Справа № 216/8974/25
Провадження № 1-кп/216/478/26
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 травня 2026 року м. Кривий Ріг

Дніпропетровської області

Центрально-Міський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0002077 від 18 жовтня 2025 року за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, громадянки України, яка має повну загальну середню освіту, офіційно не працює, незаміжня, має на утриманні двох малолітніх дітей, вважається раніше несудимою, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_2 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України,

учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_4 ,

обвинувачена ОСОБА_3 ,

захисниця ОСОБА_5 ,

В С Т А Н О В И В:

У Центрально-Міському районному суді міста Кривого Рогу Дніпропетровської області перебувають на розгляді матеріали кримінального провадження № 0002077 за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_4 подав письмове клопотання про продовження строку дії застосованого до обвинуваченої запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки 28 травня 2026 року спливає строк тримання останньої під вартою й судове провадження не буде завершене до його спливу. При цьому підстави для скасування або зміни обраного запобіжного заходу відсутні, тому що будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, для можливості застосування до обвинуваченої іншого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, на теперішній час не встановлено.

Потерпілий ОСОБА_6 у судове засідання не з`явився, подавши до суду заяву про розгляд справи за його відсутності.

Обвинувачена ОСОБА_3 та її захисниця ОСОБА_5 , кожна окремо, проти задоволення клопотання прокурора заперечували та просили змінити обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на домашній арешт, посилаючись на конкретні обставини справи та особу обвинуваченої, зокрема, недоведеність прокурором ризиків, відсутність наразі заявленого ризику незаконного впливу обвинуваченої на свідків, які вже були допитані судом, перебування на її утриманні двох малолітніх дітей і наявність постійного зареєстрованого місця проживання.

Заслухавши учасників судового провадження, вивчивши клопотання та дослідивши матеріали кримінального провадження, суд дійшов висновку, що клопотання підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом установлено, що ухвалою слідчого судді Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20 жовтня 2025 року до ОСОБА_3 було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 16 грудня 2025 року включно, який у подальшому неодноразово продовжувався судом, останній раз ухвалою суду від 30 березня 2026 року строк тримання обвинуваченої під вартою було продовжено до 28 травня 2026 року.

На даний час кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_3 знаходиться на розгляді в суді, двомісячний строк тримання останньої під вартою спливає 28 травня 2026 року, до спливу цього строку судове провадження не буде завершено, оскільки після дослідження судом всіх доказів сторони обвинувачення з метою належної реалізації права на захист судом було задоволено клопотання захисниці про допит трьох свідків захисту, однак у друге судове засідання було забезпечено явку лише одного заявленого свідка захисту, але на допиті решти свідків захист наполягає. Крім того, захисницею також заявлено усне клопотання про допит експерта в судовому засіданні та надано їй час для підготовки належного письмового клопотання про такий допит. Отже, наразі ще необхідно допитати свідків захисту, експерта та обвинувачену, розглянути клопотання учасників судового провадження про доповнення судового розгляду, а також надати останнім час для підготовки до судових дебатів.

Статтею 2 КПК України визначено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до положень ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, продовжити або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

Статтею 178 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що йому загрожує у разі визнання винуватим у вчиненні цього кримінального правопорушення; вік і стан здоров`я обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність в обвинуваченого постійного місця роботи або навчання, його репутацію та майновий стан, а також наявність у нього судимостей; дотримання обвинуваченим умов застосованих до нього раніше запобіжних заходів; наявність повідомлення йому про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої він обвинувачується, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення він обвинувачується, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини; ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

Запобіжні заходи у кримінальному провадженні обмежують права особи на свободу та особисту недоторканість, гарантовані ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, тому можуть бути застосовані лише за наявності законної мети та підстав, визначених КПК України, з урахуванням відповідної практики Європейського суду з прав людини.

У своїх рішеннях ЄСПЛ неодноразово наголошував, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси поваги до особистої свободи.

Також відповідно до усталеної практики ЄСПЛ вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, в якій її переслідують та міжнародними контактами.

Вирішуючи питання доцільності продовження строку тримання під вартою, суд виходить з такого.

ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину проти життя та здоров`я особи, що спричинило смерть потерпілого, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до десяти років, тому відповідно до вимог ст. 183 КПК України до неї може бути застосований такий винятковий запобіжний захід.

