Справа № 182/6138/25
Провадження № 1-кп/0182/206/2026
У Х В А Л А

26.03.2026 м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференцзв`язку в залі суду в м. Нікополі об`єднані кримінальні провадження, відомості про вчинені кримінальні правопорушення за якими внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 22.02.2024 за № 0000095, 17.12.2025 за № 0001728 по обвинуваченню

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження м. Нікополь Дніпропетровської області, який зареєстрований у АДРЕСА_1 , фактично мешкає у АДРЕСА_1 ,

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження м. Нікополь Дніпропетровської області, який фактично мешкає у АДРЕСА_2 ,

ОСОБА_5 ,

ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце народження смт. Царичанка Царичанського

району Дніпропетровської області, який проживає у

АДРЕСА_3 ,

ОСОБА_6 ,

ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце народження м. Ташкент, Республіка

Узбекистан, який зареєстрований та фактично проживає у

АДРЕСА_4 ,

ОСОБА_7 ,

ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце народження м. Орджонікідзе

Дніпропетровської області, який фактично проживає у

АДРЕСА_5 ,

ОСОБА_8 ,

ІНФОРМАЦІЯ_4 , місце народження м. Нікополь, Дніпропетровської

області, яка фактично проживає

АДРЕСА_1 ,

ОСОБА_9 ,

ІНФОРМАЦІЯ_5 , місце народження м. Орджонікідзе, Дніпропетровської

області, який фактично проживає у

АДРЕСА_6 ,

ОСОБА_10 ,

ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце народження м. Орджонікідзе

Дніпропетровської області, який фактично проживає у

АДРЕСА_7 ,

ОСОБА_11 ,

ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце народження м. Орджонікідзе

Дніпропетровської області, який фактично проживає у

АДРЕСА_8 ,

ОСОБА_12 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження м. Орджонікідзе

Дніпропетровської області, який фактично проживає у

АДРЕСА_9 ,

ОСОБА_13 ,

ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце народження м. Нікополь

Дніпропетровської області, яка фактично у

АДРЕСА_10 ,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 2 ст. 255, ч. 2 ст. 27 ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 307, ч. 3 ст. 27 ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 307, ч. 2 ст. 307 КК України,

ОСОБА_14 ,

ІНФОРМАЦІЯ_6 , місце народження м. Орджонікідзе Дніпропетровської

області, який зареєстрований та фактично у

АДРЕСА_11 ,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 2 ст. 255, ч. 2, 3 ст. 27 ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 307 КК України,

за участю сторін судового провадження

прокурора ОСОБА_15 (в режимі ВКЗ з власного пристрою),

обвинувачених ОСОБА_3 , ОСОБА_8 ,

ОСОБА_4 , ОСОБА_13 ,

ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_6 ,

ОСОБА_12 , ОСОБА_14 (всі в залі суду),

захисників ОСОБА_16 , ОСОБА_17 ,

ОСОБА_18 , ОСОБА_19 ,

ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 ,

ОСОБА_23 , ОСОБА_24

(всі в режимі ВКЗ з власних пристроїв),

в с т а н о в и в:

У провадженні Нікопольського міськрайонного суду перебувають об`єднані кримінальні провадження, відомості про вчинені кримінальні правопорушення за якими внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 22.02.2024 за № 0000095, 17.12.2025 за № 0001728 обвинувальний акт у кримінальному провадженні, відомості про вчинені кримінальні правопорушення за якими внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 22.02.2024 за № 0000095 по обвинуваченню ОСОБА_25 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 2 ст. 255, ч. 2 ст. 27 ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 307, ч. 3 ст. 27 ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 307, ч. 2 ст. 307 КК України, ОСОБА_14 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 2 ст. 255, ч. 2, 3 ст. 27 ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 307 КК України.

Щодо обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_14 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою; щодо обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 - домашній арешт; стосовно обвинуваченої ОСОБА_13 застосовано запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання. У зв`язку із внесенням застави обвинуваченими ОСОБА_3 , ОСОБА_8 , ОСОБА_25 та ОСОБА_4 останні вважаються такими, до яких застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

Оскільки строк дії ухвали про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_9 та ОСОБА_14 , а також строк дії запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту щодо обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 незабаром спливає, а у обвинуваченого ОСОБА_6 - скінчився, прокурор просив суд продовжити строк тримання під вартою та домашнього арешту на час судового розгляду справи, але не більше 60 діб, оскільки продовжують існувати ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які були враховані при продовженні та зміні запобіжного заходу, а саме ризики: п. 1 - переховування від органу слідства і суду, до чого їх може спонукати тяжкість можливого покарання, оскільки вони обвинувачуються у вчиненні особливо тяжкого злочину, що унеможливлює звільнення від покарання з іспитовим строком; п. 3 незаконно впливати на свідків з метою уникнення від відповідальності; п. 5 вчинення інших кримінальних правопорушень.

