ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2026 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого, судді-доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали за апеляційною скаргою прокурора Слобожанської окружної прокуратури ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 31 березня 2026 року про відмову в застосуванні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні №0000093 від 08 жовтня 2025 року стосовно

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Прядівка Дніпропетровської області, громадянина України, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 4 статті 191, частиною 2 статті 366 Кримінального кодексу України (далі - КК),

за участю (в режимі відеоконференції):

прокурора ОСОБА_6

підозрюваного ОСОБА_7

захисниці ОСОБА_8

ВСТАНОВИВ :

Обставини, встановлені рішенням слідчого судді та короткий зміст оскарженого рішення.

Ухвалою слідчого судді Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 31 березня 2026 року відмовлено у задоволенні клопотання слідчого слідчого відділення відділення поліції № 2 Дніпровського районного управління поліції № 2 Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області ОСОБА_9 , погоджене прокурором Слобожанської окружної прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_6 про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою у відношенні ОСОБА_7 . Застосовано до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у виді домашнього арешту, заборонивши йому у період часу з 21-00 години до 06-00 години залишати місце проживання будинок АДРЕСА_2 , строком на два місяці, до 01 червня 2026 року. Покладено на підозрюваного ОСОБА_7 строком на два місяці, до 01 червня 2026 року, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України обов`язки.

Мотивуючи прийняте рішення, слідчий суддя зазначив, що підозрюваний ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 191, ч. 2 ст. 366 КК. Враховано, що підозрюваний має міцні соціальні зв`язки, постійне місце мешкання, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, працює, має офіційне джерело доходів. Однак, йому відомі місця проживання та роботи свідків у цьому кримінальному провадженні, тому вбачається, що підозрюваний може незаконно впливати на свідків в цьому кримінальному провадженні, що свідчить про існування ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК.

Слідчий суддя виснував, що прокурором доведено наявність обставин, передбачених п.п. 1 і 2 ч. 1 ст. 194 КПК, однак не доведено обставин, передбачених п. 3 ч. 1 ст. 194 КПК. Разом із цим, в обґрунтування ризиків того, що підозрюваний може переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду та вчинити інше кримінальне правопорушення, прокурором зазначені по суті лише припущення, які не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки жодні докази на підтвердження реальності існування вказаних ризиків в матеріалах клопотання відсутні. Намірів щодо переховування та втечі з боку ОСОБА_7 встановлено не було. Підозрюваний після одержання відомостей про звернення прокурора до суду із клопотанням про застосування запобіжного заходу добровільно з`явився до слідчої судді для участі в розгляді цього клопотання. Будь-які відомості щодо наявності у підозрюваного намірів вчинити інше кримінальне правопорушення, здійснення підозрюваним готування до кримінального правопорушення або замаху на таке, відсутні.

Судом не встановлено виключних обставин для тримання підозрюваного під вартою, оскільки жодних конкретних даних, які б свідчили про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів у клопотанні не вказано та прокурором в судовому засіданні не доведено.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальненні доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі з доповненнями прокурор, посилаючись на незаконність та необґрунтованість ухвали слідчого судді, просить скасувати її та постановити нову ухвалу, якою застосувати до підозрюваної запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів та визначити альтернативний запобіжний захід у вигляді застави у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Прокурор зазначає, що підставою для обрання відносно ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ним злочинів, передбачених ч. 4 ст. 191, ч. 2 ст. 366 КК, а також наявність ризиків передбачених п. 1, 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК, які дають підстави вважати, що підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування та суду з метою ухилення від передбаченої законом відповідальності, так як підозрюваному загрожує безальтернативне покарання у вигляді позбавлення волі, може впливати на можливих свідків та інших підозрюваних, а також вчинити інше кримінальне правопорушення.

Вважає, ухвалу суду такою, що підлягає скасуванню через неповноту судового розгляду та невідповідність висновків суду, викладених в ухвалі фактичним обставинам кримінального правопорушення. На думку прокурора, слідчим суддею залишено поза увагою, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, не здатен забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного та нівелювати доведені ризики.

В запереченнях на апеляційну скаргу захисниця просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги прокурора, залишити ухвалу суду без змін.

