Справа № 481/1855/24
Номер провадження 1-кп/473/92/2026
У Х В А Л А

"01" квітня 2026 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області у складі колегії: головуючого судді ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

представника цивільного позивача - Головного управління Національної поліції в Миколаївській області ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),

захисників адвокатів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Вознесенськ в режимі відеоконференції кримінальне провадження №0000421 від 16.08.2024 по обвинуваченню

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.263, ст.348 КК України,

в с т а н о в и в:

31.03.2026 до суду надійшло клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_9 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Посилаючись, зокрема, на наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3 ч.1 ст.177 КПК України, тяжкість інкримінованих кримінальних правопорушень, прокурор просить продовжити обвинуваченому запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_5 клопотання підтримав та просив задовольнити.

Захисник ОСОБА_8 просив суд замінити запобіжний захід на більш м`який. При цьому вказує, що у кримінальному провадженні свідки та потерпілі допитані, продовжується дослідження письмових доказів; обвинувачений має постійне місце проживання, позитивно характеризується, має міцні соціальні зв`язки, тривалий строк перебуває під вартою.

Захисник ОСОБА_7 , обвинувачений ОСОБА_9 підтримали позицію захисника ОСОБА_8 .

Вивчивши клопотання прокурора та з`ясувавши думки сторін, суд приходить до наступного.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього кодексу.

Згідно з положеннями ч.2 ст.177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, в т.ч., переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні.

17.08.2024 відносно ОСОБА_9 було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який в подальшому продовжувався (в останній раз - до 06.04.2026).

Вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою, суд керується загальними приписами, якими врегульовано застосування запобіжних заходів, з урахуванням додаткових відомостей щодо продовження існування ризиків, які стали підставою для обрання обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Суд зазначає, що ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Суд, оцінюючи вірогідність такої поведінки обвинуваченого, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Клішин проти України» від 23.02.2012 (заява №30671/04), наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами.

Тобто ризики, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, передбачених ст.177 КПК України, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої можливості здійснення обвинуваченим зазначених дій.

Водночас КПК України не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак, вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому. При чому ризик кримінального провадження як критерій застосування запобіжного заходу має прогностичний характер, спрямований на усунення негативного впливу на кримінальне провадження в майбутньому.

Відповідно до ст.29 Конституції України ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як на підставах та у порядку, встановлених законом.

Вимога законності не може бути задоволена лише шляхом дотримання національного законодавства, яке само по собі повинно відповідати Конвенції (рішення ЄСПЛ у справі «Плесо проти Угорщини»), тому позбавлення волі може бути цілком законним з точки зору внутрішнього права, однак бути свавільним, виходячи зі змісту Конвенції, порушуючи тим самим її положення (рішення ЄСПЛ у справі «А. та інші проти Об`єднаного Королівства»).

Тому рішення суду про застосування до особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або продовження строку дії такого запобіжного заходу буде обґрунтованим не лише, якщо воно відповідає внутрішньому законодавству, але й постановлене з урахуванням положень Конвенції та рішень Європейського суду.

ЄСПЛ наголосив, що п.3 ст.5 Конвенції гарантовані загальні принципи щодо права на судовий розгляд протягом розумного строку або звільнення під час провадження.

У рішеннях «Кудла проти Польщі» та «МакКей проти Сполученого Королівства» ЄСПЛ констатував, що основною метою ст.5 Конвенції, якою гарантовані загальні принципи щодо права на судовий розгляд протягом розумного строку або звільнення під час провадження є запобігання свавільному або необґрунтованому позбавленню свободи. Безперервне тримання під вартою є виправданим лише за умови, якщо у справі наявний значний суспільний інтерес, який переважає принцип поваги до особистої свободи.

Конвенцією покладається обов`язок вжити заходи до забезпечення прав людини, яка тримається під вартою.

Як зазначив ЄСПЛ у справі «Летельє проти Франції» особлива тяжкість деяких злочинів викликає таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення принаймні протягом певного часу. Попереднє затримання не має передувати покаранню у вигляді позбавлення свободи, не може бути «формою очікування» обвинувального вироку.

Водночас Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював і те, що суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Також ЄСПЛ в своєму рішенні від 24.01.2026 року у справі «Тандир та інші проти України» визнав, що тримання колишнього судді Макарівського районного суду Київської області під вартою без визначення застави порушило європейські стандарти свободи та безпеки.

Отже, в даному провадженні з метою забезпечення права обвинуваченого на можливість застосування альтернативних запобіжних заходів має бути вирішено питання про заставу.

Незважаючи на те, що інкриміноване обвинуваченому кримінальне правопорушення за ст.348 КК України має надзвичайно високий ступінь суспільної небезпеки, зумовлене тяжкими наслідками не лише для конкретної особи, а й для суспільства в цілому, а також суспільний інтерес, оскільки даний злочин направлено проти життя та здоров`я працівників правоохоронного органу, які перебували при виконанні службових обов`язків, суд звертаєувагу на те, що обвинувачений ОСОБА_9 раніше не судимий, має міцні соціальні зв`язки, потерпілі та свідки в даному кримінальному провадженні допитані в судовому засіданні, обвинувачений тривалий час перебуває під вартою, а саме з 17.08.2024.

Так ч.3 ст.183 КПК України визначено, що суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Ч.4 та ч.5 ст.182 КПК України визначено, що розмір застави визначається з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього. Розмір застави визначається у таких межах: щодо особи, обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину, - від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

З метою запобігання настання встановленого ризику переховування від суду, з урахуванням тяжкості пред`явленого обвинувачення, даних про особу обвинуваченого, а також того, що підстави, за яких відносно обвинуваченого ОСОБА_9 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою, не відпали, а передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК України ризик не зменшився, суд дійшов висновку, що обвинуваченого надалі необхідно продовжити запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Разом з цим, з урахуванням обставин кримінальних правопорушень, майнового та сімейного стану обвинуваченого, даних про його особу та ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК України, суд вважає можливим визначити обвинуваченому ОСОБА_9 розмір застави, достатньої для забезпечення виконання ним процесуальних обов`язків - 120 (сто двадцять) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто 3328 грн. х 120 = 399 360 грн.

Суд не знаходить підстав для застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту або особистого зобов`язання.

Керуючись ст.ст. 176-178, 182, 183, 350, 369-370, 372 КПК України, суд,

п о с т а н о в и в:

Клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_9 запобіжного заходу у виді тримання під вартою задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів до 31.05.2026.

В задоволенні клопотання сторони захисту про зміну обвинуваченому ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на більш м`який відмовити.

Визначити розмір застави, альтернативної триманню під вартою, ОСОБА_9 - 120 (сто двадцять) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 399 360 (триста дев`яносто дев`ять тисяч триста шістдесят) гривень 00 коп.

В разі внесення застави обвинуваченим або іншими особами покласти на обвинуваченого такі обов`язки: прибувати за кожною вимогою до суду; не відлучатися з населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу суду; повідомляти суд про зміну свого місця проживання; утримуватися від спілкування з потерпілими та свідками у даному кримінальному провадженні.

Ухвалу може бути оскаржено в апеляційному порядку обвинуваченим, його захисниками, прокурором протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3