Справа № 751/1281/26 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/4823/93/26
Категорія - Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 березня 2026 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

з участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_6 ,

слідчого ОСОБА_7 ,

представника власника майна адвоката ОСОБА_8 , (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові в порядку дистанційного судового провадження в режимі відеоконференції матеріали провадження за апеляційними скаргами представника власника майна ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_8 та власника майна ОСОБА_10 на ухвалу слідчого судді Новозаводського районного суд м. Чернігова від 17 лютого 2026 року,

ВСТАНОВИЛА:

Цією ухвалою задоволено клопотання прокурора у кримінальному провадженні прокурора відділу Чернігівської обласної прокуратури ОСОБА_6 , у кримінальному провадженні № 0002663 від 16 вересня 2025 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2, 3 ст. 15, ч.3 ст. 27 ч.2 ст. 28 ч. 2 ст. 194, ч. 3 ст.15, ч. 1 ст.162, ч. 4 ст.189, ч.1 ст. 263, ч. 1, 4 ст. 296 КК України, про арешт майна.

Накладено арешт на майно, вилучене 06 лютого 2026 року в ході обшуку автомобіля марки «Mercedes-Benz 500 S», реєстраційний номер НОМЕР_1 , VIN НОМЕР_2 , а саме:

- мобільний телефон «Xiaomi» з сім-картами НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , які належать ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- мобільні телефони «Google Pixel» та «iPhone», які належать ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ;

- мобільний телефон «iPhone 15 Pro Max», ІМЕІ НОМЕР_5 , НОМЕР_6 з є-сім НОМЕР_7 , які належать ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ;

- мобільний телефон «Samsung», ІМЕІ НОМЕР_8 , НОМЕР_9 , з сім-карою НОМЕР_10 , які належать ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ,

із забороною власникам, користувачам та будь-яким іншим третім особам розпоряджатися, користуватися та відчужувати вказане майно.

Мотивуючи рішення, слідчий суддя зазначив, що за встановлених обставин є підстави вважати, що вилучені під час проведення обшуку речі можуть містити відомості, що можуть бути використані як докази у цьому кримінальному провадженні. Враховуючи правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні, розумність, наслідки арешту майна для власників, з метою забезпечення збереження речових доказів, запобігання можливості їх приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, передачі, відчуження, слідчий суддя прийшов до висновку про необхідність задоволення клопотання.

На зазначену ухвалу слідчого судді були подані апеляційні скарги, в яких:

- власник майна ОСОБА_10 просить скасувати її в частині накладення арешту на мобільний телефон iPhone 15 Pro Max», ІМЕІ НОМЕР_5 , НОМЕР_6 з є-сім НОМЕР_7 і постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора про накладення арешту в цій частині. В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що під час вилучення в нього телефону в ході обшуку він надав працівникам до нього повний доступ та повідомив код доступу і не заперечував проти його огляду. В зв`язку з чим до моменту розгляду клопотання прокурора у органу досудового розслідування було достатньо часу для огляду належного йому телефону та в разі наявності у ньому відомостей, які можуть бути використані, як доказ, вилучити їх та надати суду в обґрунтування відповідного клопотання. Вважає, що за вказаних обставин, твердження, що його телефон може містити відомості, які можуть бути використані, як доказ в ході розслідування у кримінальному провадженні є лише припущенням. Зазначає, що у органу досудового розслідування відсутні будь-які докази, які б могли свідчити або вказувати на його причетність до розслідуваних у кримінальному провадженні кримінальних правопорушень;

- представник власника майна ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_8 в поданій апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу слідчого судді в частині накладення арешту на мобільні телефони «Google Pixel» та «iPhone», які належать ОСОБА_9 та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора в цій частині. В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що власник майна ОСОБА_9 та його представник не були повідомлені належним чином про час та місце судового розгляду клопотання про арешт майна. Вважає, що при подачі клопотання було порушено строки встановлені ст. 171 КПК України на його подачу та слідчим суддею було розглянуто клопотання прокурора про арешт майна із порушенням процесуальних строків визначених ст. 172 КПК України. Апелянт стверджує, що клопотання про арешт майна не містить жодних обставин, які підтверджували б існування відносно вилученого майна сукупності підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінальних правопорушень, не доведено будь-якого взаємозв`язку між кримінальним правопорушенням та вилученим у ОСОБА_9 майном. Вважає, що клопотання прокурора не містить жодного належного обґрунтування віднесення мобільних телефонів до речових доказів у відповідності до ст. 98 КПК України, та в чому полягає їх значимість для проведення подальших слідчих дій. Звертає увагу, що доказове значення може мати лише інформація, яка міститься в мобільних телефонах, доступ до якої володілець майна міг би надати під час проведення огляду, але ж ніяк сам мобільних телефон, який не є об`єктом злочину чи знаряддям вчинення кримінального правопорушення, або на якому збереглися його сліди.

