ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/297/26 Справа № 212/9806/21 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2026 року м. Кривий Ріг

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

обвинуваченої ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000593 за апеляційними скаргами прокурора та захисника ОСОБА_7 на вирок Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10 лютого 2025 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Кривий Ріг Дніпропетровської області, громадянки України, раніше не судимої, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 ,

засуджено за ч. 2 ст. 307 КК України до покарання у виді 6 років 2 місяців позбавлення волі з конфіскацією всього належного їй на праві приватної власності майна, -

ВСТАНОВИЛА:

Згідно вироку, ОСОБА_8 15.09.2021 року, діючи з прямим умислом, з корисливих мотивів, з метою незаконного збуту особливо небезпечного наркотичного засобу опію ацетильованого та отримання у такий спосіб наживи, у невстановленому слідством місці, у невстановлений слідством час, у невстановленої слідством особи, в порушення вимог Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори», незаконно придбала з метою збуту, особливо небезпечний наркотичний засіб опій ацетильований в невстановленій слідством кількості, однак не менш ніж 7,9037 г., який вона незаконно зберігала при собі з метою подальшого збуту.

Здійснюючи свій злочинний умисел, спрямований на незаконний збут особливо небезпечного наркотичного засобу опію ацетильованого, 15.09.2021, о 12:39 годині, ОСОБА_8 , перебуваючи в лісосмузі, яка розташована навпроти будинку № 1 по вул. Щепкіна в Покровському районі м. Кривого Рогу, в ході оперативної закупки, незаконно збула ОСОБА_9 , який проводив оперативну закупку наркотичного засобу, особливо небезпечний наркотичний засіб опій ацетильований, в кількості приблизно 1мл., що знаходився в медичному шприці об`ємом 2мл., та отримала від нього в якості оплати грошові кошти в сумі 125 гривень купюрами різного номіналу, які раніше були оглянуті, помічені та передані ОСОБА_9 для проведення оперативної закупки.

У той же день, 15.09.2021, о 12:40 годині, ОСОБА_9 , який проводив оперативну закупку, перебуваючи біля будинку № 1 по вул. Щепкіна в Покровському районі м. Кривого Рогу, добровільно видав слідчому СВ відділення поліції № 3 Криворізького РУП ГУНП в Дніпропетровській області медичний шприц об`ємом 2 мл, зі збутою йому ОСОБА_8 , рідиною коричневого кольору в кількості приблизно 1мл., що містить особливо небезпечний наркотичний засіб опій ацетильований, маса опію ацетильованого в перерахунку на суху речовину в наданих на експертизу 0,9609 г., речовини, складає 0,0209 г.

15.09.2021 о 15:45 годині, ОСОБА_8 , була зупинена працівниками СКП відділення поліції № 3 Криворізького РУП ГУНП в Дніпропетровській області в лісосмузі неподалік будинку № 1 по вулиці Щепкіна в Покровському районі м. Кривого Рогу. В ході огляду місця події, в присутності понятих було виявлено медичний шприц об`ємом 20 мл. з рідиною коричневого кольору в кількості приблизно 7 мл., яка містить опій ацетильований, який віднесено до особливо небезпечних наркотичних засобів, обіг яких заборонено. Маса опію ацетильованого в перерахунку на суху речовину в наданій на експертизу 6,5873 г. рідини складає 0,1262 г., яку ОСОБА_8 , незаконно придбала, зберігала при собі з метою незаконного збуту. Висновком судово-хімічної експертизи № СЕ-19/104-21/31605-НЗПРАП від 26.10.2021 також встановлено, що надана на експертизу наркотична речовина, вилучена у ОСОБА_8 , та наркотична речовина, вилучена у ОСОБА_9 , однорідні між собою.

Згідно висновку судової експертизи спеціальних хімічних речовин № СЕ-19/104-21/32284-ФХД від 20.10.2021 на представлених на дослідження банкнотах номіналом 100 гривень УД0092840, 20 гривень ТД9260817, 5 гривень ТД5184228, на фрагменті бинту зі змивами з рук ОСОБА_8 , на фрагменті бинту зі зразком люмінесцентної речовини виявлені сліди спеціальних хімічних речовин з люмінесценцією жовтого кольору в УФ променях. Виявлені сліди спеціальних хімічних речовин на представлених на дослідження банкнотах номіналом 100 гривень УД0092840, 20 гривень ТД9260817, 5 гривень ТД5184228, на фрагменті бинту зі змивами з рук ОСОБА_8 , на фрагменті бинту зі зразком люмінесцентної речовини мають між собою спільну родову приналежність.

