Справа № 152/210/26
УХВАЛА

24 лютого 2026 року м. Шаргород

Слідчий суддя Шаргородського районного суду Вінницької області ОСОБА_1 ,

за участі:

секретаря ОСОБА_2 ,

слідчого ОСОБА_3 ,

особи, в користуванні

якої знаходиться майно ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання слідчого СВ відділення поліції №2 Жмеринського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області лейтенанта поліції ОСОБА_3 про накладення арешту на майно, -

у с т а н о в и в:

11 лютого 2026 року до Шаргородського районного суду Вінницької області надійшло клопотання слідчого СВ відділення поліції №2 Жмеринського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області лейтенанта поліції ОСОБА_3 про накладення арешту на майно.

Клопотання мотивоване тим, що 10 лютого 2026 року о 20 годині 00 хвилин надійшло повідомлення від начальника відділу ДЕІ у Вінницькій області ОСОБА_5 , про те що, під час проведення рейдових заходів на території Джуринської ТГ на автодорозі між с. Сапіжанка с. Джурин, Жмеринського району зупинено автомобіль марки ЗІЛ-131 державний номерний знак НОМЕР_1 , лісовоз, на кузові якого знаходяться колоди дерев породи «Дуб» без відповідних на те документів. Вході проведення огляду місця події було оглянуто та вилучено автомобіль марки «ЗІЛ-131» державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_6 , жителя АДРЕСА_1 , що належить згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 ОСОБА_7 , жительці АДРЕСА_2 та яким користується ОСОБА_4 , житель АДРЕСА_3 та деревину породи дуб в кількості 13 шт. приблизною довжиною по 3,2 м. кожна та різних об`ємів поміщено на зберігання до арешт майданчика ВП № 2 Жмеринського РВП ГУНП у Вінницькій області.

Вказані речі, транспортний засіб та деревину породи «Дуб» визнані речовими доказами по кримінальному провадженні та приєднано до матеріалів даного кримінального провадження.

Інформацію по даному факту 10 лютого 2025 року було внесено до ЄРДР за

№0000036 з правовою кваліфікацією ч. 1 ст. 246 КК України.

З огляду на викладене, з метою забезпечення повного, об`єктивного досудового розслідування, збереження речового доказу та проведення експертних досліджень, слідчий просить накласти арешт на автомобіль марки «ЗІЛ-131» реєстраційний номер НОМЕР_1 , що належить згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 ОСОБА_7 , жительці АДРЕСА_2 та яким користується ОСОБА_4 , житель АДРЕСА_4 , та вантаж, який міститься на кузові автомобіля, а саме деревина породи дуб в кількості 13 шт. приблизною довжиною по 3,2 м. кожна та різних об`ємів, які містить на собі слідову інформацію.

Слідчий СВ ОСОБА_3 в судовому засіданні клопотання підтримує у повному обсязі та просив його задовольнити.

Особа, в користуванні якої знаходиться майно ОСОБА_4 в судовому засіданні просив клопотання задовольнити частково, зокрема просив повернути автомобіль йому на відповідальне зберігання.

Особа, в користуванні якої знаходиться майно ОСОБА_6 в судове засідання не з`явився. 24 лютого 2026 року до суду надійшла заява, в якій він просить розгляд клопотання проводити у його відсутність у зв`язку з погіршенням стану здоров`я, проти накладення арешту не заперечує, клопотання підтримує в повному обсязі та просить його задовольнити.

Відповідно до ч. 1 ст. 172 КПК України клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею, судом не пізніше двох днів з дня його надходження до суду, за участю слідчого та/або прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності - також захисника, законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження. Неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

Розглянувши матеріали клопотання, повно та всебічно з`ясувавши усі обставини справи, суд встановив наступне.

Слідчим суддею встановлено, що 10 лютого 2026 року о 20 годині 00 хвилин надійшло повідомлення від начальника відділу ДЕІ у Вінницькій області ОСОБА_5 , про те що, під час проведення рейдових заходів на території Джуринської ТГ на автодорозі між с. Сапіжанка с.Джурин, Жмеринського району зупинено автомобіль марки ЗІЛ-131 державний номерний знак НОМЕР_1 , лісовоз, на кузові якого знаходяться колоди дерев породи «Дуб» без відповідних на те документів.

За вказаним фактом СВ ВП №2 Жмеринського РВП ГУНП у Вінницькій області розпочато досудове розслідування за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 246 КК України, що підтверджується витягом з ЄРДР №0000036 (а.с.3).

10 лютого 2026 року проведено огляд місця події у результаті якого виявлено та вилучено: автомобіль марки ЗІЛ-131 державний номерний знак НОМЕР_1 та деревину породи «Дуб» без відповідних на те документів, визнано речовими доказами у кримінальному провадженні №0000036 та приєднано до матеріалів даного кримінального провадження (а.с.6-8, 14).

Вирішуючи подане клопотання, суд зазначає, що положеннями ст.ст. 2,7 КПК України визначені завдання кримінального судочинства, відповідно до яких, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться: верховенство права, недоторканність права власності, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя, забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності.

