Справа № 175/3444/26
Провадження № 1-кс/175/396/26
У Х В А Л А

іменем України

20 лютого 2026 року селище Слобожанське Дніпровського

району Дніпропетровської області

Слідчий суддя Дніпровського районного Дніпропетровської області ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2

з участю прокурора ОСОБА_3 ,

слідчого ОСОБА_4 ,

в присутності підозрюваного ОСОБА_5 ,

захисника адвоката ОСОБА_6 ,

розглянувши клопотання слідчого СВ ВП № 2 ДРУП № 2 ГУНП в Дніпропетровській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_4 , погодженого з прокурором Слобожанської окружної прокуратури ОСОБА_3 , у кримінальному провадженні № 0000143 від 19.02.2026, за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Новомосковська, громадянин України, із професійно-технічною освітою, працевлаштований як ФОП « ОСОБА_5 », не одружений, утриманців не маючий, зареєстрований та фактично проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,-

ВСТАНОВИВ:

Суть питання, що вирішується, за чиєю ініціативою воно розглядається

ОСОБА_5 підозрюється в умисному заподіяні працівникові правоохоронного органу легких тілесних ушкоджень у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України.

Покликаючись на існування ризиків, передбачених ст. 177 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК), прокурор просив застосувати щодо підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком на 60 днів, без визначення розміру застави.

Позиція учасників у судовому засіданні

В судовому засіданні прокурор підтримав клопотання, покликаючись на викладені у ньому обставини. Окрім того додала, що на переконання органу досудового розслідування, наразі існують ризики, передбачені ст. 177 КПК. Свою позицію та обґрунтованість підозри прокурор мотивувала обставинами, зазначеними у клопотанні.

Сторона захисту заперечувала щодо задоволення клопотання, з огляду на його безпідставність, вважаючи, що будь-який запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою забезпечить належну процесуальну поведінку підозрюваного.

Положення закону, якими керувався слідчий суддя

Згідно з ч. 1 ст. 131 КПК заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження. Одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження є запобіжні заходи (п. 9 ч. 2 ст. 131 КПК).

Відповідно до ч. 3 ст. 132 КПК застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, дізнавач, прокурор не доведе, що: (1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; (2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, дізнавача, прокурора; (3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, дізнавач, прокурор звертається із клопотанням.

Слідчий суддя відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам. При цьому найбільш м`яким запобіжним заходом є особисте зобов`язання, а найбільш суворим - тримання під вартою. Запобіжні заходи застосовуються під час досудового розслідування слідчим суддею за клопотанням слідчого, погодженим з прокурором, або за клопотанням прокурора (частини 3, 4 ст. 176 КПК).

Статтею 177 КПК встановлено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам, зокрема: (1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; (2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; (3) незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні; (4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; (5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: (1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; (2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 цього Кодексу, і на які вказують детектив та прокурор; (3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 (ч. 1 ст. 183 КПК).

Установлені слідчим суддею обставини, мотиви, з яких слідчий суддя виходив при постановленні ухвали.

Під час розгляду клопотання слідчий суддя встановив наступні обставини та дійшов таких висновків.

Щодо обґрунтованості підозри

Досудовим розслідуванням встановлено, 19 лютого 2026 року о 10 годині 00 хвилин працівники ВП №1 ДРУП №2 ГУНП в Дніпропетровській області, а саме: старший дільничний офіцер поліції майор поліції ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та дільничним офіцером поліції, капітаном поліції ОСОБА_8 , будучи у форменому одязі із знаками розрізнення, отримавши табельну вогнепальну зброю та спеціальні засоби, заступили на чергування для несення служби на блок посту 1601 на автомобільній дорозі М-30 в м. Підгороднє, Дніпровського району, Дніпропетровської області.

Того ж дня, близько 16 години 13 хвилин працівниками ВП №1 Дніпровського РУП №2 ГУНП в Дніпропетровській області, а саме: старшим дільничним офіцером поліції, майором поліції ОСОБА_7 та дільничним офіцером поліції, капітаном поліції ОСОБА_8 під час несення служби, зупинили транспортний засіб, а саме легковий автомобіль «Volkswagen е-GOLF» з н/з НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який належить йому на праві приватної власності та який останній використовував для власних потреб.

Після чого, поліцейський ОСОБА_7 , представився, пред`явив своє службове посвідчення, а також роз`яснив ОСОБА_9 , що відповідно до вимог ч. 2 ст. 32 ЗУ про «Національну поліцію України», а саме, що у період дії воєнного стану та/або під час мобілізації (крім цільової) поліцейський має право вимагати в особи чоловічої статі віком від 18 до 60 років пред`явлення нею військово-облікового документа разом з документом, що посвідчує особу, у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в документах, та наголошено про надання ОСОБА_5 вказаних документів.

В цей же час та місці, перебуваючи у вказаному місці, в салоні автомобілю «Volkswagen е-GOLF» з н/з НОМЕР_1 , у ОСОБА_5 раптово виник злочинний умисел, спрямований на заподіяння працівникові правоохоронного органу тілесних ушкоджень.

