ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2026 року

м. Хмельницький

Справа № 674/1328/24

Провадження № 11-кп/820/239/26

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду в складі:

судді - доповідача ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

з участю секретаря

судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

ОСОБА_8

захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

ОСОБА_11

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в місті Хмельницькому, в режимі відеоконференцзв`язку, апеляційні скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_9 , захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_10 , захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_11 з клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 10.02.2026, в межах кримінального провадження №0000471 від 22.06.2023, про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою,

в с т а н о в и л а:

Цією ухвалою продовжено обвинуваченим ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 діб до 10.04.2026, включно, без визначення розміру застави.

Продовжуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою стосовно обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що характер інкримінованих обвинуваченим кримінальних правопорушень свідчить про те, що заявлені раніше ризики не зменшились та продовжують існувати, а застосування інших, більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, не зможе забезпечити їх належної процесуальної поведінки і виконання покладених на них процесуальних обов`язків.

Не погоджуючись з ухвалою суду, захисник ОСОБА_9 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , подав апеляційну скаргу, в якій просить оскаржувану ухвалу скасувати та постановити нову ухвалу, якою обрати обвинуваченому запобіжний захід, більш м`який, не пов`язаний з триманням під вартою, а саме у виді цілодобового домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_1 або визначити розмір застави. Переконує, що конкретних фактів та доказів для того, щоб продовжити ОСОБА_6 , застосований йому запобіжний захід у виді тримання під вартою, прокурором не надано, що є порушенням не тільки національних норм права, а й міжнародних. Наведені у клопотанні відповідні ризики не доведені, не вмотивовані та необґрунтовані, показання допитаних в судовому засіданні половини свідків сторони обвинувачення взагалі не стосуються суті обвинувачення. Ризик переховування від суду мотивований лише тяжкістю інкримінованих обвинуваченому злочинів. Ризик незаконного впливу на свідків відсутній, оскільки, з моменту застосування запобіжного заходу до обвинуваченого, жодних спроб негативно впливати на них не було. Ризик вчинення іншого кримінального правопорушення відсутній, так як обвинувачений при зміні запобіжного заходу зможе влаштуватись на роботу та забезпечувати виконання, покладених на нього процесуальних обов`язків. Також обвинувачений за віком, станом здоров`я та стійкістю соціальних зв`язків не схильний ухилятись від суду, оскільки раніше до кримінальної відповідальності не притягувався. Крім того, ОСОБА_6 має постійне місце проживання. Разом з тим, сторона обвинувачення неодноразово безпідставно вказувала на існування вищевказаних ризиків, які не підтверджуються належними та допустимими доказами. Апелянт звертає увагу на те, що тривале перебування обвинуваченого, в одній і тій же, кімнаті, і сам факт поміщення ОСОБА_6 в установу попереднього ув`язнення має негативний вплив на його психологічний та емоційний стан. Вважає, що застосування щодо ОСОБА_6 більш м?якого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, а саме цілодобового домашнього арешту, унеможливить вчинення ним кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення, у якому він обвинувачується, або вчинення ним іншого суспільно небезпечного діяння і гарантуватиме подальшу безпеку інших осіб. Таким чином, сторона захисту уважає, що прокурором у судовому засіданні не було надано та не доведено в судді жодного, із вище перерахованих, доказів про наявність та існування, наведених у ст. 177 КПК України, спроб та ризиків, і крім того у судовому засіданні не було встановлено наявність зазначених у клопотанні та інших ризиків, чим грубо порушено вимоги ст. 184 КПК України, і тому вважаю, що ухвала суду від 10.02.2026 винесена необґрунтовано та є невмотивованою.

У своїй апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_10 просить ухвалу суду скасувати та застосувати стосовно ОСОБА_7 запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту за адресою його проживання. Вказує, що стороною захисту в суді першої інстанції наголошувалось на тому, що обвинувачений ОСОБА_7 має постійне місце проживання, сім`ю, на його утриманні перебуває двоє неповнолітніх дітей, має міцні соціальні зв`язки, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, має позитивну характеристику. А тому, на переконання апелянта, вищезазначені обставини свідчать про можливість застосування до ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту, який забезпечить його належну процесуальну поведінку, чого суд першої інстанції не врахував та прийняв рішення, яке є незаконним та необґрунтованим. Крім того, захисник зазначає, що з часу взяття обвинуваченого під варту прокурор посилається на одні і ті ж ризики, хоча свідки практично допитані, а кримінальне провадження перебуває на стадії судового розгляду. Більш того, жоден із свідків не вказав про які-небудь злочинні дії ОСОБА_7 . При цьому, звертає увагу, що обвинувачений тримається під вартою з 23.01.2024 до теперішнього часу, проте вказаний строк перебуває за межами розумного в порушення Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод і положень. Також захисник не погоджується з висновком суду щодо не визначення розміру застави, оскільки обвинувачений перебуває під вартою 2 роки 22 дні, а також ураховуючи його вік, соціальні зв`язки, чисельність епізодів, уважає за можливе застосувати межі дискреції суду, визначені ч. 4 ст. 183 КПК України.