Заперечує щодо наявності вказаних прокурором ризиків, вважає їх формальними, вказує, що ОСОБА_7 раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, відсутні докази щодо можливості виїзду закордон з наявним у нього типом бронювання, при цьому наголошує, що з 24.02.2022 підозрюваний за кордон не виїжджав.

Разом з цим, захисниця вказує, що місце проживання дітей, які перебувають на утриманні підозрюваного визначено разом з батьком за рішенням суду від 26.12.2022 (справа №2/201/3630/2022). Крім того, просить врахувати його належну процесуальну поведінку і відсутність намірів ухилення від органів досудового розслідування та суду, сумлінне ставлення до виконання процесуальних обов`язків. Долучає на підтвердження вказаних обставин дозволи слідчого на залишення постійного місця проживання підозрюваного у зв`язку зі службовими відрядженнями.

Позиції учасників судового провадження.

Прокурор в судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу та з підстав, викладених в ній, просив її задовольнити, ухвалу слідчого судді скасувати і постановити нову, якою застосувати до підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Підозрюваний та його захисниця в судовому засіданні заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, посилаючись на її безпідставність, просили відмовити в її задоволенні, а ухвалу слідчого судді залишити без змін.

Мотиви апеляційного суду.

Заслухавши суддю-доповідача, думки сторін кримінального провадження, перевіривши надані матеріали та обговоривши доводи апеляційної скарги прокурора, апеляційний суд доходить наступних висновків.

Відповідно до ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження (ч. 1 ст. 131 КПК).

Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу відповідно до положень ст. 178 КПК, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, зазначені у вказаній статті.

З вимог ст. 177 КПК слідує, що підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Частиною першою статті 194 КПК передбачено, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 194 КПК якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Апеляційний суд вважає, що зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону при розгляді клопотання слідчого слідчим суддею були дотримані належним чином, а доводи апеляційної скарги прокурора про наявність підстав для застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є неспроможними, у зв`язку з чим апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню.

Щодо обґрунтованості повідомлення про підозру.

Висновки слідчого судді про обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_7 інкримінованих кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 191, ч. 2 ст. 366 КК за обставин, викладених в повідомленні про підозру, є достатньо обґрунтованими і такими, що підтверджуються сукупністю матеріалів, доданих до клопотання слідчого, та не оскаржуються прокурором в апеляційній скарзі. Сторона захисту апеляційну скаргу не подавала.

Щодо наявності ризиків передбачених ст. 177 КПК та можливості їх запобігання, шляхом застосування менш суворих запобіжних заходів.

Розглядаючи клопотання слідчого про застосування підозрюваному запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання, оскільки стороною обвинувачення не доведено обставини, які свідчать про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання заявленим ризикам.

З таким висновком апеляційний суд погоджується, оскільки він в повній мірі відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, вимогам кримінального процесуального закону та підтверджується наданими доказами.

Тяжкість покарання, передбаченого ч. 4 ст. 191 КК у виді позбавлення волі на строк від 5 до 8 років, та ч. 2 ст. 366 КК у виді позбавлення волі на строк від 2 до 5 років, що загрожує підозрюваному у випадку визнання його винуватим у вчиненні даних злочинів, не є самостійною підставою для застосування запобіжного заходу, проте як за національним законодавством (п. 2 ч. 1 ст. 178 КПК), так і за практикою Європейського суду з прав людини, є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування (справа «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року).

При цьому, як додаткову обставину в підтвердження ризику переховування, апеляційний суд враховує, введення в Україні військового стану через агресію Російської Федерації проти України, яка суттєво обмежує можливості виконання органами влади своїх повноважень на певних територіях та якісно погіршує криміногенну обстановку, зокрема ускладнює належний виклик таких осіб та обумовлює можливість підозрюваному переховуватись на тимчасово непідконтрольній українській владі території, що може значно ускладнити органам правопорядку вживати заходи реагування на таку поведінку підозрюваного та забезпечити належне виконання ним своїх процесуальних обов`язків.

При встановленні такого ризику, апеляційний суд зважає на початкову стадії кримінального провадження і ймовірність реалізації даного ризику в майбутньому, для запобігання чому і застосовуються запобіжні заходи.

