СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
ун. № 759/3852/26
пр. № 1-кп/759/947/26
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2026 року м. Київ

Святошинський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000441 від 12.03.2025, щодо

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , уродженця с. Першотравневе Харківської області, громадянина України, з неповною середньою освітою, військовослужбовця, неодруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ; проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ; такого, що має судимість:

-за вироком Печерського районного суду міста Києва від 11.10.2022 за ч. 4 ст. 185 КК України, яким призначене покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком тривалістю 3 роки;

-за вироком Голосіївського районного суду міста Києва від 19.11.2024 за ч. 1 ст. 309 КК України, яким з застосуванням ст. 71 КК України призначене покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 1 місяць;

-за вироком Святошинського районного суду міста Києва від 19.03.2025 за ч. 2 ст. 307 КК України, яким з застосуванням ст. 71 КК України призначене покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років 1 місяць з конфіскацією всього належного майна,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України;

учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_4 ,

обвинувачений ОСОБА_3 ,

ВСТАНОВИВ:

Військовослужбовець по мобілізації військової частини НОМЕР_2 ОСОБА_3 , в порушення вимог ст.ст. 17, 65, 68 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст. 2, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи умисно, з особистих мотивів та з метою тимчасово ухилитись від військової служби, в умовах воєнного стану, без поважних причин 27.11.2024 самовільно вибув з лікувального закладу КНП «Міська багатопрофільна лікарня матері та дитини імені професора М.Ф.Руднєва» Дніпровської міської ради та умисно до військової частини НОМЕР_2 в подальшому не повернувся. Після чого ОСОБА_3 проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з проходженням військової служби до 04.02.2025, тобто до моменту його затримання в порядку ст. 208 КПК України працівниками Святошинського управління поліції ГУНП у місті Києві в Святошинському районі міста Києва, у зв`язку із вчиненням останнім кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, чим було закінчено вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення за наведених вище обставин визнав у повному обсязі та дав показання, які за своїм змістом відповідають викладеним вище обставинам вчинення кримінального правопорушення, зазначивши, що до 27.11.2024 він перебував на лікуванні у лікарні, розташованій в м. Дніпро. 27.11.2024 ОСОБА_3 залишив медичний заклад, переїхав до м. Києва та в подальшому до місця проходження військової служби не повертався. 04.02.2025 обвинуваченого затримали працівники поліції в рамках кримінального провадження, за результатами якого Святошинським районним судом міста Києва 19.03.2025 було ухвалено вирок.

Враховуючи те, що обвинувачений та іншіучасники процесу не оспорюють всі обставини, які підлягають доказуванню у даному кримінальному провадженні та викладені в обвинувальному акті, судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності їх позиції, суд, роз`яснивши учасникам процесу положення ст. 349 КПК України та наслідки, передбачені ч. 2 ст. 394 КПК України, провів судовий розгляд даного провадження щодо всіх його обставин із застосуванням правил ч. 3 ст. 349 КПК України, визнавши недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Таким чином, допитавши обвинуваченого ОСОБА_3 та дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують його особу, суд визнає доведеним, що своїми умисними діями, які виразилися в нез`явленні вчасно на службу без поважних причин тривалістю понад три доби, вчиненими в умовах воєнного стану військовослужбовцем, ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 407 КК України.

Згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Вирішуючи питання про призначення покарання ОСОБА_3 , суд, відповідно до вимог ст. 65 КК України, враховує, що кримінальне правопорушення за ч. 5 ст. 407 КК України відноситься до тяжких злочинів, бере до уваги дані про особу ОСОБА_3 , який позитивно характеризується по місцю несення військової служби, має судимість, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, а також обставини, які пом`якшують та обтяжують його покарання.

Так, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 66 КК України обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_3 , суд визнає щире каяття, яке виразилося в дачі правдивих показань, жалю про вчинене, готовності понести заслужене покарання.

Обставини, що відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання ОСОБА_3 , судом не встановлені.

Беручи до уваги наведене та враховуючи те, що ОСОБА_3 отримав поранення під час проходження військової служби, засуджує свою протиправну поведінку, суд дійшов висновку про необхідність призначення обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі на мінімальний строк, передбачений санкцією ч. 5 ст. 407 КК України, що буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Згідно з ч. 4 ст. 70 КК України за правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.

Оскільки кримінальне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 407 КК України, ОСОБА_3 вчинив до ухвалення вироку Святошинського районного суду міста Києва від 19.03.2025, суд вважає за необхідне остаточне покарання обвинуваченому призначити на підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим та повністю зараховувати відбуту частину покарання, призначеного йому за попереднім вироком.

Цивільний позов у даному кримінальному провадженні не подавався, процесуальні витрати відсутні.

За результатами розгляду кримінального провадження суд не вбачає підстав для застосування запобіжного заходу до набрання вироком законної сили щодо обвинуваченого, який утримується під вартою в рамках виконання вироку Святошинського районного суду міста Києва від 19.03.2025, що набрав законної сили.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 349, 369-371, 373, 374, 394 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного даним вироком, більш суворим, призначеним вироком Святошинського районного суду міста Києва від 19 березня 2025 року, призначити ОСОБА_3 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 6 (шість) років 1 (один) місяць з конфіскацією всього належного йому майна.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_3 рахувати з 04 лютого 2025 року, повністю зараховувавши відбуту ним частину покарання за вироком Святошинського районного суду міста Києва від 19 березня 2025 року.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Святошинський районний суд міста Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_5