних скарг.

За наслідками розгляду здійсненого провадження в суді апеляційної інстанції суд не вбачає підстав до задоволення апеляційних скарг обвинувачених. Апеляційну скаргу прокурора задовольняє частково виходячи з такого.

Винність засуджених у вчинені інкримінованих їм злочинних дій підтверджена доказами, які є в матеріалах справи, і їх діям місцевий суд дав належну і відповідну юридичну оцінку, яка сторонами кримінального провадження не оспорюється.

Обговорюючи питання справедливості призначеного покарання обвинуваченим, апеляційний суд враховує, що -

місцевий суд засудженим призначив покарання відповідно до положень Загальної частини КК України - у межах, установлених у санкціях статей Особливої частини цього кодексу, що передбачають відповідальність за вчинені ними злочини, з належним урахуванням ступеню тяжкості вчинених злочинів, особи кожного з винних та обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання. Види покарання і їх розміри свідчать про фактичне і належне врахування судом всіх обставин їх злочинної діяльності.

За місцем проживання ОСОБА_20 характеризується негативно, ОСОБА_19 позитивно, працює.

Місцевим судом належним чином вмотивовано наявність підстав до призначення покарання нижче від найнижчої межі, передбаченої санкцією частини 2 ст.307 КК України обвинуваченому ОСОБА_12 і призначення покарання ОСОБА_13 у мінімальному розмірі зазначеної санкції кримінального закону. До сукупності таких обставин, пом`якшуючих покарання, суд обгрунтовано відніс:

- визнання вини (1), щире каяття (2) і тим самим сприяння розкриттю злочинів (3). За правовою позицією Верховного Суду України, викладеною ще в ухвалі від 16 жовтня 2007 року зазначено: згідно зі ст. 66 КК щире каяття може бути визнане обставиною, що пом`якшує покарання винного. Щирим каяття вважається тоді, коли воно ґрунтується на визнанні особою своєї провини, бажанні виправитися. При здійсненні судового провадження в судах першої і апеляційної інстанцій обвинувачені підтверджували бажання виправитися шляхом припинення у подальшому злочинної діяльності. Ці обставини визнані прокурором і в самій апеляційній скарзі де він стверджує, що ОСОБА_19 «... свою вину ... визнав виключно під тиском зібраних у кримінальному провадженні беззаперечних доказів». Стверджуючи про таке, прокурором не враховано, що визнання вини може мати місце на будь-якій стадії кримінального процесу. Визнання своєї вини є складовою поняття щире каяття, як зазначено у правовій позиції Верховного Суду України, викладеній в ухвалі від 24 грудня 2009 року №5-4574км09;

Саме ці, декілька обставин, які пом`якшують покарання та з урахуванням таких обставин кримінального провадження, як збут наркотичних засобів лише особам, які здійснювали їх оперативну закупку, обгрунтовано дали суду першої інстанції призначити покарання обвинуваченому ОСОБА_12 із застосуванням статті 69 КК України, ОСОБА_13 у мінімальному розмірі санкції ч.2 ст.307 КК України. З іншого боку, ці ж обставини вчинення кримінальних правопорушень виключають можливість задоволення апеляційних скарг обвинувачених. Місцевий суд обгрунтовано послався на характер і ступінь тяжкості вчинених ОСОБА_21 злочинів. За таких обставин місцевий суд дійшов до обґрунтованого висновку про неможливість виправлення обвинувачених без ізоляції від суспільства.

За матеріалами кримінального провадження:

процесуальні витрати, пов`язані з експертними витратами, документально підтверджені і складають 4058,34 грн.;

відсутні підстави до зменшення розміру процесуальних витрат або звільнення від їх оплати з підстав, передбачених статтею 119 КПК України.

Тому, з урахуванням вимог статей 122, 124, 125 КПК України, апеляційний суд задовольняє апеляційну скаргу процесуального прокурора і своєю ухвалою визначає грошовий розмір процесуальних витрат по 2029 грн. 17 коп. на користь держави, які повинні бути компенсовані кожним з обвинувачених.

На підставі викладеного та керуючись статтями 372, 376, 404, 405, 407, 409, 418, 426 КПК України апеляційний суд ухвалив:
апеляційні скарги обвинувачених ОСОБА_1 і ОСОБА_2 залишити без задоволення, апеляційну скаргу старшого прокурора прокуратури Василівського району Запорізької області ОСОБА_10 - прокурора у кримінальному провадженні, задовольнити частково.

Вирок Василівського районного суду Запорізької області від 12 червня 2015 року щодо обвинувачених ОСОБА_1 і ОСОБА_2 змінити:

на користь держави стягнути з обвинувачених ОСОБА_1 і ОСОБА_2 по 2019 грн. 17 коп. процесуальних витрат.

В решті вирок залишити без зміни.

Судове рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення.

Касаційна скарга на рішення апеляційної інстанції може бути подана безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня його оголошення, засудженим з моменту вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_3 ОСОБА_5 ОСОБА_4