ПРИМОРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ1
УХВАЛА

17 лютого 2026 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі колегії суддів:

головуючий суддя ОСОБА_1

судді: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

потерпілої ОСОБА_7

обвинуваченої ОСОБА_8

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні за №0000963 від 11.07.2025 року за обвинуваченням ОСОБА_8 , у вчиненні злочину, передбаченого п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України,

встановив:

Ухвалою суду від 05 січня 2026 року призначено підготовче судове засідання за обвинувальним актом у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_8 , у вчиненні злочину, передбаченого п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України.

Під час підготовчого судового засідання сторони кримінального провадження вважали за можливе призначити кримінальне провадження до судового розгляду.

Прокурор звернувся до суду з клопотанням про продовження до обвинуваченої запобіжного заходу у виді тримання під вартою. В обґрунтування клопотання прокурор зазначив, що ризики, які були підставою для застосування запобіжного заходу відносно ОСОБА_8 під час досудового розслідування не зникли та існувати не перестали.

В судовому засіданні потерпіла підтримала клопотання прокурора.

Обвинувачена в судовому засіданні не заперечувала проти задоволення клопотання.

Захисник в судовому засіданні зазначив, що обвинувачена вже тривалий час перебуває під вартою, у зв`язку із чим просив застосувати запобіжний захід не пов`язаний із триманням під вартою.

Заслухавши думку учасників судового провадження, суд приходить до наступних висновків.

Розглядаючи питання про призначення обвинувального акту у даному кримінальному провадженні до судового розгляду, суд виходить з наступного.

Під час проведення підготовчого судового засідання судом не встановлено підстав для прийняття рішень, передбачених пунктами 1-4 частини третьої статті 314 КПК України.

Згідно з наданим до суду обвинувальним актом, складеним слідчим відповідно до вимог КПК України, прокурором дотримані вимоги територіальної підсудності та підстав для закриття провадження або повернення обвинувального акту прокурору не встановлено.

Зазначене судове засідання з урахуванням принципу гласності та відкритості судового провадження слід проводити відкрито, обмеження щодо цього, передбачені ч.2 ст.27 КПК України відсутні.

Заслухавши думку учасників судового провадження щодо можливості призначення кримінального провадження до судового розгляду та якими не було заявлено клопотань про витребування певних речей чи документів, виклику свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає за можливе закінчити підготовче судове провадження та призначити судовий розгляд.

Вирішуючи питання про прийняття до провадження цивільного позову потерпілої ОСОБА_7 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої вчиненням кримінального правопорушення, суд вважає, що подана позовна заява відповідає вимогам, встановленим до позовів, які пред`являються в порядку цивільного судочинства, у зв`язку із чим може прийняти до провадження для його розгляду в межах даного кримінального провадження, в ОСОБА_7 слід визнати позивачем за цивільним позовом, обвинувачену ОСОБА_8 відповідачем за цивільним позовом потерпілої.

Розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку застосування до обвинуваченої запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд виходить з наступного.

За змістом ч. ч. 4, 5 ст.199 КПК України (далі КПК), якими суд керується в силу положень ч.2 ст.331 КПК, суд може продовжити строк тримання під вартою, якщо прокурор доведе, що заявлені ризики не зменшились або з`явились нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою, а також, що є наявними обставини, які перешкоджають завершенню кримінального провадження до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою, згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

Тобто обґрунтованість застосування запобіжного заходу може піддаватися судовому контролю через певні проміжки часу на предмет перевірки наявності чи відсутності ризиків, за наявності яких такий запобіжний захід було застосовано, та внаслідок виникнення інших обставин, які можуть бути підставами зміни запобіжного заходу в сторону його пом`якшення, зміни чи скасування, оскільки тривала дія запобіжного заходу без врахування конкретних обставин справи може призвести до порушення прав, свобод чи інтересів учасників кримінального провадження. Зміна чи скасування запобіжного заходу обумовлюється тим, що в ході кримінального провадження змінюються підстави застосування чи обставини, що враховувалися при обранні запобіжного заходу, внаслідок чого запобіжний захід може бути скасований або замінений на інший більш або менш суворий.

Водночас, відповідно до практики Європейського Суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують та міжнародними контактами.

Розглядаючи клопотання про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою для прийняття законного та обґрунтованого рішення суд, відповідно до вимог ст.178 КПК України, крім наявності вищезазначених обставин, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Так, у п. 219 рішення у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року (заява № 42310/04) Суд зазначив, що питання про те, чи є тривалість тримання під вартою розумною, не можна вирішувати абстрактно. Наявність підстав для залишення обвинуваченого під вартою слід оцінювати в кожній справі з урахуванням її особливостей. Продовжуване тримання під вартою може бути виправданим заходом у тій чи іншій справі лише за наявності чітких ознак того, що цього вимагає справжній інтерес суспільства, який, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважує інтереси забезпечення права на свободу (див. рішення у справі «Єчюс проти Литви», N 34578/97, п. 93, ECHR 2000-IX).

Розглядаючи клопотання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою для прийняття законного та обґрунтованого рішення суд, відповідно до вимог ст.178 КПК України, крім наявності вищезазначених обставин, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

При вирішенні питання про продовження запобіжного заходу суд враховує засаду верховенства права, закріплену у ст.8 КПК України, та практику Європейського суду з прав людини (далі Суд, ЄСПЛ), яка у відповідності до вимог ч.2 зазначеної статті підлягає обов`язковому застосуванню під час кримінального провадження.

