Справа № 734/3428/25 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/194/26
Категорія - ч. 2 ст. 286 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 лютого 2026 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

з участю: прокурора ОСОБА_6 ,

представника потерпілих адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Чернігові кримінальне провадження №0000563 від 12.06.2025 за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні заступника начальника відділу Чернігівської обласної прокуратури ОСОБА_10 на вирок Козелецького районного суду Чернігівської області від 06 листопада 2025 року щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт Царичанка Дніпропетровської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , працюючого ТОВ «СТУДІЯ 9» на посаді головного інженера-проектувальника, одруженого, раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

В С Т А Н О В И Л А :

Цим вироком ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено покарання покарання у виді позбавлення волі строком 3 (три) роки з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 (три) роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_8 від відбуття призначеного основного покарання з випробуванням, призначивши іспитовий строк терміном 2 (роки).

У відповідності до ст. 76 КК України зобов`язано обвинуваченого ОСОБА_8 повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання та періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Долю речових доказів вирішено у порядку ст. 100 КПК України.

Процесуальні витрати по справі в розмірі 21393,6 грн на залучення експертів стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави.

Закрито провадження за позовними заявами ОСОБА_11 та ОСОБА_12 до ОСОБА_8 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої кримінальним правопорушенням на підставі п. 4 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.

Вироком місцевого суду встановлено, що ОСОБА_8 , керуючи автомобілем марки Acura MDX, реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався по автодорозі Київ-Вишгород-Десна-Чернігів у с. Максим Чернігівського району Чернігівського області зі сторони м. Чернігова у напрямку м. Десна.

Рухаючись у вищевказаному напрямку, приблизно о 17 годині 00 хвилин, неподалік домогосподарства № 41 по вул. Чернігівська, Нетеса K.M. на заокругленій ділянці дороги вправо проявив неуважність, неправильно оцінив дорожню обстановку, яка склалась, не обрав безпечної швидкості руху, унаслідок чого виїхав на смугу зустрічного руху, де здійснив зіткнення з автомобілем марки ЗАЗ 110307, реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_13 , який рухався у зустрічному напрямку у межах своєї смуги руху.

У результаті дорожньо-транспортної пригоди водій транспортного засобу марки ЗАЗ 110307, реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_11 отримав тілесні ушкодження у вигляді політравми: закрита черепно-мозкова травма з садном обличчя, садном та раною голови, субарахноїдальними крововиливами; закрита травма грудної клітки з саднами грудної клітки, крововиливами в м`які тканини, грудини та ребер зліва, забій легень з розривами лівої легені; багатоуламковий перелом лівої ключиці, багатоуламковий перелом лівої стегнової кістки з рваною раною та садном стегна; садна правої верхньої кінцівки, синці та садна лівої верхньої кінцівки, садна правої нижньої кінцівки з переломо-вивихом правої стопи та садна лівої нижньої кінцівки, комплекс яких має ознаки тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя та знаходяться у прямому причинному зв`язку з настанням смерті.

Смерть ОСОБА_11 настала ІНФОРМАЦІЯ_2 на місці пригоди внаслідок масивної крововтрати, яка виникла у результаті політравми.

У результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажир транспортного засобу марки ЗАЗ 110307, реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_11 отримала тілесні ушкодження у вигляді: відкритої проникаючої черепно-мозкової травми з забійною раною лобної ділянки ліворуч, вдавленим переломом лобної кістки зліва, забоєм головного мозку, субарахноїдальним крововиливом; закритої травми грудної клітки з переломами 1, 2, 3, 5, 6, 7 ребер праворуч, 1, 5, 6, 7, 8 ребер ліворуч, забоєм лівої легені, ускладненої мінімальним двобічним пневматораксом; переломів поперечного відростка 5 поперекового хребця ліворуч та бічної маси крижової кістки зліва на рівні 1 крижового хребця; забійно-рваних ран 2-го пальця лівої кисті, лівого колінного суглобу, правого стегна, які відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя.

У результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажир транспортного засобу марки ЗАЗ 110307, реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_12 отримала тілесні ушкодження у вигляді: закритого перелому правої ключиці в середній третині зі зміщенням уламків та закритого лінійного перелому тіла правої лопатки без зміщення уламків, які відносяться до категорії середнього ступеню тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я на строк понад 21 добу.

У даній дорожній обстановці водій ОСОБА_14 порушив вимоги п. 2.3 б (для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі), п. 12.1 (водій під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху повинен враховувати дорожню обстановку, а також стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним) Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001, що перебуває у причинному зв`язку з подією виникнення даної дорожньо-транспортної пригоди та перебуває у прямому причинному зв`язку з наслідками, які настали.

Не погодившись із рішенням суду, прокурор подала апеляційну скаргу, в якій, не оспорюючи фактичні обставини справи та кваліфікацію дій, просить вирок суду скасувати та ухвалити новий, яким визнати ОСОБА_8 винуватим за ч. 2 ст. 286 КК України та призначити покарання у виді 3 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком 3 роки. У решті вирок суду залишити без змін.

