Справа № 308/414/26
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 березня 2026 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі головуючого ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисників обвинуваченого ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_4 , потерпілого ОСОБА_7 , представника потерпілого ОСОБА_8 ,розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження,відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 13 листопада 2025 року за № 0000486 за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 Кримінального кодексу України, -

ВСТАНОВИВ:

До Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 13 листопада 2025 року за № 0000486 за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 Кримінального кодексу України.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 25.02.2026 року призначено судовий розгляд даного кримінального провадження.

У судовому засіданні прокурор підтримав подане клопотання про обрання запобіжного заходу у виді домашнього арешту.

Обвинувачений ОСОБА_4 та його захисники в судовому засіданні заперечили проти задоволення поданого клопотання, просили відмовити в такому.

Потерпілий ОСОБА_7 та його представник в судовому засіданні залишили вирішення вказаного клопотання на розсуд суду, вказуючи що жодного впливу на потерпілого не було зі сторони обвинуваченого.

Заслухавши думку учасників судового провадження, дослідивши матеріали кримінального провадження в межах поданого клопотання, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 183 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби.

Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Згідно з вимогами п.п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського суду з прав людини, обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Згідно з обвинувальним актом ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Отже, відповідно до вимог ст. 42 КПК України ОСОБА_4 має статус обвинуваченого у даному кримінальному провадженні, і щодо нього може вирішуватися питання про застосування запобіжного заходу.

Як вбачається клопотання прокурора, ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 14 листопада 2025 року задоволено клопотання слідчого відділу розслідування злочинів у сфері транспорту слідчого управління Головного управління Національної поліції в Закарпатській області капітана поліції ОСОБА_9 , погоджене прокурором відділу Закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_10 , у кримінальному провадженні відомості про яке внесені 13.11.2025 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000486, щодо вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.286 КК України, про застосування відносно підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Застосовано відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, раніше не судимого, неодруженого, студента ВНЗ, підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, без визначення розміру застави, строком до 60 (шістдесяти) днів.

Строк тримання під вартою ОСОБА_4 обчислюється з моменту фактичного затримання з 03 год. 08 хв. 13 листопада 2025 року.

Встановлено строк дії ухвали до 09 січня 2026 року включно.

Ухвалою Закарпатського апеляційного суду від 11.12.2025 року ухвалу слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 14 листопада 2025 року скасовано. Клопотання слідчого відділу розслідування злочинів у сфері транспорту слідчого управління Головного управління Національної поліції в Закарпатській області капітана поліції ОСОБА_9 , погоджене прокурором відділу Закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_10 , у кримінальному провадженні відомості про яке внесені 13.11.2025 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000486, щодо вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.286 КК України, про застосування відносно підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задоволено частково.

Обрано відносно ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у нічний час доби з 22.00 год по 06.00 год наступної доби.

Заборонено ОСОБА_4 залишати житло за адресою АДРЕСА_1 у нічний час доби з 22.00 год по 06.00 год наступної доби.

Покладено на підставі ст. 194 КПК України на ОСОБА_4 обов`язки.

Строк дії вказаного запобіжного заходу закінчився.

Ухвалами судів встановлено наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, що обвинувачений ОСОБА_4 може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні.

30.03.2026 року прокурором подано клопотання про обрання ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді домашнього арешту.

На думку прокурора ризики, передбачені п. 1, п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, продовжують існувати, тому є підстави для обрання щодо ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.

Як вказано у клопотанні, 12 листопада 2025 року близько 23 годин 45 хвилин водій ОСОБА_4 не маючи посвідчення на право керування транспортним засобом категорії «В», керуючи технічно-справним легковим автомобілем марки "Skoda Super В" реєстраційний номер НОМЕР_1 та разом з пасажиром на передньому пасажирському сидінні ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , мешканкою АДРЕСА_2 , рухаючись по автодорозі вулиці Собранецькій в місті Ужгороді, зі сторони КПП «Ужгород» в напрямку вул. Митної, діючи всупереч вимогам п.п. 1.3, 1.5, 1.10, 2.1 а), 2.3 б., 10.1, 11.3. 12.1, 12.2, 12.3, 12.4 та п. 34 Дорожня горизонтальна розмітка 1.1 (вузька суцільна лінія) «Правил дорожнього руху» затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, будучи самовпевненим та самонадіяним, нехтуючи особистою безпекою та безпекою інших учасників дорожнього руху, керуючи транспортним засобом проявив неуважність до дорожньої обстановки, що склалася та її зміни, не забезпечив безпеку дорожнього руху, перетнув дорожню горизонтальну розмітку 1.1, виїхав на зустрічну смугу руху, де втратив керованість та у стані заносу виїхав на ліве узбіччя та в подальшому допустив зіткнення з сироростучим деревом.

