ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2026 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000363 за апеляційною скаргою прокурора Полтавської окружної прокуратури Полтавської області ОСОБА_6 на ухвалу Шевченківського районного суду міста Полтави від 19 листопада 2025 року,

встановила:

Цією ухвалою обвинувальний акт щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

обвинуваченого у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 27, ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України.

повернуто прокурору Полтавської окружної прокуратури.

Таке рішення суд мотивував тим, що обвинувальний акт містить положення, що суперечать одне одному, а виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, та формулювання обвинувачення не відповідають правовій кваліфікації кримінального правопорушення, на яку фактично прокурор посилається в обвинувальному акті. Крім того, вбачається неконкретність формулювання обвинувачення.

Вказав, що в обвинувальному акті не зазначено, на що саме був направлений умисел ОСОБА_7 (підроблення з метою використання його підроблювачем чи іншою особою або збут такого документа), але диспозиція ч. 1 ст. 358 КК України, яка інкримінована ОСОБА_7 , передбачає саме такі форми активних дії.

Зазначає, що якщо мова йде про пособника у вчинені кримінального правопорушення, то відповідно не може бути групи осіб без попередньої змови. Вчинення кримінального правопорушення у групі осіб без попередньої змови можливо при умові участі лише виконавців.

Така суперечливість у обвинувальному акті призводить до неможливості визначення судом правильного порядку розгляду даного обвинувального акту, впливає на такі важливі кримінально-процесуальні питання, як строки притягнення особи до кримінальної відповідальності, бо в редакції обвинувального акту, який надійшов до суду і затверджений прокурором, дії обвинуваченого слід розглядати як проступок, а не злочин. Також правильна кваліфікація в подальшому може вплинути на визначення міри та розміру покарання, у разі засудження особи, та на визначення строків погашення судимості та її правових наслідків.

При цьому вказує, що зміна обвинувачення прокурором з кримінального проступку на злочин під час судового розгляду не допускається.

Вважає, що в даному випадку суд після призначення розгляду справи до судового засідання, не зможе самостійно виправити питання, пов`язане з невірною кваліфікацією, якщо це передбачає погіршення становища особи, навіть якщо така кваліфікація вочевидь не відповідає встановленим фактичним обставинам в кримінальному провадженні. На думку суду така ситуація буде порушувати принцип справедливості (покарання повинно бути пропорційним до ступеня безпеки) та невідворотності відповідальності (кожен хто вчинив кримінальне правопорушення повинен нести відповідальність), що є важливим елементом підтримання правопорядку в держав.

На ухвалу суду прокурор подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати ухвалу суду та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Свою апеляційну скаргу мотивує тим, що суд дійшов помилкового висновку про повернення обвинувального акту прокурору.

Вказує, що кримінальний процесуальний закон не надає повноважень суду до ухвалення вироку чи іншого рішення по суті справи, перевіряти правильність визначених прокурором обсягу обвинувачення, зобов`язувати його змінити цей обсяг, у тому числі й у сторону збільшення, повернення за наслідком підготовчого судового засідання обвинувального акту у зв`язку з неправильною кваліфікацією дій обвинуваченого тощо. Визначення обсягу обвинувачення під час направлення обвинувального акта до суду належить виключно до повноважень прокурора.

Також в оскаржуваній ухвалі суду вказано про некоректність формулювання обвинувачення, а саме не зазначення в обвинувальному акті на що саме був спрямований умисел обвинуваченого.

Тому вважає, що обвинувальний акт відповідає вимогам КПК України, а зазначені в ухвалі підстави для повернення обвинувального акта прокурора не перешкоджають подальшому судовому розгляду та ухваленню законного рішення у кримінальному провадженні.

Не враховано також судом позиції учасників кримінального провадження про можливість призначення судового розгляду.

Інші учасники провадження ухвалу не оскаржували.

Від обвинуваченого, його захисника та прокурора надійшли заяви про розгляд апеляційної скарги без їх участі.

Заслухавши доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла такого висновку.

Відповідно до вимог п.3 ч.3 ст.314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт, якщо він не відповідає вимогам цього закону.

Відповідно до ч. 4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Перелік відомостей, які обов`язково має містити обвинувальний акт, зазначено в ч. 2 ст. 291 КПК України.

Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт, крім іншого, має містити: виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Обставини, які відповідно до ч. 1 ст. 91 КПК України, підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, це подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення злочину), винуватість обвинуваченого у його вчиненні, вид і розмір шкоди, завданої злочином, обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого злочину, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання.

При цьому важливим є виклад саме фактичних обставин кримінального правопорушення, так як правильне їх відображення має суттєве значення не тільки для аргументації висновків слідчого, але і для дослідження обставин вчиненого злочину в суді та для реалізації права на захист. Фабула обвинувачення є фактичною моделлю вчиненого злочину, а юридичне формулювання (формула та формулювання обвинувачення) - це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правові норми, порушення яких інкримінується обвинуваченому.

Суд може повернути обвинувальний акт прокурору лише за наявності суттєвих недоліків у викладі фактичних обставин кримінального правопорушення, правової кваліфікації та формулювання обвинувачення, які можуть потягти за собою порушення права на захист з огляду на суперечливість або незрозумілість суті обвинувачення, від якого має захищатися особа.

Перевіривши матеріали справи та обвинувальний акт, колегія суддів не вбачає невідповідностей обвинувального акта вказаним вище вимогам закону, оскільки він містить виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію та формулювання обвинувачення.

Саме ж формулювання обвинувачення, викладене в обвинувальному акті, містить дані щодо місця, часу, способу вчинення та наслідків злочину, форми та мотиви вини.