Слідчий суддя, вирішуючи питання про застосування до підозрюваного запобіжного заходу, належним чином врахував тяжкість покарання, відомості про його особу, стан здоров`я, наявні міцні соціальні зв`язки, постійне місце мешкання, ту обставину, що підозрюваний має на утриманні двох неповнолітніх дітей, працевлаштований, має офіційне джерело доходів.

Враховуючи відомості про особу підозрюваного, який раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, апеляційний суд вважає, що ймовірність настання ризику переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду як і вчинення іншого кримінального правопорушення, є досить низькою, оскільки, як видно з матеріалів справи, порушень визначеного слідчим суддею запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту не допускалося, підозрюваний за письмовими дозволами слідчого був відсутній за місцем мешкання у зв`язку зі службовими відрядженнями, що свідчить про його належну процесуальну поведінку, а запобігання вказаним ризикам можливо шляхом застосування менш суворих запобіжних заходів, аніж тримання підозрюваного під вартою.

Разом із цим, оцінюючи доводи апеляційної скарги в частині щодо обґрунтування ризику незаконного впливу на свідків, колегія суддів погоджується з висновками слідчого судді про наявність такого ризику. Як обґрунтовано зазначено в оскаржуваній ухвалі, підозрюваному відомі місця проживання та роботи свідків у даному кримінальному провадженні, що об`єктивно створює можливість здійснення на них незаконного впливу з метою зміни або спотворення їхніх показань.

З огляду на викладене вище, покладення слідчим суддею на підозрюваного обов`язку утримуватися від спілкування зі свідками з приводу обставин цього кримінального провадження є обґрунтованим, співмірним та таким, що спрямовані на запобігання ризику, передбаченому п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК.

У зв`язку з чим, слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку, що запобіжний захід у вигляді домашнього арешту з покладенням відповідних обов`язків у повній мірі забезпечить виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків та запобігання ризику можливого переховування від органу досудового розслідування та суду, незаконного впливу на свідків та ризику вчинення іншого кримінального правопорушення.

Апеляційний суд під час розгляду апеляційної скарги у відповідності до ст. 178 КПК також враховує тяжкість покарання, яке загрожує ОСОБА_7 у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованого злочину, проте сама лише тяжкість ймовірного покарання, з огляду на встановлені вище обставини, в даному випадку не може слугувати самодостатньою підставою для застосування найсуворішого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Таким чином, колегія суддів не знайшла беззаперечних доказів або обставин, які б свідчили, що більш м`який запобіжний захід не зможе запобігти вказаному вище ризику та забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного. Крім того, належних доводів щодо їх наявності прокурор також не наводить, відомостей про порушення підозрюваним умов застосованого запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту з часу його застосування, суду не надано.

У зв`язку з чим, апеляційний суд погоджується з висновками слідчого судді, що застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту стосовно ОСОБА_7 буде достатнім для нівелювання заявленому ризику та забезпечить належну процесуальну поведінку.

Наданими матеріалами клопотання, а також прокурором в судовому засіданні в суді першої та апеляційної інстанціях не доведено обставини, передбачені ч. 3 ст. 176, ч. 1 ст. 183 та п. 3 ч. 1 ст. 194 КПК, а саме, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених ч. 1 ст. 176 КПК, не може запобігти доведеному під час розгляду ризику.

Відповідно до ч. 2 ст. 181 КПК домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Європейський суд з прав людини, зокрема, у справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року п. 80 рішення, неодноразово наголошував, що при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів.

Враховуючи вищевикладене, порушень вимог кримінального процесуального закону, які б слугували підставами для скасування ухвали слідчого судді не вбачається, у зв`язку з чим апеляційну скаргу прокурора слід залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді без змін.

Керуючись статті 132, 176, 177, 183, 193, 405, 407, 419, 422 КПК, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу прокурора Слобожанської окружної прокуратури ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 31 березня 2026 року про відмову в застосуванні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 , підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 4 статті 191, частиною 2 статті 366 Кримінального кодексу України (далі - КК), залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4