КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 11-cc/824/2044/2026 Слідчий суддя в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ст. 183 КПК Доповідач: ОСОБА_2
Єдиний унікальний номер № 756/221/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 березня 2026 року місто Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючої судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у закритому судовому засіданні в приміщенні суду, з використанням відеоконференцзв`язку з Державною установою «Київський слідчий ізолятор», матеріали судового провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 , яка діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , з внесеними доповненнями до неї, на ухвалу слідчого судді Оболонського районного суду міста Києва від 14 січня 2026 року, -

за участю:

прокурора - ОСОБА_8 ,

захисника - ОСОБА_9 ,

підозрюваного - ОСОБА_7 ,

законного представника - ОСОБА_10 ,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Оболонського районного суду міста Києва від 14.01.2026 року задоволено клопотання слідчого СВ Оболонського УП ГУ НП в місті Києві ОСОБА_11 , погоджене заступником керівника Київської міської прокурори ОСОБА_12 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, без визначення розміру застави та застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою у межах строку досудового розслідування, тобто до 12.03.2026 року включно, без визначення розміру застави щодо:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Нікополь, Дніпропетровської області, громадянина України, який має базову середню освіту, навчається у 9 класі СЗШ №233 у м. Києві, зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України.

Не погоджуючись з таким рішенням слідчого судді, захисник ОСОБА_6 , яка діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, з внесеними доповненнями до неї, в яких просить скасувати ухвалу слідчого судді Оболонського районного суду міста Києва від 14.01.2026 року та постановити нову ухвалу, якою застосувати щодо підозрюваного ОСОБА_7 більш м`який запобіжний захід, зокрема запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Мотивуючи апеляційні вимоги апелянт зазначає, що оскаржувана ухвала слідчого судді є незаконною, необґрунтованою та невмотивованою, такою, що постановлена з численними порушеннями норм кримінального процесуального законодавства, а відтак підлягає скасуванню.

Вказує, що стороною обвинувачення не наведено достатніх доказів та належним чином не обґрунтовано наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, на які вона посилається у клопотанні. Крім того, стороною обвинувачення не обґрунтовано, чому жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти зазначеним ризикам, а слідчим суддею не враховано вимоги ст. 178 КПК України, а саме наявність у підозрюваного постійного місця проживання та реєстрації, де останній проживає зі своїми батьком та матір`ю позитивну характеристику з місця навчання, репутацію серед однокласників та відсутність судимостей.

Зауважує, що інкримінована ОСОБА_7 підозра у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України є необґрунтованою, оскільки жоден доказ сторони обвинувачення, який долучено до матеріалів клопотання не підтверджує, що підозрюваний ОСОБА_7 мав умисел на вчинення інкримінованого йому злочину, а саме умислу на вбивство двох та більше осіб.

В доповненнях до апеляційної скарги захисник зазначає, що суд першої інстанції визнав очевидно недопустимим доказом - протокол огляду мобільного телефону, з огляду на отримання його органом досудового розслідування з порушенням вимог, встановлених КПК України, в той же час, всі інші докази підтверджують лише факт нанесення тілесних ушкоджень потерпілим, однак жодним чином не підтверджують наявність умислу у ОСОБА_7 на вбивство вказаних осіб.

Сторона захисту наголошує, що вказаним стороною обвинувачення ризикам можливо запобігти шляхом застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, із покладенням обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Вказує апелянт і на те, що слідчим суддею необґрунтовано не визначено підозрюваному ОСОБА_7 альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника ОСОБА_9 , підозрюваного та законного представника, які підтримали подану апеляційну скаргу, з внесеними доповненнями до неї, і просили їх задовольнити, пояснення прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив ухвалу слідчого судді залишити без змін, вивчивши матеріали провадження і перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Як вбачається з наданих в апеляційний суд матеріалів, що у провадженні слідчого відділу Оболонського відділу поліції ГУ НП в місті Києві перебуває кримінальне провадження, внесене 12.01.2026 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000051, за ознаками вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15 п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України.

Досудовим розслідуванням зазначено, що у невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше 11.01.2026 року, у неповнолітнього ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , винник злочинний умисел, спрямований на умисне протиправне заподіяння смерті двох осіб.

У подальшому, під час підготовки до реалізації свого злочинного умислу, у невстановлений досудовим розслідуванням день та час, але не пізніше 11.01.2026 року, неповнолітній ОСОБА_7 , у невстановленому місці придбав балаклаву та шолом для приховання своєї особистості під час вчинення злочину, а також знаряддя для вчинення злочину - два ножі.