Прокурор вважає, що застосування до обвинувачених більш м`яких запобіжних заходів не забезпечить належне виконання обвинуваченими покладених на них процесуальних обов`язків та не здатні запобігти наявним ризикам.

Крім того, в судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання стосовно обвинуваченої ОСОБА_13 та обов`язків обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_4 ще на 60 діб.

Обвинувачений ОСОБА_4 проти продовження щодо нього строку дії обов`язків не заперечував.

Захисники обвинуваченого адвокати ОСОБА_16 та ОСОБА_18 , кожен окремо, проти продовження строку дії обов`язків не заперечували.

Обвинувачений ОСОБА_6 в судовому засіданні проти продовження щодо нього запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту не заперечував.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_19 також не заперечувала проти клопотання прокурора.

Обвинувачена ОСОБА_8 проти продовження щодо неї строку дії обов`язків не заперечувала.

Захисник обвинуваченої адвокат ОСОБА_16 проти продовження строку дії обов`язків теж не заперечував.

Обвинувачений ОСОБА_9 заперечував проти продовження строків тримання під вартою та просив змінити йому запобіжний захід на домашній арешт за адресою: АДРЕСА_12 . Документів на це житло та згоди бабусі, якій належить ця квартира, у нього немає.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_20 підтримав клопотання свого підзахисного та просив застосувати до ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту. Його підзахисний має постійне місце проживання і буде виконувати умови домашнього арешту.

Обвинувачений ОСОБА_10 не заперечував проти продовження щодо нього запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, але просив встановити йому домашній арешт у нічний час з 19.00 год. до 7.00 год., щоб вдень він мав змогу працювати.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_21 підтримала клопотання свого підзахисного та просила змінити щодо ОСОБА_10 час домашнього арешту із забороною залишати житло з 20.00 год. до 6.00 год. наступної доби, бо він хоче піти працювати.

Обвинувачений ОСОБА_12 проти продовження щодо нього запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту не заперечував, але просив змінити йому домашній арешт на нічний час з 22.00 год. до 6.00 год.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_23 підтримала клопотання свого підзахисного. Також захисник надала суду письмове клопотання, згідно якого просить суд розглянути можливість змінити ОСОБА_12 умови домашнього арешту з цілодобового на заборону покидати місце проживання у нічний час. Він зобов`язується і в подальшому демонструвати свою належну процесуальну поведінку. Її підзахисний свідомо виконує усі обов`язки та обмеження, покладені на нього ухвалою суду. Проте він тривалий час позбавлений засобів для існування і, відповідно, перебуває на утриманні рідних, змушений позичати гроші на життя. На даний час в нього з`явилася можливість працевлаштуватися. якою він хотів би скористатися.

Обвинувачена ОСОБА_13 не заперечувала проти клопотання прокурора.

Захисник обвинуваченої адвокат ОСОБА_22 також не заперечував проти продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання.

Обвинувачений ОСОБА_14 заперечував проти продовження строків тримання під вартою та просив змінити йому запобіжний захід на домашній арешт за адресою: АДРЕСА_11 в будинку, де він зареєстрований. Зобов`язується дотримуватись умов домашнього арешту та сумлінно виконувати процесуальні обов`язки.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_19 підтримала клопотання свого підзахисного та просила застосувати до ОСОБА_14 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту. Її підзахисний має постійне місце проживання і буде виконувати умови домашнього арешту.

Обвинувачені ОСОБА_7 , ОСОБА_11 та ОСОБА_5 в судовому засіданні присутніми не були, питання про продовження щодо них запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту не вирішувалось.

Вислухавши думку сторін судового провадження, суд враховує наступне.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження суд повинен діяти у відповідності до вимог КПК та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Відповідно до ст. 17 Закону України № 3477-ІV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику Суду, як джерело права, а статтею 18 цього Закону встановлено порядок посилання на Конвенцію та практику Суду.

