Подільський районний суд міста Києва
Провадження №
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04.03.2026 року Подільський районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря ОСОБА_2 ,

прокурорів ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4 ,

ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

потерпілого ОСОБА_7 ,

представника потерпілого ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0002289, відомості про яке внесено до ЄРДР 08.10.2024 року, стосовно

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , уродженець міста Києва, громадянина України, офіційно не працевлаштований, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_9 08.10.2024 приблизно об 08 годині 20 хвилин, керуючи технічно-справним автомобілем «Citroen Jumper», реєстраційний номер НОМЕР_2 , рухався по проїзній частині вулиці Кирилівської зі сторони вулиці Вікентія Хвойки в бік вулиці Миколи Кравченка в місті Києві. В цей час в попутному напрямку по тротуару біля проїзної частини рухалась ОСОБА_10 , керуючи технічно-справним велосипедом «Bike now» №1181, перебуваючи на деякій відстані по переду з лівої сторони відносно руху автомобіля «Citroen Jumper», реєстраційний номер НОМЕР_2 . Рухаючись у вказаному напрямку ОСОБА_10 змінила напрямок руху праворуч, виїхала на проїзну частину вулиці Кирилівської, перетнула зустрічну смугу, трамвайні колії та виїхала на смугу, по якій рухався автомобіль «Citroen Jumper», реєстраційний номер НОМЕР_2 ., чим допустила порушення вимог п.п.10.1, 11.14 Правил дорожнього руху України. Продовжуючи свій рух у вказаному напрямку водій ОСОБА_9 , будучи неуважним до змін дорожньої обстановки, чим для нього виявився велосипед «Bike now» №1181 під керуванням ОСОБА_10 , яка наближалась до нього з лівої сторони, не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, хоча об`єктивно міг виявити небезпеку для свого руху. Під час руху ОСОБА_9 порушив вимоги п.п. 1.3, 1.5, 12.3 Правил дорожнього руху України:

- п.1.3 Правил дорожнього руху України учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими;

- п.1.5 Правил дорожнього руху України дія або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальної шкоди;

- п.12.3 Правил дорожнього руху України у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди.

Порушення вищевказаних вимог Правил дорожнього руху України з боку водія ОСОБА_9 виразились в тому, що він керуючи технічно-справним автомобілем «Citroen Jumper», реєстраційний номер НОМЕР_2 , рухаючись по вищевказаній проїзній частині, будучи неуважним до змін дорожньої обстановки, чим для нього виявився велосипед «Bike now» №1181 під керуванням ОСОБА_10 , яка наближалась до нього з лівої сторони, не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, хоча мав об`єктивну можливість для цього.

В результаті чого допустив зіткнення керованим автомобілем із велосипедом «Bike now» №1181 під керуванням ОСОБА_10 . Місце дорожньо-транспортної пригоди - проїжджа частина неподалік будинку №102 по вулиці Кирилівській, що територіально відноситься до Подільського району міста Києва.

В наслідок даної дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , була госпіталізована до КНП «КМКЛ № 17», де 12.10.2024 перебуваючи на стаціонарному лікуванні померла.

Згідно висновку судово-медичної експертизи №011-3950-2024 від 17.12.2024: «При судово-медичній експертизі трупа ОСОБА_10 , з урахуванням даних медичної документації, виявлено:

А) забійна рана в тім?яно-скроневій ділянці зліва; переломи кісток склепіння і основи черепа; епідуральна гематома над лівою і правою півкулею головного мозку; субдуральна гематома над правою півкулею головного мозку (08-09.10.24 року, проводились операційні втручання - резекційна декомпресивна трепанація черепа з обох сторін, з наступним видаленням епідуральної та субдуральних гематом); нерівномірно виражені, обмежено дифузні субарахноїдальні крововиливи на обох півкулях головного мозку; масивні забої речовини головного мозку; кров в шлуночках головного мозку; набряк-набухання головного мозку.

Б) крововиливи в трикутних зв?язках печінки (ознака струсу тіла).

В) садно в проекції гребня лівої клубової кістки; крововилив в підшкірно-жировій клітковині побкової ділянки зліва та в підшкірно-жировій клітковині лівої сідниці.

Ґ) садна: на задній поверхні лівого передпліччя в верхній третині; на тильній поверхні правої кисті в проекції голівок ІІ-III п?ясних кісток; на серединних фалангах II-IV правої кисті; крововиливи: в підшкірно-жировій клітковині лівого ліктя по задній поверхні; в підшкірно-жировій клітковині лівого передпліччя по задній поверхі в верхній третині. П синець на внутрішній поверхні лівого стегна в верхній третині, та на внутрішній поверхні лівого гомілковостопного суглобу; крововиливи: в підшкірно-жировій клітковині лівого стегна в верхній третині по внутрішній поверхні; в підшкірно-жировій клітковині правої гомілки в верхній третині по зовнішній поверхні, на висоті 40 см від підошовної поверхні стопи.

2(4). Смерть ОСОБА_10 , 1995 р.н., настала від відкритої черепно-мозкової травми, з переломами кісток, ушкодженням оболонок та речовини головного мозку, з набряком-набуханням, на що вказують дані зазначені в пункті 1.А).»

Порушення вимог пункту 12.3 Правил дорожнього руху України водієм ОСОБА_9 знаходяться у прямому причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди та її наслідками.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_9 свою вину в інкримінованому йому злочині передбаченому ч. 2 ст. 286 КК України не визнав повністю, оспорив фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення, як вони пред`явлені в обвинуваченні, та дав показання, що він 08.10.2024 року, на автомобілі марки «Citroen Jumper», реєстраційний номер НОМЕР_2 , їхав по вулиці Кирилівській в сторону Контрактової площі. Їхав по своїй смузі не перевищуючи швидкості, приблизно до 40 км/год. Була ясна погода, світило сонце, на дорозі не дуже багато автомобілів, загальна обстановка сприяла нормальному розвитку подій. Потім, проїхавши десь метрів 400 (чотириста), відразу перед капотом з`явилася, як далі з`ясувалося, велосипедист (дівчина), заздалегідь її не бачив, побачив її тільки безпосередньо перед своїм капотом з лівої сторони. Зазначив, що має досвід водіння більше 35 (тридцяти п`яти) років, машина в належному технічному стані, їхав пристебнутий пасками безпеки, не порушував правил безпеки дорожнього руху. Якщо переглядати відеозаписи з камер відеоспостереження можна побачити, що велосипедистка їхала до нього з лівого боку під гострим кутом, тобто він не міг її бачити, тим паче вона потрапляла відразу йому в «сліпу зону». В нього «сліпа зона» близько 15 сантиметрів - це стійка автомобіля. Звертав увагу суду, що з камер відеоспостереження видно, що потерпіла при виїзді на проїзну частину повернула голову в його бік, тобто вона не могла не бачити його автомобіль, бо інших автомобілів не було. Відразу ж після події зупинив автомобіль, потерпілу відкинуло на метр приблизно, може трошки більше, і відразу підбіг до неї, ще нікого не було, перевірив чи є пульс, визначив жива вона чи ні, вона стогнала, а він почав надавати першу медичну допомогу. Відразу ж викликав швидку, на місці події знайшлися люди, які йому допомогли. Через кілька годин він вже був в неї в лікарні, дочекався приїзду поліції, фіксували, все як потрібно, пройшов наркодиспансер і поїхав відразу до неї. Їздив до неї кожного дня, але на жаль, потерпілу не вдалося врятувати. Зазначив, що «дуже сумує та співчуває, що так сталося, що саме він був в ту мить за кермом автомобіля».