Внаслідок вище вказаної дорожньо-транспортної пригоди пасажир ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , від отриманих травм померла на місці ДТП.

13 листопада 2025 року о 03 год. 08 хв. органом досудового розслідування у відповідності до ст. ст. 40, 104, 131, 132, 208-211 та 213 КПК України, було затримано ОСОБА_4 та згідно з до ст.ст.276, 277 та 278 цього Кодексу, повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Також обґрунтовуючи клопотання прокурор вказує на наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Зокрема, злочини, у якому підозрюється ОСОБА_4 є тяжким і передбачає можливість призначення покарання у виді позбавлення волі на строк до 8 років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до 3 років, що вже саме по собі може бути підставою та мотивом для підозрюваного переховуватись від органів досудового розслідування та суду.

Вищевказані обставини, а також той факт, що Закарпатська область межує з чотирма країнами Європейського союзу, а саме: Румунією, Угорщиною, Словацькою Республікою та Республікою Польща дають підстави вважати, що ОСОБА_4 усвідомлюючи тяжкість та невідворотність покарання за вчинення тяжкого злочину, може переховуватись від органу досудового розслідування та має реальні можливості покинути територію України з цією метою, а також переховуватись на території України (п.1 ч. 1 ст. 177 КПК України).

Вказує, що є підстави вважати, що він може незаконно впливати на потерпілих, свідків у кримінальному провадженні, а також їх родичів з метою дачі, зміни ними показань на його користь, відтак будучи поза контролем правоохоронних органів, зможе здійснити підкуп чи іншим способом вплинути на сторін з метою схиляння їх до зміни даних слідству показань. Аналогічним чином зможе впливати на експертів та спеціалістів, які залучені у кримінальному провадженні при проведенні слідчих дій та до проведення судових експертиз.

Це створює загрозу тиску та підбурювання вказаних осіб до дачі неправдивих показань, або відмови від надання таких.

Вказане, на переконання прокурора, свідчить про наявність ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Окрім цього, знаходячись поза контролем правоохоронних органів, ОСОБА_4 може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, зокрема, підшукуючи осіб, що можуть надати вигідні для неї неправдиві показання (п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України).

На підставі наведеного просить обрати відносно ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у нічний час доби з 22.00 год по 06.00 год наступної доби. Заборонити ОСОБА_4 залишати житло за адресою АДРЕСА_1 у нічний час доби з 22.00 год по 06.00 год наступної доби. Покласти на ОСОБА_4 наступні обов`язки: прибувати до слідчого, прокурора, слідчого судді або суду за першою вимогою; не залишати місце проживання у нічний час за АДРЕСА_1 ; утриматися від спілкування із потерпілими, свідками у кримінальному провадженні; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти, якщо їх декілька) для виїзду за кордон, інші документи, що надають право на виїзд із України та в`їзд в Україну.

Вивчивши матеріали поданого клопотання, зокрема дослідивши долучені: копії протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 13.11.2025 року, схеми місця ДТП від 13.11.2025 року, протоколу огляду місця події від 13.11.2025 року, долучені висновки експертних досліджень, суд вважає обґрунтованою пред`явлену ОСОБА_4 підозру, про що свідчать додані до клопотання копії матеріалів кримінального провадження, які з достатньою імовірністю підтверджують існування «розумної підозри» щодо причетності особи до вчинення інкримінованого кримінального правопорушення, в межах розслідування якого ставиться питання про застосування до нього запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.

Згідност. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним,обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у яком у підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 29 Конституції України, ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Згідно вимог пункту (с) ч.1 ст.5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (1950 року), ніхто не може бути позбавлений волі інакше, як згідно з процедурою, встановленою законом, а також якщо є розумні підстави вважати необхідним запобігти вчиненню особою правопорушення або втечу після його вчинення.

Крім того, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, враховуються обставини, передбачені ст.178 КПК України: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного, обвинуваченого; майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Згідно з ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно ч.ч.1,2 ст.181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби.

Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Суд, вважає що на підставі доказів які містяться в матеріалах клопотання, є наявні переконливі підстави для висновку, про обґрунтовану підозру та причетність ОСОБА_4 , до вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 286 КК України.

