Номер провадження:1-кп/521/620/26
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 травня 2026 року м. Одеса

Хаджибейський районний суд міста Одеси у складі головуючого судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участі прокурора ОСОБА_3 , обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , захисників обвинувачених - ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу стосовно обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.187 КК України,

В С Т А Н О В И В :

В провадженні Хаджибейського районного суду м.Одеси перебуває зазначене кримінальне провадження, судовий розгляд триває, судом досліджуються докази.

Прокурор заявив клопотання про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинувачених, посилаючись на тяжкість висунутого обвинувачення та наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, які на цей час не зменшилися та продовжують існувати, оскільки строк тримання під вартою обвинувачених спливає.

В судовому засіданні прокурор підтримав клопотання, просив його задовольнити та продовжити строк запобіжного заходу на 60 днів, зазнеачивши, що пиання про визначення розміру застави відноситься до компетенції суду.

Захисник ОСОБА_6 та обвинувачений ОСОБА_4 заперечували проти клопотання прокурора, зазначивши, що наведені ризики не доведені та після дослідження доказів судом фактично зникли, тому просили відмовити у задоволені клопотання або зменшити раніше визначений розмір застави, який є непомиірним для обвинуваченого, оскільки його побратими зібрали лише 300000 грн, яку можуть внести за обвинуваченого.

Захисник ОСОБА_7 та обвинувачений ОСОБА_5 просили відмовити у задоволенні клопотання прокурора, посилаючись на відсутність доказів наявності зазначених прокуророрм ризиків, які можливо існували на час застосування запобіжного заходу та на цей час вже суттєво зменшились. Тому просили обрати більш м`який запобіжний захід стосовно обвинуваченого у вигляді домашнього арешту або зменшити розмір застави, який є непомірним для обвинуваченого.

Вислухавши думки сторін, вивчивши клопотання, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до вимог ч.3 ст.331 КПК України за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування.

Під час розгляду питання доцільності продовження дії запобіжного заходу оцінці судом підлягають наявність та/або продовження існування ризиків, передбачених частиною 1 статті 177 КПК. Згідно ст.178 КПК України, крім наявності ризиків, зазначених у ст.177 КПК України, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється - є однією з обставин, що враховуються при обранні запобіжного заходу.

ОСОБА_4 та ОСОБА_5 обвинувачуються у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі строком від 8 до 15 років із конфіскацією майна.

ОСОБА_4 є громадянином Казахстану, проживав у м.Одеса, офіційно не одружений, відомості про наявність родини й утриманців відсутні, зі слів має дружину та неповнолітніх дітей, офіційно не працював, проходив військову службу, раніше не судимий.

ОСОБА_5 громадянин України, проживає в м.Одеса, неодружений, відомості про наявність родини й утриманців відсутні, не працює, раніше не судимий.

З урахуванням наявності існування наведених ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, виникла необхідність у вирішенні питання щодо продовження дії строку запобіжного заходу стосовно обвинуваченого.

Вимоги КПК України не вимагають доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) буде здійснювати відповідні дії, однак вимагають доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому. При цьому суд приходить до висновку, що саме обґрунтування наявних ризиків, відомості про осіб обвинувачених, тяжкість висунутого обвинувачення у своєї сукупності доводять відсутність підстав для застосування до обвинувачених більш м`якого запобіжного заходу. Ризиком у контексті кримінального провадження є певний ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. На час розгляду клопотання судом ще не досліджені докази у повному обсязі, тому наведені ризики, на які посилається прокурор, продовжують існувати та не зникли повністю.

При вирішенні цього питання судом приймалось до уваги те, що обвинувачені обвинувачується у вчиненніособливо тяжкого злочину, за інкриміновані їм ч.4 ст.187 КК України, передбачено покарання від 8 до 15 років позбавлення волі з конфіскацією майна.

Тяжкість обвинувачення, хоча і не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. Обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Згідно з практикою застосування Європейським судом з прав людини пункту 3 статті 5 Конвенції після спливу певного проміжку часу існування лише обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи, і судові органи мають навести інші підстави для продовження тримання особи під вартою; до того ж такі підстави мають бути чітко наведені національними судами (пункт 60 Рішення від 6 листопада 2008 року у справі «Єлоєв проти України»).