На запитання прокурора зазначив, що в той день з місця звідки виїхав до моменту зіткнення проїхав близько 400 (чотириста) метрів, навіть не встиг розігнатися, хоча в нього завжди подібний стиль керування автомобілем.

В той день це був його перший виїзд, їхав сам. Відповідаючи на запитання прокурора вказав, що має механічну коробку передач. У момент коли відбулося зіткнення передачі не перемикав, їхав з постійною швидкістю. З третьої передачі не перемикався, зустрічні автомобілі теж рухалися, з лівої сторони проїхало декілька машин, які саме не запам`ятав. Жодних перепон щоб помітити вказані транспортні засоби не було. Однак, рух потерпілої побачив тільки на відео, до цього її не бачив. З`явилася потерпіла, побачив її тільки між сліпою зоною та лобовим склом, там маленька відстань, там її й побачив. Зауважив, що побачити її не міг, в дзеркало ліве вона не потрапляла, якби попереду їхала, то її б побачив би.

Велосипедиста, який їхав раніше попереду автомобіля паралельно в крайній лівій смузі руху теж не бачив. Коли їхав, то дивився прямо, можна було помітити, що відбувається, як з одного боку дороги, так і з іншого. Жодних змін на які б можна було звернути увагу під час руху не помітив. Гальмувати почав, як тільки побачив силует, буквально менше однієї секунди. Сонце в той час теж було, оскільки це була ранкова пора, приблизно 08 год. 25 хв. На запитання головуючого вказав, що того ранку їхав на роботу звичним для себе маршрутом. Їдучи за кермом ці 400 (чотириста) метрів в руках телефон не тримав, обидві руки були на кермі, в цей момент нічого не відволікало його увагу. На запитання потерпілого відповів, що відразу після події перевірив чи є в потерпілої пульс, щоб перевірити чи була вона жива, в той момент вона була жива, вона стогнала. Потім її не перевертав, як про те вказано в Правилах дорожнього руху, а через деякий час прибігли спортсмени і теж її не перевертали. На запитання представника потерпілого вказав, що відповідно до фототехнічної експертизи експерт дав діапазон швидкості 31,10 до 41,8 км/год, саме в цих межах він і рухався автомобілем. Дійсно, з моменту виникнення небезпеки (60,5 метрів - 82,8 метри) на цій ділянці взагалі не бачив рух велосипедиста. Вважає, що до того моменту доки вона не виїхала на його смугу міг її не бачити. Провину за пунктом 12.3 ПДР України не визнає, однак готовий відшкодувати батькові суму завдану кримінальним правопорушенням.

Конкретну суму, яку може відшкодувати не зміг зазначити. В судових дебатах повідомив, що зможе відшкодувати 400000 грн.

На відповідь захисника вказав, що дорога по якій рухався в той ранок складається з двох полос в кожному напрямку і по середині дві трамвайні колії.

Тротуар був із лівої та з правої сторони. До моменту зіткнення жодного разу потерпілу на дорозі не бачив, інших велосипедистів теж не бачив.

Після ДТП швидку викликав, але поліцію викликав не він, бо викликали інші люди. Швидка приїхала через 40 хвилин, до приїзду швидкої потерпіла ще була жива. Коли приїхала швидка медична допомога, лікарі сказали йому, що вона ще жива. На місці потерпіла залишалася ще 15 хвилин. Далі, спілкувався зі слідчими, давав всі пояснення на місці, залишив машину на штраф-майданчику, пройшов огляд на стан алкогольного чи наркотичного сп`яніння і відразу ж поїхав до лікарні приблизно о 14 годині. На місці поцікавився про стан потерпілої, зазначили, що вона в тяжкому стані, запитав, що необхідно, придбав всі ліки.

Наскільки відомо йому, потерпіла прожила після пригоди три дні.

Приблизно 3 (три) дні, до смерті, ходив до потерпілої в лікарню, родичі про подію не знали, телефон був заблокований, тому до останнього дня вона вважалася, як невстановлена особа. Батьків побачив на наступний день після її смерті, з батьками поспілкувалися після лікарні. Щодо відшкодування шкоди намагався поговорити з батьком по телефону, запропонована сума батьком для нього завелика, ту суму, яку запропонував він, батькові не підійшла.

Вказав, що за 35 років водійського стажу жодного ДТП не було.

На запитання сторони обвинувачення, відповів, що момент небезпеки виник тоді, коли потерпіла виїхала за «сліпу зону» та він її побачив перед своїм автомобілем.

Цей момент небезпеки тривав менше однієї секунди, дуже миттєво.

Якби рухався прямо та побачив, що з ним паралельно по іншій зустрічній полосі рухається інший велосипедист, звернув би увагу на його дії, пригальмував би, якби змінював би траєкторію руху до його автомобіля, момент небезпеки в даному випадку був би тоді, коли велосипедист почав змінювати траєкторію руху в напрямку його сторони. Свою вину не визнає, заявлений позов потерпілого не визнає.

Не дивлячись на не визнання обвинуваченим своєї вини в пред`явленому йому обвинуваченні за ч. 2 ст. 286 КК України, його вина підтверджується наступними дослідженими в судовому засіданні доказами.

Так, допитаний в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_7 пояснив, що загибла ОСОБА_10 була його донькою, обвинуваченого не знав, уперше побачив у жовтні 2024 року. До обвинуваченого має претензії матеріального та морального характеру. Цивільний позов підтримав у повному обсязі, просив такий задовольнити. Про ДТП дізнався від медичної сестри, яка зняла слухавку мобільного телефону його доньки в реанімації. Після чого він зателефонував у поліцію та поліцейський підтвердив факт травмування його доньки.

Жодних контактів із обвинуваченим не було, окрім його допомоги в пересиланні речей та придбання певних ліків одразу після госпіталізації його доньки.

Зустріч із обвинуваченим після ДТП була один раз, обвинувачений не вибачався.

Обвинувачений не намагався зв`язатися з ним. Просив призначити обвинуваченому максимальне покарання у виді позбавлення волі.

Так, допитаний в судовому засіданні експерт ОСОБА_11 показала, що вона підтримує висновок судової автотехнічної експертизи. Для проведення експертизи їй надавались матеріали кримінального провадження, в такому вигляді, що не заборонено для прийняття їх для проведення експертизи. Враховувалась швидкість визначена в висновку іншої експертизи, відеозаписи переглядала в вигляді скріншотів. Вважає, що проїзна частина та дорога це різні терміни: по проїзній частині здійснюється безпосередній рух, а дорога - включає в себе всі елементи.

Експерт зазначив, що моментом виникнення небезпеки є момент виїзду велосипеда на дорогу, за 7 секунд до ДТП, що зазначено на 6 аркуші висновку.

При проведені експертизи до уваги також брались показання водія.

