Суддя ОСОБА_1
Справа № 644/129/26
Провадження № 1-кп/644/493/26
ВИРОК

Іменем України

10 березня 2026 року м. Харків

Індустріальний районний суд міста Харкова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Харкова в режимі відеоконференції обвинувальні акти у кримінальних провадженнях, які внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001724 від 12.12.2025 року та за № 0000027 від 09.01.2026 року, стосовно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Слов`янськ Донецької області, громадянина України, освіта середньо-технічна, не одруженого, раніше судимого 19.11.2025 року Індустріальним районним судом м. Харкова за ч. 4 ст. 185 КК України до 5 років позбавлення волі, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 2 ст. 190 КК України,

встановив:

На підставі Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 2102-ІХ, в Україні з 05:30 24.02.2022 введено воєнний стан, який неодноразово продовжувався та діє на теперішній час.

ОСОБА_4 , будучи раніше судимим за вчинення кримінальних правопорушень, на шлях виправлення та перевиховання не став, знову вчинив крадіжку майна громадян, за наступних обставин.

10.12.2025 року, в період часу з 19 год. 10 хв. по 19 год. 13 хв., ОСОБА_4 перебував у приміщенні магазину «Gadgik», що знаходиться у торговому павільйоні № 1-32 на території ТК «Платформа», за адресою: м. Харків, пр-т Героїв Харкова, буд. 274, де побачив на вітрині навушники марки Marshall Major IV, серійний номер 73400553L23095H0000693.

У цей час у ОСОБА_4 виник умисел на вчинення крадіжки навушників марки Marshall Major IV, серійний номер НОМЕР_1 , які належать ФОП ОСОБА_5 .

Маючи на меті злочинний намір, направлений на викрадення чужого майна, шляхом вільного доступу, діючи умисно, повторно, в умовах воєнного стану, з корисливих мотивів, з метою особистого незаконного збагачення за рахунок інших осіб, усвідомлюючи протиправність своїх дій та бажаючи діяти саме таким чином, реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_4 , впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає взяв з вітрини та заховав у внутрішню кишеню своєї куртки навушники марки Marshall Major IV, серійний номер НОМЕР_1 , вартість яких згідно висновку судово- товарознавчої експертизи № СЕ-19/121-25/32312-ТВ від 24.12.2025 становить 3907,00 грн., якими таємно заволодів.

Після цього, ОСОБА_4 залишив місце вчинення злочину, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, а саме, продав ОСОБА_6 , спричинивши потерпілій ОСОБА_5 , матеріальну шкоду на суму 3907,00 грн.

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , будучи раніше судимим за вчинення корисливих злочинів проти власності, на шлях виправлення й перевиховання не став та знову вчинив умисний корисливий злочин, за наступних обставин.

08.01.2026 року, приблизно об 11 год. 00 хв., точний час в ході судового слідства не встановлено, ОСОБА_4 зайшов до приміщення кафе швидкого харчування «Харків ФУД», розміщеного за адресою: м. Харків, пр-т Героїв Харкова, буд. 276-Б, де побачив раніше незнайомого йому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Під час спілкування з останнім у ОСОБА_4 виник раптовий умисел, направлений на заволодіння чужим майном ОСОБА_7 шляхом обману, а саме мобільним телефоном.

ОСОБА_4 , реалізуючи свій раптовий умисел, направлений на заволодіння чужим майном, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, з метою протиправного збагачення за рахунок інших осіб, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, шляхом обману, звернувся до ОСОБА_7 з проханням надати йому належний останньому мобільний телефон ТМ «IPhone 11 Pro» в корпусі сірого кольору під приводом здійснення дзвінка, заздалегідь усвідомлюючи, що повертати вказаний мобільний телефон він не буде. ОСОБА_7 , будучи введеним в оману, не здогадуючись, що ОСОБА_4 не має наміру у подальшому повертати вказаний мобільний телефон, добровільно передав останньому свій мобільний телефон ТМ «IPhone 11 Pro» в корпусі сірого кольору, ІМЕІ: НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , вартістю згідно висновку судово-товарознавчої експертизи 5512,50 грн.

Після чого, ОСОБА_8 , отримавши вказаний мобільний телефон, під приводом здійснення телефонного дзвінка, дочекавшись, коли ОСОБА_7 покине приміщення кафе швидкого харчування «Харків ФУД», з місця вчинення кримінального правопорушення зник, розпорядившись в подальшому мобільним телефоном на власний розсуд, шляхом обернення на свою користь, спричинивши потерпілому ОСОБА_7 матеріальну шкоду на вказану суму.