Реалізуючи свій раптово виниклий злочинний умисел, спрямований на заподіяння працівникові правоохоронного органу тілесних ушкоджень, а саме потерпілому ОСОБА_7 , 19.02.2026 о 16:15, перебуваючи в салоні автомобілю «Volkswagen е-GOLF» з н/з НОМЕР_1 , на водійському місці, ОСОБА_5 , діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки у виді спричинення тілесних ушкоджень, усвідомлюючи, що перед автомобілем знаходиться працівник правоохоронного органу - потерпілий ОСОБА_7 , почав рух на вищевказаному транспортному засобі в безпосередній близькості від потерпілого та здійснив удар транспортним засобом в область правої ноги ОСОБА_7 , внаслідок чого, останній, не втримавши рівновагу, впав на асфальтне покриття, при цьому вдарившись об нього головою та кінцівками.

Спричинивши тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_7 , ОСОБА_5 керуючи вищевказаним транспортним засобом покинув місце вчинення правопорушення.

Своїми умисними діями, ОСОБА_5 , спричинив потерпілому ОСОБА_7 , тілесні ушкодження у вигляді забою правого колінного та правого променево-зап`ястового суглобу, ЗЧМТ, струс головного мозку.

19.02.2026 о 16:45 годині ОСОБА_5 затримано в порядку ст. 208 КПК України за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України.

20.02.2026 ОСОБА_9 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України, а саме в умисному заподіяні працівникові правоохоронного органу легких тілесних ушкоджень у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків.

Враховуючи те, що обґрунтованість підозри ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 345 КК України, підтверджуються на цьому етапі розслідування достатньою сукупністю вагомих доказів, детальний перелік яких міститься у клопотанні та досліджений під час судового розгляду, що слідчий суддя на цьому етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу, то з огляду на ті дані, які були надані стороною обвинувачення, у слідчого судді наявні всі підстави для висновку про наявність обґрунтованої підозри щодо кримінального правопорушення, що інкримінується останньому.

Також слідчий суддя приймає до уваги правову позицію, викладену в рішенні ЄСПЛ у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.08.90 р., відповідно до якого «обгрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про котру йдеться, могла вчинити правопорушення.

Щодо існування ризиків

Прокурор, наполягаючи на застосуванні до підозрюваного запобіжного заходу, окрім обґрунтованості підозри останнього у вчиненні кримінального правопорушення, покликався також на існування ризиків, які дають йому підстави вважати, що підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення, чи перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

На переконання слідчого судді, ризики, що дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч. 1 ст. 177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірної можливості здійснення підозрюваним зазначених дій. Водночас КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Перевіряючи існування зазначених прокурором ризиків, передбачених п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, слідчий суддя виходив із такого.

ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі строком до 5 років. Зіставлення можливих для підозрюваного наслідків переховування у вигляді його ув`язнення у невизначеному майбутньому, тобто після його затримання, із засудженням до покарання у виді позбавлення волі у найближчій перспективі, переконують слідчого суддю у тому, що ризики , передбачені п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України щодо ОСОБА_5 є достатньо високими та не спростовані під час розгляду клопотання.

Також, враховуючи, що Дніпропетровська область значно наближена до кордонів територія яких, визначена статусом тимчасово окупованою територію, останній може покинути території Дніпропетровської області та України. З огляду на військову агресію проти України в уповноважених органів ускладнене здійснення належного контролю за перетином особами державного кордону України. Зазначена обставина свідчить про можливість його перетину, у тому числі поза офіційними пунктами пропуску. А тому існуючі законодавчі обмеження для виїзду громадян України за кордон не виключають такої можливості.

До того ж, слідчий суддя погоджується з твердженням сторони обвинувачення, що ОСОБА_5 вчинив інкриміноване йому діяння під мізерним приводом, що свідчить про схильність останнього до вчинення кримінальних правопорушень, ігноруючи суспільні правила поведінки та моральності, що вказує на існування ризику, передбаченого.5 ч.1 ст. 177 КПК України.

Мотиви суду щодо запобіжного заходу, який слід застосувати щодо підозрюваного та інші питання

Оскільки встановлено обґрунтованість підозри ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України, та наявність декількох ризиків, то з метою забезпечення дієвості кримінального провадження, застосування запобіжного заходу щодо підозрюваного є об`єктивно необхідним.

На виконання вимог ст.ст. 177-178 КПК України, встановлено, що підозрюваний на обліку у нарколога та психіатра не перебуває, громадянин України, із професійно-технічною освітою, працевлаштований як ФОП « ОСОБА_5 », офіційно не одружений, утриманців не має, зареєстрований та фактично проживаючий в м. Самар Дніпропетровської області, раніше не судимий.

