Номер провадження: 11-кп/813/1493/26
Справа № 502/636/22
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.02.2026 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , на ухвалу Кілійського районного суду Одеської області від 12.01.2026, якою під час судового розгляду к/п № 0001114 від 12.11.2021 стосовно:

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Арташат, Вірменія, громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого: АДРЕСА_2 , раніше судимого,

- обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів до 12.03.2026 включно, без визначення розміру застави

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом 1-ої інстанції обставин.

Оскарженою ухвалою суду задоволено клопотання прокурора та стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 12.03.2026 включно, без визначення розміру застави.

Обґрунтовуючи ухвалу суд 1-ої інстанції виходив з доведеності наявності ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ст. 177 КПК України, які не зменшились на цій стадії к/п стосовно ОСОБА_7 та неможливості застосування альтернативних запобіжних заходів, які не в змозі гарантувати належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Вимоги наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 не погодився із оскаржуваною ухвалою та вважає її необґрунтованою, оскільки рішення суду про продовження строку дії запобіжного заходу стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 є надмірним, суд 1-ої інстанції неправильно оцінив докази, наявні в матеріалах справи й застосовує протягом 4 років розгляду к/п найсуворіший вид запобіжного заходу щодо обвинуваченого.

При цьому, прокурор жодним чином не обґрунтував своє клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу, на теперішній час суд вже дослідив всі письмові докази та допитав свідків.

Водночас, захисник зауважив, що з 2023 року обвинувачений ОСОБА_7 постійно проходить лікування, однак має постійні погіршення стану здоров`я. Крім того, відповідно до виписки лікуючого лікаря установи лікування обвинуваченого малоефективне, а відповідно до висновку лікаря ОСОБА_7 потребує планової операції у зв`язку із виявленням правосторонньої пахової грижі.

Окрім того, захисник зазначив, що на виконання ухвали Одеського апеляційного суду від 17.12.2025, він направив запит до філії ДУ «Центр охорони здоров`я державної кримінально-виконавчої служби України» в Миколаївській та Одеській обл. щодо надання інформації про можливість лікування обвинуваченого ОСОБА_7 в місцях попереднього ув`язнення, на який отримав відповідь, що стан здоров`я обвинуваченого середнього ступеня тяжкості, він приймає призначене лікування від хронічних захворювань, однак воно малоефективне, стан ремісії короткостроковий та нестабільний, а його хронічне захворювання хребта не піддається лікуванню умовах слідчого ізолятора. Тобто, на теперішній час ухвала апеляційного суду не виконана.

За таких обставин захисник ОСОБА_6 просить скасувати оскаржувану ухвалу.

В судовому засіданні захисник ОСОБА_6 підтримав свою апеляційну скаргу та просив її задовольнити, водночас прокурор в судове засідання апеляційного суду не з`явився, при цьому про дату, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, однак причини неявки суду не повідомив.

Оскільки захисник ОСОБА_6 не заперечував щодо розгляду справи за відсутності прокурора, апеляційний суд керуючись приписами ст.ст. 405, 422-1 КПК України вирішив провести апеляційний розгляд провадження за встановленою явкою.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника ОСОБА_6 , перевіривши доводи апеляційної скарги та ретельно дослідивши матеріали судового провадження, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Частина 1 ст. 404 КПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

На переконання апеляційного суду, суд 1-ої інстанції зазначених вище вимог кримінального процесуального закону дотримався не в повному обсязі з огляду на таке.

Згідно із ч.ч. 1-3 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу («Запобіжні заходи, затримання особи»).

Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

У відповідності до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

Виходячи з положень п. 24 ч. 1 ст. 3 КПК України судове провадження це кримінальне провадження у суді першої інстанції, яке включає підготовче судове провадження, судовий розгляд і ухвалення та проголошення судового рішення, провадження з перегляду судових рішень в апеляційному, касаційному порядку, а також за нововиявленими або виключними обставинами, тобто рішення суду першої інстанції, ухвалене до ухвалення судових рішень, передбачених ч. 1 ст. 392 КПК України не входять до вказаного переліку, та не передбачають витребування матеріалів провадження.

Також, зважаючи на те, що приписами ст. 23 КПК України передбачено, що суд досліджує докази безпосередньо та не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом, апеляційний суд у даному випадку позбавлений можливості досліджувати докази, які б на даному етапі судового розгляду справи по суті дали можливість суду апеляційної інстанції робити висновки щодо обґрунтованості пред`явленого обвинувачення.

