Справа № 489/1455/26
Провадження № 1-кс/489/1217/26
Інгульський районний суд міста Миколаєва
Ухвала

іменем України

25 лютого 2026 року місто Миколаїв

Слідчий суддя Інгульського районного суду міста Миколаєва ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши в залі суду у місті Миколаєві клопотання прокурора Окружної прокуратури міста Миколаєва ОСОБА_3 у кримінальному провадженні № 0000197 від 23.02.2026 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, про арешт майна,

з участю прокурора ОСОБА_3 , володільця майна ОСОБА_4 ,

встановив:

Згідно з клопотанням, СВ ВП № 2 Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області здійснюється досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні за фактом вчинення 22.02.2026 близько 20:40 год в м. Миколаєві по вул. Космонавтів, в районі перехрестя з вул. Китобоїв, дорожньо-транспортної пригоди з участю автобусу «ЗАЗ А10», р.н. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_4 , який здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_5 , в результаті чого останній були заподіяні тілесні ушкодження у вигляді перелому шийки правого стегна. Прокурор просить накласти арешт на вилучений 22.02.2026 в ході огляду місця події вищевказаний транспортний засіб з метою його збереження як речового доказу, оскільки він є необхідним для призначення та проведення експертиз у даному провадженні.

Прокурор в судове засідання не з`явився, зазначивши в клопотанні про проведення розгляду за його відсутності. Керуючись ч. 6 ст. 9 КПК України щодо застосування загальних засад кримінального провадження та закріпленим у ст. 7 КПК України принципом диспозитивності, слідчий суддя дійшов висновку про можливість розгляду клопотання без участі прокурора.

Володільці майна до суду не з`явилися, про час та місце розгляду клопотання повідомлялися вчасно та належним чином, їхнє неприбуття, відповідно до ч. 1 ст. 172 КПК України, не перешкоджає розгляду клопотання.

Від володільця майна, КП ММР «Миколаївпастранс», надійшло заперечення проти накладення арешту на тимчасово вилучене майно.

Розгляд клопотання проводиться без фіксування ходу засідання за допомогою технічних засобів, відповідно до положень ч. 4 ст. 107 КПК України.

Дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя дійшов таких висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Згідно з вимогами п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

За положеннями ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Документи є речовими доказами, якщо вони містять ознаки, зазначені в частині першій цієї статті.

В ході розгляду клопотання на підставі досліджених доказів встановлена наявність достатніх підстав вважати, що було вчинено кримінальне правопорушення, відомості про яке внесені до ЄРДР за № 0000197 від 23.02.2026 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

Під час огляду місця події 22.02.2026 в м. Миколаєві по вул. Космонавтів, в районі перехрестя з вул. Китобоїв, був вилучений транспортний засіб «ЗАЗ А10», р.н. НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_4 в момент дорожньо-транспортної пригоди та який на праві власності належить Миколаївській міській раді та тимчасово зареєстрований за КП ММР «Миколаївпастранс».

Вказаний транспортний засіб дійсно має значення речового доказу у вказаному кримінальному провадженні, оскільки вилучений безпосередньо на місці ДТП, був його учасником та зберіг на собі сліди, є необхідним для призначення й проведення судових експертиз, зокрема щодо його технічного стану на момент події, та визнаний речовим доказом у кримінальному провадженні постановою слідчого від 23.02.2026. Тому з метою забезпечення його збереження для розслідування, встановлення обставин кримінального правопорушення та закінчення даного провадження необхідно накласти на нього арешт.

На даному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника/володільця майна з метою забезпечення кримінального провадження. Натомість слідчий суддя на вказаній стадії розслідування не вправі надавати оцінку вказаному доказу з точки зору його належності і допустимості для встановлення обставин кримінального провадження, яка має бути надана судом під час розгляду кримінального провадження, а лише зобов`язаний з`ясувати, що вилучене майно відповідає критеріям щодо речових доказів та потребує збереження для розслідування кримінального провадження накладенням на нього арешту, тобто шляхом вжиття заходів забезпечення кримінального провадження.

При цьому, слідчий суддя не погоджується з твердженням володільця майна про необхідність відмови в його арешті, оскільки тимчасово вилучене майно зберегло на собі сліди дорожньо-транспортної пригоди, є необхідним для проведення відповідних автотехнічних експертиз, що вказує на потребу його збереження в первісному вигляді, в якому воно знаходилося після ДТП на момент його вилучення, що можливо реалізувати шляхом забезпечення його знаходження в органу досудового розслідування.

У свою чергу, якщо в ході подальшого розслідування кримінального провадження перестануть існувати обставини, які стали підставою для накладення арешту на тимчасово вилучене майно, тому його власник/законний володілець вправі звернутися до слідчого судді з відповідним клопотання про скасування його арешту.

Таким чином, встановлені в судовому засіданні обставини вказують на необхідність задоволення клопотання.

Керуючись статтями 170-173, 309, 372 КПК України, слідчий суддя

постановив:

Клопотання про арешт майна задовольнити.

У кримінальному провадженні № 0000197 від 23.02.2026 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, накласти арешт на транспортний засіб марки «ЗАЗ А10», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , вилучений в ході огляду місця події 22.02.2026 в м. Миколаєві по вул. Космонавтів, в районі перехрестя з вул. Китобоїв, що належить на праві власності Миколаївській міській раді та тимчасово зареєстрований за КП ММР «Миколаївпастранс», та перебував у користуванні водія ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

шляхом позбавлення права на відчуження, розпорядження та користування вказаним майном, до скасування арешту у встановленому КПК України порядку.

Ухвала в частині арешту майна підлягає негайному виконанню прокурором.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя ОСОБА_1 енко