Вказане кримінальне правопорушення передбачає кримінальну відповідальність, визначену ч. 2 ст. 307 КК України, а саме: незаконне придбання, зберігання з метою збуту, а також незаконний збут особливо небезпечних наркотичних засобів.

В апеляційній скарзі прокурор ставить питання про скасування вироку в частині призначеного судом покарання у зв`язку з його невідповідністю ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої. Вважає, що призначаючи покарання суд достатньою мірою не врахував суспільну небезпечність вчиненого ОСОБА_8 злочину, важливість та цінність об`єкту посягання, відсутність пом`якшуючих обставин покарання. На його думку, призначене судом покарання є занадто м`яким та не сприятиме досягненню мети покарання попередженню нових злочинів. Просив суд ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_8 винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, та призначити покарання у виді 9 років позбавлення волі з конфіскацією майна. В іншій частині рішення суду залишити без змін.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить вирок суду змінити та застосувати до ОСОБА_8 ст. 75 КК України, звільнивши її від відбування призначеного покарання з випробувальним терміном. Зазначає, що висновок суду про доведеність корисливого мотиву не підтверджений дослідженими під час судового розгляду доказами. Суд безпідставно не прийняв до уваги показання ОСОБА_8 про те, що кримінальне правопорушення вона вчинила під примусом та страхом за своє життя. Вважає, що призначене судом покарання занадто суворе та не відповідає ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченої. При призначенні покарання суд не врахував наявність, відповідно до ст. 69 КК України, кількох обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченій ОСОБА_8 , а саме: зізнання, щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, вчинення кримінального правопорушення під впливом інших осіб, а також дані про особу винної, яка в силу ст. 89 КК України не судима, під наглядом лікаря-нарколога та лікаря психіатра не перебувала і не перебуває, має на утриманні трьох неповнолітніх дітей, вину у скоєному злочині визнала та щиро розкаялася. На її думку, виправлення обвинуваченої можливе без ізоляції від суспільства. Просить врахувати стан здоров`я ОСОБА_8 , яка перебуває в ДУ «КУВП №3» з вересня 2021 року та починаючи з 2022 року постійно хворіє, має хвороби печінки, підшлункової та щитовидної залоз.

Заслухавши доповідача, доводи учасників процесу, перевіривши доводи апеляційних скарг та вивчивши матеріали справи, судова колегія доходить висновку, що апеляційні скарги прокурора та захисника не підлягають задоволенню.

На підставі ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції перевіряє судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.

Колегія суддів вважає, що підстави для скасування чи зміни вироку відсутні, оскільки судом першої інстанції при його винесенні були дотримані вимоги кримінального та кримінального процесуального закону.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_8 у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, за обставин, як вони встановлені у вироку, відповідають фактичним обставинам справи і підтверджуються дослідженими в судовому засіданні доказами, яким суд дав належну оцінку у вироку.

Наявні у матеріалах справи докази спростовують твердження сторони захисту про відсутність корисливого мотиву та вчинення злочину під примусом.

Під час проведення оперативної закупки на вказаному місці не було інших осіб, які збували наркотичні засоби, кошти під час продажу були передані в руки ОСОБА_8 , та саме у неї були вилучені під час вказаної слідчої дії.

Із заявою до правоохоронних органів про вчинення щодо неї кримінального правопорушення чоловіком на ім`я ОСОБА_10 , ОСОБА_8 не зверталась.

Твердження ОСОБА_8 про те, що на момент її затримання поліцейськими, у неї в сумці не було шприца з наркотичною речовиною, але поліцейські, які здійснювали її затримання, поклали їй до сумки 20-ти кубовий шприц з наркотичною речовиною та зазначили, що вона має сказати, що торгує наркотичною речовиною, також не знайшли свого підтвердження. Зазначені обставини були предметом дослідження органу ДБР, який не знайшов підстав для внесення відомостей до ЄРДР.

Оцінюючи сукупність досліджених під час судового розгляду доказів в їх взаємозв`язку з точки зору належності, допустимості, достовірності та достатності, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність у ОСОБА_8 корисливого мотиву.

