Справа №478/173/26 пров. №1-в/478/56/2026
У х в а л а

І м е н е м У к р а ї н и

18 лютого 2026 року Казанківський районний суд Миколаївської області

в складі: головуючої судді ОСОБА_1

з участю: секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду с-ще Казанка клопотання засудженого ОСОБА_4 про приведення вироків у відповідність до Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18 липня 2024 року №3886-IX,

В с т а н о в и в:

11 лютого 2026 року засуджений ОСОБА_4 звернувся до суду з клопотанням про приведення вироків у відповідність до Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18 липня 2024 року №3886-IX.

Клопотання обґрунтоване тим, що він засуджений: 1) 12.08.2022 року вироком Заводського районного суду м. Миколаєва за ч.1 ст.185 КК України до обмеження волі строком на 1 рік, з застосуванням ст.75, ст.76 КК України звільнений від відбування призначеного покарання з випробуванням на іспитовий строк тривалістю 1 рік; 2) 30.03.2023 року вироком Заводського районного суду м. Миколаєва за ч.4 ст.185, ст.71 КК України до позбавлення волі строком на 5 років 1 місяць. На даний час відбуває покарання у ДУ «Казанківська виправна колонія (№93)».

Засуджений ОСОБА_4 посилаючись на те, що відповідно до ч.1 ст.5 КК України, закон про кримінальну відповідальність, який скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання, але судимість не знято і не погашено, просить вирішити питання щодо приведення вироків відносно нього у відповідність до вимог Закону України №3886-IX.

Засуджений ОСОБА_4 в судове засідання не з`явився, надав суду письмову заяву про розгляд клопотання в його відсутності.

Представник ДУ «Казанківська виправна колонія (№93)» в судове засідання не з`явилася, надала суду письмову заяву про розгляд клопотання в її відсутність, просила відмовити в задоволенні клопотання, посилаючись на його не обґрунтованість.

Прокурор в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні клопотання.

Вислухавши думку прокурора, дослідивши матеріали клопотання та особової справи засудженого ОСОБА_4 , суд приходе такого висновку.

Згідно із ч.1 ст.539 КПК України питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.

Пунктом 2 ч.2 ст.539 КПК України передбачено, що клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок, - у разі необхідності вирішення питань, передбачених пунктами 10 (у частині клопотань про заміну покарання відповідно до частини третьої статті 57, частини першої статті 58, частини першої статті 62 Кримінального кодексу України), 11, 13, 13-2 частини першої статті 537 цього Кодексу.

Відповідно до п.13 ч.1 ст.537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 Кримінального кодексу України.

Частинами 2 і 3 ст.74 КК України передбачено, що особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання. Призначена засудженому міра покарання, що перевищує санкцію нового закону, знижується до максимальної межі покарання, встановленої санкцією нового закону. У разі якщо така межа передбачає більш м`який вид покарання, відбуте засудженим покарання зараховується з перерахуванням за правилами, встановленими ч.1 ст.72 цього Кодексу.

Судом встановлено, що вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 12.08.2022 року ОСОБА_4 засуджено за ч.1 ст.185 КК України до обмеження волі строком на 1 рік, з застосуванням ст.75, ст.76 КК України звільнений від відбування призначеного покарання з випробуванням на іспитовий строк тривалістю 1 рік.

Вирок набрав законної сили 13.09.2022 року.

Вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 30.03.2023 року ОСОБА_4 засуджено за ч.4 ст.185, ст.71 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років 1 місяць. Строк відбування покарання ОСОБА_4 обчислювати з дати його затримання в порядку виконання вироку.

Вирок набрав законної сили 02.05.2023 року.

09.08.2024 року набрав чинності Закон України №3886-ІХ «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» (далі - Закон №3886-ІХ).

Цим Законом ст.51 Кодексу України про адміністративні правопорушення була викладена у новій редакції, внаслідок чого, дрібним викраденням чужого майна вважається крадіжка, шахрайство, привласнення чи розтрата, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до ч.6 ст.3 КК України зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення.