ЄСПЛ стверджує, що вимога законності не може бути задоволена лише шляхом дотримання національного законодавства, яке само по собі повинно відповідати Конвенції (рішення ЄСПЛ у справі «Плесо проти Угорщини»), тому позбавлення волі може бути цілком законним з точки зору внутрішнього права, однак, бути свавільним, виходячи зі змісту Конвенції, порушуючи тим самим її положення (рішення ЄСПЛ у справі «А. та інші проти Об`єднаного Королівства»).

З наведеного витікає, що рішення суду про продовження строку дії до особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою буде обґрунтованим не лише, якщо воно відповідає внутрішньому законодавству, але й постановлене з урахуванням положень Конвенції та рішень ЄСПЛ.

Так, у справі «Маккей проти Об`єднаного Королівства» ЄСПЛ зазначив, що основна мета статті 5 Конвенції полягає у запобіганні свавільного або безпідставного позбавлення волі особи.

Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі «Клішин проти України», наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами.

Як встановлено в судовому засіданні, обвинувачені ОСОБА_9 , ОСОБА_14 обґрунтовано підозрюються у вчиненні кримінальних правопорушень - злочинів, які, відповідно до ст. 12 КК України відносяться до особливо тяжких. При цьому суд враховує позицію ЄСПЛ, який в своїх рішеннях неодноразово зазначав (наприклад «Нечипорук та Йонкало проти України» від 21.07.2011 та інших), що «термін обґрунтована підозра означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення». Тим більш, що відповідно до практики ЄСПЛ факти, що підтверджують обґрунтовану підозру, не повинні бути такого ж рівня, що й факти, на яких має ґрунтуватися обвинувальний вирок.

Крім того, ЄСПЛ неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що питання про те, чи є тривалість тримання під вартою розумною, не може вирішувати абстрактно. Наявність підстав для залишення обвинуваченого під вартою слід оцінювати в кожній справі з урахуванням її особливостей. Продовження тримання під вартою може бути виправданим заходом у тій чи іншій справі лише за наявності чітких ознак того, що цього вимагає справжній інтерес суспільства, який, не зважаючи на існування презумпції не винуватості, переважує інтереси забезпечення права на свободу (наприклад, рішення ЄСПЛ „Нечипорук і Йонкало проти України від 21.07.2011, „Осаковський проти України від 17.07.2014 та ін).

Як встановлено в судовому засіданні, продовжують існувати ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Так, суд вважає, що ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України (переховування від суду) об`єктивно існує, бо обвинувачені, усвідомлюючи тяжкість можливого покарання у виді позбавлення волі, яке їм загрожує у разі визнання винуватими у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень, можуть переховуватися від суду шляхом переходу на нелегальне становище, виїзду на непідконтрольну Україні територію. Це твердження узгоджується і з позицією Європейського суду з прав людини у справі «Панченко проти Росії» (Panchenko v. Russia) п. 102 від 08.02.2005, в якому зазначено, що тяжкість вчиненого кримінального правопорушення є суттєвим елементом при оцінці ризику ухилення від органу досудового розслідування та/або суду.

Також суд вважає, що наявний і продовжує існувати й ризик незаконного впливу на свідків, оскільки висунута обвинуваченим підозра, в тому числі, ґрунтується і на показах свідків, а, оскільки обвинувачені мають доступ до матеріалів кримінального провадження, в тому числі до анкетних даних свідків у кримінальному провадженні, що у поєднанні з тяжкістю злочинів, у вчиненні яких обвинувачуються ОСОБА_9 , ОСОБА_14 , то є значним ризик того, що останні, перебуваючи на волі, можуть вдатися до погроз або застосування насильства до свідків з метою відмови або зміни в подальшому ними показань з метою уникнення відповідальності.

Що стосується наявності ризику вчинення іншого кримінального правопорушення, то суд вважає, що такий ризик теж існує, оскільки встановлено, що ОСОБА_9 , ОСОБА_14 обвинувачуються у систематичному вчиненні злочинів у сфері незаконного обігу наркотичних засобів і психотропних речовин у складі злочинної організації. Всі обвинувачені ніде не працюють, офіційних джерел заробітку не мають, що дає підстави вважати, що вони всі існують за рахунок грошових коштів, отриманих від незаконного збуту наркотиків. Тому на думку суду цей ризик вчинення іншого кримінального правопорушення також доведений та обґрунтований.