Слід зазначити, що при вирішенні питання щодо обрання запобіжного заходу суд, разом з положеннями КПК України, враховує практику Європейського суду з прав людини (зокрема, рішення «Чеботарі проти Молдови» від 13.11.2007р., п. 48), у відповідності до якої слова «обґрунтована підозра» означають наявність фактів чи інформації, котрі могли би переконати стороннього об`єктивного спостерігача, що конкретна особа, можливо вчинила злочин. Натомість, не будучи наділеним повноваженнями щодо оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні кримінального правопорушення на даній стадії кримінального судочинства, суд позбавлений можливості надати перевагу одним доказам перед іншими шляхом їх оцінки та аналізу в сукупності, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу. Питання щодо доведеності вини особи та правильності кваліфікації її дій у відповідності до закону про кримінальну відповідальність підлягають дослідженню при проведенні досудового розслідування та під час розгляду кримінального провадження по суті.

ОСОБА_4 , обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, за вчинення якого передбачено покарання у виді позбавлення волі від трьох до восьми років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такого, та яке у відповідності до положень ст. 12 КК України відносяться до категорії тяжких злочинів.

Згідно із позицією Європейського суду з прав людини, зазначена обставина сама по собі може бути мотивом та підставою для підозрюваної переховуватися від органів досудового розслідування чи суду. Суд погоджується, що тяжкість можливого покарання може спонукати ОСОБА_4 переховуватися від суду. Це твердження узгоджується з практикою ЄСПЛ, зокрема у справі «Ілійков проти Болгарії», в якому зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування. Наведені вище обставини дають достатні підстави вважати про наявність ризику втечі з метою ухилення від кримінальної відповідальності та переховування від органів досудового розслідування та суду обвинувачених.

Поряд з цим, суд приймає до уваги суспільний інтерес кримінальних правопорушень, тяжкість вчинених кримінальних правопорушень, однак сама тяжкість та обставина притягнення до кримінальної відповідальності не може бути беззаперечною обставиною, яка свідчить про об`єктивну наявність ризиків визначених ст. 177 КПК України. Крім того суд враховує, що під час перебування під домашнім арештом обвинувачений ОСОБА_4 не порушував умови домашнього арешту, після закінчення строку домашнього арешту не переховувався від суду, вчасно з`являвся на виклики до суду.

Таким чином в судовому засіданні не доведено в достатній мірі ризик переховування обвинуваченого ОСОБА_4 від суду.

Ризик того, що обвинувачений ОСОБА_4 може чинити вплив на свідків у цьому ж кримінальному провадженні суд також вважає частково обгрунтованим, оскільки судовий розгляд кримінального провадження триває, свідки ще на були допитані в судовому засіданні, обвинувачений знає їх анкетні дані, тому перебуваючи на волі об`єктивно матиме можливість чинити на них тиск з метою зміни показів. Однак суд також враховує те, що під час перебування під домашнім арештом обвинувачений ОСОБА_4 не порушував умови домашнього арешту, ні під час перебування під домашнім арештом, ні після закінчення строку домашнього арешту, не намагався чинити незаконний вплив на свідків, або експертів.

При встановленні наявності ризику впливу на свідків, слід враховувати, що суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав від свідків під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (ч.4ст. 95 КПК України). За таких обставин ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Таким чином, суд, під час розгляду клопотання вважає доведеним наступне: ОСОБА_4 може переховуватись від суду; на даному етапі судового розслідування є всі підстави вважати обґрунтованою підозру ОСОБА_4 , у вчиненні ним кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 286 КК України.

Разом із тим, суд при розгляді клопотання також враховує особу обвинуваченого, зокрема те, що він неодружений, має постійне місце проживання, проживає разом з батьками, раніше до кримінальної відповідальності не притягався.

Окрім того, судом враховано і те, що ОСОБА_4 , зазначає, що на даний час знаходиться на випробувальному терміні на новому місці роботи, яка передбачає роботу за графіком, з метою розрахуватись за завдані збитки потерпілим. При цьому через специфіку його роботи дистанційно (перебуваючи в себе вдома) працювати не може, оскільки має виїжджати на місце роботи та графік роботи передбачає виїзд в нічний час також. Таким чином обрання щодо нього запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту позбавить його єдиного засобу до існування та можливості врегулювання відшкодування завданих збитків потерпілому.

В судовому засіданні потерпілий зазначив, що жодних випадків впливу на нього з боку обвинуваченого не було. Прокурор в судовому засіданні зазначив, що в період часу дії запобіжного заходу до січня 2026 року так і після цього, випадків ухилення від явки до органу досудового розслідування або до суду не було, фактів впливу на свідків або експертів чи спеціалістів не було також.