Зокрема на арк.3 висновку, може припустити, що водій відвернув голову та побачив потерпілу в останній момент. На питання обвинуваченого «Чи міг я її побачити?», експерт відповів, що, на його думку, водій повинен виконувати ПДР щодо забезпечення безпеки руху всіх учасників дорожнього руху.

На думку експерта, 60 метрів із моменту виїзду попереду транспортного засобу з лівого боку під гострим кутом, більш ніж достатньо, щоб виявити рух.

Також, експерт повідомив, що на його думку, рух велосипеду слід вважати небезпекою в момент виїзду велосипеду на дорогу, з`їзд з тротуару.

Експерт підтвердив, що для проведення експертизи надано достатньо вихідних даних. Момент небезпеки - час руху велосипеду по проїзній частині (7 секунд).

На думку експерта, 7 секунд достатньо для гальмування та зупинки транспортного засобу. Оцінюючи показання ОСОБА_9 у частині того, що він побачив потерпілу на останній секунді, експерт припустив, що можливо він побачив за 1 секунду, але велосипедист рухався 7 секунд, що може пояснюватись тим, що водій в цей час міг відволіктися.

З досліджених судом у судовому засіданні, документів встановлено наступне.

Відповідно витягу з ЄРДР, 08.10.2024 року до ЄРДР внесено відомості про кримінальне правопорушення за фактом ДТП у місті Києві на вулиці Кирилівська, автомобіль «Сітроєн Джампер», д.н.з. НОМЕР_3 , яким керував ОСОБА_9 скоїв зіткнення з велосипедом «Bike now» 1181, під керуванням невстановленої громадянки, яка перетинала проїжджу частину зліва направо відносно напрямку руху автомобіля, внаслідок чого отримала тілесні ушкодження.

Фактичні дані, що містяться в цьому документі, суд визнає належними, допустимими і достовірними.

Відповідно до Протоколу огляду місця ДТП від 08.10.2024 року встановлено, що ДТП сталося в місті Києві, вулиця Кирилівська, 102, загальна видимість з робочого місця водія при денному освітленні приблизно 200 метрів.

Автомобіль «Citroen Jumper», д.н.з. НОМЕР_4 , яким керував ОСОБА_9 зіткнувся з велосипедом «Bike now», 1181. Фактичні дані, що містяться в цьому документі, суд визнає належними, допустимими і достовірними.

Відповідно до Схеми пригоди встановлено, що ДТП сталося в місті Києві, вулиця Кирилівська, 102, автомобіль «Citroen Jumper», д.н.з. НОМЕР_4 , яким керував ОСОБА_9 зіткнувся з велосипедом «Bike now», 1181. Дорожнє покриття складається з двох смуг, розділених трамвайними коліями: 2 смуги шириною по 4,5м кожна, дві трамвайні колії по 1,5м кожна, відстань між трамвайними коліями - 1,7м. Таким чином, загальна ширина дорожнього покриття - 12,2м.

Фактичні дані, що містяться в цьому документі, суд визнає належними, допустимими і достовірними.

Відповідно до Постанови від 08.10.2024 року про визнання речовим доказом і вирішення питання про їх зберігання встановлено, що автомобіль «Citroen Jumper», д.н.з. НОМЕР_4 визнано речовим доказом у кримінальному провадженні №0002289 від 08.10.2024 та передано для зберігання на майданчик тимчасового тримання транспортних засобів за адресою: м. Київ, вул. Хоткевича, 20-Б. Відповідно до ухвали слідчого судді Подільського районного суду міста Києва від 10.10.2024 року встановлено, що на автомобіль «Citroen Jumper», д.н.з. НОМЕР_4 , накладено арешт. Фактичні дані, що містяться в цьому документі, суд визнає належними, допустимими і достовірними.

Відповідно до Протоколу огляду відеозапису від 12.10.2024 року встановлено, що в час 07:10:05 на відеозаписі «08.10.2024 ДТП на Кирилівській №1» з камери спостереження, зображено, як по тротуару рухається велосипед під керуванням ОСОБА_10 і по проїзній частині рухається автомобіль під керуванням ОСОБА_9 по вул. Кирилівській зі сторони вулиці В. Хвойки в бік вулиці М.Кравченко, велосипед рухається в попутному напрямку по тротуару, з лівої сторони відносно руху автомобіля, далі в час 07:10:08 велосипед починає змінювати напрямок руху в праву сторону та виїжджає на дорогу, автомобіль продовжує рух у напрямку вул. М. Кравченка. В час 07:10:10 велосипед виїхавши на дорогу продовжує рух у напрямку попутної смуги руху по діагоналі.

В час 07:10:12 на відеозаписі «08.10.2024 ДТП на Кирилівській №2», зображено, як велосипед виїжджає на дорогу та рухається по діагоналі, перетинаючи зустрічну смугу руху, потім трамвайні колії та опиняється на смузі руху попутного напрямку. В час 07:10:15 зображено як відбувається зіткнення між велосипедом, що перебуває на смузі руху попутного напрямку та передньою частиною автомобіля. Фактичні дані, що містяться в цьому документі, суд визнає належними, допустимими і достовірними. Зазначений відеозапис переглянуто в судовому засіданні. Встановлено, що водій автомобіля здійснює сталий рух по своїй смузі під час перетину велосипедом вул. Кирилівської.

Відповідно до Постанови від 11.10.2024 року про визнання речі документом і визначення місця його зберігання встановлено, що відеозапис, що записано на ДіВіДі-Р диск з файлами «08.10.2024 ДТП на Кирилівській №1», «08.10.2024 ДТП на Кирилівській №2», визнано документом у даному кримінальному провадженні.

Фактичні дані, що містяться в цьому документі, суд визнає належними, допустимими і достовірними.

Відповідно Висновку експерта №011-3950-2024 від 17.12.2024 щодо результатів судово-медичної експертизи трупа потерпілої ОСОБА_10 , що оглянута лікарем Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи, експертиза почата 14.10.2024, експертиза закінчена 17.12.2024, при дослідженні трупа ОСОБА_10 виявлено: А) забійна рана в тім`яно-скроневій ділянці зліва; переломи кісток склепіння і основи черепа; епідуральна гематома над лівою і правою півкулею головного мозку; субдуральна гематома над правою півкулею головного мозку (08-09.10.24 року, проводились операційні втручання - резекційна декомпресивна трепанація черепа з обох сторін, з наступним видаленням епідуральної та субдуральних гематом); нерівномірно виражені, обмежено дифузні субарахноїдальні крововиливи на обох півкулях головного мозку; масивні забої речовини головного мозку; кров в шлуночках головного мозку; набряк-набухання головного мозку; Б) крововиливи в трикутних зв`язках печінки (ознака струсу тіла); В) садно в проекції гребня лівої клубової кістки; крововилив в підшкірно-жировій клітковині лобкової ділянки зліва та в підшкірно-жировій клітковині лівої сідниці.

Ґ) садна: на задній поверхні лівого передпліччя в верхній третині; на тильній поверхні правої кисті в проекції голівок ІІ-ІІІ п`ясних кісток; на серединних фалангах ІІ-ІV правої кисті; крововиливи: в підшкірно-жировій клітковині лівого ліктя по задній поверхні; в підшкірно-жировій клітковині лівого передпліччя по задній поверхі в верхній третині.

