ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 642/2352/19 Номер провадження 11-кп/814/227/26Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2026 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 ,

захисників адвокатів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції кримінальне провадження №0000482 за апеляційними скаргами захисника адвоката ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_11 та обвинуваченої ОСОБА_12 на вирок Ленінського районного суду м. Харкова від 02.12.2021,

В С Т А Н О В И Л А:

Цим вироком

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Буди Харківського району Харківської області, громадянина України, із середньою спеціальною освітою, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого останній раз 16.06.2020 вироком Харківського районного суду Харківської області, зміненого ухвалою Харківського апеляційного суду від 09.02.2021, за ч. 1 ст. 185, ч. 3 ст. 185, із врахуванням ст. 71 КК України, на 3 роки 6 місяців позбавлення волі,

визнано винуватим та засуджено:

-за ч. 2 ст. 187 КК України на 7 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна, яке є його власністю;

-за ч. 2 ст. 345 КК України на 3 роки позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання призначених покарань, остаточно призначено покарання у виді 8 років позбавлення волі із конфіскацією майна, яке є його власністю

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання призначеного покарання за цим вироком та вироком Харківського районного суду Харківської області від 16.06.2020, остаточно призначено 9 років позбавлення волі із конфіскацією майна, яке є власністю обвинуваченого.

Строк покарання ухвалено рахувати з 21.02.2019.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано ОСОБА_10 у строк покарання період перебування під вартою з 21.02.2019 по 09.02.2021 включно із розрахунку 1 день перебування під вартою за 2 дні позбавлення волі.

Зараховано ОСОБА_10 у строк покарання частково відбуте покарання за вироком Харківського районного суду Харківської області від 16.06.2020 з 09.02.2021 по 02.12.2021 із рахунку 1 день перебування під вартою за 1 день позбавлення волі.

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Харкова Харківської області, громадянина України, із середньою освітою, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого 17.05.2018 вироком Харківського районного суду Харківської області за ч. 2 ст. 185 КК України на 2 роки позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки,

визнано винуватою та засуджено за ч. 2 ст. 187 КК України на 7 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна, яка є його власністю.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків, до покарання призначеного за цим вироком, частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Харківського районного суду Харківської області від 17.05.2018 за ч. 2 ст. 185 КК України у виді 6 місяців позбавлення волі та остаточно визначено покарання у виді 8 років позбавлення волі з конфіскацією усього майна, що належить обвинуваченому.

Строк покарання ухвалено рахувати з 21.02.2019.

ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженку м. Харкова Харківської області, громадянку України, не працюючу, зареєстровану за адресою: АДРЕСА_3 , проживаючу за адресою: АДРЕСА_4 , відповідно до ст. 89 КК України не судиму,

визнано винуватим та засуджено за ч. 2 ст. 187 КК України на 7 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна, яка є її власністю.

Строк покарання ухвалено рахувати з 10.04.2019.

Цивільний позов задоволено частково. Стягнуто солідарно з ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 на користь ОСОБА_13 5 597 грн. майнової шкоди.

Вирішено питання щодо речових доказів.

Згідно з вироком суду ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 визнано винуватими у вчиненні кримінального правопорушення за таких обставин.

21.02.2019, близько 04-ї год. ОСОБА_11 спільно з ОСОБА_10 , ОСОБА_12 і невстановленою в ході досудового розслідування особою жіночої статі (далі невстановлена особа), перебуваючи на ділянці місцевості навпроти багажного відділення вокзалу станції Харків-Пасажирський, що розташований неподалік буд. 82 по вул. Чоботарській у м. Харкові, супроводили раніше їм незнайому ОСОБА_13 , маючи умисел на заволодіння чужим майном, з погрозою застосування насильства, що є небезпечним для життя і здоров`я особи. При цьому, діючи з корисливих мотивів, за попередньою змовою групою осіб та реалізуючи злочинну домовленість, ОСОБА_10 підійшов до потерпілої ОСОБА_13 і наніс удар ліктем правої руки в область грудної клітини, внаслідок чого вона впала на землю. У цей час ОСОБА_12 сіла зверху на ОСОБА_13 і, погрожуючи застосуванням ножа, який піднесла до шиї останньої, почала її утримувати, а інша невстановлена особа зняла з вух потерпілої золоті сережки 585 проби золота, вагою 2,34 гр., з лівої руки - золоту каблучку 583 проби, вагою 1,48 гр. та срібний ланцюг 925 проби, вагою 4 грами. Після цього, продовжуючи злочинні дії, ОСОБА_11 наступив правою ногою на обличчя потерпілої ОСОБА_13 і забрав з лівого карману її куртки мобільний телефон марки «Samsung Galaxy J-1», золотистого кольору, ІМЕІ: НОМЕР_1 , після чого наніс один удар ногою в область голови, чим спричинили потерпілій ОСОБА_13 легкі тілесні ушкодження та майнову шкоду на загальну суму 5 597 грн.