В обґрунтування апеляційних вимог вказує, що вирок суду підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, оскільки при застосуванні положень ст. 75 КК України суд не врахував фактичні обставини справи, які свідчать про те, що ОСОБА_8 , нехтуючи правилами дорожнього руху, не врахував особливостей дорожньої обстановки, обрав швидкість руху, при якій не зміг достатньою мірою контролювати рух, чим створив небезпеку для інших його учасників та виїхавши на зустрічну смугу, допустив зіткнення із зустрічним автомобілем, що призвело до загибелі водія та отримання двома пасажирами тілесних ушкоджень тяжкого та середньої тяжкості ступенів. Також вважає, що судом не у повній мірі оцінено дані про особу обвинуваченого, який 4 рази притягався до адміністративної відповідальності, у тому числі двічі за порушення швидкісного режиму та 31.10.2024 за ст. 124 КУпАП. Крім того, зазначає, що будучи звільненим від відповідальності на ст. 124 КУпАП із застосуванням усного попередження, знову проігнорував вимоги ПДР та скоїв уже не адміністративне правопорушення, а тяжкий злочин, що прокурором розцінюється як свідоме, тривале ігнорування вимог ПДР обвинуваченим та відсутність бажання виправлятись. При цьому вважає, що висновки органу пробації у судовій доповіді щодо можливості виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства носять рекомендаційний характер.

Заслухавши доповідь судді,

прокурора, яка підтримала вимоги своєї апеляційної скарги та просила її задовольнити із викладених підстав;

представника потерпілих адвоката ОСОБА_7 , яка заперечила проти апеляційної скарги прокурора та вважала рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, пояснила, що потерпілим відшкодована матеріальна та моральна шкода, претензій до обвинуваченого вони не мають та не погоджуються з доводами прокурора щодо необхідності призначення реальної міри покарання обвиунваченому;

обвинуваченого та його захисника, які заперечили проти задоволення апеляційної скарги, просили залишити вирок суду І інстанції без змін;

перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до таких висновків.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, яке ухвалене згідно з нормами матеріального права з дотримання вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Висновок про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, за встановлених під час судового розгляду фактичних обставин, суд першої інстанції обґрунтував дослідженими у порядку, передбаченому статтею 349 КПК України, доказами, що не оспорюються в апеляційній скарзі.

Враховуючи, що фактичні обставини справи, як і кваліфікація дій обвинуваченого, ніким не оспорювалися і докази щодо них, на підставі статті 349 КПК України, не досліджувалися, висновки суду першої інстанції щодо цих фактичних обставин перевірці апеляційним судом не підлягають. Його дії судом правильно кваліфіковані за ч. 2 ст. 286 КК України.

Обвинувачений свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав повністю, щиро розкаявся, завдану потерпілим шкоду відшкодував у повному обсязі, які претензій до нього не мають та у суді першої інстанції відмовились від цивільних позовів. Просив не позбавляти його волі, врахувати вклад в оборону країни, оскільки власним коштом здійснює важливу для захисту країни діяльність, що підтверджується наданими ним документами.

Стосовно доводів апеляційної скарги прокурора щодо безпідставно призначеного покарання на підставі ст. 75 КК України, то колегія суддів приходить до таких висновків.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України метою покарання є не тільки кара, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Відповідно до ч. 1 ст. 65 КК України суд, призначаючи покарання, повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Виходячи з положень ст. 65 КК України, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності, індивідуалізації.

Крім того, відповідно до роз`яснень, що містяться у п.3 постанови Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан, тощо.

Відповідно до положень статті 75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, катування, передбачене частиною третьою статті 127 цього Кодексу, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Призначаючи ОСОБА_8 покарання, суд урахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, обставини, які пом`якшують покарання, якими визнав щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, відсутність обставин, які його обтяжують, дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, працевлаштований та здійснює значний вклад в оборону країни, позитивні характеристики, те, що на спеціальних обліках не перебуває, має постійне місце роботи та реєстрації, за якими характеризується виключно позитивно, відношення обвинуваченого до вчиненого та ставлення потерпілих щодо можливості призначення покарання без ізоляції від суспільства, те, що шкода потерпілим відшкодована обвинуваченим та вони відмовились від цивільних позовів, неумисну форму вини, досудову доповідь органу пробації, і дійшов висновку про наявність підстав для застосування положень ст. 75 КК України та призначення покарання у виді позбавлення волі з позбавленням права керування транспортним засобом на строк 3 роки та зі звільненням від основного покарання з іспитовим строком.

Розкаяння передбачає окрім визнання особою провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що, насамперед, повинно виражатися у намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення у матеріалах кримінального провадження.

Колегія суддів зазначає, що з матеріалів цього кримінального провадження вбачається, що обвинувачений ОСОБА_8 щиро жалкує з приводу скоєного, зробив відповідні висновки, активно сприяв розкриттю злочину, а також повністю відшкодував потерпілим завдану матеріальну та моральну шкоду, які претензій до нього не мають та просять призначити покарання не пов`язане з позбавленням волі.

Відтак, доводи апеляційної скарги прокурора щодо неможливості виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства непереконливі, а посилання на неодноразові притягнення його до адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху, на думку колегії суддів, можливо попередити додатковим покаранням, призначеним судом, у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк 3 роки, що є максимальним додатковим покаранням, передбаченим санкцією ч. 2 ст. 286 КК України.

Таким чином, призначене судом покарання буде необхідним для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, отже, апеляційну скаргу прокурора слід залишити без задоволення, а вирок суду - без змін.

Порушень місцевим судом під час розгляду справи вимог кримінального або кримінального процесуального закону, які були б підставою для безумовного скасування судового рішення, колегією суддів не встановлено.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні заступника начальника відділу Чернігівської обласної прокуратури ОСОБА_10 залишити без задоволення, а вирок Козелецького районного суду Чернігівської області від 06 листопада 2025 року щодо ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку протягом трьох місяців.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4