Справа №489/4632/14-к 01.04.2015 01.04.2015 01.04.2015
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
01 квітня 2015 року м. Миколаїв

Апеляційний суд Миколаївської області у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

головуючої ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, зареєстрованого в ЄРДР за № 0002891 за апеляційною скаргою прокурора прокуратури Ленінського району м. Миколаєва ОСОБА_5 на виправдувальний вирок Ленінського районного суду м. Миколаєва від 16 січня 2015 року щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Чойр Монголія, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України.

за участю учасників судового провадження:
прокурора ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_6

В С Т А Н О В И В:
Прокурор в апеляційній скарзі просить скасувати вирок Ленінського районного суду м. Миколаєва, ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України, та призначити покарання у вигляді 4 років позбавлення волі. На підставі ст. 71 КК України частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Центрального районного суду м. Миколаєва від 17.12.2012р. та остаточно призначити ОСОБА_6 покарання у вигляді 4 років 2 місяців позбавлення волі.

Провадження № 11кп/784/205/14 Головуючий першої інстанції: ОСОБА_8

Категорія: ч.3ст.15, ч.2ст.185 КК України Доповідач апеляційного суду: ОСОБА_1 .
Вироком суду ОСОБА_6 виправдано у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України за відсутністю в його діях складу злочину.

На обґрунтування своїх вимог прокурор вказує, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам кримінального правопорушення. На думку прокурора вина ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення повністю доведена. Посилаючись на показання потерпілого ОСОБА_9 про наявність між ним та обвинуваченим ОСОБА_6 трудових відносин, апелянт зазначає, що вказане кримінальне провадження є кримінальним провадженням у формі приватного обвинувачення. Зауважує, що суд 1-ої інстанції, порушивши вимоги чинного законодавства, після того, як обвинувачений в судовому засіданні повідомив про відмову потерпілого від обвинувачення, надавши суду відповідну заяву останнього, не відновив судове слідство, не долучив зазначені документи до матеріалів кримінального провадження, заслухав останнє слово обвинуваченого та прийняв судове рішення. Вказує на неповноту з`ясування судом 1-ої інстанції обставин кримінального правопорушення, а також на відсутність у вироку оцінки досліджених доказів. Вважає, що це призвело необґрунтованого виправдання обвинуваченого.

Органом досудового слідства ОСОБА_6 обвинувачується у тому, що 03.06.2014р. близько о 03.30 год., він, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, діючи повторно, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, шляхом пошкодження ключем від поштової скриньки замку дверей автомобіля «Volkswagen LT» д/н НОМЕР_1 , який був припаркований біля адміністративної будівлі Ленінського РВ ММУ УМВС України в Миколаївській області за адресою: вул. 12-та Повздовжня, 42-а в м. Миколаєві, відкрив двері зазначеного автомобіля, та продовжуючи намір на таємне викрадення чужого майна з салону автомобіля, намагався викрасти автомобільну магнітолу «Alpine CDE 100 UB» вартістю 650 грн., що належить потерпілому ОСОБА_9 .

Однак свій злочинний намір, направлений на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_6 до кінця не довів з причин, що не залежали від його волі, так як був затриманий на місці злочину.

Дії ОСОБА_6 органом досудового слідства кваліфіковано за ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України, як замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинене повторно.

Вивчивши письмові докази, зібрані по кримінальному провадженню у сукупності, допитавши в судовому засіданні обвинуваченого, потерпілого та свідків, суд 1-ої інстанції дійшов висновку, що в діях ОСОБА_6 не вбачається складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України, а тому обвинуваченого виправдав.

Заслухавши доповідь судді, прокурора, яка апеляційну скаргу підтримала частково, просила вирок скасувати, а кримінальне провадження направити до суду 1-ої інстанції на новий судовий розгляд обвинуваченого, який просив залишити вирок без зміни, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Проте, судом 1-ої інстанції дані вимоги закону не виконано та постановлено вирок з порушенням норм процесуального права.

Прокурор в апеляційній скарзі посилається на невідповідність висновків, викладених у вироку суду, фактичним обставинам справи та доведеність вини обвинуваченого в інкримінованому йому злочині.

Однак, апеляційний суд позбавлений можливості переглянути судове рішення суду 1-ої інстанції та перевірити обґрунтованість доводів апелянта.

Так, в порушення вимог ст. ст. 370, 374 КПК України суд 1-ої інстанції належним чином не мотивував своє рішення, у вироку не дав аналізу зібраних у справі доказів, а лише виклав зміст показів обвинуваченого, потерпілого, свідків та письмових доказів, не вказавши підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення.