Так, у п. 219 рішення у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року (заява № 42310/04) Суд зазначив, що питання про те, чи є тривалість тримання під вартою розумною, не можна вирішувати абстрактно. Наявність підстав для залишення обвинуваченого під вартою слід оцінювати в кожній справі з урахуванням її особливостей. Продовжуване тримання під вартою може бути виправданим заходом у тій чи іншій справі лише за наявності чітких ознак того, що цього вимагає справжній інтерес суспільства, який, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважує інтереси забезпечення права на свободу (див. рішення у справі «Єчюс проти Литви», N 34578/97, п. 93, ECHR 2000-IX).

Суд оцінює тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченій ОСОБА_8 у разі визнання її винуватою у вчиненні інкримінованого злочину, передбаченого п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України, за яке передбачено покарання у виді позбавленням волі на строк п`ятнадцять років або довічним позбавленням волі; вік та стан здоров`я обвинуваченої, щодо якої відсутні відомості, які б перешкоджали триманню її під вартою; відсутність відомостей щодо її офіційного працевлаштування до затримання.

Зазначені обставини свідчать про існування ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме можливого переховування обвинуваченої від суду.

Крім того, судом враховується, що судовий розгляд у даному кримінальному проваджені фактично ще не розпочатий, у зв`язку з чим судом згідно із засадою безпосередності дослідження показань, встановленої ст.23 КПК України, не допитані потерпіла, свідки та сама обвинувачена, отже існує ризик незаконного впливу на потерпілу та свідків.

Також, судом враховується той факт, що ОСОБА_8 є раніше неодноразово судимою, зокрема за вчинення аналогічних злочинів, в якому наразі обвинувачується, покарання за які вона відбувала реально, що в свою чергу свідчить про небажання останньої ставати на шлях виправлення та схильність до вчинення злочинів, та да підстави вважати про існування в даному кримінальному провадженні ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Водночас, суд вважає, що стороною обвинувачення не було доведено існування в даному кримінальному провадженні ризику, передбаченого п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема перешкоджання обвинуваченою кримінальному провадженню іншим чином.

Таким чином, вказані обставини свідчать, що наявні достатні підстави вважати, що ризики, які були підставою для застосування запобіжного заходу відносно ОСОБА_8 у виді тримання під вартою, на даний час не зникли, оскільки є підстави вважати, що на даний час обвинувачена ОСОБА_8 перебуваючи на волі може переховатися від суду, незаконно впливати на потерпілу та свідків, вчиняти інші кримінальні правопорушення, що було доведено прокурором в судовому засіданні.

Таким чином, з урахуванням викладених обставин та особи ОСОБА_8 , того, що судовий розгляд у даному кримінальному провадженні фактично ще не розпочатий та існування ризиків, передбачених п.п 1, 3, 5 ч. 1 ст.177 КПК України, які були доведені прокурором, суд дійшов висновку, що обставини, на які посилається прокурор у клопотанні, дають достатні підстави вважати, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів на даний час не може забезпечити належну поведінку ОСОБА_8 та запобігти вищевикладеним ризикам, передбаченим ч. 1 ст.177 КПК України, а тому суд вважає за необхідне продовжити відносно ОСОБА_8 застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою на строк, що не перевищує 60 днів.

Разом із тим, суд враховує, що доцільність подальшого тримання під вартою обвинуваченої ОСОБА_8 буде перевірена судом через нетривалий час, у тому числі вона може бути перевірена за клопотанням сторони захисту.

Вирішуючи у відповідності до положень ч.4 ст.183 КПК України питання про можливість застосування до обвинуваченої ОСОБА_8 альтернативного запобіжного заходу у виді застави, суд враховує, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину проти життя, зокрема у вбивстві, у зв`язку з чим не вбачає підстав для застосування до ОСОБА_8 альтернативного запобіжного заходу у виді застави.

Керуючись ст. ст. 369-372, 376 КПК України, суд, -

постановив:

Призначити судовий розгляд обвинувального акту кримінальному провадженні №0000963 від 11.07.2025 року за обвинуваченням ОСОБА_8 , у вчиненні злочину, передбаченого п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України у відкритому судовому засіданні у залі судових засідань №108 Приморського районного суду м. Одеси за адресою : м. Одеса, вул. Балківська, 33 на 14:00 год. 26 лютого 2026 року.

Судовий розгляд здійснювати одноособово.

В судове засідання викликати сторони кримінального провадження.

Забезпечення явки свідків кримінального провадження покласти на прокурора.

Прийняти до провадження цивільний позов потерпілої ОСОБА_7 до обвинуваченої ОСОБА_8 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої вчиненням кримінального правопорушення.

Визнати потерпілу ОСОБА_7 позивачем за її цивільним позовом, а обвинувачену ОСОБА_8 відповідачем за цивільним позовом потерпілої.

Клопотання прокурора Приморської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_5 задовольнити.

Продовжити застосування до обвинуваченої ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 (шістдесят) днів, тобто до 17 квітня 2026 року.

Строк дії ухвали суду в частині продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченої ОСОБА_8 становить до 17 квітня 2026 року, включно.

Ухвала про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою підлягає негайному виконанню після її оголошення та може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Одеського апеляційного суду, а обвинуваченою, яка тримається під вартою, в той же строк з моменту вручення копії ухвали. В іншій частині ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів

Приморського районного суду м. Одеси

ОСОБА_1 ОСОБА_3 ОСОБА_2

Єдиний унікальний номер справи: №522/28231/25

Номер провадження № 1-кп/ 522/1046/26

Головуючий суддя ОСОБА_1