Таким чином, судом встановлено, що процесуальні ризики, передбачені ст. 177 КПК України, не зменшилися й виправдовують тримання обвинувачених під вартою. На переконання суду подальше продовження тримання під вартою обвинуваченим не порушує їх права на свободу та особисту недоторканість, справедливий суд та ефективний засіб юридичного захисту, гарантованих статтями 5, 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Судовий розгляд кримінального провадження ще не розпочався, а обставини, які слугували підставою для застосування та продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не змінились.

Оскільки строк дії ухвали про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченим закінчується, тому суд вважає, що клопотання прокурора про продовження строків тримання під вартою підлягає частковому задоволенню, а в задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника про зміну запобіжного заходу слід відмовити. Клопотання ж обвинуваченого ОСОБА_14 та його захисника про зміну запобіжного заходу підлягає задоволенню.

В той же час в контексті п. 3 ст. 5 Конвенції (правова позиція ЄСПЛ у п.60 рішення у справі «Єлоєв проти України») після спливу певного проміжку часу (досудового розслідування, судового розгляду) навіть обґрунтована підозра у вчиненні злочину не може бути єдиним виправданням тримання під вартою підозрюваного, обвинуваченого, а тому суду в разі задоволення клопотання про обрання або продовження терміну застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою необхідно чітко зазначити у судовому рішенні про наявність іншої підстави (підстав) або ризику, що передбачені ч. 1 ст.177 КПК України.

Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі «Клішин проти України» наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами. Отже, наявність підстав для продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою має бути ретельно перевірено, існування ризиків негативної поведінки особи чітко наведені та проаналізовано питання щодо можливості застосування альтернативного запобіжного заходу.

Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі «Дейнеко проти України», не розглянувши конкретні факти або альтернативні триманню під вартою запобіжні заходи та посилаючись головним чином і постійно на тяжкість обвинувачень, органи влади продовжували строк тримання заявника під вартою до розгляду його справи судом на підставах, які не можуть вважатися достатніми для обґрунтування тривалості тримання під вартою. Отже, це є порушенням пункт 3 статті 5 Конвенції.

Національне законодавство у вигляді змісту положень ч. 3 ст. 199 КПК України і, зокрема ст. 315 КПК України накладають на суд обов`язок перевірити усі складові, з якими закон пов`язує вирішення питання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Прокурором у клопотанні було зазначено про існування ризиків переховування від суду, тиску на свідків, вчинення нових кримінальних правопорушень.

Але, в контексті практики Європейського суду з прав людини, зазначено, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (Панченко проти Росії). Ризик втечі має оцінюватись в світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Бакчиєв проти Молдови).

Суд погоджується з існуванням ризику переховування від суду обвинуваченого, до чого його може спонукати тяжкість можливого покарання. Разом з тим, при наявності місця реєстрації і проживання та гарантуванням дотримання належної процесуальної поведінки, суттєво знижується і може бути мінімізований шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Сама по собі тяжкість кримінального правопорушення не може бути підставою для тримання особи під вартою, що слідує із усталеної практики Європейського суду з прав людини.

При цьому будь-яких конкретних підтверджень того, яким чином звільнення обвинуваченого із-під варти може бути небезпечним для результатів судового провадження або заподіяння йому шкоди, суд не може і не повинен прийняти як докази лише те, що загальна складність справи і серйозність звинувачень можуть вважатися "достатніми" причинами для утримання її під вартою.

Тому, враховуючи обставини кримінального правопорушення, особу обвинуваченого ОСОБА_14 , наявність у нього постійного місця проживання, суд вважає, що належна процесуальна поведінка обвинуваченого може бути забезпечена шляхом застосування запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту. На думку суду, такий запобіжний захід зможе запобігти наявним ризикам переховування від суду, здійснення тиску на свідків, зазначених у обвинувальному акті.

Відповідно до ст. 181 КПК України запобіжний захід у вигляді домашнього арешту полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Так, ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , ОСОБА_6 обвинувачуються у вчиненні кримінальних правопорушень, які, відповідно до ст. 12 КК України відносяться до особливо тяжких.

В підготовчому судовому засіданні щодо цих обвинувачених було змінено запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт із забороною їм цілодобово залишати житло без дозволу суду. Строк дії домашнього арешту ОСОБА_10 , ОСОБА_12 спливає 28.03.2026, а щодо ОСОБА_6 строк дії запобіжного заходу закінчився.

