печерський районний суд міста києва
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 квітня 2026 року м. Київ

Печерський районний суд міста Києва в складі:

слідчого судді - ОСОБА_1 ,

з участю: секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві клопотання старшого слідчого в особливо важливих справах Першого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві ОСОБА_3 погоджене прокурором відділу Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_4 , про накладення арешту у кримінальному провадженні № 0000017 від 29.01.2026,

УСТАНОВИВ:

Короткий виклад обставин клопотання

До слідчого судді надійшло клопотання сторони кримінального провадження про накладення арешту на майно підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , вилучене в ході обшуку, проведеного 23.02.2026, в транспортному засобі, яким користується ОСОБА_5 - автомобілі марки та моделі RENAULT DASTER, 2022 року випуску, н.з. НОМЕР_2 , округ №10, інвентарний номер 1769, Vin: НОМЕР_3 , з метою збереження речових доказів.

Явка сторін кримінального провадження

Слідчий подав заяву про розгляд клопотання без його участі. Вимоги клопотання підтримав у повному обсязі.

Власник майна в судове засідання не прибув, будучи належно повідомленим про день, час та місце розгляду справи.

Відповідно до вимог ст. 26 КПК України сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених цим Кодексом.

З урахуванням положень ст. 26 КПК України слідчий суддя, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, у порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законодавством України, створив необхідні умови для реалізації сторонами їх процесуальних прав на участь у розгляді цієї справи в суді та вважає за можливе розглянути клопотання у відсутність осіб, які не з`явились.

Згідно з ч. 4 ст. 107 КПК України фіксація за допомогою технічних засобів під час розгляду клопотання слідчим суддею не здійснювалась.

Правове обґрунтування

Процесуальні правовідносини регулюються главою 17 «Арешт майна» розділу ІІ «Заходи забезпечення кримінального провадження» КПК України.

Статтею 2 КПК України передбачено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ч. 1 ст. 131 КПК України захід забезпечення кримінального провадження застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження.

Одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна (ч. 2 ст. 131 КПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та (або) користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, відчуження.

Відповідно до п. 1 ч. 2, ч. 3 ст. 170 КПК України арешт допускається з метою забезпечення збереження речових доказів. У такому випадку арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Обставини, встановлені слідчим суддею

Першим слідчим відділом Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві, за процесуального керівництва Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони у сфері оборони Центрального регіону, здійснюється досудове розслідування у кримінальному № 0000017 від 29.01.2026 за підозрою ОСОБА_5 у вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.

23.02.2026 ОСОБА_5 затримано в порядку ст. 208 КПК України та повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.

З метою перевірки та встановлення фактів протиправної діяльності причетних осіб до скоєння кримінального правопорушення, визначення їх ролі у здійсненні незаконних дій, вилучення оригіналів документів та інших речових доказів, виникла необхідність у проведенні невідкладної слідчої дії з метою врятування майна - обшуку в порядку ч. 3 ст. 233 КПК України в транспортному засобі, яким користується ОСОБА_5 - автомобілі марки та моделі RENAULT DASTER, 2022 року випуску, н.з. 2191, округ № 10, інвентарний номер 1769, Vin: НОМЕР_3 , виявлено та вилучено наступне:

- мобільний телефон Xiaomi Redmi 14C, модель 2409BRN2CY, серійний номер НОМЕР_4 , сім-картка НОМЕР_5 , та сім-картка НОМЕР_6 , IMEI НОМЕР_7 , IMEI2: НОМЕР_8 , з номером телефону НОМЕР_9 , що належить ОСОБА_5 ;

- прозорий файл, в якому перебувають імітаційні засоби у вигляді грошових коштів загальною сумою 3800 доларів США, в кількості 37 штук, із серією та номером КВ 14859854М, та грошові кошти у сумі 200 доларів США номінальною вартістю по 100 доларів США, в кількості 2 штуки, з наступними серіями та номерами KD 75386378A та HB79371576I.

Постановою слідчого від 23.02.2026 вказане вище майно визнано речовим доказом.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 24.02.2026 у сраві № 757/11164/26-к надано дозвіл на проведення невідкладного обшуку в транспортному засобі, яким користується ОСОБА_5 - автомобілі марки та моделі RENAULT DASTER, 2022 року випуску, н.з. НОМЕР_2 , округ №10, інвентарний номер 1769, Vin: НОМЕР_3 .

Клопотання про арешт майна подано до суду 24.02.2026, тобто у строк, передбачий ч. 5 ст. 171 КПК України.

Мотиви слідчого судді

Норма-дефініція речових доказів (стаття 98 КПК) щодо критеріїв (умов) визнання матеріальних об`єктів речовими доказами (були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин) з одного боку дійсно, сформульована в категоричній формі, і вказані умови мають бути дотримані для визнання тих чи інших речей речовими доказами. У той же час, слід зважати на стадію кримінального провадження. Так, на стадії досудового розслідування не всі обставини, що підлягають з`ясуванню у кримінальному провадженні, можуть бути достовірно встановлені одразу ж, оскільки розслідування - це процес пізнання обставин подій минулого, пов`язаний з пошуком, виявленням та фіксацією відповідних слідів злочинного діяння.