При цьому суд враховує відсутність обставин, які б перешкоджали утриманню обвинуваченої під вартою, зокрема таких як похилий вік, інвалідність, тяжкі або хронічні захворювання тощо.

Таким чином, наведені дані про особу обвинуваченої та суворість покарання, яке їй загрожує у разі визнання винуватою, підтверджують наявність високого ступеню ризиків, що остання, перебуваючи на свободі, може переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілого та свідків у цьому кримінальному провадженні, а також вчинити інше кримінальне правопорушення.

Водночас суд зважає, що підстави, за яких до обвинуваченої було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, та обставини, які при цьому враховувались, на даний час не змінились, а заявлені щодо останньої ризики є вагомими, не зменшились і продовжують існувати.

Разом з тим суд бере до уваги, що правомірність продовження строку тримання обвинуваченої під вартою вже була предметом перевірки суду апеляційної інстанції, за результати якої ухвалою від 15 квітня 2026 року попередню ухвалу суду першої інстанції від 30 березня 2026 року визнано законною та обґрунтованою.

З огляду на викладене, ураховуючи тяжкість та особливий ступінь суспільної небезпеки злочину проти життя й здоров`я особи, спосіб його вчинення та наслідки у вигляді смерті потерпілого, особу потерпілого (цивільний чоловік обвинуваченої та батько обох її дітей), тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченій у разі доведення її вини, конкретні обставини кримінального провадження та характер інкримінованих їй дій, а також наведені вище дані про особу обвинуваченої, суд дійшов висновку, що передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України й зазначені в клопотанні прокурора ризики об`єктивно існують і запобігти їм, окрім як продовженням строку дії застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою - неможливо. При цьому такий запобіжний захід відповідає тяжкості кримінального правопорушення й даним про особу обвинуваченої, а також є співмірним з реально існуючими ризиками. У зв`язку з цим суд не вбачає підстав для можливості застосування інших запобіжних заходів, альтернативних триманню під вартою, за їх недостатністю для запобігання наявним ризикам та забезпечення виконання обвинуваченою процесуальних обов`язків і належної поведінки.

Крім того, суд зауважує, що наразі на території України триває правовий режим воєнного стану через повномасштабну військову збройну агресію російської федерації, що обмежує можливості виконання органами влади своїх повноважень на певних територіях та значно ускладнює контроль за належним виконанням обвинуваченою іншого запобіжного заходу, не пов`язаного із триманням під вартою.

Отже, на теперішній час достатніх даних про наявність підстав для скасування обраного обвинуваченій ОСОБА_3 запобіжного заходу або його зміни на більш м`який, не пов`язаний з позбавленням свободи, судом не встановлено.

Доводи сторони захисту щодо можливості застосування до обвинуваченої іншого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, не спростовують наведених висновків суду, оскільки належним чином не гарантують запобігання встановлених ризиків без застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

При цьому в даному випадку тяжкість злочину є не єдиною підставою для продовження строку тримання обвинуваченої під вартою, необхідність в якому виникла внаслідок задоволених судом клопотань сторони захисту.

Ураховуючи викладене, оскільки матеріали кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_3 знаходяться на розгляді в суді, строк тримання останньої під вартою спливає 28 травня 2026 року, до спливу цього строку судове провадження не буде завершене з наведених причин, підстав для скасування чи зміни обраного запобіжного заходу на теперішній час не встановлено, оскільки ризики, які існували під час його застосування, не зменшились і виправдовують подальше тримання під вартою, суд дійшов висновку про доцільність продовження строку тримання обвинуваченої під вартою на 60 днів, тобто до 24 липня 2026 року.

Разом з тим суд вважає за необхідне скористатись правом не визначати обвинуваченій розмір застави, оскільки за пред`явленим обвинуваченням злочин вчинено із застосуванням насильства, що спричинило загибель людини (пп. 1, 2 ч. 4 ст. 183 КПК України).

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 176-178, 183, 193-199, 331, 369-372 КПК України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задовольнити.

Продовжити строк дії застосованого до обвинуваченої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів, тобто до 24 липня 2026 року включно.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Дія ухвали закінчується о 24:00 год. 24 липня 2026 року.

Копію ухвали негайно вручити учасникам судового провадження та направити керівнику державної установи «Криворізька установа виконання покарань (№3)» для виконання.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, а особою, яка перебуває під вартою, у той же строк з моменту вручення їй копії ухвали.

Подання апеляційної скарги на ухвалу зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала суду, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1