Г) синець на внутрішній поверхні лівого стегна в верхній третині, та на внутрішній поверхні лівого гомілковостопного суглобу; крововиливи: в підшкірно-жировій клітковині лівого стегна в верхній третині по внутрішній поверхні; в підшкірно-жировій клітковині правої гомілки в верхній третині по зовнішній поверхні, на висоті 40 см від підошовної поверхні стопи.

Смерть ОСОБА_10 настала від відкритої черепно-мозкової травми, з переломами кісток, ушкодженням оболонок та речовини головного мозку, з набряком-набуханням, на що вказують дані зазначені в пункті 1.А).

Усі зазначені ушкодження об`єднані одним механізмом травми, виникли одномоментно, тому за ступенем тяжкості окремо не оцінюються. Усі вони мають ознаки тяжкого тілесного ушкодження по критерію небезпеки для життя (відкрита черепно-мозкова травма, з переломами кісток, ушкодженням оболонок та речовини головного мозку, з набряком-набуханням) та знаходяться в прямому причинно-наслідковому зв`язку з настанням смерті ОСОБА_10 .

Враховуючи характер виявлених ушкоджень, їх об`єм, розташування, наявність ознаки струсу тіла, а також дані зазначені в постанові ("08.10.2024 приблизно о 08 год. 19 хв. ... водій ... керуючи автомобілем марки «Сітроєн Джампер» ... скоїв зіткнення з велосипедом ... під керуванням ОСОБА_10 ... яка перетинала проїжджу частину зліва направо відносно напрямку руху автомобіля), вважаю, що виявлені ушкодження зазначені в пункті 1, виникли в строк зазначений в постанові (тобто 08.10.2024 року), від дії тупих предметів, по механізму удару-струсу та ковзання, при автомобільній травмі - зіткнення рухомого автомобіля з велосипедистом. З урахуванням зазначеного, припускаю, що в момент первинного контакту, ОСОБА_10 , була повернута правою бічною поверхнею тіла по відношенню до автомобіля.

Фактичні дані, що містяться в цьому документі, суд визнає належними, допустимими і достовірними.

Відповідно до висновку експерта №СЕ-19/111-24/60728-ІТ від 05.12.2024 року, встановлено, що на момент огляду велосипеда «Bike now», номер рами №1181, гальмівна система, система рульового керування та ходова частина знаходиться в працездатному стані. Фактичні дані, що містяться у висновку цієї експертизи, суд визнає належними, допустимими і достовірними.

Відповідно до висновку експерта №СЕ-19/111-24/60725-ІТ від 03.12.2024 року, встановлено, що на момент огляду автомобіля марки «Citroen Jumper» д.н.з. НОМЕР_3 , гальмівна система, рульове управління та ходова частина знаходяться в працездатному стані. Фактичні дані, що містяться у висновку цієї експертизи, суд визнає належними, допустимими і достовірними.

Відповідно до висновку експерта № СЕ-19/111-24/60697-ФП від 05.12.2024 року, встановлено, що виходячи з даних відеофайлу «08.10.2024 ДТП на Кирилівській №1.mp4» та вихідних даних, середня швидкість руху автомобіля «Citroen Jumper», реєстраційний номер НОМЕР_3 , до зіткнення з велосипедом «Bike now» №1181 становила 32,65 км/год ± 1,55 км/год. Виходячи з даних відеофайлу «А01_1901.mp4» та вихідних даних, середня швидкість руху автомобіля «Citroen Jumper», реєстраційний номер НОМЕР_3 , перед зіткненням з велосипедом «Bike now» №1181 становила 34,92 км/год ± 0,97 км/год. Виходячи з даних відеофайлу «08.10.2024 ДТП на Кирилівській № 2.mр4» та вихідних даних, середня швидкість руху автомобіля «Citroen Jumper», реєстраційний номер НОМЕР_3 , перед зіткненням з велосипедом «Bike now» №1181 становила 35,24 км/год ± 0,65 км/год. Виходячи з даних відеофайлу «А02_1648.mp4» та вихідних даних, середня швидкість руху автомобіля «Citroen Jumper», реєстраційний номер НОМЕР_3 , безпосередньо перед зіткненням з велосипедом «Bike now» №1181 становила 35,28 км/год ± 1,28 км/год.

Виходячи з даних відеофайлу «08.10.2024 ДТП на Кирилівській № 1.mр4» та вихідних даних, середня швидкість руху велосипеда «Bike now» №1181 до зіткнення з автомобілем «Citroen Jumper», реєстраційний номер НОМЕР_5 , на початку руху по проїзній частині, становила 9,11 км/год ± 0,25 км/год. Виходячи з даних відеофайлу «А01_1901.mp4» та вихідних даних, середня швидкість руху велосипеда «Bike now» №1181 до зіткнення з автомобілем «Citroen Jumper», реєстраційний номер НОМЕР_3 , на початку руху по проїзній частині, становила 8,93 км/год ±0,17 км/год. Виходячий даних відеофайлу «08.10.2024 ДТП на Кирилівській №2.mр4» та вихідних даних, середня швидкість руху велосипеда «Bike now» №1181 перед зіткненням з автомобілем «Citroen Jumper», реєстраційний номер НОМЕР_3 , становила 11,52 км/год ± 0,69 км/год. Виходячи з даних відеофайлу «А02_1648.mр4» та вихідних даних, середня швидкість руху велосипеда «Bike now» №1181 безпосередньо перед зіткненням з автомобілем «Citroen Jumper», реєстраційний номер НОМЕР_3 , становила 11,88 км/год ± 0,38 км/год.

Виходячи з даних відеофайлу «08.10.2024 ДТП на Кирилівській №2.mp4», з моменту виїзду велосипеда «Bike now» №1181 на проїзну частину до моменту його зіткнення з автомобілем «Citroen Jumper», реєстраційний номер НОМЕР_3 , проходить 7,04 с ± 0,04 с.

У зв`язку з тим, що на відеозаписах з відеофайлів «08.10.2024 ДТП на Кирилівській №1.mр4» та «А01_1901.mp4» не зафіксовано зіткнення транспортних засобів, питання щодо зазначених відеофайлів не вирішувалося. У зв`язку з тим, що на відеозаписі з відеофайлу «А02_1648.mр4» не зафіксовано момент виїзду велосипеда «Bike now» №1181 на проїзну частину, питання щодо зазначеного відеофайлу не вирішувалося.

Фактичні дані, що містяться в цьому документі, суд визнає належними, допустимими і достовірними.

Відповідно до висновку експерта № СЕ-19/111-24/73484-ІТ від 20.12.2024 року, встановлено, що в цій дорожній ситуації водій автомобіля Citroen Jumper (реєстраційний номер НОМЕР_3 ) ОСОБА_9 повинен був керуватися вимогами пункту 12.3 Правил дорожнього руху України. В даній дорожній ситуації водій велосипедист ОСОБА_10 повинна була керуватися вимогами пунктів: 10.1; 11.14 Правил дорожнього руху України.