Разом з тим, суд приходить до висновку про недоведеність прокурором того, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти названим вище ризикам, для гарантування поведінки підозрюваного, виходячи із встановлених судом ризиків, тяжкості кримінального правопорушення, обставин його вчинення, ставлення підозрюваного до вчиненого.

При цьому суд враховує, що згідно з п. 1 «с» ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: c) законний арешт або затримання особи, здійснене з метою провадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення, або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Національні суди зобов`язані переглядати правомірність попереднього ув`язнення осіб, які чекають суду, з метою забезпечення їх звільнення, коли обставини більше не виправдовують продовження тримання під вартою. Принаймні, на початковому етапі існування обґрунтованої підозри може виправдати тримання під вартою, але настає момент, коли цього вже не достатньо. Питання розумності терміну тримання під вартою не може бути оцінене абстрактно, але повинне оцінюватися в кожному конкретному випадку відповідно до його особливостей, бо немає встановлених строків, застосовних до кожної справи (McKay v. the United Kingdom (Маккей проти Сполученого Королівства) [ВП], §§ 41-45; Bykov v. Russia (Биков проти Росії) [ВП], §§ 61-64; Idalov v. Russia (Ідалов проти Росії) [ВП], §§ 139- 141; див. також Labita v. Italy (Лабіта проти Італії) [ВП], §§ 152-153; та Kudla v. Poland (Кудла проти Польщі) [ВП], §§ 110-111).

Враховуючи наведене, слідчий суддя вважає, що такий запобіжний захід як домашній арешт забезпечить дотримання підозрюваним процесуальних обов`язків під час досудового слідства та в суді, з покладенням на підозрюваного передбаченого у ч.5 ст.194 КПК України низки обов`язків.

Поряд з цим, розглядом клопотання не встановлено існування такої інтенсивності ризиків, порівняно з міцністю соціальних зв`язків підозрюваного, які б давали обґрунтовані підстави вважати, що заборона покидати житло для підозрюваного має бути цілодобовою, а не в нічний час.

Строк дії ухвали встановити в межах строку досудового розслідування.

Забезпечення права на свободу та особисту недоторканність є однієї з головних засад кримінального провадження, яка закріплена в ст. 12 КПК України. Більш того у ч. 5 ст. 12 КПК України чітко зазначено, що затримання особи, взяття її під варту або обмеження в праві на вільне пересування в інший спосіб під час кримінального провадження, здійснене за відсутності підстав або з порушенням порядку, передбаченого КПК України, тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Так, положеннями статті 206 КПК України імперативно передбачені обов`язки судді щодо захисту порушеного права особи в межах процесуальних заходів, які здійснюються у кримінальному провадженні.

При цьому гарантовано право судді постановити ухвалу, якою він може зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу забезпечити додержання прав особи, яка тримається під вартою. Також встановлено обов`язок судді вжити заходів для звільнення особи, яка позбавлена свободи за відсутності судового рішення, яке набрало законної сили.

Оскільки слідчий суддя дійшов висновку про застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту відносно, що не пов`язано з подальшим триманням під вартою підозрюваного, слідчий суддя приходить до висновку про необхідність негайного звільнення з під варти.

Обставин, передбачених ч.8 ст.206 КПК України слідчим суддею не встановлено.

Підстав для застосування положень ч.9 ст.194 КПК України слідчим суддею не встановлено.

Керуючись ст.ст. 176-178, 182-184, 186, 187, 193-194, 196, 197, 202, 205, 309, 372, 395 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання слідчого СВ ВП № 2 ДРУП № 2 ГУНП в Дніпропетровській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_4 , погодженого з прокурором Слобожанської окружної прокуратури ОСОБА_3 , у кримінальному провадженні № 0000143 від 19.02.2026, за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 задовольнити частково.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту із застосуванням електронного засобу контролю.

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звільнити з під варти негайно.

Покласти на підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наступні обов`язки:

- прибувати по першому виклику до службової особи на визначений нею час;

- заборонити покидати домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 в період часу з 20:00 до 08:00 години (але за винятком, коли існує необхідність збереження життя в умовах воєнного стану під час ракетної або іншої небезпеки, пов`язаної з авіа або артилерійськими ударами);

- не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну (за їх наявності);

- утриматись від спілкування із потерпілим та свідками у даному кримінальному провадженні;

- носити електронний засіб контролю.

В задоволенні клопотання в іншій частині відмовити.

Строк дії ухвали до 19 квітня 2026 року.

Зобов`язати орган Національної поліції негайно поставити на облік ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щодо якого застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту і повідомити про це слідчому.

Контроль за виконанням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , домашнього арешту покласти на слідчого, в провадженні якого перебуває справа.

Ухвала, щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з моменту її оголошення, а особою, що утримується під вартою - протягом того ж строку з моменту вручення копії ухвали.

Повний текст ухвали складено 20 лютого 2026 року. У відповідності до положень ч.2 ст.376, ч.15 ст.615 КПК України в судовому засіданні проголошено резолютивну частину ухвали.

Слідчий суддя ОСОБА_1