Справа № 344/3950/26
Провадження № 11-сс/4808/133/26
Категорія ст.183 КПК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2026 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю: секретаря с/з ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

підозрюваного ОСОБА_7 ,

захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

розглянувши в режимі відеоконференції у відкритому судовому засіданні в м. Івано-Франківську апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 02 березня 2026 року про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_7 ,-

в с т а н о в и в :

Ухвалою слідчого судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 02 березня 2026 року задоволено клопотання слідчого про продовження щодо підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного за ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 146, ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 162, ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 182, ч. 4 ст. 28 ч. 4 ст. 189 КК України, запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк до 30 квітня 2026 року включно.

Своє рішення слідчий суддя мотивував тим, що підозра є обґрунтованою, а запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відповідає характеру та тяжкості кримінального правопорушення, які інкримінуються ОСОБА_7 . Інший більш м`який запобіжний захід не буде дієвим для запобігання ризикам, зазначеним у ст.177 КПК України та не забезпечить його належної процесуальної поведінки.

Захисник ОСОБА_8 не погодився з ухвалою слідчого судді та подав апеляційну скаргу, в якій оскаржує її законність і обґрунтованість. Стверджує, що мотивувальна частина оскаржуваної ухвали не відповідає вимогам кримінального процесуального закону, оскільки фактично зводиться до формального відтворення змісту клопотання прокурора без здійснення самостійного аналізу доказів, без наведення конкретних обставин, які суд визнав встановленими, та без зазначення мотивів відхилення доводів сторони захисту. Вказує, що клопотання прокурора, яке було покладене в основу оскаржуваної ухвали, не відповідає вимогам закону, оскільки не містить належного викладення фактичних обставин кримінального правопорушення з посиланням на конкретні докази, обмежуючись загальними формулюваннями, що унеможливлює перевірку обґрунтованості підозри. Також, у ньому відсутнє належне обґрунтування ризиків, передбачених кримінальним процесуальним законом, а також повністю відсутня аргументація щодо неможливості застосування більш м`яких запобіжних заходів.

Зазначає, що обґрунтованість підозри у даному кримінальному провадженні є відсутньою, оскільки надані стороною обвинувачення матеріали не містять достатніх, належних і допустимих доказів, які б могли переконати об`єктивного спостерігача у вірогідній причетності підозрюваного до інкримінованого йому кримінального правопорушення. Наявні докази є суперечливими, неповними та такими, що не узгоджуються між собою, а окремі з них мають ознаки штучного формування. Показання потерпілих містять істотні розбіжності щодо обставин події, механізму дій, кількості та характеру нібито заподіяних ушкоджень, що свідчить про відсутність узгодженої та послідовної версії події. Матеріали негласних слідчих (розшукових) дій подані вибірково, не в повному обсязі, з порушенням логічної послідовності, що виключає можливість їх об`єктивного аналізу та створює обґрунтовані сумніви щодо їх достовірності. Окремої уваги заслуговує висновок судово-медичної експертизи, який не відповідає вимогам належності та допустимості доказів, оскільки складений без належної дослідницької частини, не містить необхідних відомостей щодо кількості, локалізації та давності тілесних ушкоджень, а також проведений на підставі копій документів, що виключає можливість визнання його достовірним джерелом доказів. За наявності значного часового розриву між подією та фіксацією ушкоджень відсутній будь-який об`єктивний причинно-наслідковий зв`язок між ними, що додатково свідчить про необґрунтованість підозри. Фактичні обставини справи свідчать про наявність між сторонами цивільно-правових відносин, зокрема боргових зобов`язань, що підтверджується як показаннями самих заявників, так і змістом зафіксованих розмов. Незважаючи на це, сторона обвинувачення безпідставно надала цим відносинам кримінально-правову оцінку, штучно трансформувавши їх у склад тяжкого злочину, що є грубим порушенням принципу законності та свідчить про неправомірне завищення правової кваліфікації. Додатково зазнає, що кримінальне провадження штучно об`єднує різні епізоди, які не пов`язані між собою ні за обставинами, ні за часом, ні за колом осіб, при цьому значна їх частина взагалі не стосується підозрюваного. Поряд із відсутністю обґрунтованої підозри, на переконання захисника, у матеріалах кримінального провадження відсутні належні та допустимі докази існування ризиків, передбачених кримінальним процесуальним законом. Посилання на ризик переховування є декларативним та не підтверджується жодними фактичними даними, оскільки підозрюваний має постійне місце проживання, міцні соціальні зв`язки, проживає разом із сім`єю, не змінював місця проживання, не намагався уникнути слідчих дій і не вчиняв жодних дій, спрямованих на ухилення від правосуддя. Такі обставини об`єктивно свідчать про відсутність намірів переховуватись. Ризик незаконного впливу на свідків або потерпілих також є необґрунтованим, оскільки більшість доказів уже зібрана, основні учасники процесу допитані, а будь-які припущення щодо можливого впливу не підтверджені жодними конкретними фактами. Сам по собі характер підозри не може автоматично свідчити про наявність такого ризику. Не доведено і ризик знищення чи спотворення доказів, оскільки ключові матеріали вже вилучені та перебувають у розпорядженні органу досудового розслідування, що виключає можливість будь-якого впливу на них. Ризик вчинення іншого кримінального правопорушення є суто гіпотетичним та не ґрунтується на жодних об`єктивних даних про поведінку підозрюваного. При цьому прокурором не доведено, а слідчим суддею не перевірено, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не здатний забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного. В ухвалі відсутнє будь-яке мотивування щодо неможливості застосування альтернативних заходів, таких як домашній арешт чи застава, що прямо суперечить принципу винятковості тримання під вартою. Суттєвим, на думку захисника, є також те, що підозрюваний має міцні соціальні зв`язки, постійне місце проживання, сім`ю, стабільні соціальні контакти, що свідчить про його інтегрованість у суспільство та відсутність підстав для ізоляції. Ці обставини залишилися поза увагою слідчого судді, що свідчить про неповноту судового розгляду.