Таким чином, оцінюючи доводи прокурора про необхідність застосування щодо ОСОБА_4 міри запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту з точки зору наявності ризиків передбачених ч.1 ст. 177 КПК України, їх можливе настання, суд вважає при цьому, що прокурором не доведено те, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти таким. Тому висновки прокурора, про неможливість іншими жодного із більш м`яких запобіжних заходів запобігти наявним ризикам є лише припущеннями, не підтвердженими жодними доказами.

Згідно ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, щоб жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

З врахуванням сукупності викладених висновків, а також даних про особу обвинуваченого, а саме він є громадянином України, неодружений, має зареєстроване місце проживання, раніше не судимий, працює, за відсутності обґрунтованої впевненості в тому, що більш м`які запобіжні заходи не зможуть забезпечити його належної поведінки, суд вважає, що в силу характеру діяння, в якому обвинувачується ОСОБА_4 , наслідків, які настали внаслідок злочину та потреби у встановлені істини у кримінальному провадженні, суд приходить до висновку, що прокурором доведено обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої статті 194 КПК України, але не доведено обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, а тому в задоволенні клопотання про обрання відносно останнього запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту слід відмовити.

Оскільки прокурор не довів обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, а саме: недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні, суд дійшов висновку про застосування до ОСОБА_4 більш м`якого запобіжного заходу.

Враховуючи вище викладене, а також те, що обвинувачений ОСОБА_4 під час попереднього перебування під домашнім арештом не порушував умови домашнього арешту, після закінчення строку домашнього арешту не переховувався від суду, вчасно з`являвся на виклики до суду, не намагався чинити незаконний вплив на свідків, експертів, потерпілого, суд приходить до висновку, що з урахуванням особи обвинуваченого, обставин кримінального провадження, до нього може бути застосовані інші міри запобіжних заходів, достатні для запобігання ризиків, вказаних в клопотанні.

Приймаючи до уваги наявність ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, а також враховуючи тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_4 , у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, тобто є обґрунтовані підстави вважати, що останній, може переховуватись від суду, а також впливати на свідків у вказаному кримінальному провадженні, тому суд вважає за потрібне застосувати відносно ОСОБА_4 , запобіжний захід у виді особистого зобов`язання, оскільки достатнім буде саме такий запобіжний захід, який зможе забезпечити виконання ОСОБА_4 покладених на нього процесуальних обов`язків та запобігти ризикам, визначених ст.177 КПК України та за допомогою нього може бути виконане завдання судового розслідування щодо встановлення та з`ясування всіх обставин вчиненого кримінального правопорушення.

Згідно ст.179 КПК України особисте зобов`язання полягає у покладенні на підозрюваного, обвинуваченого зобов`язання виконувати покладені на нього слідчим суддею, судом обов`язки, передбачені статтею 194 цього Кодексу. Підозрюваному, обвинуваченому письмово під розпис повідомляються покладені на нього обов`язки та роз`яснюється, що в разі їх невиконання до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 розміру мінімальної заробітної плати до 2 розмірів мінімальної заробітної плати.

Відповідно до ч. 2 ст.196 КПК України в ухвалі про застосування запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, зазначаються конкретні обов`язки, передбачені частиною п`ятою статті 194 цього Кодексу, що покладаються на підозрюваного, обвинуваченого, та у випадках, встановлених цим Кодексом, строк, на який їх покладено. Так, на ОСОБА_4 , слід покласти обов`язки відповідно до ч.5 ст.194 КПК України.

У зв`язку із наведеним у задоволенні клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу у виді нічного домашного арешту обвинуваченому ОСОБА_4 необхідно відмовити.

Відповідно до ч. 7 ст.194 КПК України обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, можуть бути покладені на підозрюваного, обвинуваченого на строк не більше двох місяців.

Керуючись ст. ст. 176, -178, 179, 184, 186, 193, 194, 196, 309, 310 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні клопотання прокурора у кримінальному провадженні про обрання запобіжного заходу у виді нічного домашного арешту обвинуваченому ОСОБА_4 - відмовити.

Застосувати щодо ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 . українця, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, раніше не судимого, неодруженого, студента ВНЗ, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.

Відповідно до ч.5 ст. 194 КПК України покласти на ОСОБА_4 , наступні обов`язки: прибувати до суду за першим викликом; повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи; утриматися від спілкування зі свідками у даному кримінальному провадженні.

Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що в разі невиконання покладених на нього обов`язків до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід та може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до ч.7 ст. 194 КПК України, встановити строк дії обов`язків покладених на нього до 28.05.2026 року.

Ухвала може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_1