Судом також було встановлено, що в період дії запобіжного заходу обвинувачені ОСОБА_12 та ОСОБА_6 його умови не порушували. Але ОСОБА_10 , перебуваючи під цілодобовим домашнім арештом, порушив його умови, а саме на момент перевірки був відсутній вдома, про що свідчать матеріали ВП №2 Нікопольського РУП.

Разом з тим, суд вважає, що клопотання прокурора про продовження щодо обвинувачених запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту підлягає задоволенню.

При цьому суд враховує обставини кримінальних правопорушень, те, що існує ризик переховування від суду; особи обвинувачених - наявність у них постійного місця проживання, родини. Але на даний час наявні та продовжують існувати ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

При цьому суд враховує й положення ст. 178 КПК України, вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченими кримінальних правопорушень, тяжкість покарання за злочини, в яких вони обвинувачуються - систематичне вчинення злочинів у сфері незаконного обігу наркотичних засобів і психотропних речовин у складі злочинної організації. Всі обвинувачені ніде не працюють, офіційних джерел заробітку не мають, що дає підстави вважати, що вони всі існують за рахунок грошових коштів, отриманих від незаконного збуту наркотиків. Тому на думку суду ризики, зазначені прокурором, доведені та обґрунтовані.

Враховуючи викладені обставини, суд не вбачає підстав для застосування до обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_6 домашнього арешту лише у нічний час. Також підлягає задоволенню клопотання обвинуваченого ОСОБА_12 та його захисника про зміну часу, з якого діє домашній арешт, бо ризик переховування від суду продовжує існувати.

Окрім того, продовжуючи щодо ОСОБА_13 строк дії запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання, а щодо обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_4 - строк дії покладених обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, слідчий суддя враховував обставини кримінальних правопорушень, і те, що продовжують існувати ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Так, суд вважає, що ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України (переховування від суду) об`єктивно існує, бо обвинувачені, усвідомлюючи тяжкість можливого покарання у виді позбавлення волі, яке їм загрожує у разі визнання винуватими у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень, можуть переховуватися від суду шляхом переходу на нелегальне становище, виїзду на непідконтрольну Україні територію. Це твердження узгоджується і з позицією Європейського суду з прав людини у справі «Панченко проти Росії» (Panchenko v. Russia) п. 102 від 08.02.2005, в якому зазначено, що тяжкість вчиненого кримінального правопорушення є суттєвим елементом при оцінці ризику ухилення від органу досудового розслідування та/або суду.

Також суд вважає, що наявний і продовжує існувати й ризик незаконного впливу на свідків, оскільки висунута обвинуваченим підозра, в тому числі, ґрунтується і на показах свідків, а, оскільки обвинувачені мають доступ до матеріалів кримінального провадження, в тому числі до анкетних даних свідків у кримінальному провадженні, що у поєднанні з тяжкістю злочинів, у вчиненні яких обвинувачуються ОСОБА_13 , ОСОБА_8 та ОСОБА_4 , то є значним ризик того, що останні можуть тиснути на свідків з метою відмови або зміни ними показань з метою уникнення відповідальності.

Що стосується наявності ризику вчинення іншого кримінального правопорушення, то суд вважає, що такий ризик теж існує, оскільки встановлено, що ОСОБА_13 , ОСОБА_8 та ОСОБА_4 обвинувачуються у систематичному вчиненні злочинів у сфері незаконного обігу наркотичних засобів і психотропних речовин у складі злочинної організації. Всі обвинувачені ніде не працюють, офіційних джерел заробітку не мають, що дає підстави вважати, що вони всі існують за рахунок грошових коштів, отриманих від незаконного збуту наркотиків. Тому на думку суду цей ризик вчинення іншого кримінального правопорушення також доведений та обґрунтований.

Тому суд вважає за необхідне продовжити щодо ОСОБА_13 строк дії запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання, а щодо обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_4 - строк дії обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Керуючись ч. 5 ст. 194, ч. 3 ст. 315 КПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Клопотання прокурора про продовження строків тримання під вартою задовольнити частково. В задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника про зміну запобіжного заходу відмовити.

Продовжити щодо ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 дію запобіжного заходу тримання під вартою на час судового розгляду справи, але не більше, ніж на 60 діб, тобто до 24 травня 2026 р.

