Справа № 539/92/26
Провадження № 1-кп/539/161/2026
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.03.2026

Лубенський міськрайонний суд Полтавської області у складі:

головуючої судді ОСОБА_1

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі Лубенського міськрайонного суду кримінальне провадження №0000003 від 02.01.2026, щодо:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Лубни Полтавської області, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , із середньою освітою, розлученого, має неповнолітню доньку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не працюючого, особою з інвалідністю не являється, перебуваючого на військовому обліку військовозобов`язаних у ІНФОРМАЦІЯ_3 , в силу ст.89 КК України раніше не судимого,

який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.190, ч.1 ст.357 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

20.12.2025 року, приблизно о 12:00 годині у помешканні ОСОБА_4 , розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , знаходилась його сусідка ОСОБА_6 з метою зарядження акумуляторних батарей двох належних їй мобільних телефонів. Після цього, ОСОБА_7 покинула будинок ОСОБА_8 , із вказаними зарядженими пристроями. В цей час, у ОСОБА_4 виник умисел на заволодіння даними телефонами, шляхом зловживання довірою ОСОБА_7 , коли вона наступного разу звернеться з проханням зарядити батареї даних мобільних телефонів.

Наступного дня, а саме 21.12.2025, приблизно о 09:00 годині до ОСОБА_4 додому у черговий раз прийшла ОСОБА_7 з проханням зарядити батареї своїх мобільних телефонів. Після передачі вказаних телефонів ОСОБА_4 , ОСОБА_7 покинула будинок останнього, надавши на його прохання, дозвіл користуватися ними для перегляду відео у соціальній мережі до вечора 21.12.2025року.

Одразу після цього, ОСОБА_4 , реалізовуючи свій корисливий умисел, направлений на заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, заволодів мобільним телефоном марки «TECNO Spark 8С (KG5n) NFC 4/64GB», вартість якого згідно товарознавчої експертизи № CE-19U 17-26/277-ТВ від 06.01.2026 становить 3849,46 грн. та мобільним телефоном марки «ZTE Blade A3 2020 1/32 GB NFC», вартість якого згідно товарознавчої експертизи №СЕ-19/1 17-26/276-ТВ від 06.01.2026 становить 1050,00 грн.

Цього ж дня, приблизно о 12:00 годині, ОСОБА_4 , не маючи наміру повертати мобільні телефони власниці, розпорядився ними на власний розсуд, а саме продав.

Своїми умисними діями ОСОБА_4 завдав матеріальної шкоди потерпілій ОСОБА_7 на загальну суму 4899, 46 грн.

Своїми умисними діями, які виразились у заволодінні чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство), ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.190 КК України.

Окрім того, 21.12.2025, приблизно о 09:00 годині, ОСОБА_4 , знаходячись у помешканні за власним місцем проживання, за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом зловживанням довірою ОСОБА_7 , заволодів належним їй мобільним телефоном «TECNO Spark 8С (KG5n) NFC 4/64GB».

Одразу після цього, ОСОБА_4 помітив між телефоном та чохлом телефону банківську карточку АТ «Райффайзен Банк Аваль» за № НОМЕР_1 , емітовану на ім`я ОСОБА_6 , до якої він знав пін-код доступу. В цей час у нього виник корисливий умисел на викрадення банківської картки ОСОБА_6 .

Так, ОСОБА_4 , упевнившись, що ОСОБА_7 до його помешкання не повернулась, та за ним ніхто не спостерігає, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, реалізуючи свій протиправний умисел, викрав офіційний документ, що належить ОСОБА_6 , а саме банківську картку AT «Райффайзен Банк Аваль» за № НОМЕР_1 , яка згідно п.1 ч.1 ст.1, ч.1 ст.27 Закону України «Про інформацію», п. 7, 13, 56, 63 ст. 1 Закону України «Про платіжні послуги», п. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» є офіційним документом, оскільки перебуває в офіційному обігу, має необхідні реквізити установи банку АТ «Райффайзен Банк Аваль» і містить інформацію, яка засвідчує факти, що мають юридичне значення.

В подальшому, ОСОБА_4 залишив собі вказану банківську картку, маючи на меті подальше використання її у власних корисливих цілях, а саме для заволодіння коштами, належними ОСОБА_6 .

Діючи далі, 26.12.2025 о 11:21 годині, ОСОБА_4 прибув за адресою: м. Лубни, просп. Володимирський, 41, та помістив банківську картку до банкомату, з метою зняття готівки. Проте банківську картку було вилучено банкоматом через попереднє заблокування її потерпілою ОСОБА_6 .

Своїми умисними діями, які виразились у викраденні офіційного документу, вчиненому з корисливих мотивів, ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 357 КК України.

Правова кваліфікація дій обвинуваченого: ч. 1 ст. 190, ч. 1 ст. 357 КК України, тобто заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство), а також викрадення офіційного документу, вчинене з корисливих мотивів.