Системний аналіз норм КПК та практики ЄСПЛ дозволяє дійти висновку, що КПК оперує поняттями, які відповідають декільком різним стандартам доказування (переконання) - стандарт «обґрунтованої підозри», переконання (доведення) «поза розумним сумнівом» та стандарти «достатніх підстав (доказів)» тощо. Стандарти «достатніх підстав (доказів)» використовуються в широкому колі різноманітних ситуацій, що виникають в ході кримінального провадження, тому вони не є сталими, а залежать від конкретної ситуації, цілі прийняття тих чи інших рішень (вчинення дій) та їх правових наслідків. При цьому, вони застосовуються як для прийняття процесуальних рішень слідчими суддями (судом) (статті 157, 163, частина 5 статті 234, 260 та інші статті КПК), так і слідчими, прокурорами (статті 134, 271, 276 КПК та інші).

З огляду на вимоги ч. 3 статті 170 КПК арешт майна на підставі п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК (тобто з метою забезпечення збереження речових доказів) передбачає дотримання стандарту «достатніх підстав» вважати, що майно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК.

Стандарт «достатніх підстав (доказів)» для цілей арешту з метою забезпечення збереження речових доказів передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують певну річ з кримінальним правопорушенням (демонструють можливу приналежність до його вчинення в якості знаряддя або матеріального об`єкту, що містить певне відображення або інформацію про злочин), тобто наділяють її саму можливістю виконувати функцію доказу у кримінальному провадженні, і вони є достатніми, щоб виправдати її тимчасове обтяження у вигляді арешту для можливого використання в процесі доказування стороною обвинувачення у подальшому.

За загальним правилом статус тимчасового вилученого майно набуває з моменту фактичного позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких воно перебуває, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися ним до вирішення питання про арешт майна або його повернення (ч. 1 ст. 167 КПК України).

Згідно з ч. 2 ст. 168 КПК України тимчасове вилучення майна може здійснюватися також під час обшуку, огляду.

Відповідно до ч 1, 2 ст. 237 КПК України з метою виявлення та фіксації відомостей щодо обставин вчинення кримінального правопорушення слідчий, прокурор проводять огляд місцевості, приміщення, речей, документів та комп`ютерних даних. Огляд житла чи іншого володіння особи здійснюється згідно з правилами цього Кодексу, передбаченими для обшуку житла чи іншого володіння особи.

Частиною 5 ст. 236 КПК України визначено, що обшук на підставі відповідного судового рішення, повинен проводитися в обсязі, необхідному для досягнення мети такого обшуку.

При обшуку слідчий має право оглядати і вилучати документи, тимчасово вилучати речі, які мають значення для кримінального провадження. Предмети, які вилучені законом з обігу, підлягають вилученню незалежно від їх відношення до кримінального провадження. Вилучені речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном (ч. 7 ст. 236 КПК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 168 КПК України тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони:1) підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; 2) призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення; 3) є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом; 4) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.

Відповідно до положень ч. 1, 2 ст. 237 КПК України передбачено, що з метою виявлення та фіксації відомостей щодо обставин вчинення кримінального правопорушення слідчий, прокурор проводять огляд місцевості, приміщення, речей та документів. Огляд житла чи іншого володіння особи здійснюється згідно з правилами цього Кодексу, передбаченими для обшуку житла чи іншого володіння особи.

Отже, відповідно до положень ч. 1, 2 ст. 234 КПК України обшук проводиться з метою виявлення та фіксації відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення, відшукання знаряддя кримінального правопорушення або майна, яке було здобуте у результаті його вчинення, а також встановлення місцезнаходження розшукуваних осіб. Обшук проводиться на підставі ухвали слідчого судді.

Згідно ч. 7 ст. 236 КПК України при обшуку слідчий, прокурор має право проводити вимірювання, фотографування, звуко- чи відеозапис, складати плани і схеми, виготовляти графічні зображення обшуканого житла чи іншого володіння особи чи окремих речей, виготовляти відбитки та зліпки, оглядати і вилучати документи, тимчасово вилучати речі, які мають значення для кримінального провадження. Предмети, які вилучені законом з обігу, підлягають вилученню незалежно від їх відношення до кримінального провадження. Вилучені речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.

На даній стадії досудового розслідування не всі обставини, що підлягають з`ясуванню у кримінальному провадженні, можуть бути достовірно встановлені одразу ж, оскільки розслідування та дослідження доказів - це процес пізнання обставин подій минулого, пов`язаний з пошуком, виявленням та фіксацією відповідних слідів злочинного діяння.

