П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2026 року

м. Київ

справа № 229/7068/23

провадження № 51-3068км25

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду (далі - Суд, колегія суддів) у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 (у режимі відеоконференції),

засудженого ОСОБА_7

(у режимі відеоконференції),

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу засудженого ОСОБА_7 на вирок Дніпровського апеляційного суду від 17 червня 2025 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Одеси, громадянина України, який зареєстрований в АДРЕСА_1 ,

засудженого за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого п. 1 ч. 2 ст. 115 КК, і

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст оскаржуваного судового рішення і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

Вироком Дружківського міського суду Донецької області від 06 серпня 2024 року ОСОБА_7 визнано винуватим та засуджено за п. 1 ч. 2 ст. 115 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 15 років.

Зараховано ОСОБА_7 у строк покарання строк його попереднього ув`язнення із 18 квітня 2024 року по день набрання вироком суду законної сили із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Вироком Дніпровського апеляційного суду від 17 червня 2025 року зазначений вирок місцевого суду скасовано в частині призначеного засудженому покарання та постановлено в цій частині новий вирок, яким призначено ОСОБА_7 за п. 1 ч. 2 ст. 115 КК покарання у виді довічного позбавлення волі. В решті вирок місцевого суду залишено без змін.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_7 як військовослужбовець, матрос, 18 квітня 2023 року приблизно о 02 год 30 хв разом з матросом ОСОБА_8 перебували в кузові автомобіля марки NISSAN NP300 (д.н.з. НОМЕР_1 ), а старший солдат ОСОБА_9 і матрос ОСОБА_10 - в салоні вказаного автомобіля, яким рухалися на автодорозі між населеними пунктами Сокіл та Соловйове Очеретинської селищної об`єднаної громади Покровського району Донецької області. Під час руху матрос ОСОБА_7 був невдоволений та обурений тим, що його не посадили до салону автомобіля, та сказав пересадити його до салону автомобіля, оскільки йому було холодно. Далі він отримав відмову у зв`язку з неможливістю зупинити транспортний засіб з об`єктивних причин. ОСОБА_7 з мотивів помсти, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, здійснив не менше 3-х пострілів з автомату АК - 74 № НОМЕР_2 1989 року виготовлення у бік ОСОБА_9 , який сидів за кермом та не менш 7-ми пострілів у бік ОСОБА_10 , який сидів на передньому пасажирському сидінні, в результаті чого автомобіль здійснив зіткнення з електроопорою та зупинився на узбіччі. Після цього матрос ОСОБА_7 вийшов з кузова автомобілю, підійшов до переднього пасажирського сидіння та здійснив ще не менше 4-х пострілів у бік ОСОБА_10 та ОСОБА_9 . В результаті дій ОСОБА_7 настала смерть обох потерпілих.

Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_7 вказує про невідповідність призначеного йому покарання тяжкості кримінальних правопорушень та його особі через суворість, просить змінити вирок апеляційного суду і призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 15 років.

На обґрунтування касаційних вимог засуджений вказує про те, що під час призначення йому покарання у виді довічного позбавлення волі апеляційний суд залишив поза увагою наявність обставин, які пом`якшують його покарання, а саме визнання ним винуватості, активне сприяння у розкритті кримінального правопорушення та щире каяття, а також відомості про його особу, який раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, брав участь в АТО, є військовослужбовцем з перших днів повномасштабного вторгнення.

Наголошує, що вищевказані обставини дають підстави для призначення йому більш м`якого покарання, ніж довічне позбавлення волі, а саме у виді позбавлення волі на строк 15 років.

Позиції учасників судового провадження

В судовому засіданні засуджений та його захисник підтримали вимоги касаційної скарги та просили її задовольнити, а прокурор заперечував проти задоволення касаційної скарги засудженого, вважав вирок суду апеляційної інстанції законним та обґрунтованим і просив залишити його без зміни.

Інші учасники судового провадження були належним чином повідомлені про дату, час і місце касаційного розгляду, однак у судове засідання не з`явилися.

Мотиви суду

Колегія суддів заслухала суддю-доповідача, учасників судового провадження, перевірила матеріали кримінального провадження, наведені у касаційній скарзі доводи і дійшла висновку про таке.

