справа № 361/642/26
провадження № 1-кп/361/31/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2026 року м. Бровари

Броварський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілої ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні

№ 0002231 від 01.12.2025, за обвинуваченням

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця

м. Коканд Ферганської області Узбекістан, громадянина України, зареєстрованого та такого, що проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України,

ВСТАНОВИВ:

23 брезня 2026 року до Броварського міськрайонного суду Київської області надійшло клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Клопотання обґрунтовано тим, що наявні ризики того, що обвинувачений ОСОБА_6 у разі доведення його вини в інкримінованих злочинах, з метою ухилення від відповідальності може переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілого та свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, а також вчиняти інші кримінальні правопорушення. Водночас застосування до обвинуваченого більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти встановленим ризикам та може негативно відобразитися на здійсненні судового розгляду, у тому числі щодо належного виконання обвинуваченим своїх процесуальних обов`язків.

У судовому засіданні прокурор підтримав клопотання та просив його задовольнити, оскільки ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які існували на момент обрання запобіжного заходу залишились актуальними та не зменшились. Зауважив, що надалі існує ризик переховування обвинуваченого від суду, оскільки обвинуваченому загрожує покарання у виді реального позбавлення волі. Прокурор наголосив, що не менш актуальним залишається ризик незаконного впливу обвинуваченого на потерпілого та свідків у цьому кримінальному провадженні, оскільки він знає, де вони проживають. Також ОСОБА_6 може перешкодити кримінальному провадженню іншим чином та вчиняти інші кримінальні правопорушення, оскільки схильний вживати алкогольні напої та скоювати насильницькі правопорушення. З огляду на такі обставини більш м`які запобіжні заходи не здатні нівелювати існуючі ризики, а тому прокурор просив задовольнити клопотання.

Потерпіла підтримала заявлене прокурором клопотання.

Захисник заперечував проти продовження ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, просив у задоволенні клопотання прокурора відмовити, посилаючись на недоведеність ризиків. До того ж захисник клопотав про заміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою більш м`яким запобіжним заходом. В цьому клопотанні зазначає. що ризик переховування обвинуваченого від слідства та суду не може оцінюватись лише на підставі суворості можливого покарання., а повинні бути й інші фактори, які свідчать про намагання обвинуваченого уникнути притягнення до кримінальної відповідальності. Зауважив, що у обвинуваченого є стійкі соціальні зв`язки, які стримають його від втечі, зокрема, мати та наявність місця проживання у населеному пункті в районі, де проводиться судовий розгляд. Підкреслив, що його підзахисний раніше не судимий, а тому застосування до нього виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є необґрунтованим. Наголосив, що обвинувачений має позитивні характеристики з попередніх місць роботи та за місцем проживання. Крім цього, зазначив, обвинувачений проживає з літньою матір`ю та важкохворим батьком за якими необхідно доглядати. Захисник просив врахувати такі обставини та застосувати до ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Обвинувачений заперечив проти клопотання прокурора, оскільки, як він стверджував, не вчиняв інкримінованого йому злочину, а тому тримання його під вартою є безпідставним. Зазначив, що під час бійки з ОСОБА_7 захищався від потерпілого. Підтримав клопотання свого захисника.

Заслухавши позиції сторін, дослідивши матеріали клопотання, суд дійшов таких висновків.

Згідно з частиною 3 статті 315 КПК України під час судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків.

Згідно з ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Відповідно до ст. 178 КПК при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі ті, які перелічені в цій статті.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Згідно з частинами 1 та 4 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, що свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Так, обґрунтованість обвинувачення перевіряється судом, який здійснює судовий розгляд на підставі обвинувального акту шляхом дослідження наданих сторонами кримінального провадження доказів і може бути вирішене при ухваленні остаточного рішення у цьому кримінальному провадженні, а не під час підготовчого судового засідання.

Суд зауважує, що термін запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого закінчується, а суду потрібен час для проведення судового провадження. Станом на дату проведення судового засідання ризики, які слугували підставою для продовження відносно обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою, не втратили своєї актуальності.

Разом з тим, прокурор вказує, що ризики передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України об`єктивно існують та не зменшились.

Стосовно наявності ризику переховування обвинуваченого від органів досудового розслідування та/або суду передбаченого п.1 ч.1 ст. 177 КПК України суд констатує таке.

ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 121 КК України. Санкція ч. 2 ст. 121 КК України встановлює покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до десяти років, тобто цей злочин є тяжким згідно з ч. 5 ст. 12 КК України. Відтак, суд вважає тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченому у разі визнання його винним у вчиненні інкримінованого йому правопорушення є одним із визначальних факторів, який свідчить про потенційний ризик переховування ОСОБА_6 від правосуддя. Суд погоджується із захисником, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня. Суд вважає, що за таких обставин наявність соціальних зв`язків у обвинуваченого, а саме батьків за якими потрібно здійснювати догляд та постійного місця проживання не зменшують ризик, передбачений п.1 ч.1 ст. 177 КПК України.

Оцінюючи можливість впливу на потерпілу та свідків, суд виходить із передбаченої КПК України процедури отримання, зокрема, свідчень від осіб, які є потерпілими та свідками, у кримінальному провадженні, а саме: спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні. Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на основі показань, які суд безпосередньо досліджував під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому ст. 225 КПК України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них. Обвинувачений обізнаний з даними осіб, які є потерпілим та свідками у цьому кримінальному провадженні, знає адреси їх проживання. Тому, існує значний ризик, що у разі обрання обвинуваченому більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, ОСОБА_6 зможе безперешкодно психологічно, економічно чи фізично впливати на цих осіб з метою зміни ними показань наданих на стадії досудового розслідування або змусити їх відмовитись надавати показання суду. Отже, суд дійшов висновку про доведеність ризика, передбаченого п.3 ч.1 ст. 177 КПК України.

Разом з тим, КПК України не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, зокрема (переховуватись чи незаконно впливати), однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії обвинуваченого кримінальному провадженню у формах, передбачених ч.1 ст.177 КПК України.

Щодо наявності ризика, визначеного п.4 ч.1 ст. 177 КПК України, то суд вважає його недоведеним прокурором, тому що сама собі по собі схильність обвинуваченого до вживання алкогольних напоїв не може перешкоджати здійсненню кримінальному провадженню на цій стадії.

Стосовно доводів прокурора щодо існування ризику передбаченого п.5 ч.1 ст. 177 КПК України, то суд констатує їх непереконливість, оскільки ОСОБА_6 раніше не судимий, а скерування щодо нього до суду обвинувального акту за ст. 129 КК України в силу презумпції невинуватості не підтверджує схильність обвинуваченого до скоєння насильницьких злочинів.

Стосовно можливості застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу аніж тримання під вартою суд наголошує таке.

Особисте зобов`язання, на думку суду, не може бути застосовано до обвинуваченого. для запобігання наведеному вище ризику з огляду на тяжкість інкримінованих йому правопорушень. Особи, які хочуть взяти обвинуваченого на особисту поруку відсутні, що унеможливлює застосування відповідного запобіжного заходу. Щодо запобіжних заходів у вигляді застави та домашнього арешту, то на переконання суду такі заходи будуть недостатніми для запобігання переховування ОСОБА_6 від правосуддя. Суд бере до уваги, що ОСОБА_6 раніше не судимий, має батьків, постійне місце проживання, однак ці фактори не здатні запобігти ризикам переліченим в цій ухвалі, які наразі не зменшились.

Разом з тим, суд бере до уваги, що вік та стан здоров`я обвинуваченого не перешкоджають продовження щодо нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

З наведеного, враховуючи конкретні обставини справи, обґрунтоване обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, яке, відповідно до положень ст. 12 КК України, віднесено до категорії тяжких, наявність ризиків, передбаченого п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України та неможливість застосування більш м`яких запобіжних заходів суд дійшов висновку, що клопотання прокурора слід задовольнити та продовжити обвинуваченому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, а саме до 21 травня 2026 року включно. Крім того, враховуючи обставини вчинення кримінальних правопорушень, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_6 , суд наразі не вбачає підстав для застосування альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави на підставі п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України.

Водночас клопотання захисника про заміну запобіжного зміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді домашнього арешту слід залишити без задоволення з підстав наведених вище.

Враховуючи, що складання повного тексту ухвали вимагає значного часу, суд, керуючись ст. 376 КПК України, вважає за необхідне обмежитись оголошенням резолютивної частини ухвали.

Керуючись ст.ст. 176-178, 183, 197-199, 315, 371, 372, 376, 395 КПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_6 задовольнити.

Продовжити строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у Державній установі «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України, строком на 60 діб, до 21 травня 2026 року включно.

У задоволенні клопотання захисника ОСОБА_5 про заміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді домашнього арешту відмовити.

Копію ухвали вручити обвинуваченому, захиснику, прокурору та направити до Державної установи «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України.

Ухвала суду підлягає до негайного виконання і може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали проголошено о 14 год. 15 хв. 27 березня 2026 року в залі Броварського міськрайонного суду Київської області.

Суддя ОСОБА_1