В даній дорожній ситуації в діях водія автомобіля Citroen Jumper (реєстраційний номер НОМЕР_3 ) ОСОБА_9 експертом, з технічної точки зору, вбачаються невідповідності вимогам пункту 12.3 Правил дорожнього руху України. В даній дорожній ситуації в діях велосипедиста ОСОБА_10 експертом, з технічної точки зору, вбачаються невідповідності вимогам пунктів: 10.1; 11.14 Правил дорожнього руху України.

В даній дорожній ситуації водій автомобіля Citroen Jumper (реєстраційний номер НОМЕР_3 ) ОСОБА_9 при заданих параметрах руху, з моменту виникнення небезпеки для його руху, мав технічну можливість запобігти наїзду на велосипедиста ОСОБА_10 , шляхом застосування екстреного гальмування, тобто шляхом виконання вимог пункту 12.3 Правил дорожнього руху України. В даній дорожній ситуації велосипедист ОСОБА_10 мала технічну можливість запобігти зіткненню з автомобілем Citroen Jumper (реєстраційний номер НОМЕР_3 ) шляхом виконання вимог пунктів: 10.1; 11.14 Правил дорожнього руху України. В даній дорожній ситуації в діях водія автомобіля Citroen Jumper (реєстраційний номер НОМЕР_3 ) ОСОБА_9 експертом, з технічної точки зору, вбачаються невідповідності вимогам пункту 12.3 Правил дорожнього руху України, які перебувають в причинному зв`язку з виникненням досліджуваної дорожньо-транспортної пригоди.

В даній дорожній ситуації в діях велосипедиста ОСОБА_10 експертом, з технічної точки зору, вбачаються невідповідності вимогам пунктів: 10.1; 11.14 Правил дорожнього руху України, які перебувають в причинному зв`язку з виникненням досліджуваної дорожньо-транспортної пригоди. Фактичні дані, що містяться у висновку цієї експертизи, суд визнає належними, допустимими і достовірними.

Відповідно до висновку щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції №005150, що складений о 12 годині 15 хвилин 08.10.2024, у ОСОБА_9 ознак сп`яніння не виявлено. Фактичні дані, що містяться в цьому документі, суд визнає належними, допустимими і достовірними.

Згідно характеризуючих матеріалів та довідок, ОСОБА_9 раніше не судимий, до адміністративної відповідальності не притягався, на обліках у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, одружений, не працевлаштований.

Таким чином, вказані документи суд визнає належними і допустимими доказами, оскільки останні відповідають вимогам КПК України, а безпосередньо порушень вимог ст.ст.87, 99 КПК України, судом не встановлено та сторонами не доведено, тобто останні прямо і непрямо підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню у даному кримінальному провадженні, як-то час, місце, спосіб вчинення кримінального правопорушення та інші обставини, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність і недостовірність, можливість та неможливість використання інших доказів та допустимими, враховуючи, що останні отримані у порядку встановленому КПК України.

Будь-яких інших доказів в ході судового розгляду сторонами з боку обвинувачення та захисту, які були вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб передбачених КПК України, враховуючи, що суд зберігаючи об`єктивність та неупередженість у ході розгляду даного кримінального провадження створив їм необхідні умови для реалізації ними їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, надано не було.

Згідно вимог ч. 1 ст. 94 КПК України, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному і неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожен доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Суд, дослідивши запропоновані учасниками процесу докази, прийшов до висновку, що вони є відповідно до вимог ст. 85 КПК України належними, вони прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність, чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Розглядаючи докази з точки зору їх допустимості, суд звертає увагу, що покази обвинуваченого, потерпілого, експерта отримано з дотриманням вимог КПК України, а тому вони є допустимими, відповідно до вимог ст. 86 КПК України.

Суд звертає увагу на, в цілому, послідовні, логічні і змістовні покази обвинуваченого, потерпілого та експерта, які суд вважає правдивими і такими, що підтверджують встановлені судом обставини. Належними і допустимими як джерело доказу є висновки проведених у справі судових експертиз та долучених документів, суд не вбачає порушення вимог КПК України під час їх отримання.

Встановлені судом обставини, підтверджуються сукупністю досліджених фактичних обставин, які містяться в матеріалах справи, які суд вважає належними, допустимими і достовірними.

Покази обвинуваченого суд вважає не послідовними та такими, що не відповідають фактичним обставинам викладеним в обвинувальному акті в частині тверджень про неможливість побачити велосипед, що рухається зліва, оскільки він увесь час руху потрапляв йому в «сліпу зону». Суд не погоджується з доводами обвинуваченого про невчинення ним інкримінованого кримінального правопорушення з посиланням на вищевказані обставини.

Не визнання обвинуваченим вини є його правом на власний розсуд формувати лінію свого захисту. Використання транспортних засобів взагалі створює підвищену небезпеку для учасників руху, у зв`язку з чим саме на особу водія законодавством покладаються підвищені обов`язки. Позиція обвинуваченого в частині того, що оглядовості дороги заважали конструктивні особливості його автомобіля (бокова стійка), не може братись судом до уваги і є неприйнятною, так як ця обставина навіть в разі її існування, не була для нього надзвичайною чи раптово виниклою.

Відповідно до наведених вище висновків авто технічної експертизи, в діях потерпілої встановлено наступні порушення вимог ПДР України:

П. 10.1 Правил дорожнього руху України - Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху;

п. 11.14 Правил дорожнього руху України - Рух по проїзній частині на велосипедах, мопедах, гужових возах (санях) і вершникам дозволяється лише в один ряд по правій крайній смузі якомога правіше, за винятком випадків, коли виконується об`їзд. Поворот ліворуч та розворот дозволяється на дорогах з однією смугою для руху в кожному напрямку і без трамвайної колії посередині. Згідно висновку експерта ці порушення знаходяться в причинному зв`язку з ДТП.

Пленум ВС у Постанові «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» від 23.12.2005 №14., в п.7 роз`яснює, що у випадках, коли передбачені ст. 286 КК України суспільно небезпечні наслідки настали через порушення правил безпеки дорожнього руху двома або більше водіями транспортних засобів, суди повинні з`ясовувати характер порушень, які допустив кожен із них, а також, чи не було причиною порушення зазначених правил одним водієм їх недодержання іншим і чи мав перший можливість їх уникнути.

Така ж правова позиція знайшла своє відображення в постанові Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України від 05 листопада 2015 року № 5-218кс15, та постанові ВС від 20.11.2014 року (справа № 5-18 кс 14), де визначена позиція, що у випадку виникнення дорожньо-транспортної пригоди за участю декількох водіїв наявність чи відсутність в їхніх діях складу злочину, передбаченого відповідними частинами ст. 286 КК України, потребує встановлення причинного зв`язку між діянням (порушенням правил безпеки дорожнього руху) кожного з них та наслідками, що настали, тобто з`ясування ступені участі (внеску) кожного з них у спричиненні злочинного наслідку.

В цьому випадку досліджується характер та черговість порушень, які вчинив кожен із водіїв, хто з них створив небезпечну дорожню обстановку (аварійну ситуацію), тобто з`ясовується ступінь участі кожного у спричиненні злочинного наслідку. Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду, розглядаючи справу № 490/10025/17 наголосив, що основним чинником, який визначає відповідальність водія у разі створення небезпеки під час дорожнього руху, залишається його можливість вчасно виявити цю небезпеку і здійснити відповідні заходи для її уникнення чи зменшення.