Не заслуговують на увагу і доводи апеляційних скарг про невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченої.

Так, відповідно до ст. ст. 50, 65 КК України особі, що скоїла злочин, повинно бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів з урахуванням ступеня тяжкості скоєного злочину, особи винного і обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання.

Частиною 1 ст. 65 КК України встановлено, що суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цьогоКодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Покарання - це захід державного примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому кримінальним законом обмеженні прав і свобод засудженого.

Особа зобов`язана перетерпіти ті позбавлення й обмеження, які пов`язані із застосуванням до неї покарання. При цьому держава має забезпечити належний захист законних прав та свобод особи, їх обмеження повинно бути належним чином обґрунтовано.

Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Виходячи із принципів співмірності й індивідуалізації покарання за своїм видом і розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Згідно зі ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429,437-439, 442, 442-1 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, за катування, вчинене представником держави, у тому числі іноземної, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу. За вчинення кримінального правопорушення, за яке передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, суд з підстав, передбачених цією частиною, може призначити основне покарання у виді штрафу, розмір якого не більше ніж на чверть нижчий від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

Підставами призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, визначено дві групи обставин, які характеризують як вчинений злочин, так і особу винного, що мають враховуватися в їх сукупності, а саме: наявність декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину. Тобто, принаймні одна з встановлених обставин має істотно знижувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення. В поєднанні з обставинами (обставиною), яка пом`якшує покарання, та з урахуванням даних про особу, які відповідним чином характеризують винуватого, зазначені чинники у своїй сукупності утворюють підставу для застосування ст. 69 КК. Призначення більш м`якого покарання, ніж зазначене в санкції кримінально-правової норми, можливе лише у тому випадку, коли встановлені у справі обставини в своїй сукупності настільки істотно знижують ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, що призначення винному навіть мінімального покарання в межах санкції було би явно несправедливим. Зазначене кореспондується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 11 листопада 2020 року в справі № 370/2596/18 (провадження № 51-3884 км 20).

Визначення поняття обставин, які істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, також сформульовано в постанові Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 17 вересня 2019 року (справа № 744/884/17; провадження № 51-8413км18). Зокрема, суд виходив з системного тлумачення положень статей 66 та 69 КК України і тих статей спеціальної частини Кодексу, які визначають певні пом`якшуючі обставини як елемент складу злочину.

При цьому суд дійшов висновку, що обставини чи сукупність обставин, які відповідно до положень статті 69 КК України надають суду повноваження вийти за межі мінімального покарання, встановленого законом, мають бути такого ж характеру і сили, які зумовили створення привілейованих складів злочинів. Ці обставини у своїй сукупності повинні настільки істотно знижувати ступінь суспільної небезпечності вчиненого кримінального правопорушення, що призначення винному навіть мінімального покарання в межах санкції було б явно несправедливим.

Крім того, ці обставини чи сукупність обставин мають знаходитися в причинному зв`язку з цілями та/або мотивами кримінального правопорушення, поведінкою особи під час вчинення кримінального правопорушення й іншими факторами, які безпосередньо впливають на суспільну небезпеку кримінального правопорушення та/або небезпечність винуватої особи.

Відповідно до ч. 1 ст. 75 КК України суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

При цьому рішення суду для звільнення особи від відбування покарання є не обов`язком суду, а його правом, якщо суд установить безумовні підстави того, що виправлення особи можливе без ізоляції її від суспільства і що обвинувачений може стати на шлях виправлення, не будучи позбавленим волі.

Вирішуючи питання про призначення ОСОБА_8 покарання і його розміру суд першої інстанції врахував характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів у сфері обігу наркотичних засобів, розмір збутого наркотичного засобу, особу обвинуваченої, яка на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває,на час ухвалення вироку вважалась не судимою, є матір`ю трьох дітей 2010, 2016, 2018 років народження та позбавлена батьківських прав внаслідок вживання наркотичних засобів, діти знаходяться на вихованні її матері.

Посилання захисника на безпідставне незастосування судом ст. 66 КК України та неврахування, що ОСОБА_8 визнала винуватість, сприяла розкриттю злочину, розкаялась у вчиненому на увагу не заслуговують з огляду на наступне.

