Справа № 742/4960/14 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/795/133/2015
Категорія - ч.1 ст.366 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
04 лютого 2015 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернігівської області в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Чернігові кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченої ОСОБА_7 на вирок Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 03 грудня 2014 року, відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с.Замістя, Прилуцького району Чернігівської області, мешканки АДРЕСА_1 , громадянки України, одруженої, освіта вища, пенсіонерки, раніше не судимої,

яка обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.191, ч. 1 ст. 366 КК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 03 грудня 2014 року ОСОБА_7 визнано винною у пред`явленому обвинуваченні за ч.2 ст.191, ч.1 ст. 366 КК України і призначено їй покарання: за ч.2 ст.191 КК України у виді 2 років позбавлення волі, з позбавленням права займати посади та займатись діяльністю, які пов`язані з виконанням адміністративно-господарських та організаційно-розпорядчих функцій на 2 роки, за ч.1 ст. 366 у виді штрафу розміром 2000 грн. на користь держави, з позбавленням права займати посади та займатись діяльністю, які пов`язані з виконанням адміністративно-господарських та організаційно-розпорядчих функцій на 1 рік .

На підставі ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у виді 2 років позбавлення волі, з позбавленням права займати посади та займатись діяльністю, які пов`язані з виконанням адміністративно-господарських та організаційно-розпорядчих функцій на 2 роки .

На підставі п. «г» ст.1,14 Закону України «Про амністію у 2014 році» від 08.04.2014 р., звільнено засуджену ОСОБА_7 від відбування призначеного основного та додаткового покарання.

Стягнуто з ОСОБА_7 1785 грн.00 коп. на користь держави в рахунок відшкодування витрат понесених на проведення експертиз по даному кримінальному провадженню.

Прийнято відмову від позову Прилуцького міжрайонного прокурора до ОСОБА_7 про відшкодування збитків заподіяних злочином.

Скасовано арешт на 3/4 будинку, за адресою АДРЕСА_2 , належного ОСОБА_7 , накладений Ухвалою Прилуцького міськрайонного суду від 27.10.2014 року.

Ухвалою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 03 грудня 2014 року кримінальне провадження № 0000512 відносно обвинуваченої ОСОБА_8 закрито.

Звільнено обвинувачену ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_2 від кримінальної відповідальності за вчинене нею кримінальне правопорушення передбаченого ч.5 ст.27,ч. 1 ст. 366 КК України у зв`язку з дійовим каяттям.

Як встановлено судом першої інстанції, обвинувачена ОСОБА_7 , перебуваючи відповідно до наказу № 66-к від 16.08.2006 р. в період з 16.08.2006р. по 11.11.2013р. на посаді директора Прилуцького територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Управління праці та соціального захисту Прилуцької міської ради, виконуючи у зв`язку з цим організаційно-розпорядчі функції та, являючись службовою особою, діючи з корисливих мотивів всупереч інтересам служби, на початку січня 2012 р. схилила ОСОБА_8 , інспектора з кадрів Прилуцького територіального центру соціального обслуговування, до фіктивного працевлаштування в очолювану нею установу ОСОБА_9 (яка є матір`ю ОСОБА_8 ) на посаду соціального працівника з метою заволодіння заробітною платою останньої.

Після цього ОСОБА_8 , діючи згідно вказівки ОСОБА_7 , відібрала у ОСОБА_9 заяву про прийняття на роботу до Прилуцького територіального центру соціального обслуговування, не ставлячи останню про злочині наміри ОСОБА_7 , після чого склала без відома ОСОБА_9 завідомо неправдивий наказ № 02-к від 16.01.2012 р. про прийняття останньої на посаду соціального робітника відділення соціальної допомоги вдома даної установи, який підписала ОСОБА_7 .

В подальшому ОСОБА_7 дала вказівку ОСОБА_10 , завідуючій господарством Прилуцького територіального центру соціального обслуговування, яка не була обізнана про злочинні наміри ОСОБА_7 , оформити у Прилуцькому відділенні ПАТ КБ "Надра" банківську картку для отримання заробітної плати ОСОБА_9 , яку ОСОБА_10 в період з 25.01.2012 р. по 17.02.2012 р. оформила у даній банківській установі та після її отримання передала ОСОБА_7 .

В результаті цього з моменту фіктивного працевлаштування ОСОБА_9 на роботу до Прилуцького центру соціального обслуговування (16.01.2012 року), та до моменту її звільнення з даної установи, (07.08.2013 року), ОСОБА_7 , використовуючи зазначену вище банківську картку ПАТ КБ "Надра" на ім`я ОСОБА_9 , діючи з єдиним злочинним умислом, зловживаючи своїм службовим становищем, незаконно заволоділа грошовими коштами, які нараховувалися з місцевого бюджету м. Прилуки в якості заробітної плати ОСОБА_9 за вказаний період, у загальній сумі 15681,93 грн., чим заподіяла матеріальних збитків на вказану суму Прилуцькій міській раді.

Обвинувачена ОСОБА_7 , перебуваючи відповідно до наказу № 66-к від 16.08.2006 р. в період з 16.08.2006 р. по 11.11.2013 р. на посаді директора Прилуцького територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Управління праці та соціального захисту Прилуцької міської ради (далі Прилуцький територіальний центр соціального обслуговування), виконуючи у зв`язку з цим організаційно-розпорядчі функції та, являючись службовою особою, діючи з корисливих мотивів всупереч інтересам служби, на початку січня 2012 р. схилила ОСОБА_8 , інспектора з кадрів Прилуцького територіального центру соціального обслуговування, до фіктивного працевлаштування в очолювану нею установу ОСОБА_9 (яка є матір`ю ОСОБА_8 ) на посаду соціального працівника з метою заволодіння заробітною платою останньої.