В доповненнях до апеляційної скарги, апелянт зазначає, що після відкриття матеріалів досудового розслідування та повідомлення про його завершення сторона обвинувачення фактично підтвердила зібрання всіх доказів, а відтак ризик їх знищення, спотворення чи втрати об`єктивно відсутній, оскільки вони вже належним чином зафіксовані. Незважаючи на це, слідчий суддя безпідставно визнав наявність відповідних ризиків, що свідчить про їх формальний та недоведений характер. Матеріали провадження також підтверджують вибіркову та упереджену оцінку доказів стороною обвинувачення і судом першої інстанції, оскільки первинні заяви потерпілих не містять відомостей про застосування насильства, що виключає кваліфікацію за особливо тяжкою статтею. Водночас до ЄРДР внесено відомості, які не відповідають фактичним обставинам, що свідчить про штучне посилення кваліфікації та необґрунтованість підозри. Крім того, допущено істотні порушення порядку початку досудового розслідування у частині кримінальних правопорушень приватного обвинувачення, зокрема відсутність належної реєстрації заяв потерпілих та невідповідність дат процесуальних дій, що вказує на штучне формування доказової бази та порушення вимог законності. Негласні слідчі (розшукові) дії не містять жодної інформації, яка б підтверджувала підозру, та проведені з істотними порушеннями вимог закону, що зумовлює їх очевидну недопустимість як доказів. Додатково встановлено створення штучних епізодів кримінальних правопорушень виключно з метою продовження строків досудового розслідування та тримання під вартою, які в подальшому виділялися в окремі провадження без повідомлення про підозру, що свідчить про зловживання процесуальними повноваженнями. Показання ключового свідка не підтверджують версію обвинувачення та свідчать про відсутність у його діях та сприйнятті подій ознак злочину, що додатково спростовує обґрунтованість підозри. При цьому сторона обвинувачення застосовує різну правову оцінку до однакових за змістом обставин, що свідчить про її упередженість. На думку апелянта наведене свідчить про відсутність обґрунтованої підозри та реальних ризиків, а також про непропорційність застосування найсуворішого запобіжного заходу, що є підставою для скасування оскаржуваної ухвали та застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу, якою застосувати до підозрюваного ОСОБА_7 більш м`який запобіжний захід у вигляді нічного домашнього арешту із застосуванням електронного засобу контролю, або визначити альтернативний запобіжний захід у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

В судовому засіданні апеляційного суду захисники та підозрюваний підтримали апеляційні вимоги.