10.01.2026, приблизно о 17 год. 00 хв., точний час в ході судового слідства не встановлено, ОСОБА_4 знаходився біля буд. 25 по вул. Біблика в м. Харкові, де біля під`їзду побачив раніше незнайомого йому ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , до якого підійшов під приводом закурити та почав спілкування. Під час спілкування у ОСОБА_4 виник раптовий умисел, направлений на заволодіння чужим майном ОСОБА_9 шляхом обману, а саме мобільним телефоном.

ОСОБА_4 , реалізуючи свій раптовий умисел, направлений на заволодіння чужим майном, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, з метою протиправного збагачення за рахунок інших осіб, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, шляхом обману, звернувся до ОСОБА_9 з проханням надати йому належний останньому мобільний телефон ТМ «Samsung A52s 5G» в корпусі чорного кольору під приводом здійснення дзвінка, заздалегідь усвідомлюючи, що повертати вказаний мобільний телефон він не буде. ОСОБА_9 , будучи введеним в оману, не здогадуючись, що ОСОБА_4 не має наміру у подальшому повертати вказаний мобільний телефон, добровільно передав останньому свій мобільний телефон ТМ «Samsung A52s 5G», модель SM-A528B/DS, в корпусі чорного кольору, 1МЕ1: НОМЕР_4 , НОМЕР_5 , вартістю згідно висновку судово-товарознавчої експертизи 5766,25 грн.

Після чого, ОСОБА_4 , отримавши вказаний мобільний телефон під приводом здійснення телефонного дзвінка, скориставшись тим, що ОСОБА_9 відійшов від нього, з місця вчинення кримінального правопорушення зник, розпорядившись в подальшому мобільним телефоном на власний розсуд, шляхом обернення на свою користь, спричинивши потерпілому ОСОБА_9 матеріальну шкоду на вказану суму.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні кримінальних правопорушень за ч. 4 ст. 185 та ч. 2 ст. 190 КК України визнав повністю та погодився із фактичними обставинами, викладеними в обвинувальних актах.

Суду пояснив, що він 10.12.2025 року перебував у приміщенні магазину «Gadgik», де побачив на вітрині навушники, які взяв з вітрини та заховав у внутрішню кишеню своєї куртки які продав ОСОБА_6 за 3907 грн. 08.01.2026 року зайшов до приміщення кафе швидкого харчування «Харків ФУД», у ОСОБА_7 попросив мобільний телефон, з яким зник, розпорядившись в подальшому на власний розсуд. 10.01.2026 року знаходився біля буд. 25 по вул. Біблика в м. Харкові, де біля під`їзду побачив ОСОБА_9 , у якого попросив мобільний телефон, з яким зник, розпорядившись в подальшому на власний розсуд. У вчинених злочинах щиро каявся. Показання обвинуваченого є послідовними, логічними і не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

На підставі ч. 3 ст. 349 КПК України, за згодою учасників процесу, судом визнано недоцільним дослідження доказів по справі, стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким з учасників процесу не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, що всі учасники процесу правильно розуміють зміст цих обставин, добровільність та істинність їх позиції не викликає сумнівів. Тому, суд обмежив дослідження доказів допитом обвинуваченого та дослідженням тих матеріалів кримінального провадження справи, що характеризують особу обвинуваченого, стосуються речових доказів та процесуальних витрат. Судом також роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

При встановлених обставинах, суд вважає, що винуватість обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні вищезазначених кримінальних правопорушень в судовому засіданні доведена повністю, а його дії правильно кваліфіковані за ч. 4 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, в умовах воєнного стану; за ч. 2 ст. 190 КК України як заволодіння чужим майно шляхом обману (шахрайство), вчинене повторно.

Вирішуючи питання про вид та розмір покарання, суд враховує характер та ступінь суспільної небезпеки вчинених злочинів, які відповідно до ст. 12 КК України є тяжкими злочинами, відомості про особу винного, наявність обставин, що пом`якшує та обтяжують покарання.

Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_4 , є щире каяття за ч. 4 ст. 185 КК України.

Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 , є щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 190 КК України.

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_4 за ч. 4 ст. 185 КК України не встановлено.

Обставина, що обтяжує покарання ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 190 КК України є рецидив злочину.

З матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_4 раніше неодноразово судим, не одружений, офіційно не працевлаштований, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, не є особою, яка має на утриманні непрацездатних членів сім`ї (діти до 18 років, особи з інвалідністю, пенсіонери).

ОСОБА_4 раніше неодноразово притягувалася до кримінальної відповідальності за вчинення злочинів проти власності та його поведінка явно свідчить про стійку антисоціальну та кримінальну направленість і намагання забезпечити себе шляхом злочинної діяльності. При цьому, суд бере до уваги також той факт, що до обвинуваченого вже застосовувався інститут звільнення від відбування покарання, однак це не привело до позитивних змін в його особистості й не створило в нього готовності до самокерованої правослухняної поведінки у суспільстві, оскільки він знову скоїв кримінальне правопорушення.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, а згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.