Після цього ОСОБА_8 , діючи згідно вказівки ОСОБА_7 , відібрала у ОСОБА_9 заяву про прийняття на роботу до Прилуцького територіального центру соціального обслуговування, не ставлячи останню про злочині наміри ОСОБА_7 , після чого склала без відома ОСОБА_9 завідомо неправдивий наказ № 02-к від 16.01.2012 р. про прийняття останньої на посаду соціального робітника відділення соціальної допомоги вдома даної установи, який підписала ОСОБА_7 , чим остання умисно підробила документ, який надає право на наявність трудового стажу та виплату заробітної плати, і у зв`язку з цим є офіційним документом.

В подальшому ОСОБА_8 , діючи з єдиним злочинним умислом на виконання вказівок ОСОБА_7 , 12.02.2013 р. власноручно склала та підписала заяву від імені ОСОБА_9 про переведення останньої на посаду оператора комп`ютерного набору, після чого оформила завідомо неправдивий наказ № 06-к від 13.02.2013 р., який підписала ОСОБА_7 , чим остання умисно підробила документ, який надає право на наявність трудового стажу та виплату заробітної плати, і у зв`язку з цим є офіційним документом.

Після цього, діючи з єдиним злочинним умислом, ОСОБА_8 , діючи згідно вказівок ОСОБА_7 , 07.08.2013 р. без відома ОСОБА_9 власноручно склала та підписала заяву від імені останньої про звільнення її з Прилуцького територіального центру соціального обслуговування за власним бажанням, після чого оформила завідомо неправдивий наказ № 35-к від 07.08.2013 р., який підписала ОСОБА_7 , чим остання умисно підробила документ, який надає право на наявність трудового стажу та виплату заробітної плати, і у зв`язку з цим є офіційним документом.

Крім цього, ОСОБА_7 в період з січня 2012 р. по серпень 2013 р. щомісячно затверджувала табель обліку використання робочого часу працівниками Прилуцького територіального центру соціального обслуговування, в тому числі і фіктивно працевлаштованою ОСОБА_9 , тим самим підробивши дані документи, які є офіційними документами та тягнуть за собою юридичні наслідки у вигляді нарахування та виплати заробітної плати.

Не погоджуючись з рішенням суду обвинувачена ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, в якій просить вирок Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 03 грудня 2014 року щодо неї скасувати та звільнити її від кримінальної відповідальності на підставі п. «ґ» ст.1 ЗУ «Про амністію у 2014 році» від 08.04.2014 року, а кримінальну справу закрити.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що розглядаючи її клопотання про звільнення від відповідальності внаслідок акту амністії, суд припустився помилки. Вказує, що під час розгляду справи вона заявляла усне клопотання про застосування до неї ЗУ «Про амністію у 2014 році» зі звільненням її від кримінальної відповідальності. Вказує, що на момент винесення вироку Прилуцьким міськрайонним судом у матеріалах справи існували фактичні та правові підстави для звільнення її від кримінальної відповідальності, як то передбачено п. «ґ» ст.1 ЗУ«Про амністію у 2014 році», а не постановлення обвинувального вироку з призначенням покарання та наступним звільненням від нього.

Заслухавши доповідача, думку прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченої ОСОБА_7 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні зазначеного у вироку діяння за обставин, встановлених судом, відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується сукупністю зібраних у справі та перевірених в судовому засіданні доказів і є обґрунтованим. Дані обставини та кваліфікація дій обвинуваченої не оспорюються, тому в цій частині вирок суду першої інстанції не переглядається.

За встановлених фактичних обставин, суд першої інстанції вірно кваліфікував дії ОСОБА_7 за ч.2 ст.191, ч. 1 ст. 366 КК України, як заволодіння чужим майном шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем та як службове підроблення, тобто складання службовою особою завідомо неправдивих офіційних документів.

Відповідно до ст..285 КПК України особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність. Розділом ІХ Кримінального кодексу України передбачено випадки звільнення особи від кримінальної відповідальності, а розділом ХІІ цього Кодексу передбачені випадки звільнення від покарання. Згідно ст.85 Кримінального кодексу України на підставі закону про амністію засуджений може бути звільнений від покарання а не від кримінальної відповідальності.

У п.«ґ» ст..1 ЗУ «Про амністію у 2014 році» зазначено про звільнення від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, засуджених за умисні злочини, які не є тяжкими або особливо тяжкими відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, та за злочини, вчинені з необережності, які не є особливо тяжкими відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України осіб, які на день набрання чинності цим Законом досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Оскільки обвинувачена ОСОБА_7 є особою, яка на день набрання чинності ЗУ «Про амністію у 2014 році» досягла пенсійного віку, місцевий суд обґрунтовано звільнив ОСОБА_7 від відбування як основного так і додаткового покарання.

Є безпідставними та такими, що не відповідають чинному законодавству доводи апеляційної скарги щодо необхідності звільнення її від кримінальної відповідальності, а тому апеляційна скарга обвинуваченої задоволенню не підлягає.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 Кримінального процесуального кодексу України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 03 грудня 2014 року, щодо ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4