Згідно п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 29.06.1990 р. «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку», у мотивувальній частині виправдувального вироку належить викласти, зокрема, результати дослідження, аналізу і оцінки доказів, як тих, що були зібрані на попередньому слідстві, так і поданих в судовому засіданні, а також мотивовані висновки суду про недоведеність події злочину; відсутність у діях підсудного складу злочину чи недоведеність його участі у вчиненні злочину.

Так, з обвинувального акту вбачається, що органом досудового слідства ОСОБА_6 обвинувачується у тому, що 03.06.2014р. близько 03.30 год. він в стані алкогольного сп`яніння, з метою крадіжки чужого майна шляхом пошкодження ключем від поштової скриньки замку дверей автомобіля «Volkswagen LT» д/н НОМЕР_1 проник в салон зазначеного автомобіля, звідки намагався викрасти автомобільну магнітолу, що належить потерпілому ОСОБА_9 .. Однак свій умисел ОСОБА_6 до кінця не довів з причин, що не залежали від його волі, так як був затриманий на місці злочину.

На підтвердження цього обвинувачення прокурором було надано докази, дослідженні в судовому засіданні, а саме: протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 03.06.2014р., протокол огляду місця події від 03.06.2014р., протоколи огляду предмету від 03.06.2014р. та 04.06.2014р., речовий доказ: ключ від поштової скриньки «Emka F-57450 Henriville» №827. Також в судовому засіданні було допитано обвинуваченого ОСОБА_6 , потерпілого ОСОБА_9 , свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ..

Проте, суд у вироку не навів аналізу та оцінки зазначених доказів з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємозв`язку, взагалі не зазначив, які докази він приймає, а які відхиляє, а також мотиви прийняття одних та відхилення інших доказів. Взагалі суд не вказав, які з наведених ним у вироку доказів спростовують обставини, які встановлені під час досудового розслідування, та не зазначив, з яких підстав дійшов висновку, що в діях ОСОБА_6 не вбачається складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 15, ч.2 ст. 185 КК України.

Таким чином, оскаржуваний вирок не відповідає вимогам ст. 374 КК України.

Крім того, вказане кримінальне провадження є кримінальним провадженням у формі приватного обвинувачення. Як вбачається з матеріалів кримінального провадження потерпілий надав письмову заяву про відмову від обвинувачення, посилаючись на те, що обвинувачений ОСОБА_12 перебуває з ним у трудових відносинах, що є підставою для закриття цього кримінального провадження. Як зазначає прокурор в своїй апеляційній скарзі, вказані докази були надані обвинуваченим ОСОБА_6 в судовому засіданні, у зв`язку з неможливістю потерпілого з`явитися особисто. Проте, як вбачається з вироку суду, вказані обставини судом 1-ої інстанції не досліджувалися, взагалі були проігноровані.

Таким чином, виходячи з ч. 1 ст. 412 КПК України, судом 1-ої інстанції допущено істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, що призвело до ухвалення необґрунтованого та невмотивованого судового рішення.

У зв`язку з істотним порушенням норм кримінального процесуального закону судом 1-ої інстанції та не дослідження ним всіх доказів по справі, суд апеляційної інстанції позбавлений можливості зробити висновки щодо відповідності закону судового рішення стосовно ОСОБА_6 , оскільки це пов`язано з безпосереднім дослідженням доказів та їх оцінкою судом 1-ої інстанції.

Водночас, згідно п. 1 ст. 415 КПК України, суд апеляційної інстанції скасовує вирок і призначає новий розгляд у суді 1-ої інстанції, якщо встановлено порушення, передбачені п. п. 2, 3, 4, 5, 6, 7 ч. 2 ст. 412 КПК України.

Проте, відповідно до положень ч. 1 ст. 9 КПК України під час кримінального провадження суд зобов`язаний неухильно додержуватися вимог Конституції України, кримінально-процесуального кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства, тобто суд під час розгляду кримінального провадження повинен дотримуватися законності.

А у випадках, коли положення КПК не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч. 1 ст. 7 КПК України.

Таким чином, оскільки судом 1-ої інстанції при розгляді справи порушені загальні засади кримінального провадження, то вирок суду підлягає скасуванню з призначенням нового судового розгляду.

З огляду на наведене, доводи апеляційної скарги прокурора щодо істотного порушення судом норм кримінального процесуального закону є слушними, а тому апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 409, ч.1 ст. 412, 415, 532 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу прокурора прокуратури Ленінського району м. Миколаєва ОСОБА_5 задовольнити частково.

Вирок Ленінського районного суду м. Миколаєва від 16 січня 2015 року щодо ОСОБА_6 скасувати, призначити новий розгляд у суді 1-ої інстанції.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуюча

Судді