Причина, через яку створена небезпека для руху не має значення, якщо встановлено, що водій мав можливість її вчасно виявити.

Порушення учасником дорожнього руху правил само собою не виключає винуватість іншого учасника руху і створення небезпеки учасником дорожнього руху, яку водій був у стані виявити, не звільняє того від обов`язку вжити заходів, необхідних для уникнення або зменшення шкідливих наслідків від створеної небезпеки. За встановлених обставин справи, велосипед під керуванням потерпілої, перетинаючи вулицю з порушенням пунктів 10.1; 11.14 Правил дорожнього руху України, не мав законних переваг у русі перед автомобілем під керуванням ОСОБА_9 , який здійснював сталий рух по своїй смузі, та не мав обов`язку його пропустити. В той же час, непереборні, надзвичайні або невідворотні обставини, які б завадили обвинуваченому виконати вимоги п. 12.3 ПДР України, під час судового розгляду, не встановлені. Водій ОСОБА_9 мав реальну та об`єктивну можливість вчасно виявити небезпеку у виді велосипеду, який рухався з лівої сторони та здійснити відповідні заходи для уникнення ДТП.

Враховуючи викладене, суд вважає, що саме версія подій викладена в обвинувальному акті, є єдино розумною та доведеною на підставі належних та допустимих доказів. Будь-яке інше розумне пояснення подій, які є предметом цього розгляду, крім того, що інкримінований злочин вчинено, і ОСОБА_9 поза розумним сумнівом є винним у його вчиненні, судом виключається.

Підстав, у відповідності до ч.3 ст.337 КПК України, для виходу за межі висунутого обвинувачення суд не вбачає, оскільки в ході судового розгляду обставин, які б перешкоджали ухваленню справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод не встановлено.

За таких обставин, враховуючи вищезазначене, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, приходить до висновку про повну доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України за обставин, встановлених судом.

Оцінюючи сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, суд прийшов до висновку, про достатність доказів для визнання ОСОБА_9 , винуватим у тому, що він своїми діями, які виразились в порушенні правил безпеки дорожнього руху під час керування транспортним засобом, спричинив смерть потерпілої ОСОБА_10 , вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 286 КК України.

Вирішуючи питання, щодо правильності кваліфікації дій обвинуваченого, з врахуванням того, що суд розглядає справу лише в межах пред`явленого обвинувачення, суд вважає таку кваліфікацію дій обвинуваченого правильною.

Суд вважає встановленим, що своїми діями, які виразились в порушенні правил безпеки дорожнього руху під час керування транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілої ОСОБА_10 , ОСОБА_9 вчинив злочин, передбачений ч. 2 ст. 286 КК України.

Обираючи покарання обвинуваченому, суд враховує вимоги ст.65 КК України щодо загальних засад призначення покарання, межі санкції ч.2 ст.286 КК України, що даний злочин відноситься до категорії тяжких злочинів, особу винного, який раніше не судимий, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, одружений, непрацевлаштований, готовий відшкодувати потерпілому завдану шкоду, але не має можливості відшкодувати її в розмірі зазначеному потерпілим.

Згідно ст.50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_9 судом не встановлено. Обставин, передбачених ст. 67 КК України, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_9 , судом не встановлено.

Враховуючи наведене, позиції державного обвинувачення та потерпілої сторони, частку вини в ДТП потерпілої, принцип індивідуалізації покарання, суд вважає, що адекватним покаранням обвинуваченому, яке б не становило диспропорції між встановленими обставинами справи та його видом і розміром, буде призначення покарання у виді позбавлення волі з застосуванням додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, що передбачене санкцією ч. 2 ст. 286 КК України. При призначенні міри покарання обвинуваченому ОСОБА_9 суд, враховуючи особу винного, те, що він раніше не судимий, до адміністративної відповідальності ніколи не притягався, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, одружений, те, що потерпілий має претензії до обвинуваченого та наполягає на призначенні покарання з реальним позбавленням волі, частку вини в ДТП потерпілої, те що обвинувачений добровільно допомагав до моменту смерті потерпілої, висловив бажання відшкодувати завдану шкоду, але в меншому розмірі ніж визначив потерпілий, має постійне місце проживання та реєстрації, непрацевлаштований, сумлінну поведінку обвинуваченого після вчинення кримінального правопорушення, суд прийшов до висновку, що він може бути виправлений та перевихований без ізоляції від суспільства. Суд вважає можливим звільнити ОСОБА_9 від відбування основного покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України та покласти на нього обов`язки згідно ст.76 КК України. Іспитовий строк дисциплінує засудженого, привчає його до дотримання законів, нагадує йому, що він не виправданий, а проходить випробування, від результату якого залежить його подальша доля - звільнення від відбування призначеної основної міри покарання або реальне її відбування. Суд вважає, що таке покарання буде справедливим, необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_9 та запобігання вчиненню нових злочинів.

Запобіжний захід не обирався.

Суд вважає за необхідне керуючись ч. 2 ст. 124 КПК України стягнути з ОСОБА_9 на користь держави процесуальні витрати за проведення судових експертиз.

Долю речових доказів необхідно вирішити у відповідності до вимог ст. 100 КПК України.

Скасувати арешт, накладений: ухвалою Подільського районного суду міста Києва 10 жовтня 2024 року, а саме: на автомобіль "Citroen Jumper", державний номерний знак НОМЕР_5 , номер кузову НОМЕР_6 , 2000 року випуску, білого кольору, що належить ОСОБА_12 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Вирішуючи цивільний позов, заявлений потерпілим у власних інтересах про стягнення з обвинуваченого майнової, моральної шкоди та витрат на оплату професійної правничої допомоги суд вважає, що його необхідно задовольнити частково з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 127 КПК України, шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Відповідно до ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Частиною 1 ст. 1177 ЦК України встановлено, що шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. У відповідності до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ по відшкодуванню шкоди» від 27.03.1992 №6 відповідальні за заподіяння шкоди, зобов`язані відшкодувати витрати на поховання (в тому числі на ритуальні послуги і обряди) тій особі, яка понесла ці витрати.

У судовому засіданні встановлено, що вина обвинуваченого ОСОБА_9 у заподіянні смерті ОСОБА_10 внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яку вчинено джерелом підвищеної небезпеки, доведена повністю. Потерпілий ОСОБА_13 є батьком загиблої ОСОБА_10 , а тому має право на відшкодування завданої йому матеріальної та моральної шкоди у зв`язку зі смертю доньки. Вирішуючи цивільний позов в частині відшкодування потерпілому ОСОБА_13 завданої матеріальної шкоди, суд виходить з належного документального підтвердження понесених витрат на поховання загиблої доньки ОСОБА_10 в сумі 22 453 грн. 94 коп. Відповідно до абзацу 18 статті 2 Закону України «Про поховання та похоронну справу» поховання померлого - це комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом або урни з прахом у могилу або колумбарну нішу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечать законодавству. З наданих потерпілим доказів вбачається, що для поховання ОСОБА_10 , а саме для здійснення обрядових дій, ОСОБА_13 витратив у загальному розмірі 22 453 грн. 94 коп. що підтверджується копією товарного чека №6777 від 15.10.2024 року та фіскальними чеками від 15.10.2024 року. Ці витрати складаються з витрат на придбання: труни, хреста, таблички, подушки, простині, накидки, а також впорядкування домовини та транспортування.