Одночасно визначити обвинуваченому запобіжний захід у вигляді застави у сумі 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 266 240 грн. для забезпечення виконання ним обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Обвинувачений або заставодавець мають право у будь який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою протягом дії ухвали.

З моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави обвинувачений вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави і зобов`язаний виконувати наступні обов`язки:

- прибувати за кожною вимогою до суду;

- не відлучатися із м. Покров, Дніпропетровської обл., в якому він проживає, без дозволу суду;

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання.

Термін дії обов`язків, покладених судом у разі внесення застави визначити два місяці з моменту внесення застави.

Роз`яснити обвинуваченому, заставодавцю, що у разі нез`явлення обвинуваченого за викликом до суду без поважних причин або неповідомлення про причини своєї неявки або порушення обов`язків, покладених цією ухвалою, застава звертається у дохід держави.

Клопотання обвинуваченого ОСОБА_14 та його захисника про зміну запобіжного заходу задовольнити.

Змінити щодо ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт, заборонивши цілодобово залишати житло за адресою: АДРЕСА_11 , без дозволу суду.

ОСОБА_14 звільнити з-під варти негайно в залі суду.

Покласти на обвинуваченого наступні обов`язки:

- прибувати за кожною вимогою до суду;

- не відлучатися із м. Покров, Дніпропетровської області, в якому вони проживають, без дозволу суду;

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання.

Клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту та продовження запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту задовольнити частково.

Застосувати щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, заборонивши цілодобово залишати житло за адресою: АДРЕСА_4 , без дозволу суду.

Продовжити щодо ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 строк дії запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту із забороною цілодобово залишати житло за адресою: АДРЕСА_7 , без дозволу суду.

Продовжити щодо ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 строк дії запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту із забороною в період часу з 22.00 год. до 6.00 год. наступної доби залишати житло за адресою: АДРЕСА_9 , без дозволу суду.

Покласти на обвинувачених наступні обов`язки:

- прибувати за кожною вимогою до суду;

- не відлучатися із м. Покров, Дніпропетровської області, в якому вони проживають, без дозволу суду;

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання.

Копію ухвали про застосування та продовження строку запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту надіслати для виконання до ВП №2 Нікопольського РУП ГУНП в Дніпропетровській обл.

Роз`яснити обвинуваченим, що відповідно до ч. 5 ст. 181 КПК України, працівники органу Національної поліції з метою контролю за поведінкою, мають право з`являтися в житло, під арештом в якому вони перебувають, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних з виконанням покладених на них зобов`язань.

Строк дії ухвали не більше ніж два місяці, тобто до 25.05.2026 і у разі необхідності може бути продовжений за клопотанням прокурора. Після закінчення строку ухвала про застосування запобіжного заходу припиняє свою дію і обов`язки скасовуються.

Клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді особистого зобовязаня щодо обвинуваченої ОСОБА_13 , а також строку дії обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України щодо обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_4 задовольнити.

Продовжити щодо обвинуваченої ОСОБА_13 , дата народження: рік 1982, місяць жовтень, число - 2 дію запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання.

Покласти на обвинувачену наступні обов`язки:

- прибувати за кожною вимогою до суду;

- повідомляти прокурора або суд про зміну свого місця проживання;

- утримуватись від спілкування зі свідками, зазначеними у реєстрі матеріалів досудового розслідування.

Попередити обвинувачену, що в разі їх невиконання до неї може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і на неї може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Продовжити щодо обвинувачених ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 строк дії обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме:

- прибувати за кожною вимогою до суду;

- не відлучатися за межі Дніпропетровської області, в якій вони проживають, без дозволу суду;

- повідомляти прокурора або суд про зміну свого місця проживання;

- утримуватись від спілкування зі свідками, зазначеними у реєстрі матеріалів досудового розслідування.

Строк дії ухвали - не більше ніж два місяці, тобто до 25.05.2026 і у разі необхідності може бути продовжений за клопотанням прокурора. Після закінчення строку ухвала про продовження запобіжного заходу та обов`язків припиняє свою дію і обов`язки скасовуються.

Контроль за виконанням запобіжного заходу та виконанням обов`язків здійснює прокурор.

Ухвала в частині продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду. Подання апеляційної скарги на ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою не зупиняє судовий розгляд у суді першої інстанції. В решті ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: ОСОБА_1