Тоді ж, 11.01.2026 року перебуваючи вдома, за адресою: АДРЕСА_1 , неповнолітній ОСОБА_7 підготував раніше заготовлені предмети для приховання своєї особистості: балаклаву, шолом та знаряддя злочину - два ножі, що поклав до власного ранця.

У подальшому, ОСОБА_7 створив на власному мобільному телефоні текстовий документ російською мовою під назвою «ВЕРХОВНЫЙ СУД СПРАВЕДЛИВОСТИ» в якому, зокрема, зазначив, що він усвідомлює повністю свої дії та про те, що наступного дня, о 08:35 год., перебуваючи в школі, вчинить дії, які назвав судом, а також вказав, що даний документ створено 11.01.2026 року о 23:48 год.

12.01.2026 року о 08:14 год., неповнолітній ОСОБА_7 прибув до СЗШ №233 у м. Києві по вул. Йорданській, буд. 22-а у м. Києві, де навчався у 9-ому класі, та зайшовши до приміщення школи направився до вбиральні, яка розташована на другому поверсі школи.

Перебуваючи в приміщенні вбиральні, неповнолітній ОСОБА_7 дістав з власного ранця заздалегідь підготовлені для вчинення злочину засоби маскування, а саме балаклаву та шолом, які одягнув на себе, та озброївся заздалегідь підготовленим знаряддям злочину, а саме ножем, після чого направився до класу №203, що розташований на другому поверсі.

Підійшовши до вхідних дверей класу № 203, неповнолітній ОСОБА_7 почав бити ногами та руками у двері. В цей час у приміщенні класу знаходились вчитель ОСОБА_13 та учні 9-а класу, серед яких був неповнолітній ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

На стук ОСОБА_7 у двері класу, вчитель ОСОБА_13 підійшла до дверей та відчинила їх з середини. Знаходячись біля дверей приміщення класу №203 із внутрішньої сторони, неповнолітній ОСОБА_7 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та свідомо припускаючи їх настання у вигляді смерті ОСОБА_13 , відразу почав наносити останній ножові поранення у місця розташування життєво важливих органів, чим спричинив ОСОБА_13 тілесні ушкодження та зайшов у приміщення класу № 203.

Продовжуючи свої дії, неповнолітній ОСОБА_7 , перебуваючи в приміщенні класу № 203, побачив свого однокласника - неповнолітнього ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який сидів за другою партою, першого ряду від входу до класу №203. Усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та свідомо бажаючи їх настання у виді смерті ОСОБА_14 , ОСОБА_7 швидко наблизився до неповнолітнього ОСОБА_14 та наніс останньому ножові поранення у місця розташування життєво важливих органів, чим спричинив неповнолітньому ОСОБА_14 тілесні ушкодження.

Отже, неповнолітній ОСОБА_7 , виконавши всі дії, які вважав необхідними для доведення кримінального правопорушення до кінця, з місця вчинення злочину зник.

Вчинене ОСОБА_7 кримінальне правопорушення не було закінчено з причин, які не залежали від його волі, у зв`язку із наданням медичної допомоги потерпілим.

12.01.2026 року в рамках кримінального провадження № 0000051 ОСОБА_7 було повідомлено про підозру щодо вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15 п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України

14.01.2026 року (клопотання датоване 13.01.2026 року) слідчий СВ Оболонського УП ГУ НП в місті Києві ОСОБА_11 за погодженням із заступником керівника Київської міської прокурори ОСОБА_12 звернувся до Оболонського районного суду міста Києва із клопотанням про застосування щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, без визначення розміру застави.

Ухвалою слідчого судді Оболонського районного суду міста Києва від 14.01.2026 року задоволено клопотання слідчого та застосовано щодо ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою у межах строку досудового розслідування, тобто до 12.03.2026 року включно, без визначення розміру застави.

Під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя повинен з`ясувати питання про те, чи підтверджується наявність зазначених у клопотанні мети та підстав застосування запобіжного заходу, передбачених статтею 177 КПК України.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

Крім того, слід зазначити й про те, що поняття «обґрунтована підозра» не визначене у національному законодавстві та, виходячи з положень ч. 5 ст. 9 КПК України, необхідно взяти до уваги позицію Європейського суду з прав людини, відображену у пункті 175 рішення від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», відповідно до якої «термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення, те що вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28 жовтня 1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року).