Крім того, згідно копії фіскальних чеків від 15.10.2024 року, ОСОБА_13 сплатив грошові кошти за копання могили ручним способом, проведення панахиди, оформлення свідоцтва про поховання та розчищення та прибирання місця поховання та прилеглих територій місця поховання.

За правилами статті 1201 ЦК України особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов`язана відшкодувати особі витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника. Відповідно до статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть.

Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Враховуючи, що цивільна відповідальність за шкоду, завдану автомобілем «Citroen Jumper», реєстраційний номер НОМЕР_2 , застрахована на підставі договору страхування, що укладений між обвинуваченим та ПрАТ «СК «Еталон», тому, в даному випадку, витрати на поховання, у встановленому Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» розмірі відшкодовує ПрАТ «СК «Еталон». Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» мінімальна заробітна плата у місячному розмірі становила 8000 гривень.

12 мінімальних заробітних становило 96000 гривень. Отже, витрати потерпілого ОСОБА_13 на поховання у розмірі 22 453 грн. 94 коп., що підтверджені документально та доведені в суді належними доказами, слід стягнути зі страхової компанії ПрАТ «СК «Еталон» відповідно до договору про обов`язкове страхування транспортних засобів № 219571268 від 08 жовтня 2024 року у розмірі 22 453 грн. 94 коп.

Решта витрат ОСОБА_13 , пов`язаних із похованням ОСОБА_10 , а саме: витрати на поминальний обід, що в загальному розмірі складає 34 635 грн. 60 грн. стягненню не підлягає.

Витрати на проведення поминальних обідів, які проводилися після поховання, не відносяться до витрат на поховання у розумінні статті 1201 ЦК України, а тому відшкодуванню не підлягають. Такий висновок суду ґрунтується і на правовій позиції Верховного Суду, висловленій в постанові Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 липня 2019 року №500/8418/13-ц, а тому в цій частині цивільного позову суд відмовляє.

Вимога потерпілого ОСОБА_13 про стягнення з ПрАТ «СК «Еталон» та обвинуваченого ОСОБА_9 грошових коштів на спорудження надгробного пам`ятника в розмірі 196 350 гривень задоволенню не підлягає, у зв`язку з відсутністю документального підтвердження витрат понесених потерпілим. Також, суд враховує, що зазначені витрати потерпілим ОСОБА_13 ще фактично не понесені, а мають бути понесені у майбутньому, про що зазначено у розрахунку вартості виготовлення та монтажу пам`ятника, в зв`язку з чим, вважає за необхідне відмовити у задоволенні позову в цій частині.

Крім того, в кримінальному провадженні потерпілим ОСОБА_13 до ПрАТ «СК «Еталон» та обвинуваченого ОСОБА_9 , заявлено цивільний позов про стягнення моральної шкоди, заподіяної смертю фізичної особи на загальну суму 1000000 грн. Цивільний позов у кримінальному провадженні згідно з ч. 5 ст. 128 КПК України розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом.

Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства. Ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому (ст. 129 КПК України). Статтею 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. В пункті 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» суд роз`яснив, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості (пункт 9 вказаної Постанови).

Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди судом враховується те, що не можна відшкодувати моральну шкоду в повному обсязі, так як не має (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи.

Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір буде мати суто умовний вираз. У будь-якому випадку розмір відшкодування повинен бути адекватний нанесеній моральній шкоді. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

В рішенні ЄСПЛ від 28.05.1985р. у справі «Абдулазіз, Кабалес і Балкандалі», Суд зазначив, що «з огляду на її природу, стверджувана моральна шкода не завжди може бути предметом чіткого доведення. Проте розумно припустити, що особи, які…зіткнулися з проблемами...можуть зазнати страждань і тривоги». Звідси випливає, що фактичною основою для висновку про наявність негативних наслідків у немайновій сфері потерпілої особи у більшості ситуацій може бути як таке розумне припущення про природність їх виникнення за подібних обставин.

Оцінивши зазначені вище позовні вимоги цивільного позивача на предмет їх обґрунтованості та доведеності, суд приходить до висновку про їх часткове задоволення.

Так, судом встановлено, що в результаті неправомірних дій ОСОБА_9 цивільному позивачу завдана моральна шкода, яка полягає у моральних стражданнях у зв`язку із втратою близької людини, а саме його доньки. Суд погоджується з доводами позивача, що наведені обставини завдають йому сильних душевних переживань. Відповідно до ст.1167 ЦК України, моральна шкода - це будь-які втрати немайнового характеру, яких особа зазнала через заподіяння їй фізичних, моральних, душевних та іншого роду страждань. У випадку ДТП ці страждання можуть проявлятись внаслідок завдання шкоди здоров`ю або смерті особи. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні "трансформують" шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування "обчислює" шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновлення стану потерпілого.

При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту.

Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 травня 2022 року в справі № 487/6970/20, постанова Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2022 року у справі №214/7462/20).

Абзац другий частини третьої статті 23 ЦК України, у якому вжитий термін "інші обставини, які мають істотне значення" саме тому і не визначає повний перелік цих обставин, оскільки вони можуть різнитися залежно від ситуації кожного потерпілого, особливості якої він доводить суду.

Обсяг немайнових втрат потерпілого є відкритим, і в кожному конкретному випадку може бути доповнений обставиною, яка впливає на формування розміру грошового відшкодування цих втрат.

Розмір відшкодування моральної шкоди перебуває у взаємозв`язку з фізичним болем, моральними стражданнями, іншими немайновими втратами, яких зазнала потерпіла особа, а не із виключністю переліку та кількістю обставин, які суд має врахувати (постанова Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2022 року в справі № 477/874/19). ВП ВС у постанові від 01 вересня 2020 року (справа № 216/3521/16) відійшла від раніше висловлених правових позицій та дійшла висновку про те, що виходячи із положень статей 16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства. В постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 грудня 2020 року у справі №752/17832/14-ц (провадження № 14-538цс19) міститься висновок про те, що, визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності.

Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

Практика ЄСПЛ з питання відшкодування моральної шкоди свідчить про те, що оцінка такої шкоди, за своїм характером, є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом. Цілком адекватними і самодостатніми критеріями визначення розміру належної потерпілому компенсації є морально-правові імперативи справедливості, розумності та добросовісності.

При цьому судова практика має забезпечувати правову визначеність у питанні щодо компенсацій за вчинення аналогічних правопорушень. Із цього погляду можливість людини реалізувати своє природне право на одержання компенсації за страждання і переживання, спричинені посяганням на належні їй особисті немайнові блага, слід розцінювати як один з виявів верховенства права.

Водночас усвідомлення взаємозв`язку відшкодування моральної шкоди з правом на доступ до ефективного засобу юридичного захисту вочевидь має спиратися на загальне переконання у спроможності юрисдикційного органу сформувати обґрунтоване уявлення щодо наявності та специфіки втілення моральної шкоди, що зазвичай виникає за подібних життєвих обставин.