Одним із методів державної реакції на порушення, що носять кримінально-правовий характер, є заходи забезпечення кримінального провадження, передбачені ст. 131 КПК України, які виступають важливим елементом механізму здійснення завдань кримінального провадження при розслідуванні кримінальних правопорушень. Одним з таких заходів є арешт майна у кримінальному провадженні.

Частиною 2 ст.173 КПК України встановлено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Згідно з ч.1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Частиною 2 ст. 170 КПК України встановлено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно з нормами Глави 10 та Глави 17 КПК України, правові підстави, з яких слідчим вноситься клопотання про накладення арешту та, відповідно, накладається арешт слідчим суддею, мають співвідноситися з обставинами кримінального провадження.

Зважаючи на вищевикладене, слідчий суддя дійшов висновку про те, що деревина може бути предметом кримінального правопорушення, бирки деревини можуть містити на собі сліди кримінального правопорушення, тобто вказане майно має відношення до даного кримінального провадження, а його дослідження є необхідним для повного, швидкого, якісного проведення досудового розслідування, внаслідок чого необхідно накласти арешт на зазначене вище майно.

Таким чином, у клопотанні слідчого належним чином розкрито, яке відношення зазначене майно (деревина, маркувальні бирки деревини) має саме до цього кримінального провадження, у зв`язку з чим процесуальний статус зазначеного у клопотанні майна як речових доказів є визначеним відповідно до вимог ст. 98 КПК України, оскільки постановою слідчого від 11 лютого 2026 року вони визнані речовими доказами у кримінальному провадженні.

Щодо вимог слідчого про накладення арешту на деревину породи «дуб», оцінюючи надані стороною обвинувачення докази слідчий суддя вважає їх належними та допустимими, їх сукупність та взаємозв`язок між ними достатній для прийняття процесуального рішення про арешт майна (деревини породи «дуб»).

Слідчий довів, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого.

Завдання, для виконання якого слідчий звертається із клопотанням може бути виконане.

Незастосування арешту майна в визначеній слідчим суддею частині, може привести до настання наслідків, що перешкоджатимуть збереженню речових доказів.

Щодо вимог про накладення арешту на транспортний засіб, слідчий суддя зазначає, що тягар доведення необхідності застосування спеціальної конфіскації покладається на сторону обвинувачення, яка має обґрунтувати свої доводи і вказати, що саме підлягає спеціальній конфіскації гроші, цінності тощо, та чи вирішувалося питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження щодо майна з метою забезпечення спеціальної конфіскації (постанова ККС ВС від 1 жовтня 2019 року у справі № 760/5853/18, провадження № 51-716км19).

Аналізуючи положення ч. 1 ст. 170 КПК України в частині вирішення питання про нявність правових підстав для накладення арешту на транспортний засіб для забезпечення можливої спец конфіскації майна, слід звернути увагу, що даною правовою нормою регламентовано, зокрема, що накладається арешт на майно, яке підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого.

Тобто вказана правова конструкція передбачає наявність статусу підозрюваного у особи для вирішення питання про спеціальну конфіскацію майна.

В даному випадку дані про пред`явлення підозри власнику транспортного засобу, свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, або даних про обізнаність власника транспортного засобу ОСОБА_7 , що належне їй майно використовується для вчинення злочину, слідчому судді не надано.

При цьому будь-яких даних, що транспортний засіб, може бути предметом, знаряддям чи мати на собі сліди кримінального правопорушення, слідчим також не надано.

Отже, в цій частині клопотання задоволенню не підлягає.

Враховуючи вищевикладене, а також правову підставу для арешту майна, наслідки арешту майна, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, наявність об`єктивної необхідності та виправданість такого втручання у права і свободи особи, а також з метою забезпечення речових доказів, вважаю, що клопотання підлягає задоволенню частково. Необхідно накласти арешт на деревину породи «дуб в кількості 13 шт. приблизною довжиною по 3,2 м. кожна та різних об`ємів та позбавити власника права відчуження, користування та розпорядження вказаним майном до скасування у встановленому КПК України порядку. У задоволенні клопотання у іншій частині відмовити.

Керуючись статтями 131, 132, 170, 172, 173, 369, 376 КПК України, слідчий суддя,

п о с т а н о в и в:

Клопотання слідчого СВ відділення поліції №2 Жмеринського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області лейтенанта поліції ОСОБА_3 про накладення арешту на майно задовольнити частково.

Накласти арешт, шляхом тимчасового, до скасування у встановленому КПК України порядку, позбавлення права користуватися, розпоряджатися, відчужувати майно, а саме: вантаж, який міститься на кузові автомобіля марки «ЗІЛ-131» реєстраційний номер НОМЕР_1 , що належить згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 ОСОБА_7 , жительці АДРЕСА_2 та яким користується ОСОБА_4 , житель АДРЕСА_3 , тобто на деревину породи «дуб» в кількості 13 шт. приблизною довжиною по 3,2 м. кожна та різних об`ємів.

У задоволенні клопотання у частині накладення арешту на автомобіль марки «ЗІЛ-131» реєстраційний номер НОМЕР_1 - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді може бути подана до Вінницького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Якщо ухвалу слідчого судді постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала суду, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Слідчий суддя ОСОБА_1