Єдиний унікальний номер 341/2157/25
Номер провадження 1-кп/341/87/26
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2026 року м. Галич

Галицький районний суд Івано-Франківської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000100 від 01.12.2026 за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , yе одруженого, студентf 3-го курсу відокремленого структурного підрозділу « ІНФОРМАЦІЯ_2 », перебуваючого на військовому обліку у ІНФОРМАЦІЯ_3 ,

у вчиненні кримінального правопорушення-проступку, передбаченого частиною 1 статті 126 Кримінального кодексу України,

за участю:

прокурор: ОСОБА_4 ,

обвинувачений: ОСОБА_3 ,

потерпілий: неповнолітній ОСОБА_5 , законний представник ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Галич Івано-Франківської області вищезазначене кримінальне провадження,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_3 спільно з ОСОБА_5 навчаються у відокремленому структурному підрозділі «Бурштинський торговельно-економічний фаховий коледж Державного торговельно-економічного університету», розташованому за адресою: вул. Ольги Басараб, 1 в м. Бурштин, Івано-Франківської області.

Так, 24.11.2025 близько 11-00 годин на території вказаного вище коледжу ОСОБА_3 зустрів ОСОБА_5 та почав вимагати від останнього вибачень перед своєю знайомою ОСОБА_7 за попередні конфлікти. Після того, як ОСОБА_5 відмовився виконувати вимогу, у ОСОБА_3 виник умисел на завдання потерпілому фізичного болю.

Реалізовуючи умисел, ОСОБА_3 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки у вигляді заподіяння фізичного болю потерпілому та бажаючи їх настання, діючи на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, умисно наніс потерпілому один удар головою у ділянку обличчя.

Надалі, між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 виникла словесна суперечка та шарпанина, під час якої ОСОБА_3 , продовжуючи дії, усвідомлюючи їх суспільно небезпечний характер та бажаючи їх настання, навмисно підставив ногу під ноги ОСОБА_5 , та застосувавши фізичну силу, повалив його на підлогу, в результаті чого останньому завдав фізичну біль.

Таким чином, внаслідок завдання удару та вчинення насильницьких дій, ОСОБА_3 завдав ОСОБА_5 фізичного болю, не спричинивши при цьому тілесних ушкоджень.

У судовому засіданні ОСОБА_3 визнав себе винним у скоєнні кримінального правопорушення-проступку за вищезазначеними обставинами, розкаявся у скоєному. Проте зазначив, що віне копав ногами потерпілого коли він впав. Пояснив, що проживає з бабусею, якій 65 років, і яка є іі опікуном. У нього також є старша сестра, якій виповнилось 22 роки, та яка проживає в м. Івано-Франківську. Пояснив, що йому прикро за свій вчинок, попросив вибачення у потерпілогов залі суду. Повністю погоджується з обвинуваченням.

Неповнолітній потерпілий ОСОБА_5 у судовому засіданні підтвердив викладені в обвинувальному акті обставини та пояснив, що 24.11.2025, знаходячись на території торговельно-економічного коледжу йшов на практику, доріжка була поганою. В цей момент ОСОБА_8 , яка є його його одногрупницею дала йому підніжку декілька разів, внаслідок чого виникло непрозуміння. Через деякий час, коли йшли зі ОСОБА_9 з магазину, підійшов ОСОБА_3 та повідомив, щоб він (потерпілий) ображає ОСОБА_10 та щоб вибачився перед нею, на що відмовився. Після цього ОСОБА_3 замахнувся головою, збив його з ніг та почав копати по спині. Вважає, що вказаний конфлікт спричинила саме ОСОБА_11 . Перебуваючи після конфлікту в квартирі, відчув як сильно болить голова. Коли його тато прийшов додому, вони звернулись із заявою в органи поліції. щодо покарання покладався на розсуд суду.

Законний представник потерпілого ОСОБА_6 , батько ОСОБА_5 зазначив, що не наполягає на суворій мірі покарання ОСОБА_3 , однак цей випадок повинен бути для нього уроком, за який потрібно відповідати. Щодо міри покарання покладався на розсуд суду.

Встановлені судом обставини також підтверджуються наступними доказами.

Свідок ОСОБА_12 у судовому засіданні пояснив, що восени 2025 року наша група йшла по вулиці, розмовляючи. Віра весь час давала підніжку ОСОБА_13 . Після чого ОСОБА_14 дав підніжку ОСОБА_15 . Через деякий час коли йщли з магазину з ОСОБА_16 , до нас підійшов ОСОБА_17 , вимагаючи від ОСОБА_13 вибачитись перед ОСОБА_18 за образи на її адресу. ОСОБА_14 відмовився, після чого ОСОБА_17 вдарив його головою, ОСОБА_14 впав і ОСОБА_3 почав його копати ногами. Пояснив також, що припинив цей конфлікт, але куди саме ОСОБА_3 копав ОСОБА_5 він не бачив.

Протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 24.11.2025 підтверджено обставини скоєного ОСОБА_3 24.11.2025 (дата, час та місце).

За даними висновку експерта № 104 від 09.12.2025 у ОСОБА_5 будь-яких тілесних ушкоджень не виявлено.

Протоколом № 6640 до клінічного обслуговування хворого у відділенні ЕМД, ОСОБА_5 .

Довідками № 140, 153 виданими лікарями наркологом та психіатром КНП «Бурштинська центральна міська лікарня» про те, що ОСОБА_3 за медичною допомогою до лікаря нарколога та психіатра не звертався.

Досліджені докази сумнівів у їх достовірності не викликають, викладені чи посвідчені в них відомості є такими, що мають значення для встановлення фактів і обставин кримінального провадження.

Оцінивши в сукупності показання обвинуваченого, досліджені докази, суд вважає доведеною вину ОСОБА_3 в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні-проступку, та знаходить правильною кваліфікацію його дій за ч. 1 ст. 126 Кримінального кодексу України як вчинення умисних дій, які виразились в умисному завданні удару та вчиненні інших насильницьких дій, які завдали фізичного болю і не спричинили тілесних ушкоджень.

Отже, суд дійшов висновку, що вина обвинуваченого у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення-проступку в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту (ч.1 ст. 337 КПК України) є доведеною.

При призначенні покарання обвинуваченому, суд, згідно з вимогами ст. ст. 65 - 67 КК України та роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особливості конкретного кримінального правопорушення й обставини його вчинення, особу винного, його поведінку до вчинення кримінального правопорушення і після вчинення, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання та вимоги ч. 2 ст. 50 КК України, відповідно до якої, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження нових кримінальних правопорушень.

Вивченням особи ОСОБА_3 встановлено, що він раніше не судимий, неодружений, проживає з бабусею, яка є опікуном в зв`язку з позбавленням його батьків батьківських прав; має постійне місце реєстрації та проживання, де характеризується позитивно; навчається на 3 курсі відокремленого структурного підрозділу «Бурштинський торговельно-економічний фаховий коледж Державного торговельно-економічного університету» з 01.09.2023 до 30.06.2026 за спеціальністю "готельно-ресторанна справа" на денній формі навчання. Згідно з характеристикою з місця навчання рівень знань ОСОБА_19 посередній, періодично трапляється знижена здатність до узагальнення інформації та її аналізу, а також неспроможність встановлювати причинно-послідовні зв`язки та наслідки. ОСОБА_3 комунікабельний, активний, але інколи неадекватно реагує на певну інформацію та не контролює слова і дії. В процесі профілактики виховної роботи з ним, дослуховується та виправляє помилки поведінки.

ОСОБА_3 розкаявся у скоєному, що згідно з п. 1 ч. 1 ст. 66 КК України суд визнає обставиною, що пом`якшує покарання.

При призначенні покарання суд враховує, що у ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» закріплено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У справі «Ізмайлов проти Росії» (рішення від 16.10.2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що при призначенні покарання «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи». У справах «Бакланов проти Росії» (рішення від 9.06.2005 року) та «Фрізен проти Росії» (рішення від 24.02.2005 року) Європейський Суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значним, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу законності і воно не було свавільним».

Призначаючи покарання обвинуваченому, суд виходить з положень ст. ст. 50, 65 КК України; враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого злочину, який за ст. 12 КК України є проступком; отримання стипендії у розмірі 4600 грн. в зв`язку з позбавленням його батьків батьківських прав; наявність пом`якшуючої покарання обставини та відсутність обставин, що його обтяжують; вибачення перед потерпілим в залі суду; конкретні обставини, за яких вчинене кримінальне правопорушення-проступок, в зв`язку з чим вважає необхідним і достатнім призначити ОСОБА_3 покарання у виді штрафу в межах санкції ч. 1 ст. 126 КК України, що є необхідним й достатнім для виправлення його та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Суд вважає, що таке покарання є дійсно необхідним і буде цілком достатнім для виправлення винного і попередження нових кримінальних правопорушень, а також відповідатиме цілям та меті покарання.

Запобіжний захід обвинуваченому на час судового розгляду не обирався, підстави для його обрання на даний час, відсутні.

Витрати на залучення експертів у кримінальному провадженні відсутні.

Питання речових доказів суд вирішує на підставі статті 100 КПК України.

Керуючись статтями 100, 368, 374, 376, 532 КПК України, статтями 66, 67, 126 Кримінального кодексу України, суд

у х в а л и в :

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення - проступку, передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України та призначити покарання у виді штрафу в розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.

Речові докази:

-оригінал протоколу до клінічного обслуговування хворого у відділенні ЕМД № 6640 на ім`я ОСОБА_5 - вважати повернутим адміністрації КНП «Бурштинська центральна міська лікарня».

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Вирок може бути оскаржено до Івано-Франківського апеляційного суду через Галицький районний суд Івано-Франківської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

СуддяОСОБА_20