Заслухавши доповідь судді, представника власника майна адвоката ОСОБА_8 , яка підтримала подані апеляційні скарги, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційних скарг та просив ухвалу слідчого судді залишити без змін, дослідивши матеріали кримінального провадження та доводи скарги, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Положенням ч.1 ст.131 КПК України передбачено, що одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Відповідно до ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна, як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому п.1 ч.2 ст.170 КПК України, тобто з метою збереження речових доказів, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 цього кодексу.

Задовольняючи клопотання, внесене в межах кримінального провадження № 0002663, слідчий суддя, виходив з наявності передбачених ст. 170 КПК України підстав для накладення арешту на вказане майно, з метою збереження речових доказів.

З таким висновком слідчого судді колегія суддів погоджується, з огляду на наступне.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки згідно ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатись в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому, закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на даній стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

З урахуванням цього, слідчий суддя встановив належні правові підстави, передбачені ч.ч. 1, 2, 3 ст. 170 КПК України, для задоволення клопотання та накладення арешту на майно, що відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України.

Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, сторонами не надано та колегією суддів не встановлено.

Відносно доводів адвоката ОСОБА_8 , що орган досудового розслідування звернувся до слідчого судді з клопотання про накладення арешту на майно з порушенням вимог Закону, то вони є неспроможними з огляду на наступне.

Відповідно до ч.5 ст.171КПК України клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено.

З матеріалів справи слідує, що слідчий звернувся до слідчого судді з клопотанням про арешт майна 07 лютого 2026 року, шляхом його направлення поштовим зв`язком, що підтверджується матеріалами даного судового провадження, а огляд було проведено 06 лютого 2026 року.

Таким чином колегія суддів вважає, що при звернення до слідчого судді було дотримано вимоги ч.5 ст.171 КПК України.

Доводи апеляційної скарги про недотримання слідчим суддею строків розгляду клопотання про арешт майна та без повідомлення власника майна чи його представника колегія суддів також не може визнати такими, що заслуговують на увагу.

За положеннями ч.1 ст.172 КПК України клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею, судом не пізніше двох днів з дня його надходження до суду, за участю слідчого та/або прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності - також захисника, законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження. Неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

Згідно матеріалів судового провадження клопотання прокурора про арешт майна надійшло до Новозаводського районного суду м. Чернігова 10 лютого 2026 року та після автоматизованого визначення слідчого судді було призначено останнім на 11 лютого 2026 року, тобто в межах строку визначеного ст. 172 КПК України, однак, у вказану дату розгляд не відбувся у зв`язку з неявкою учасників судового провадження та розгляд клопотання було відкладено до 17 лютого 2026 року, про що було повідомлено учасників судового провадження телефонним зв`язком, в тому числі і представника власника майна ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_8 , про що свідчить відповідна телефонограма в матеріалах справи. В подальшому розгляд клопотання було проведено 17 лютого 2026 року було проведено без учасників судового провадження, які не з`явилися.

При цьому колегія суддів акцентує увагу, що сплив процесуального строку для постановлення ухвали за результатами розгляду клопотання про арешт майна не припиняє обов`язку слідчого судді розглянути клопотання по суті, а також не тягне за собою припинення повноважень слідчого судді на прийняття відповідного судового рішення

Підстави для відмови в арешті майна, як порушення слідчим суддею строку розгляду клопотання про арешт майна, КПК України не передбачено.

Зважаючи на вищевикладене, слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст.ст. 131-132, 170 173 КПК України, наклав арешт на майно зазначене у клопотанні прокурора, з метою забезпечення збереження речових доказів, врахувавши при цьому і наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб, та забезпечивши своїм рішенням розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а тому посилання апелянта на незаконність арешту, не знайшли свого підтвердження під час розгляду апеляційної скарги.

При цьому, колегія суддів враховує і те, що такий захід забезпечення кримінального провадження є тимчасовим, обумовлений метою проведення відповідних слідчих дій, його межі у часі окреслені строками досудового розслідування, які у свою чергу чітко регламентуються нормами ст. 219 КПК України, та відповідно до ст. 174 КПК України може бути скасований повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

За таких обставин, ухвала слідчого судді відповідно до вимог ст. 370 КПК України є законною, обґрунтованою і вмотивованою.

Враховуючи встановлені обставини та відповідні їм правовідносини, колегія суддів вважає, що ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 404, 407, 418, 419, 422 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги представника власника майна ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_8 та власника майна ОСОБА_10 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Новозаводського районного суд м. Чернігова від 17 лютого 2026 року, якою задоволено клопотання прокурора про арешт майна у кримінальному провадженні №0002663, вилученого 6 лютого 2026 року в ході обшуку автомобіля марки «Mercedes-Bens 500S» без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4