У переважній більшості випадків ЄСПЛ: а) наголошує на розумно очікуваних, передбачуваних або звичайних за подібних обставин негативних наслідках, що мали б виникнути у немайновій сфері потерпілої особи; б) виходить з розумного врахування суті порушеного права, особливостей вчинення конкретного правопорушення та характерного для останнього негативного впливу на стан потерпілого; в) при визначенні розміру моральної шкоди керується власною практикою в аналогічних справах.

Встановити ціну людського життя, повернути близьку людину - неможливо.

Моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає, і не може бути точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи.

Разом з тим, в ході розгляду справи, серед іншого, встановлено невідповідність вимогам ПДР, як в діях обвинуваченого ОСОБА_9 , так і в діях померлої ОСОБА_10 , які з технічної точки зору перебувають у причинному зв`язку з фактом ДТП. Суд враховує характер та обсяг страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), які зазнав потерпілий ОСОБА_13 від вчиненого кримінального правопорушення, характер немайнових втрат. Зокрема те, що потерпілий від протиправних дій обвинуваченого переніс сильний душевний біль і страждання, отримав стрес, який виражається у моральних переживаннях у зв`язку зі смертю доньки. Усі страждання зумовили негативні зміни в житті потерпілого, призвели до порушення звичного способу життя та негативних переживань.

Суд вважає, що із урахуванням фізичних і моральних страждань потерпілого ОСОБА_13 , які він отримав від кримінального правопорушення та про яке він зазначає в цивільному позові, виходячи із засад розумності, виваженості й справедливості, розмір відшкодування моральної шкоди необхідно зменшити до 800000 грн., і такий розмір, на думку суду, буде відповідати глибині і тривалості страждань потерпілого. Саме така сума моральної компенсації, з урахуванням встановлених обставин кримінального провадження, поведінки обвинуваченого впродовж судового розгляду, є достатньою та справедливою. Відповідно до ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, страховик (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям.

Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами. Таким чином, суд погоджується з доводами позивача щодо того, що ПрАТ «Страхова компанія «Еталон» має обов`язок сплатити на користь позивача ОСОБА_13 в рахунок відшкодування моральної шкоди грошову суму в розмірі 96000,00 грн., що становить дванадцять мінімальних заробітних плат станом на день смерті ОСОБА_10 , і не перевищує вказану у полісі страхову суму. При цьому суд враховує, що страховик не оспорював цю вимогу цивільного позивача, не посилався на існування підстав для відмови у проведенні страхової виплати. Решта компенсації моральної шкоди (704000 грн.) підлягає стягненню безпосередньо з обвинуваченого ОСОБА_9 , на підставі ст. ст. 1167, 1194 ЦК України.

Потерпілий ОСОБА_13 просить стягнути з обвинуваченого, на його користь витрати на правничу допомогу у розмірі 22000 грн. Згідно з ч. 1 ст. 124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати. Так, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 118 КПК України, до процесуальних витрат відносяться витрати на правову допомогу.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує критерії реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Виходячи з положень ч. 3 ст. 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має врахувати: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим, а також критерій розумності їх розміру. Згідно з ч. 4 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі, впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Положеннями частини 3 ст. 137 ЦПК України передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ст.ст. 26, 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги, ордеру. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Як убачається з матеріалів провадження, потерпілий заявив позовні вимоги про відшкодування витрат, понесених на правничу допомогу адвоката в розмірі 22 000 грн.

Так, з матеріалів провадження вбачається, що між потерпілим ОСОБА_13 та адвокатом ОСОБА_8 , 02.01.2025 року укладено договір №1 про надання професійної правничої (правової) допомоги. Згідно довідки від 02 січня 2025 року, засвідченої печаткою адвоката ОСОБА_8 , адвокат ОСОБА_8 отримав гонорар в сумі 22 000 (двадцять дві тисячі) гривень від клієнта ОСОБА_13 . При цьому, ані позивачем, ані адвокатом ОСОБА_8 , не надано жодного акту виконаних робіт, а також доказів оплати вказаних послуг адвоката. З матеріалів справи вбачається, що представник потерпілого - адвокат ОСОБА_8 після укладення договору про надання правової допомоги підготував позовну заяву та брав участь в судових засіданнях в режимі відеоконференції. Проте, враховуючи, що надання послуг у виді складання позовної заяви та представництво інтересів потерпілого у суді не викликає сумнівів щодо їх отримання потерпілим, суд вважає можливим стягнути вказані витрати на правову допомогу. Таким чином, виходячи із загальних засад справедливості, співмірності та розумності судових витрат, на компенсацію яких має право сторона, враховуючи всі аспекти та складність справи, підлягає до задоволення вимога про стягнення на користь ОСОБА_13 з обвинуваченого витрат на правову допомогу в розмірі 22 000 грн. Також суд бере до уваги, що цивільний відповідач оспорював обґрунтованість і співмірність витрат на професійну правничу допомогу, заявлених позивачем до стягнення, але не встановив підстав для відмови в їх задоволенні.

Керуючись ст.ст. 373, 374 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України і призначити йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.

Згідно ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від відбування основного призначеного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, якщо протягом іспитового строку він не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього судом обов`язки.

Іспитовий строк ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , встановити 3 роки.

Згідно п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

Запобіжний захід не обирався.

Цивільний позов цивільного позивача ОСОБА_13 до цивільного відповідача ПрАТ «Страхова компанія «Еталон» - задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Еталон» (м. Київ, вул. Дегтярівська, буд. 33-б, 2 під`їзд, ) на користь ОСОБА_13 грошову суму в розмірі 22 453 грн. 94 коп. на відшкодування витрат на поховання та грошову суму в розмірі 96000 грн. в рахунок компенсації моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Цивільний позов цивільного позивача ОСОБА_13 до цивільного відповідача обвинуваченого ОСОБА_9 - задовольнити частково.

Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (реєстраційний номер платника податків - НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_13 моральну шкоду у розмірі ¬704000 (сімсот чотирі тисячі) грн. 00 коп.

Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (реєстраційний номер платника податків - НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_13 витрати на правову допомогу у розмірі 22 000 (двадцять дві тисячі) грн.

В задоволенні інших позовних вимог про відшкодування шкоди - відмовити.

Скасувати арешт, накладений: ухвалою Подільського районного суду міста Києва 10 жовтня 2024 року, а саме: на автомобіль "Citroen Jumper", державний номерний знак НОМЕР_5 , номер кузову НОМЕР_6 , 2000 року випуску, білого кольору, що належить ОСОБА_12 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК України стягнути з ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (реєстраційний номер платника податків - НОМЕР_1 ) витрати за проведення судових експертиз в дохід держави в розмірі - 12 734 грн. 40 коп.

Речові докази: автомобіль марки «Citroen Jumper», д.н.з. НОМЕР_3 - передати власнику; відеозапис, який записано на DVD-R диск з файлами «08.10.2024 ДТП на Кирилівській №1», «08.10.2024 ДТП на Кирилівській №2», «А01_1901», «А02_1648» - залишити в матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суду через Подільський районний суд міста Києва шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а засудженим в той же строк з моменту отримання копії вироку.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя: ОСОБА_14