Як вбачається з повідомлення про підозру, ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України.

В даному кримінальному провадженні зв`язок підозрюваного ОСОБА_7 з вчиненим кримінальним правопорушенням підтверджується наявними у кримінальному провадженні доказами. Сукупність цих доказів дають підстави вважати, що причетність ОСОБА_7 до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України, є обґрунтованою, що дає підстави для застосування до нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з метою здійснення подальшого розслідування.

При цьому слід зауважити, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема оцінювати докази з точки зору їх достатності та допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінальних правопорушень. Слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення кримінального правопорушення вірогідною та достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів.

Дослідивши матеріали клопотання в межах своєї компетенції, колегія суддів вважає, що наявність фактів та інформації, на які посилаються органи досудового розслідування та які містяться в матеріалах справи, можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що ОСОБА_7 може бути причетний до вчинення кримінального правопорушення, яке йому інкримінують.

Європейський суд з прав людини в своєму рішенні "Летельє проти Франції" від 26 червня 1991 року зазначив, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу. У справі «Мироненко і Мартенко проти України» від 10.12.2009 року ЄСПЛ зазначив, що компетентний суд повинен перевірити не лише дотримання процесуальних вимог національного законодавства, а й обґрунтованість підозри, на підставі якої здійснено затримання й подальшого тримання під вартою.

Крім того, колегією суддів враховується і практика Європейського суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Також, колегія суддів враховує наявність достатніх підстав вважати, що ризики, на які вказує слідчий у клопотанні, існують та підтверджуються матеріалами провадження, а також доведені прокурором під час апеляційного розгляду. Зокрема, ОСОБА_7 може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків та потерпілих у цьому ж кримінальному провадженні або вчинити інше кримінальне правопорушення.

Доводи захисника, за змістом апеляційної скарги, про відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а також відсутність обставин, які свідчать про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки слідчий суддя прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість застосування виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином всі матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

Крім того, як встановлено колегією суддів апеляційного суду, обставини підозри судом з`ясовані в тій мірі, в якій закон на даному етапі кримінального провадження вимагає від слідчого судді. Так з положень п. 1 ч. 1 ст. 178 КПК України вбачається, що при обранні запобіжного заходу слідчий суддя перш за все має переконатися в наявності доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, в якому він підозрюється, закон не вимагає щоб докази були повними, але вони повинні бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений в обранні того чи іншого запобіжного заходу.

Отже, за результатами розгляду клопотання, як того вимагає закон, слідчий суддя встановив наявність достатніх підстав вважати, що стороною обвинувачення під час судового розгляду доведено, що більш м`який запобіжний захід ніж тримання під вартою не зможе забезпечити виконання підозрюваним ОСОБА_7 покладених на нього процесуальних обов`язків.

З огляду на викладені обставини, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для застосування щодо підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки специфіка вчинення кримінального правопорушення та суворість можливого покарання за вчинений злочин дає підстави для застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як тримання під вартою.

Також, слід зазначити, що дане кримінальне провадження стосується злочину, вчиненого із застосуванням насильства, тому колегія суддів погоджується із висновками слідчого судді та не вбачає правових підстав для визначення розміру застави.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді постановити законне та обґрунтоване рішення, колегією суддів - не виявлено.

Зважаючи на викладене, рішення слідчого судді є законним, обґрунтованим і вмотивованим, оскільки постановлене згідно норм кримінального процесуального закону з ретельним дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України, та ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, дослідженими та об`єктивно оціненими судом, в порядку та в межах, передбачених на даній стадії кримінального провадження, натомість інші доводи та твердження захисника про які йдеться в поданій апеляційній скарзі, колегія суддів апеляційної інстанції вважає безпідставними, у зв`язку з чим приходить до висновку про залишення її без задоволення, а оскаржуваної ухвали слідчого судді - без змін.

Керуючись ст. ст. 176 - 178, 183, 194, 196, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу слідчого судді Оболонського районного суду міста Києва від 14 січня 2026 року, якою задоволено клопотання слідчого СВ Оболонського УП ГУ НП в місті Києві ОСОБА_11 , погоджене заступником керівника Київської міської прокурори ОСОБА_12 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, без визначення розміру застави та застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою у межах строку досудового розслідування, тобто до 12.03.2026 року включно, без визначення розміру застави щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , яка діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , з внесеними доповненнями до неї, - залишити без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення є остаточною і оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

___________________ ______________________ ____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4