Прокурор заперечив проти задоволення апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення та промови учасників апеляційного розгляду, вивчивши матеріали клопотання, перевіривши апеляційні доводи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

У відповідності до ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ч.1 ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Як встановлено ч.2 ст.177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.

При вирішенні питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_7 , слідчий суддя в достатній мірі дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження такого запобіжного заходу, та обґрунтовано дійшов висновку про існування обставин, які виправдовують дію такого запобіжного заходу.

В оскаржуваній ухвалі слідчий суддя достатньою мірою мотивував свої висновки, зокрема щодо доводів наведених в апеляційній скарзі.

Матеріалами кримінального провадження висновки слідчого судді підтверджуються.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, органом досудового розслідування ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні ряду кримінальних правопорушень, у тому числі таких, що відносяться до категорії особливо тяжких, із застосуванням насильства або погрозою його застосування, а надані стороною обвинувачення матеріали, на цій стадії кримінального провадження є достатніми для обґрунтованості такої підозри.

Доводи сторони захисту про відсутність у клопотанні викладення всієї підозри не вказують на порушення діючого законодавства, оскільки повідомлення ОСОБА_7 про підозру долучено до клопотання (а.с.36-41)

Доводи про недопустимість, недостатність, суперечливість доказів цієї підозри, обґрунтовано не взято до уваги слідчим суддею, оскільки на даній стадії кримінального провадження оцінка доказів відбувається лише з огляду на можливу причетність особи до кримінального правопорушення та не може здійснюватися в порядку, передбаченому для судового провадження, яке відбувається після спрямування обвинувального акту до суду.

Разом із тим апеляційний суд враховує, що сам факт відкриття матеріалів досудового розслідування та повідомлення про його завершення не свідчить про відсутність усіх ризиків, передбачених ст.177 КПК України, оскільки такі ризики оцінюються у контексті всієї сукупності обставин кримінального провадження, зокрема характеру інкримінованих діянь, способу їх вчинення, кола осіб, залучених до провадження, а також поведінки підозрюваного. У даному випадку встановлено, що підозрюваний обізнаний щодо осіб потерпілих та інших учасників кримінального провадження, їх місцем проживання та іншими даними. Також він знайомий та підтримує зв`язки з особами, які є підозрюваними у даному кримінальному провадженні, що об`єктивно створює ризик незаконного впливу на потерпілих, іншим чином перешкодити кримінальному провадженню. Вказані обставини у своїй сукупності дають підстави вважати реальним і ризик переховування від органів досудового розслідування та суду з метою уникнення кримінальної відповідальності, з огляду на тяжкість можливого покарання.

Доводи апелянта щодо недопустимості окремих доказів, зокрема результатів негласних слідчих (розшукових) дій, а також щодо можливих порушень порядку внесення відомостей до ЄРДР та початку досудового розслідування, не можуть бути предметом оцінки на даній стадії кримінального провадження, оскільки їх перевірка потребує дослідження та оцінки всіх доказів у сукупності.

Теж саме стосується і твердження сторони захисту про штучність окремих епізодів, суперечності у показаннях свідків, цивільно-правового характеру конфлікту між потерпілими та підозрюваним ОСОБА_10 .

Не заслуговують на увагу і доводи, що слідчий суддя не розглянув можливість застосування інших запобіжних заходів.

Слідчий суддя належним чином мотивував свої висновки щодо виду запобіжного заходу. При цьому він врахував, що підозра стосується вчинення особливо тяжкого злочину, що в свою чергу є переконливим для визначення ступеню ризиків зазначених стороною обвинувачення.

Разом з тим, слідчим суддею обґрунтовано не було визначено розмір застави, як альтернатива триманню під вартою, оскільки згідно п.1 ч.4 ст.183 КПК України слідчий суддя має право при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Принаймні одне з інкримінованих підозрюваному ОСОБА_7 кримінальних правопорушень відноситься до категорії особливо тяжких злочинів вчинених із застосуванням насильства або погрозою його застосування, а тому слідчий суддя обґрунтовано дійшов висновку про відсутність підстав для визначення підозрюваному застави, як альтернативного запобіжного заходу.

Проаналізувавши викладені обставини та вимоги наведених норм діючого кримінального процесуального законодавства, апеляційний суд вважає оскаржуване рішення слідчого судді законним та обґрунтованим.

За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 422 КПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 02 березня 2026 рокущодо підозрюваного ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий ОСОБА_2

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4