Виходячи з характеру та обставин інкримінованого злочину, беручи до уваги осіб обвинувачених, наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, можна дійти висновку про те, що лише запобіжний захід у вигляді тримання під вартою надасть можливість запобігти вищевказаним ризикам та забезпечити виконання обвинуваченими своїх обов`язків та відсутні підстави для обрання стосовно обвинувачених більш м`якого запобіжного заходу, як наполягає сторона захисту. Таким чином, лише запобіжний захід у вигляді тримання під вартою зможе гарантувати належне виконання обвинуваченими покладених на них процесуальних обов`язків та перешкодити ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.

При цьому суд враховує, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини автоматичне продовження строків тримання під вартою суперечить Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, проте при вирішенні питання про продовження обвинуваченим ОСОБА_4 та ОСОБА_5 строку тримання під вартою суд виходить не з принципу автоматичного продовження строку тримання під вартою, а з необхідності уникнення ризиків, визначених ст.177 КПК України.

Що стосується зменшення розміру визначеного розміру застави обвинуваченим, суд приходить до наступних висновків.

На стадії досудового розслідування до обвинувачених було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави, що був дієвим важелем для процесуального впливу на поведінку останнього.

Ухвалою суду від 23.12.2025 року було продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченим та визначено розмір застави як запобіжного заходу, достатнього для забезпечення виконання обвинуваченими ОСОБА_4 та ОСОБА_5 обов`язків, передбачених КПК України, у розмірі 150 прожиткових мінімумів для працездатної особи, що складає 454200 грн. В подальшому судом у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_6 про зміну запобіжного заходу стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 в частині визначення-зменшення розміру застави у кримінальному провадженні було відмовлено.

Доводи сторони захисту про непропорційність визначеного розміру застави є необґрунтованими. Вирішуючи питання з приводу раніше визначеного судом розміру застави, який на думку сторони захисту є необгрунтованим та непомірним для обвинувачених, суд виходить з наступного.

Європейський суд з прав людини вважає, що розмір застави має оцінюватись, з огляду на, з-поміж іншого, ступінь вірогідності того, що перспектива втрати застави або вжиття заходів проти його поручителів у випадку його неявки до суду буде достатньою для того, щоб стримати його від втечі («Гафа проти Мальти» (Gafa v.Malta) від 22.05.2018, заява № 54335/14, § 70; «Мангурас проти Іспанії» (Mangouras v.Spain) від 28.09.2010, заява № 12050/04, § 78).

Тобто, з огляду на встановлені під час розгляду цього клопотання обставини, суд вважає, що розмір застави повинен бути таким, щоб загроза її втрати утримувала обвинуваченого від намірів та спроб порушити покладені на нього обов`язки, та, водночас, має бути помірним.

Запобіжний захід має на меті дотримання з боку обвинувачених належної процесуальної поведінки та участі в судовому розгляді. Розмір застави встановлюється судом індивідуально з урахуванням сукупності обставин, зокрема тяжкості інкримінованого злочину, даних про особу обвинуваченого, його майнового стану, поведінки під час провадження, а також реальності та інтенсивності ризиків, передбачених законом. Відповідно до висунутого обвинувачення ОСОБА_4 та ОСОБА_5 інкримінується вчинення особливо тяжкого злочину, який пов`язаний із застосуванніям насилля стосовно потерпілого.

Судом було визначено розмір застави у межах, визначених КПК України, який не є максимальним для зазначеного особливо тяжкого злочину. Застава саме у вказаному розмірі у сукупності із додатковими обов`язками, визначеними судом, є законним, співмірним, адекватним та обґрунтованим заходом, який відповідає характеру ризиків, враховує процесуальну поведінку обвинувачених та забезпечує належний баланс між необхідністю запобігання ризикам і дотриманням їх прав та законних інтересів, та зможе забезпечити належну їх поведінку в ході судового провадження.

Судом встановлено, що адвокатами не зазначені обставини, які можуть вплинути на зменшення раніше визначеного розміру застави судом та зміни застосованого запобіжного заходу. Таким чином, суд приходить до висновку про відсутність підстав для зменшення раніше визначеного розміру застави.

Керуючись ст.ст. 315, 176,177, 183, 193,194, 196,198 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Клопотання прокурора задовольнити.

Продовжити строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в Державній установі «Одеський слідчий ізолятор» строком на 60 (шістдесят) днів до 24 липня 2026 року включно кожному без зміни визначеного розміру застави.

Ухвала суду про продовження дії запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Апеляційна скарга на ухвалу суду в частині застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою може бути подана безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом п`яти днів з дня її оголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Подання апеляційної скарги на ухвалу суду зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання.

Суддя ОСОБА_1