Обвинуваченому суд призначає покарання необхідне і достатнє для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Вирішуючи питання про вид та міру покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд враховує фактичні обставини кримінального провадження, ступінь тяжкості та суспільну небезпеку вчинених злочинів, суб`єктивне ставлення обвинуваченого до скоєного та його поведінку після вчинення злочинів, соціальну характеристику особи: її вік, стан здоров`я, соціальне становище, наявність обставин, що пом`якшують покарання та обставину, що обтяжує покарання, та зваживши на всі фактори в їх сукупності і взаємозв`язку, приходить до висновку про призначення покарання у межах санкцій інкримінованих статей у виді позбавлення волі.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком. При цьому, згідно з приписами ч. 4 ст. 71 КК України, остаточне покарання за сукупністю вироків, крім випадків, коли воно визначається шляхом поглинення одного покарання іншим, призначеним у максимальному розмірі, має бути більшим від покарання, призначеного за нове кримінальне правопорушення, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

Нормами ч. 5 ст. 71 КК України визначено, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив два або більше кримінальних правопорушень, суд призначає покарання за ці нові кримінальні правопорушення за правилами, передбаченими у статті 70 цього Кодексу, а потім до остаточного покарання, призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, повністю чи частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком у межах, встановлених у частині другій цієї статті.

Так, суд призначає ОСОБА_4 покарання за інкриміновані кримінальні правопорушення та за сукупністю вчинених кримінальних правопорушень, керуючись при цьому правилами ч. 1 ст. 70 КК України. При застосуванні ч. 1 ст. 70 КК України при визначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 за сукупністю злочинів суд, з урахуванням обставин справи та особи обвинуваченого, вважає необхідним застосувати спосіб поглинання менш суворого покарання більш суворим.

Запобіжний захід відносно обвинуваченого у вказаному кримінальному провадженні не обирався.

Питання доцільності обрання запобіжного заходу суд не розглядає з огляду на відсутність відповідних клопотань учасників процесу, з урахуванням того, що відповідно до ст.ст. 22, 26 КПК України суд розглядає тільки ті питання, які винесені на такий розгляд сторонами.

Обвинувачений ОСОБА_4 на час ухвалення вироку відбуває покарання в Державній установі «Темнівська виправна колонія № 100» за вироком Індустріального районного суду м. Харкова від 19.11.2025 року.

Згідно з п. 26 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», за сукупністю вироків (ст. 71 КК України) маючи на увазі, що при визначенні покарання за правилами ст. 71 КК України до покарання за новим вироком повністю або частково приєднується невідбута частина покарання за попереднім вироком, суди повинні точно встановлювати невідбуту частину основного й додаткового покарань і зазначати їх вид та розмір у новому вироку. При вчиненні нового злочину особою, яка відбувала покарання у виді позбавлення волі, його невідбутою частиною треба вважати строк, який залишився на момент обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою за новий злочин, а якщо такий захід не обирався, - то строк, який залишився після постановлення останнього за часом вироку.

Слід зазначити, що положеннями ст. 71 КК України не передбачено можливості зарахування в строк відбуття покарання за новим вироком відбутого строку покарання за попереднім вироком, з яким призначається остаточне покарання за сукупністю вироків, а приєднується, повністю чи частково, лише покарання, невідбуте за попереднім вироком.

Відтак, призначаючи покарання у цьому кримінальному провадженні суд має урахувати вказані положення та призначити остаточне покарання за правилами ст. 71 КК України за сукупністю вироків у цьому кримінальному провадженні та вироку Індустріального районного суду м. Харкова від 19.11.2025 року.

Враховуючи положення ст. 71 КК України та роз`яснення п. 26 постанови Пленуму Верховного Суду № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», що при визначенні покарання за правилами ст. 71 КК України до покарання за новим вироком повністю або частково приєднується невідбута частина покарання за попереднім вироком, а тому суди повинні точно встановлювати невідбуту частину основного й додаткового покарань і зазначати їх вид та розмір у новому вироку.

Отже, до покарання за новим вироком приєднується саме невідбута частина покарання за попереднім вироком і відбування покарання має рахуватися або з дня ухвалення нового вироку або ж з дня приведення такого вироку до виконання, а не з початку строку відбування покарання за попереднім вироком. При цьому відбута частина покарання за попереднім вироком у строк відбування покарання за новим вироком не зараховується.

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі «Стівен Вілкокс та Скотт Херфорд проти Сполученого Королівства, заяви № 43759/10 та 43771/12», зазначає, що хоча, в принципі, питання належної практики з призначення покарань в значній мірі виходить за рамки Конвенції, Суд допускає, що грубо непропорційний вирок (діяння та покарання) може кваліфікуватися, як жорстоке поводження, що суперечить статті 3 Конвенції, в момент його винесення.