Так, Верховний Суд у своїх рішеннях (ЄУН справ 199/6365/19, 643/13256/17, 166/1065/18) неодноразово зазначав про те, що щире каяття характеризує суб`єктивне ставлення винної особи до вчиненого злочину, яке виявляється в тому, що вона визнає свою провину, висловлює жаль з приводу вчиненого та бажання виправити ситуацію, що склалася.

Каяття передбачає, окрім визнання особою факту вчинення кримінального правопорушення, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого та готовність нести покарання. Щире каяття - це не формальна вказівка на визнання свої вини, а відповідне ставлення до скоєного, яке передбачає належну критичну оцінку винним своєї протиправної поведінки, її осуд та бажання залагодити провину, що має підтверджуватися конкретними діями, спрямованими на виправлення зумовленої кримінальним правопорушенням ситуації. Факт щирого каяття особи у вчиненні кримінального правопорушення повинен знайти своє відображення у матеріалах кримінального провадження.

Про щирість каяття особи свідчить і поведінка засудженого після вчинення злочину. Якщо особа сприяє розкриттю вчиненого нею кримінального правопорушення, добровільно відшкодовує завдані збитки або усуває завдану шкоду, такі дії об`єктивно підтверджують щире каяття особи.

На переконання апеляційного суду, наявність у ОСОБА_8 такої пом`якшуючої обставини, як щире каяття є сумнівним і носить формальний характер.

Посилаючись в апеляційній скарзі на можливість застосування до ОСОБА_11 положень ст. 69 КК України, захисник не обґрунтував, яким чином вказані ним в апеляційній скарзі обставини впливають на суспільну небезпечність вчинених діянь й, відповідно, знижують ступінь тяжкості інкримінованого обвинуваченій кримінального правопорушення.

З урахуванням характеру та високого ступеня суспільної небезпечності вчиненого кримінального правопорушення, обґрунтованим є і висновок суду про те, що виправлення обвинуваченої можливе лише в умовах ізоляції від суспільства.

Доказів того, що стан здоров`я обвинуваченої не дозволяє утримання її в умовах ізоляції від суспільства матеріали справи не містять.

Що стосується доводів апеляційної скарги прокурора про м`якість покарання, то апеляційний суд зазначає наступне.

Як убачається з матеріалів справи, ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 09.05.2023 року вирок Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09.02.2023 року, яким ОСОБА_8 визнано винною у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років з конфіскацією усього особистого майна, скасовано та призначено новий судовий розгляд в суді першої інстанції.

Під час перегляду вищезазначеного вироку колегія суддів, серед іншого, дійшла висновку, що призначене ОСОБА_8 покарання у виді 7 років позбавлення волі є суворим, а також звернула увагу на необхідність врахування фактичних обставин справи, а саме розміру збутого обвинуваченою наркотичного засобу, її особи, яка на теперішній час є раніше не судимою, часткове визнання обвинуваченою своєї винуватості, те що вона є матір`ю трьох дітей 2010, 2016, 2018, років народження та позбавлена батьківських прав внаслідок вживання наркотичних засобів, діти знаходяться на вихованні її матері.

Частиною 3 ст. 415 КПК України встановлено, що висновки і мотиви, з яких скасовані судові рішення, є обов`язковими для суду першої інстанції при новому розгляді.

Таким чином, під час вирішення питання про призначення ОСОБА_8 покарання судом першої інстанції враховано висновок апеляційного суду, тому доводи прокурора про м`якість покарання та необхідність призначення покарання у виді 9 років позбавлення волі не можуть бути взяті до уваги.

У відповідності зі ст.ст. 50, 65 КК України особі, що скоїла злочин, покарання повинне бути призначене необхідне й достатнє для виправлення та попередження нових злочинів.

Покарання має на меті не тільки кару, але й виправлення засуджених, а також попередження здійснення нових злочинів, як засудженими, так і іншими особами.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції врахував всі обставини справи, дані про особу обвинуваченої, тому покарання у виді 6 років 2 місяців позбавлення волі відповідає вимогам ст. 65 КК України, є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченої та попередження скоєння нових злочинів, у зв`язку із чим підстав для зміни або скасування вироку суду першої інстанції колегія суддів не вбачає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги прокурора та захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10 лютого 2025 року стосовно ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженою, яка тримається під вартою - в той самий строк з дня отримання копії ухвали.

Судді