Провадження № 1-кп/344/692/26
У Х В А Л А

18 березня 2026 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

за участі:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглядаючи у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження про обвинувачення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Вербове, Павлоградського району, Дніпропетровської області,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 357 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

У провадженні Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області знаходиться обвинувальний акт про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 357 КК України.

Обвинуваченому ОСОБА_4 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 днів до 22.03.2026 року включно.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

Прокурор подав письмове клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Клопотання щодо обвинуваченого обґрунтовує наявністю ризиків, які передбачені ст. 177 КПК України, які на даний час не зменшилися та не відпали, зокрема: щодо можливості переховування обвинуваченого від суду, оскільки обвинувачений усвідомлюючи тяжкість покарання за вчинений злочин, санкція якого передбачає позбавлення волі від п`яти до восьми років, може намагатися уникнути покарання; вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки в обвинуваченого відсутнє офіційне місце працевлаштування, немає постійного місця проживання, а отже, джерела доходу, у зв`язку з цим він може продовжити свою злочинну діяльність чи вчинити інше кримінальне правопорушення, з метою незаконного збагачення; окрім цього, ОСОБА_4 раніше неодноразово судимий, схильний до вчинення умисних злочинів. Застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу щодо ОСОБА_4 не зможе запобігти вказаним ризикам та не забезпечить належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

Захисник заперечив щодо клопотання прокурора. Зазначив, що ризики, які неведені прокурор не доведені. У матеріалах кримінального провадження відсутні докази того, що його підзахисний переховувався. Вважає, що ОСОБА_4 не було належним чином повідомлено. Також, відсутні свідки, які б підтвердили факт переховування ОСОБА_4 від органів досудового слідства. Ризики недоведені поза розумним сумнівом. Вважає, що викрадена сума, яка зазначена в обвинувальному акті не відповідає великим розмірам, які передбачені ч. 4 ст. 185 КК України. На території м. Івано-Франківськ не ведуться бойові дії, хоча, введено воєнний стан. Зазначає, що обвинуваченому слід змінити запобіжний захід у виді тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт за місцем проживання його цивільної дружини.

Прокурор зазначив, що цивільна дружина ОСОБА_4 є свідком в даному кримінальному провадженні.

Обвинувачений просив змінити йому запобіжний захід у виді тримання під вартою на домашній арешт.

Заслухавши думку учасників судового розгляду, дослідивши письмові матеріали кримінального провадження наявні в розпорядженні суду з цього приводу, суд дійшов такого висновку.

Відповідно до ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до ч.2 ст.177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави, суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

За змістом закону, тримання під вартою як запобіжний захід може бути застосовано лише у разі якщо прокурор наявною сукупністю дозволених законом при прийнятті даного рішення засобів доказування доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України. Неможливість запобігти даним ризикам слід розуміти як недостатність інших запобіжних заходів для того, щоб запобігти їхньому настанню.

Частиною 2 ст. 183 КПК України визначено, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Так, при вирішені питання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, слід врахувати дані про особу обвинуваченого ОСОБА_4 , якому інкриміновано кримінальні правопорушення, одне з яких згідно з ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, за вчинення яких передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до восьми років, а також його суспільну небезпечність.

Прокурором поза розумним сумнівом доведено, наявність ризиків, які передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема: п.1 - переховуватися від органів досудового розслідування та суду, оскільки ОСОБА_4 усвідомлює, тяжкість покарання за вчинення злочину. При цьому, він не має постійного зареєстрованого місця проживання, офіційно не працює, не має міцних соціальних зв`язків, перебував у розшуку; п. 5 - вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки обвинувачений неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності.

Також, суд зазначає, що стороною захисту не було додано жодних підтверджуючи документів щодо місця проживання обвинуваченого для того, щоб суд мав змогу встановити інший запобіжний захід у даному кримінальному провадженні.

Згідно з ч. 3 ст. 183 КПК України при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слідчий судя, суд зобов`язаний визначити розмір застави, достатній для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених цим Кодексом, який в свою чергу відповідно до ч. 4 ст. 182 КПК України визначається з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, інших даних про його особу та ризиків, передбачених ст. 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Відповідно до ч. 4 ст. 182 КПК України, розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Відповідно до ч. 5 ст. 182 КПК України, визначено, що розмір застави щодо особи, підозрюваної у вчиненні тяжкого злочину, визначається у межах від 20 до 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Однак, у виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.

Ураховуючи наведене, а також, те що у ОСОБА_4 відсутнє місце постійного проживання та немає офіційних джерел доходу, суд дійшов висновку, що є підстави визначити розмір застави, який не перевищує 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Також, суд звертає увагу, що жодної обставини на підтвердження зменшення вказаних ризиків, встановлених при продовженні дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому, не встановлено, ступінь ризиків, які стали підставою для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, на даний час провадження не зменшились та не відпали.

Отже, застосування більш м`якого запобіжного заходу є недостатнім для забезпечення виконання ОСОБА_4 покладених на нього обов`язків, а запобіжний захід у виді тримання під вартою з визначення застави в розмірі 20 (двадцяти) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 66 560 (шістдесят шість тисяч п`ятсот шістдесят) гривень буде співмірним та доцільним задля забезпечення дієвості даного кримінального провадження і виключно такий здатен забезпечити запобігання ризику переховування обвинуваченого від суду.

Керуючись ст. 177, ст. 182, ст. 183, 331, 372, 376 Кримінального процесуального кодексу України, суд, -

У Х В А Л И В :

Клопотання прокурора - задоволити.

Продовжити щодо обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк до 16 травня 2026 року включно, а тримання його під вартою здійснювати в ДУ «Івано-Франківська установа виконання покарань (№ 12)».

Визначити заставу в розмірі 20 (двадцяти) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 66 560 (шістдесят шість тисяч п`ятсот шістдесят) гривень, яка може бути внесена, як самим обвинуваченим, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на депозитний рахунок Івано-Франківського міського суду протягом строку дії ухвали.

У разі внесення застави покласти на ОСОБА_4 на час розгляду кримінального провадження наступні обов`язки:

1) прибувати до прокурора, суду за кожною вимогою;

2) не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу прокурора або суду;

3) повідомляти прокурора чи суд про зміну свого місця проживання;

4) утримуватися від спілкування із потерпілим та свідками у даному кримінальному провадженні;

5) здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд та в`їзд в Україну.

У разі внесення застави та з моменту звільнення з-під варти у зв`язку із внесенням застави обвинувачений вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у виді застави.

У задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 про зміну запобіжного заходу відмовити.

Ухвалу може бути оскаржено в частині продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою шляхом подачі апеляційної скарги до Івано-Франківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію ухвали суду.

Копію ухвали надіслати начальнику ДУ «Івано-Франківська установа виконання покарань (№ 12)» - для виконання.

Повний текст ухвалискладено та підписано 18 березня 2026 року.

Головуюча суддя ОСОБА_6