Обвинувачений ОСОБА_4 у судовому засіданні, визнавши свою винуватість у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.190 та ч.1 ст.357 КК України, за обставин, викладених у обвинувальному акті, пояснив що заволодів телефонами своєї сусідки ОСОБА_9 потерпілої у справі, отримавши телефони він розпорядився ними на власний розсуд, а саме продав на ринку, отримані кошти витратив. У одну з телефонів під чохлом він помітив банківську карку, що належить потерпілій ОСОБА_6 , знаючи пін-код картки, вирішив зняти кошти у банкоматі, маючи на меті скористатися коштами так як він ніде не працював, проте картка вже була заблокована. У вчиненому розкаявся, зробив для себе висновки, добровільно відшкодував завдані збитки потерпілій. Також суду пояснив, що не розумів і не знав, що у потерпілої є проблеми зі здоров`ям, і що вона є особою із інвалідністю. Повністю погодився зі всіма зібраними в процесі досудового розслідування доказами, відмовився від їх дослідження під час судового розгляду.

Суд, з`ясувавши думку учасників судового розгляду щодо визначення обсягу доказів, що підлягають дослідженню та порядку їх дослідження, згідно ч.3 ст.349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин кримінального провадження, які ніким не оспорюються, з`ясувавши при цьому, чи правильно розуміють обвинувачений та інші учасники судового провадження зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності та істинності їх позиції, а також роз`яснив їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини у апеляційному порядку.

Таким чином, суд приходить до переконання про доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень та кваліфікує її дії за: ч.1 ст.190 КК України тобто заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою та ч.1 ст.357 КК України тобто таємне викрадення офіційного документу, вчинене з корисливих мотивів.

При призначенні покарання ОСОБА_4 суд, відповідно до вимог статей 65-67 КК України, враховує: ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.190 та ч.1 ст.357 КК України, які є проступками; конкретні обставини вчинення кримінальних правопорушень; те, що обвинувачений визнав вину, розкаявся, активно сприяв розкриттю кримінальних правопорушень, відшкодував потерпілій завдану шкоду, претензій вона до нього не має; прокурор просив призначити покарання обвинуваченому за ч.1 ст.357, ч.1 ст.190 КК України виді пробаційного нагляду, із покладенням на ньогообов`язків, передбачених ч. 2 статті 59-1 КК України; особу обвинуваченого, який в силу ст.89 КК України є раніше не судимим; на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-невролога не перебуває; характеризується посередньо, скарг на його поведінку за місцем проживання не надходило; обставини, що пом`якшують покарання: щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінальних правопорушень, добровільне відшкодування потерпілій заподіяної шкоди.

Обставину, що обтяжує покарання відповідно до ст.67 КК України вчинення кримінального правопорушення щодо особи з інвалідністю, прокурор просив виключити, із чим суд погоджується, так як в судовому засіданні встановлено, що обвинуваченому ОСОБА_4 не було відомо, що у потерпілої є проблеми зі здоров`ям, і що вона є особою із інвалідністю.

Разом із цим, суд зазначає, що згідно з ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, тому особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

З урахуванням наведеного та виходячи з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, з урахуванням особи обвинуваченого, наявності декількох обставин, що пом`якшують покарання, суд вважає можливим призначити ОСОБА_4 покарання в межах санкції ч.1 ст.190 КК України у виді пробаційного нагляду та в межах санкції ч.1 ст.357 КК України у виді пробаційного нагляду, остаточно призначивши покарання із застосуванням ч. 1 ст. 70 КК України у виді пробаційного нагляду з покладенням обов`язків, передбачених ч.2 статті 59-1 КК України.

Таке покарання, на думку суду, є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 та відповідатиме загальним засадам призначення покарання, його меті та принципам законності, справедливості та індивідуалізації покарання.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_4 не обирався і підстави для його обрання відсутні.

Процесуальні витрати за проведення експертиз в кримінальному провадженні слід стягнути з обвинуваченого відповідно до ч.2 ст. 124 КПК України.

Питання щодо речових доказів вирішити згідно вимог ст. 100 КПК України.

Цивільний позов не заявлено.

Керуючись, ст.ст. 370, 373, 374 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.190, ч.1 ст.357 КК України та призначити йому покарання:

- за ч. 1 ст. 190 КК України у виді пробаційного нагляду на строк 1 (один) рік 6 (шість) місяців.

- за ч. 1 ст. 357 КК України у виді пробаційного нагляду на строк 1 (один).

Згідно з ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначити ОСОБА_4 покарання у виді пробаційного нагляду на строк 1 (один) рік 6 (шість) місяців.

Покласти на ОСОБА_4 обов`язки, передбачені ч.2 статті 59-1 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Початок строку відбування покарання у виді пробаційного нагляду обчислювати з дня взяття обвинуваченого на облік в уповноваженому органі з питань пробації після набрання вироком законної сили.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави витрати на залучення експертів у загальній сумі 3565 (три тисячі п`ятсот шістдесят п`ять) гривень 60 (шістдесят) копійок.

Запобіжний захід ОСОБА_4 не обирати.

Речові докази:

- Мобільний телефон «TECNO Spark 8С (KG5n) NFC 4/64GB» корпус якого сірого кольору, в силіконовому чохлі коричневого кольору, який вже повернутий, залишити потерпілій ОСОБА_6 ;

- Оптичний DVD- R диск із відеозаписом з камер відеоспостереження від 26.12.2025, який зберігається при матеріалах кримінального провадження №0000003 залишити при матеріалах кримінального провадження.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений до Полтавського апеляційного суду протягом 30 діб з моменту його проголошення через Лубенський міськрайонний суд Полтавської області, а засудженому у той же строк з моменту його отримання.

Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Головуюча суддя ОСОБА_1