Більше того, вказуючи про порушення п.5 ч.2 ст. 291 КПК України в частині формулювання обвинувачення, суд першої інстанції не зазначив у чому саме полягає порушення в частині формулювання обвинувачення, а фактично перейшов до дослідження доказів та надання їм оцінку, зокрема оцінки доказів щодо правильності обраної кваліфікації, наявності чи відсутності кваліфікуючих ознак інкримінованого ОСОБА_7 кримінального правопорушення, а також можливості призначення покарання за вказаних в обвинувальному акті фактичних обставин.

На підготовчому засіданні суд першої інстанції не вправі перевіряти правильність обраної кваліфікації, наявність усіх елементів складу кримінального правопорушення, яке інкримінується особі (їх повноту), оскільки законодавець не наділяє суд на цьому етапі повноваженнями оцінювати процесуальне рішення прокурора про закінчення досудового розслідування в частині достатності доказів та повноти формулювання офіційної версії обвинувачення. Здійснення у ході підготовчого судового засідання перевірки відповідності обвинувального акта вимогам п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України передбачає формальне з`ясування наявності в такому рішенні прокурора наступних обов`язкових реквізитів:

1) виклад фактичних обставин, існування яких буде доводити прокурор у ході розгляду судом пред`явленого обвинувачення;

2) наведення правової кваліфікації відносно вказаних обставин (зазначення частини і статті КК, якою передбачено відповідальність за дії/бездіяльність обвинуваченої особи);

3) формулювання обвинувачення, тобто конкретизація, у яких діях/бездіяльності за наведених обставин винна особа (аналіз її поведінки через призму норми закону про кримінальну відповідальність, обвинувачення за якою їй пред`являється).

Кримінальний процесуальний закон не надає суду повноважень до ухвалення вироку чи іншого рішення по суті справи перевіряти правильність визначення прокурором обсягу обвинувачення, зобов`язувати його змінювати цей обсяг, в тому числі у бік збільшення, повертати за наслідками підготовчого засідання обвинувальний акт у зв`язку з неправильною кваліфікацією дій обвинуваченого тощо, оскільки визначення обсягу обвинувачення при направленні обвинувального акта до суду належить виключно до повноважень прокурора (постанова Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 03.07.2019 р. у справі №273/1053/17). Адже в обвинувальному акті зазначаються ті фактичні обставини кримінального правопорушення, які прокурор (а не суд) вважає встановленими.

До цього слід додати, що КПК України містить положення про зміну обвинувачення в суді, висунення додаткового обвинувачення, відмову від підтримки державного обвинувачення (ч. 2 ст. 337, ст. 338340 КПК України), а також передбачає право суду вийти за межі зазначеного в обвинувальному акті висунутого обвинувачення в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється провадження (ч. 3 ст. 337 КПК України). За наявного нормативного регулювання неповнота, необґрунтованість обвинувального акта, відсутність доказової бази щодо вчинення обвинуваченим дій, які містять ознаки злочинів, в принципі, не можуть бути підставами для повернення обвинувального акта, адже на підготовчому засіданні суд не вправі надавати оцінку відсутності чи наявності доказів така оцінка може бути здійснена лише в ході розгляду кримінального провадження по суті. Висновки про неповноту, необґрунтованість обвинувального акта, невідповідність формулювання обвинувачення правовій кваліфікації на цьому етапі суперечать засаді змагальності сторін (ст. 22 КПК України). У свою чергу, встановлення судом бездоказовості пред`явленого обвинувачення в результаті дослідження і оцінки доказів, на яких воно базується, передбачає цілком прогнозовані наслідки у вигляді виправдувального вироку або зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення у бік покращення становища особи.

Отже, питання про узгодженість викладення в обвинувальному акті фактичних обставин справи з формулюванням обвинувачення та правовою кваліфікацією кримінального правопорушення, як і конкретизація правової кваліфікації правопорушення, не можуть бути предметом розгляду у підготовчому судовому засіданні, оскільки на цій стадії судового провадження суд не вправі вдаватися до оцінки вказаних обставин. Не підлягають розгляду в підготовчому судовому засіданні й питання, які стосуються змісту та достовірності викладених прокурором фактичних обставин кримінального правопорушення. На цій стадії суд лише встановлює відповідність процесуальної форми обвинувального акта вимогам, визначеним кримінальним процесуальним законом, не досліджуючи суть обвинувачення, а тому не вправі пропонувати прокурору зазначати в обвинувальному акті інші обставини чи події або викладати їх в інший спосіб.

Тобто, суд не вправі зобов`язати прокурора змінити (зменшити чи збільшити) обсяг обвинувачення, оскільки це порушує принцип змагальності та диспозитивності, перебираючи на себе функції обвинувачення. Повноваження суду обмежені оцінкою того обвинувачення, яке було надано прокурором, а право змінювати суть обвинувачення залишається за прокуратурою.

З огляду на вказане місцевий суд у своєму рішенні допустив істотні порушення вимог КПК України, що є підставою для скасування ухвали суду.

До того ж, колегія суддів дійшла висновку, що викладені в ухвалі обставини не є перешкодою для призначення кримінального провадження за обвинувальним актом щодо ОСОБА_7 до судового розгляду.

За таких підстав апеляційна скарга прокурора є обґрунтованою та підлягає задоволенню, а ухвала суду скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу прокурора Полтавської окружної прокуратури Полтавської області ОСОБА_6 задовольнити.

Ухвалу Шевченківського районного суду міста Полтави від 19 листопада 2025 року щодо ОСОБА_7 скасувати.

Призначити новий розгляд кримінального провадження щодо ОСОБА_7 в суді першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

Головуючий ОСОБА_2

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4