Згідно з п.5 підрозділу 1 розділу ХХ Перехідних положень Податкового кодексу України, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 гривень, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 пункту 169.1 ст.169 розділу ІV цього Кодексу для відповідного року.

Відповідно до пп. 169.1.1 пункту 169.1 ст.169 Податкового кодексу України податкова соціальна пільга дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року, - для будь-якого платника податку.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» №1082-ІХ від 15 грудня 2020 року встановлено прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01 січня 2021 року у розмірі 2270 грн, а отже сума соціальної пільги становить 1135 грн, тобто два неоподатковуваних мінімуми доходів громадян в даному випадку складають 2270 грн.

Таким чином, згідно з Законом №3886-ХІ, кримінальна відповідальність настає за таємне викрадення чужого майна вартістю понад 2270 грн, вчинене у 2021 році.

Відповідно до вироку Заводського районного суду м. Миколаєва від 12.08.2022 року ОСОБА_4 своїми протиправними діями, що мали місце 28.11.2021 року таємно здійснив крадіжку завдавши матеріальну шкоду потерпілому на суму 3600 грн, що перевищує розмір 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (2270 грн), та дії ОСОБА_4 утворюють склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185 КК України, як на день ухвалення вироку, так і на день розгляду цього клопотання.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» №1928-IX від 02.12.2021 року встановлено прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01 січня 2022 року у розмірі 2481 грн, а отже сума соціальної пільги становить 1240 грн 50 коп., тобто два неоподатковуваних мінімуми доходів громадян в даному випадку складають 2481 грн.

Таким чином, згідно з Законом №3886-ХІ, кримінальна відповідальність настає за таємне викрадення чужого майна вартістю понад 2481 грн, вчинене у 2022 році.

Згідно вироку Заводського районного суду м. Миколаєва від 30.03.2023 року ОСОБА_4 своїми протиправними діями, що мали місце 09.09.2022 року таємно, повторно, поєднаної з проникненням у житло, в умовах воєнного стану, здійснив крадіжку завдавши матеріальну шкоду потерпілому на суму 2658 грн 27 коп., що перевищує розмір 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (2481 грн), та дії ОСОБА_4 утворюють склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, як на день ухвалення вироку, так і на день розгляду цього клопотання.

Відповідно до ч.3 ст.3, ч.2 ст.4 КК України кримінальна протиправність діяння, а також його караність та інші кримінально-правові наслідки визначаються тільки Кримінальним кодексом, що діяв на час вчинення цього діяння.

Закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість (ч.1 ст.5 КК України)

Враховуючи зазначені зміни до законодавства, а також положення наведеної вище ч.2 ст.4 КК України та ч.1 ст.5 КК України, таємне викрадення чужого майна вартістю до 2270 грн та до 2481 грн на час, до якого відносяться інкриміновані засудженому діяння, кваліфікувалися б за ч.1 ст.51 КУпАП, як дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, а таємне викрадення чужого майна вартістю понад вказаної суми - за ч.1 ст.185 КК України (крадіжка), а за наявності кваліфікуючих ознак (наприклад вчинення повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднаної з проникненням у житло, інше приміщення чи сховище, у великих розмірах чи в умовах воєнного або надзвичайного стану, в особливо великих розмірах або організованою групою) - за відповідною частиною статті 185 КК України.

За таких обставин, відсутні підстави для звільнення засудженого ОСОБА_4 від покарання за вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 12.08.2022 року та за вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 30.03.2023 року, оскільки вчинені ним діяння утворюють склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.1, ч.4 ст.185 КК України, як на день ухвалення вироків, так і на день розгляду цього клопотання.

На підставі викладеного суд приходить до висновку про відмову у задоволенні клопотання.

Керуючись ст.ст.537-539 КПК України, суд

П о с т а н о в и в:

Відмовити у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_4 про приведення вироків у відповідність до Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18 липня 2024 року №3886-IX.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Миколаївського апеляційного суду через Казанківський районний суд протягом семи днів з дня її проголошення.

Суддя ОСОБА_1