Згідно з практикою ЄСПЛ, який, проаналізувавши питання пропорційності втручання в право на мирне володіння майном, дійшов висновку, що ст.1 Протоколу №1 до Конвенції передбачає втручання в право мирного володіння майном за умови існування розумного взаємозв`язку пропорційності між використаними засобами, якими обмежується право, та ціллю заради досягнення якої застосовуються такі засоби (п.203 рішення ЄСПЛ від 05.03.2019 у справі «Узан та інші проти Туреччини»/Uzan and others v. Turkey, заяви №19620/05, 41487/05, 17613/08, 19316/08).

Отже, обмежити особу в праві мирно володіти майном можна не просто, коли існує необхідність здійснення такого втручання в її право з метою виконання завдань кримінального провадження, а виключно, якщо виконати завдання кримінального провадження в інший спосіб, аніж через застосування такого обмеження, за наявних обставин неможливо.

Так, у межах досудового розслідування кримінального провадження за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, встановлюються обставини одержання неправомірної вигоди службовою особою, а також причетність інших осіб до організації протиправної схеми.

Вилучені речі відповідають критеріям речових доказів, визначеним ст. 98 КПК України. Мобільний телефон підозрюваного потенційно містить інформацію про обставини вчинення кримінального правопорушення: контакти, переписку, дзвінки, дані про домовленості чи координацію дій. Така інформація прямо підпадає під ознаку «містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин», а отже телефон є матеріальним носієм доказової інформації.

Грошові кошти (у тому числі імітаційні) мають очевидний зв`язок із предметом розслідування за ч. 3 ст. 368 КК України (одержання неправомірної вигоди). Вони можуть виступати як предмет кримінально протиправних дій або засіб їх фіксації (у випадку контрольованої передачі). Наявність серійних номерів, кількості та обставин вилучення підтверджує їх значення для встановлення факту передачі неправомірної вигоди, що також відповідає ознакам речових доказів.

Отже, між вилученим майном і кримінальним правопорушенням існує достатній причинно-логічний зв`язок, який відповідає стандарту «достатніх підстав», передбаченому ч. 3 ст. 170 КПК України. На стадії досудового розслідування не вимагається доведення «поза розумним сумнівом» - достатньо обґрунтованого припущення, що ці речі можуть бути використані як докази.

Звідси, мета накладення арешту є виправданою. Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арешт майна застосовується для запобігання його приховуванню, знищенню, пошкодженню або відчуженню. У разі повернення телефону чи грошових коштів власнику існує реальний ризик втрати або зміни інформації (наприклад, видалення даних із телефону), що унеможливить їх подальше використання як доказів.

Таким чином, сукупність обставин - характер вилучених предметів, їх прямий зв`язок із предметом доказування у кримінальному провадженні та необхідність забезпечення їх збереження - свідчить про наявність передбачених законом підстав для накладення арешту на це майно з метю збереження речових доказів.

При цьому, власник майна не позбавлений в подальшому права на звернення до слідчого судді із клопотанням про скасування арешту майна у порядку ст. 174 КПК.

Дослідивши матеріали справи, слідчий суддя дійшов висновку, що наявні достатні підстави вважати, що вилучене майно відповідає ознакам речових доказів та підлягає арешту з метою забезпечення збереження речових доказів, а тому клопотання підлягає задоволенню.

На підставі викладеного вище, керуючись ст. 131, 132, 170-173, 309 КПК України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання - задовольнити.

Накласти в рамках кримінального провадження за № 0000017 від 29.01.2026 на майно, вилучене 23.02.2026 в ході проведення обшуку в транспортному засобі, яким користується ОСОБА_5 - автомобілі марки та моделі RENAULT DASTER, 2022 року випуску, н.з. 2191, округ №10, інвентарний номер 1769, Vin: НОМЕР_3 , а саме:

- мобільний телефон Xiaomi Redmi 14C, модель 2409BRN2CY, серійний номер НОМЕР_4 , сім-картка НОМЕР_5 , та сім-картка НОМЕР_6 , IMEI НОМЕР_7 , IMEI2: НОМЕР_8 , з номером телефону НОМЕР_9 , що належить ОСОБА_5 ;

- прозорий файл, в якому перебувають імітаційні засоби у вигляді грошових коштів загальною сумою 3800 доларів США, в кількості 37 штук, із серією та номером КВ 14859854М та грошові кошти у сумі 200 доларів США номінальною вартістю по 100 доларів США, в кількості 2 штуки, з наступними серіями та номерами KD 75386378A та HB79371576I.

Ухвала підлягає негайному виконанню прокурором/слідчим у кримінальному провадженні № 0000017 від 29.01.2026.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Роз`яснити сторонам кримінального провадження, що підозрюваний, захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково, арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування за їх клопотанням, якщо вони доведуть, що в подальшому в застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Слідчий суддя ОСОБА_6