Такі обставини досліджуються безпосередньо судом 1-ої інстанції під час судового провадження та за результатами перевірки в порядку ст.ст. 89, 94 КПК України доказів, які на момент застосування (в тому числі, продовження дії запобіжного заходу) дають підстави суду прийняти рішення відповідно до положень ст. 331 КПК України.

Статтею 422-1 КПК України визначений порядок перевірки ухвал суду про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлених під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

Разом з тим, аналіз зазначеної норми кримінального процесуального закону свідчить про те, що апеляційний суд позбавлений можливості надати правову оцінку обґрунтованості пред`явленого особі обвинувачення, оскільки має право витребувати із суду 1-ої інстанції лише оскаржувану ухвалу та відповідне клопотання сторони обвинувачення, якщо таке подавалось (заявлялось).

При розгляді зазначеного кримінального провадження у відповідності до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» апеляційний суд застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права.

Пунктами 3, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод і практики ЄСПЛ передбачено, що обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Відповідно до обвинувального акту, який міститься в матеріалах кримінального провадження, що надійшло до апеляційного суду, ОСОБА_7 пред`явлене обвинувачення у вчинені злочину, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, за кваліфікуючими ознаками: напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із проникнення в житло, вчинений за попередньою змовою групою осіб, поєднаний із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень.

При цьому, санкція вказаної норми кримінального закону передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 8 до 15 років із конфіскацією майна, що за ст. 12 КК України класифікується як особливо тяжкий злочин.

Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі «Клішин проти України» наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами.

У рішенні ЄСПЛ по справі «Пунцельт проти Чехії» («Punzelt v. Czech Republic») №31315/96 від 25.04.2000 зазначено, що при оцінці ризику переховування від правосуддя може братися до уваги (поряд з іншими обставинами) і загроза відносно суворого покарання.

Колегія суддів зауважує, що ризик переховування від органу досудового розслідування та суду є актуальним безвідносно до стадії кримінального провадження та обумовлений, серед іншого, можливістю притягнення до кримінальної відповідальності та пов`язаними із цим можливими негативними для особи наслідками (обмеженнями), зокрема і суворістю передбаченого покарання, та обставинами вчинення інкримінованого злочину.

Отже, враховуючи загрозу суворості можливого покарання, особливості інкримінованого особливо тяжкого злочину, вчиненого за попередньою змовою групою осіб з корисливих мотивів, який поєднаний з проникненням до житла та завданням тілесних ушкоджень, наявність співучасника, зважаючи на активні дії, які інкримінуються обвинуваченому, оскільки ОСОБА_7 раніше був судимий та він обвинувачується у вчиненні іншого злочину в період іспитового терміну, що прямо свідчить про ступінь суспільної небезпеки обвинуваченого, а також враховуючи, що потерпілий від отриманих тілесних ушкоджень помер, апеляційний суд погоджується з висновками суду 1-ої інстанції щодо наявності в цьому к/п ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які зберігають актуальність на цій стадії к/п.

Оскільки судовий розгляд обвинувального акту ще не завершено, зберігається ризик впливу на учасників к/п.

Апеляційний суд звертає увагу, що КПК України не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії обвинуваченого кримінальному провадженню у формах, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Отже, оскільки в даному к/п встановлена наявність та актуальність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, що є підставою для продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 та оскільки застосування більш м`якого запобіжного заходу є недоцільним, з огляду на його неспроможність забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого, який має судимість, апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги.

Водночас, апеляційний суд зважає на доводи захисника щодо тривалого розгляду кримінального провадження та тримання обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою впродовж цього часу.

При цьому, апеляційний суд вже звертав увагу суду 1-ої інстанції на необхідність вжиття дієвих заходів направлених на завершення судового розгляду кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України.

Разом з тим, станом на теперішній час судовий розгляд справи не завершений та суд 1-ої інстанції вчергове продовжив обвинуваченому ОСОБА_7 строк тримання під вартою, який залишається для обвинуваченого безальтернативним.

Водночас, на переконання апеляційного суду, запобіжний захід не може бути покаранням за злочин, а виконує функцію превенції задля уникнення ускладнень виконання обвинувального вироку в майбутньому.

Відтак, з огляду на те, що обвинувачений ОСОБА_7 тримається під вартою тривалий час, обвинувальний акт переданий до суду для розгляду ще 21.02.2023, однак судовий розгляд кримінального провадження ще не завершений, апеляційний суд з урахуванням усталеної практики ЄСПЛ відповідно до якої національні суди повинні з`ясувати чи є тримання під вартою під час судового розгляду справи єдиним запобіжним заходом, який забезпечив би належну процесуальну поведінку особи та виконання нею процесуальних обов`язків, а також чи є можливість обмежитися застосуванням менш суворого (альтернативного) запобіжного заходу вважає за можливе визначити обвинуваченому альтернативний запобіжний захід у виді застави.

Відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Вимогами ч. 4 ст. 182 КПК України встановлено, що розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених ст. 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Вирішуючи питання про розмір застави, апеляційний суд виходить з того, що приписи КПК України та практика ЄСПЛ орієнтують суд на такі критерії, які слід врахувати при визначенні розміру застави: обставини кримінального правопорушення; особливий характер справи; майновий стан підозрюваного; його сімейний стан, у тому числі матеріальне становище близьких осіб; масштаб його фінансових операцій; дані про особу підозрюваного; встановлені ризики, відповідно до ст. 177 КПК України; «професійне середовище» підозрюваного; помірність обраного розміру застави та можливість її виконання, а також за певних обставин шкода, завдана кримінальним правопорушенням.

Водночас, апеляційний суд додатково зауважує на тому, що запобіжні заходи є попереджувальними, і їх метою є забезпечення виконання обвинуваченими покладених на нього процесуальних обов`язків в разі, якщо є побоювання здійснення обвинуваченим будь-яких дій, що заважають встановленню істини у кримінальному провадженні.

Відповідно до п. 3 ч. 5 ст. 182 КПК України розмір застави визначається у таких межах щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відтак, з огляду на фактичні обставини інкримінованого злочину, їх специфіку на наслідки, корисливий мотив, відомості про особу обвинуваченого, існування ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України колегія суддів приходить до висновку про те, що застава у розмірі 300 прожиткових мінімумів для працездатних осіб є необхідною і достатньою для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_7 .

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

За приписами п. 2 ч. 1 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження.

Крім того, апеляційний суд зважає на посилання захисника ОСОБА_6 , щодо стану здоров`я обвинуваченого ОСОБА_7 , який погіршується в умовах слідчого ізолятору та він потребує планової операції, а також щодо невиконання ухвали Одеського апеляційного суду від 17.12.2025 та вважає необхідним зобов`язати службових осіб ДУ «Ізмаїльський слідчий ізолятор» та Філії ЦОЗ ДКВС України в Миколаївській та Одеській обл. виконати вимоги ухвали Одеського апеляційного суду від 17.12.2025 щодо надання належної медичної допомоги ОСОБА_7 .

Керуючись ст.ст. 24, 177, 182, 183, 194, 199, 370, 404, 405, 407, 419, 422-1, 532, 615 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 задовольнити частково.

Ухвалу Кілійського районного суду Одеської обл. від 12.01.2026, якою стосовно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 27 ч. 4 ст. 187 КК України продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів до 12.03.2026 включно, без визначення розміру застави скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання прокурора Ізмаїльської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_8 задовольнити частково.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід у виді тримання під вартою в ДУ «Ізмаїльський слідчий ізолятор» строком на 60 днів по 12.03.2026 включно.

Визначити обвинуваченому ОСОБА_7 заставу в якості альтернативного запобіжного заходу в розмірі 300 (триста) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 998 400 (дев`ятсот дев`яносто вісім тисяч чотириста) грн.

Обвинувачений або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу на депозитний рахунок для зарахування заставних сум за наступними реквізитами:

Отримувач: Одеський апеляційний суд; Код отримувача за

Банк отримувача: ДКСУ, м. Київ; Код банку отримувача: 820172

Рахунок отримувача: UA1086720

Призначення платежу: згідно ухвали суду від 04.02.2026, заставна сума за ОСОБА_7 , судді: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

У разі внесення застави, звільнити обвинуваченого ОСОБА_7 з-під варти негайно та покласти на нього обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України строком до 12.03.2026 включно, а саме:

- прибувати за кожною вимогою до суду;

- не відлучатися із Одеської обл. без дозволу прокурора або суду;

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання та місця роботи.

- за наявності здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Роз`яснити заставодавцю та обвинуваченому ОСОБА_7 наслідки невиконання ними вимог ч.ч. 8, 10, 11 ст. 182 КПК України.

Зобов`язати службових осіб ДУ «Ізмаїльський слідчий ізолятор» та Філії ЦОЗ ДКВС України в Миколаївській та Одеській областях виконати вимоги ухвали Одеського апеляційного суду від 17.12.2025, щодо надання належної медичної допомоги обвинуваченому ОСОБА_7 .

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4