Згідно з ч. 1 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правову оцінку обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати й визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Відповідно до ч. 1 ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі засудженого. Під час вирішення питання про наявність зазначених у ч. 1 цієї статті підстав суд касаційної інстанції має керуватися статтями 412 - 414 КПК.

Щодо призначеного апеляційним судом ОСОБА_7 покарання у виді довічного позбавлення волі, колегія суддів вважає за необхідне зазначити таке.

Під час призначення ОСОБА_7 за п. 1 ч. 2 ст. 115 КК покарання у виді довічного позбавлення волі апеляційний суд врахував ступінь тяжкості вчиненого засудженим злочину, який відноситься до особливо тяжких, конкретні обставини його вчинення, характер та спосіб його вчинення і посткримінальну поведінку засудженого. Також суди послалися на існування такої обтяжуючої покарання обставин як вчинення кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння.

Так, суд апеляційної інстанції зазначив, що ОСОБА_7 перебував в стані алкогольного сп`яніння, в бойовій обстановці, через малозначний привід, жорстоко та безжально вбив двох інших військовослужбовців з ввіреного йому як військовослужбовцю автомата, погрожував свідку ОСОБА_8 вбивством та змушував його давати неправдиві свідчення щодо обставин смерті ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , вигадав версію про настання смерті обох військовослужбовців через дії російської ДРГ, а також намагався переховуватись від своїх безпосередніх командирів та товаришів по службі і лише тільки після того, як свідок ОСОБА_8 надав викривальні покази щодо засудженого та після його затримання правоохоронними органами, останній зізнався у скоєному кримінальному правопорушенні під тиском беззаперечних доказів.

Колегія суддів погоджується, що той факт, що засуджений як військовослужбовець, перебуваючи в зоні безпосереднього ведення бойових дій та під час виконання бойового завдання в стані алкогольного сп`яніння, під малозначним приводом застосував ввірену йому зброю і з автомата АК-74 здійснив велику кількість пострілів, підступно розстрілявши в спини своїх побратимів - інших українських військовослужбовців. Той факт, що він після здійснення пострілів у спину потерпілим і після зупинки транспортного засобу, вистрибнув із кузова автомобіля та здійснив контрольні постріли в двох військовослужбовців, які так само як і він, стали на захист Батьківщини від ворога, свідчить про найвищий ступінь суспільної небезпечності вчиненого ним діяння. Також на необхідність призначення засудженому найсуворішої міри покарання у вигляді довічного позбавлення волі вказує і наступна поведінка ОСОБА_7 , а саме висунення погроз третьому військовослужбовцю, планування уникнення кримінальної відповідальності за вчинені умисні вбивства шляхом висунення версії про напад російської ДРГ.

Суд вважає обґрунтованими висновки суду апеляційної інстанції про відсутність пом`якшуючих покарання обставин, у тому числі такої, як щире каяття засудженого, з огляду на те, що засуджений планував уникнути кримінальної відповідальності і переховувався від командування, побратимів та співробітників поліції до моменту його затримання, не вчиняв жодних активних дій, які б підтверджували усвідомлення ним своєї вини і свідчили б про каяття у вчиненому, не надав критичної оцінки своїм протиправним діям, формально «покаявся» та вибачився перед потерпілими лише під час судового розгляду справи.

З урахуванням наведеного колегія суддів констатує, що апеляційний суд зробив правильний висновок про необхідність призначення ОСОБА_7 за п. 1 ч. 2 ст. 115 КК покарання у виді довічного позбавлення волі, вважаючи, що покарання у вигляді позбавлення волі на певний строк буде недостатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

З огляду на викладене Верховний Суд вважає, що під час розгляду цього кримінального провадження суд апеляційної інстанції не допустив невідповідності призначеного покарання тяжкості вчиненого злочину та особі засудженого. Вирок апеляційного суду є вмотивованим та відповідає вимогам статей 370, 420 КПК.

Враховуючи наведене, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що подану касаційну скаргу потрібно залишити без задоволення.

Керуючись статтями 433, 436, 442 Кримінального процесуального кодексу України, Суд

УХВАЛИВ:

Вирок Дніпровського апеляційного суду від 17 червня 2025 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни, а касаційну скаргу засудженого - без задоволення.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3