Крім того, 21.02.2019, близько 14 год. оперуповноважений ВКП Холодногірського ВП ГУНП в Харківській області ОСОБА_14 перебуваючи в приміщенні кафе «Буфет» за адресою: м. Харків, вул. Слов`янська, буд. 10, виконуючи службові обов`язки по відпрацюванню території району у зв`язку із вчиненням невстановленими особами тяжкого злочину, передбаченого ч. 2 ст.187 КК України, побачив чоловіка, який за орієнтуванням був схожий на особу, що вчинила вищевказаний злочин, тому з метою виконання завдань поліції, маючи на меті встановити особу, що вчинила тяжкий злочин, підійшов до ОСОБА_10 , представився працівником поліціїі, пред`явив останньому службове посвідчення працівника поліції ХКП № 012202 та спеціальний жетон № 0147814. Проте ОСОБА_10 , усвідомлюючи, що перед ним знаходиться працівник поліції, ігноруючи законні вимоги останнього щодо пред`явлення документів, підтверджуючих особу, почав виражатися на адресу ОСОБА_14 нецензурною лайкою. Потім, діючи з раптово виниклим умислом, своєю правою рукою штовхнув ОСОБА_14 один раз у ділянку грудей. Від чого ОСОБА_14 впав на стілець, що стояв поруч, і вдарився об нього спиною, чим спричинив потерпілому ОСОБА_14 легкі тілесні ушкодження.

Прокурор від поданої раніше апеляційної скарги відмовився.

Обвинувачений ОСОБА_10 та його захисник відмовилися від поданої захисником в інтересах обвинуваченого апеляційної скарги.

У своїй апеляційній скарзі захисник адвокат ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_11 з урахуванням змін просить пом`якшити покарання ОСОБА_11 та призначити його в межах відбутого ним строку покарання.

У своїй апеляційній скарзі ОСОБА_12 просить пом`якшити їй покарання.

Просить при вирішенні зазначеного питання врахувати, що вона визнавала вину, сприяла досудовому розслідуванню, брала участь у слідчих діях, що проводилися під час досудового розслідування та перебувала у стані вагітності на час вчинення кримінального правопорушення.

Крім того, ОСОБА_12 зазначає, що має двох неповнолітніх дітей, щодо яких вона не позбавлена батьківських прав.

Інші учасники провадження вирок не оскаржували.

Заслухавши доповідача, обвинуваченого ОСОБА_11 та його захисника ОСОБА_9 , які підтримали змінені вимоги апеляційної скарги захисника, обвинувачену ОСОБА_12 та її захисника ОСОБА_8 , які підтримали вимоги апеляційної скарги ОСОБА_12 , обвинуваченого ОСОБА_10 , який підтримав свою відмову від поданої в його інтересах апеляційної скарги та просив звільнити його від кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 345 КК України у зв`язку із закінченням строків давності, захисника адвоката ОСОБА_15 , який підтримав позицію ОСОБА_10 , прокурора, та просила звільнити ОСОБА_10 від кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 345 КК України у зв`язку із закінченням строків давності, а апеляційні скарги обвинуваченої ОСОБА_12 та захисника адвоката ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_11 залишити без задоволення, перевіривши доводи апеляційних скарг та матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла такого висновку.

Матеріально-правовими підставами звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності є: закінчення встановлених ч. 1 ст. 49 КК України строків, відсутність обставин, що порушують їх перебіг.

Звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі закінчення строків давності є обов`язковим, за винятком випадку застосування давності, передбаченого ч. 4 ст. 49 КК України. Тобто суд, встановивши наявність усіх передбачених законом обставин, зобов`язаний звільнити особу від кримінальної відповідальності за цією підставою, незалежно від того, на якій стадії перебуває кримінальне провадження (справа), але до набрання вироком суду законної сили.

Суд за наявності підстав для звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, передбачених ст. 49 КК України, та за згодою обвинуваченого відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє обвинуваченого від кримінальної відповідальності.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_10 вчинив інкриміноване йому кримінальне правопорушення 21.02.2019. Судом першої інстанції дії обвинуваченого кваліфіковані за ч. 2 ст. 345 КК України.

У відповідності до положень ст. 12 КК України зазначене кримінальне правопорушення є нетяжким злочином.

Санкція ч. 2 ст. 345 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк до 5 років, тому згідно з п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України обвинувачений звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення ним протиправного діяння і до дня набрання вироком законної сили минуло п`ять років.

Відповідно до роз`яснень, що містяться у з п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» № 12 від 23.12.2005, особа підлягає звільненню від кримінальної відповідальності за ст. 49 КК України, якщо з дня вчинення нею злочину до набрання вироком законної сили минули певні строки давності і вона не ухилялася від слідства або суду та не вчинила нового злочину середньої тяжкості, тяжкого чи особливо тяжкого.

Оскільки закон не пов`язує можливість застосування правил ч. 1 ст. 49 КК України із визнанням особою вини, обов`язковою передумовою для закриття кримінального провадження у справі є наявність згоди особи на звільнення від кримінальної відповідальності з нереабілітуючих підстав.