Дане ж покарання, на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи) (справи «Бакланов проти Росії» від 09.06.2005 року, «Фрізен проти Росії» від 24.03.2005 року, «Ісмайлова проти Росії» від 29.11.2007 року).

Таке покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, адже справедливість розглядається, як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню, так як Конституційний Суд України у Рішенні від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004 зазначив, що: «Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема, права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину».

Справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його, як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Зазвичай справедливість розглядають, як властивість права, виражену, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню. У сфері реалізації права справедливість проявляється, зокрема, у рівності всіх перед законом, відповідності злочину і покарання, цілях законодавця і засобах, що обираються для їх забезпечення.

Справедливе застосування норм права означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

Вимога додержуватися справедливості при застосуванні кримінального покарання закріплена в міжнародних документах з прав людини, зокрема у статті 10 Загальної декларації прав людини 1948 року, статті 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року, статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року.

При цьому, також суд враховує, що відповідно до ст.50 КК України покарання є заходом примусу та полягає в передбаченому законом обмеженні прав та свобод засудженого та у відповідності до ч. 2 ст. 50 КК України має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.

При призначенні покарання суд керується також положенням п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 23.10.2003 року, згідно якого суди при призначенні покарання в кожному випадку і що до кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Відповідно до ст. 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом. Кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку. Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод є складовою частиною загальнонаціонального законодавства України.

Процесуальні витрати, які пов`язані із залученням експерта під час здійснення досудового розслідування підлягають стягненню з обвинуваченого на користь держави.

Запобіжний захід ОСОБА_4 не обирався.

Долю речових доказів суд вирішує відповідно до ст. 100 КПК України.

Цивільний позов не заявлено.

Керуючись ст.ст. 368, 370, 371, 374 КПК України, суд

ухвалив:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185 та ч. 2 ст. 190 КК України та призначити йому покарання за:

-ч. 4 ст. 185 КК України - 5 (п`ять) років 6 (шість) місяців позбавлення волі;

-ч. 2 ст. 190 КК України - 2 (два) роки позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю вчинених кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років 6 (шість) місяців.

На підставі ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного покарання за цим вироком частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Індустріального районного суду м. Харкова від 19 листопада 2025 року та остаточно призначити ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі на строк 6 (шість) років.

Початок строку відбування покарання рахувати з дня ухвалення вироку, а саме з 10 березня 2026 року.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_4 в даному кримінальному провадженні не обирати.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави витрати на оплату послуг експерта за проведення товарознавчої експертизи № СЕ-19/121-25/32312-ТВ від 24.12.2025 року у розмірі 2228,50 грн., за проведення судової товарознавчої експертизи № 12018 від 12.08.2025 року у розмірі 2544,48 грн.

Скасувати арешт, накладений на підставі:

-Ухвали слідчого судді Індустріального районного суду міста Харкова від 19.12.2025 року, на наступне майно: навушники марки «Marshall Major IV», серійний номер 73400553L23095H0000693, чорного кольору у фірмовій упаковці;

-Ухвали слідчого судді Індустріального районного суду міста Харкова від 26.01.2026 року, на наступне майно: мобільний телефон ТМ «Samsung A52s 5G», модель SM-A528B/DS, в корпусі чорного кольору, з об`ємом вбудованої пам`яті 6/128 Gb, ІМЕІ: НОМЕР_4 , НОМЕР_5 ;

-Ухвали слідчого судді Індустріального районного суду міста Харкова від 27.01.2026 року, на наступне майно: мобільний телефон «IPhone 11 Pro» в корпусі сірого кольору, ІМЕІ: НОМЕР_2 , НОМЕР_3 .

Речові докази:

-навушники марки «Marshall Major IV», серійний номер 73400553L23095H0000693, чорного кольору у фірмовій упаковці, що зберігаються у ОСОБА_5 , залишити останній за належністю;

-мобільний телефон «IPhone 11 Pro» в корпусі сірого кольору, ІМЕІ: НОМЕР_2 , НОМЕР_3 ,що зберігається у ОСОБА_7 , залишити останньому за належністю;

-мобільний телефон ТМ «Samsung A52s 5G», модель SM-A528B/DS, в корпусі чорного кольору, з об`ємом вбудованої пам`яті 6/128 Gb, ІМЕІ: НОМЕР_4 , НОМЕР_5 , що зберігається у ОСОБА_9 , залишити останньому за належністю;

-диск DVD-R з відео файлом, що зберігається в матеріалах кримінального провадження, залишити в матеріалах справи.

Вирок може бути оскаржений до Харківського апеляційного суду через Індустріальний районний суд міста Харкова протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку вручити прокурору та обвинуваченому.

Суддя ОСОБА_1