Обвинувачений ОСОБА_10 у судовому засіданні просив звільнити його від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Відповідно до ст. 417 КПК України суд апеляційної інстанції, встановивши обставини, передбачені статтею 284 цього Кодексу, скасовує обвинувальний вирок і закриває кримінальне провадження.

Враховуючи викладене вище та те, що із дня вчинення інкримінованого ОСОБА_10 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України, минуло понад 5 років, обвинувачений протягом цього періоду не ухилявся від слідства або суду, не вчинив нового кримінального правопорушення, він може бути звільнений від кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 345 КК України на підставі ч. 1 ст. 49 КК України.

Враховуючи, що обвинувачений ОСОБА_10 звільнений від кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 345 КК України, відсутні підстави для застосування ч. 1 ст. 70 КК України при призначенні йому покарання.

Переглядаючи апеляційні скарги з урахуванням змінених вимог апеляційної скарги захисника адвоката ОСОБА_9 поданої в інтересах обвинуваченого ОСОБА_11 та обвинуваченої ОСОБА_12 , колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для їх задоволення з огляду на таке.

При призначенні покарання ОСОБА_11 та ОСОБА_12 суд першої інстанції виконав вимоги закону, передбачені ст. ст. 50, 65 КК України, врахував характер та ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є тяжким.

Також врахував особу ОСОБА_11 , який є судимим, відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання та правильно визначив його у наближеному до мінімального розмірі, передбаченого санкцією інкримінованої статті.

Також місцевий суд врахував, що ОСОБА_11 вчинив кримінальне правопорушення під час іспитового строку, а тому правильно визначив остаточне покарання із застосуванням ч. 1 ст. 71 КК України.

При призначенні покарання ОСОБА_12 місцевий суд врахував особу обвинуваченої, яка не судима відповідно до ст. 89 КК України, відсутність обставин, що обтяжують покарання та правильно визначив його у наближеному до мінімального розмірі, передбаченого санкцією інкримінованої статті.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується із доводами сторони захисту щодо необхідності врахувати обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченої, вчинення ОСОБА_12 кримінального правопорушення у стані вагітності, що підтверджується наявним у матеріалах справи листом - відповіддю начальника філії ЦОЗ ДКВС України у Харківській та Луганській областях від 10.06.2019 (Т. 1 а.с. 88-89).

Також колегія суддів враховує доводи сторони захисту, щодо наявності у обвинуваченої двох неповнолітніх дітей щодо яких вона не позбавлена батьківських прав. Проте з урахуванням викладеного вище, на думку суду апеляційної інстанції, обвинувачені ОСОБА_16 , ОСОБА_11 та їх захисники під час апеляційного розгляду не надали суду доказів, які, є підставою для пом`якшення обвинуваченим ОСОБА_12 та ОСОБА_11 покарання чи його призначення з урахуванням положень ст. 69 КК України.

Таким чином, призначене ОСОБА_12 та ОСОБА_11 покарання, розмір якого визначено в наближеному до мінімального розмірі санкції інкримінованого кримінального правопорушення, відповідає вимогам статей 50, 65 КК України, за своїм видом і розміром є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинувачених та попередження нових злочинів.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до переконання про необхідність відмовити у задоволенні апеляційних скарг захисника ОСОБА_9 та обвинуваченої ОСОБА_12 , скасувати вирок місцевого суду у частині засудження ОСОБА_10 за ч. 2 ст. 345 КК України та звільнити ОСОБА_10 від кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 345 КК України на підставі ч. 1 ст. 49 КК України.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційні скарги захисника адвоката ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_11 та обвинуваченої ОСОБА_12 залишити без задоволення.

На підставі ст. 404 КПК України вирок Ленінського районного суду м. Харкова від 02.12.2021 у частині засудження ОСОБА_10 за ч. 2 ст. 345 КК України скасувати.

Звільнити ОСОБА_10 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України, а кримінальне провадження у цій частині закрити на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України у зв`язку із закінченням строків давності, передбачених ст. 49 КК України.

Виключити із резолютивної частини вироку при призначенні покарання ОСОБА_10 вказівку про застосування положень ч. 1 ст. 70 КК України.

Вважати ОСОБА_10 засудженим за ч. 2 ст. 187 КК України до покарання у виді 7 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією всього майна, що належить ОСОБА_10 .

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання покарання, призначеного за цим вироком, та покарання, призначеного вироком Харківського районного суду Харківської області від 16.06.2020, визначити остаточне покарання у виді 8 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією всього майна, що належить ОСОБА_10 .

Вважати ОСОБА_10 таким, що на день набрання вироком чинності відбув покарання повністю, у зв`язку з чим звільнити ОСОБА_10 з-під варти.

В іншій частині вирок щодо ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженими які тримаються під вартою, - у той самий строк з дня вручення їм копії ухвали.

СУДДІ:

Головуючий ОСОБА_2

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4