Не погоджуючись з ухвалою суду захисник ОСОБА_11 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , просить поновити строк на апеляційне оскарження, ухвалу суду скасувати та постановити нову, якою обрати ОСОБА_8 запобіжний захід у виді домашнього арешту з носінням засобів електронного контролю, який полягає в забороні залишати своє місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 або у виді застави з покладенням обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України. Апелянт посилається на те, що строк на апеляційне оскарження пропустив з поважних причин, оскільки оскаржувана ухвала від 10.02.2026 була завантажена до електронної телекомунікаційної підсистеми електронний суд лише 15 лютого 2026, а тому апеляційна скарга подана в максимально короткі строки після отримання повного тексту судового рішення. Вказує, що при продовженні ОСОБА_8 строку запобіжного заходу, єдине, що було взято до уваги місцевим судом це наявність обвинувального акту та характеризуючих даних обвинуваченого, без урахування реальної стадії судового процесу, наявних в матеріалах кримінального провадження характеристик, інформації про міцність соціальних зв`язків ОСОБА_8 , її сталість, місця проживання, наявність родини та утриманців. Посилається на відсутність ризиків, зазначених прокурором у клопотанні про продовження варти. Звертає увагу, що при зміні запобіжного заходу ОСОБА_8 зможе працевлаштуватися та забезпечувати виконання, покладених на нього процесуальних обов`язків. Вважає запобіжним заходом, який здатен запобігти всім ризикам, за умови їх існування, та забезпечить можливість реалізації конституційних прав ОСОБА_8 - домашній арешт, який полягає в забороні залишати своє місце проживання в період часу з 22:00 до 06:00, наступного дня, з покладенням обов?язку з?являтися до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду за кожною вимогою, а також покладенням будь-яких обов?язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, зокрема носінням електронного засобу контролю та інших, які на думку суду є необхідними. Разом з тим, якщо суд дійде висновку, що запобіжний захід у вигляді домашнього арешту є занадто м?яким, просить врахувати, що сім?я ОСОБА_8 має змогу внести заставу, а тому вважає за можливе визначення розміру застави, із урахуванням ст. 182 КПК України з покладенням обов?язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Заслухавши доповідь судді, захисника ОСОБА_11 , який просив задовольнити клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження вказаної ухвали суду, пояснення обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та їх захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , на підтримку поданих апеляційних скарг, з посиланням на зазначені у них доводи, прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційних скарг, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що клопотання захисника ОСОБА_11 підлягає задоволенню, апеляційні скарги сторони захисту задоволенню не підлягають, з наступних підстав.

Згідно із вимогами п. 1-1 ч.2, ч.3 ст. 395 КПК України апеляційна скарга може бути подана на ухвалу суду, зокрема, про продовження строку тримання під вар тою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті-протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Якщо ухвалу суду було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Частиною 1 статті 117 КПК України визначено, що пропущений із поважних причин строк повинен бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи ухвалою суду.

Як установлено колегією суддів оскаржувана ухвала від 10.02.2026 була завантажена до електронної телекомунікаційної підсистеми електронний суд лише 15 лютого 2026, а апеляційна скарга захисником ОСОБА_11 подана в максимально короткі строки, після отримання повного тексту судового рішення, відтак строк на апеляційне оскарження пропущено з поважних та незалежних від апелянта причин і його слід поновити.

У відповідності до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Положеннями ст. 422-1 КПК України передбачено порядок перевірки ухвал суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлених під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

За змістом ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань, суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання, суд своєю ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання під вартою обвинуваченого, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Виходячи з вимог ч. 1 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

За змістом ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, в порядку ст. 199 КПК України, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.

Продовжуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має розцінюватися, в кожному кримінальному провадженні, з урахуванням конкретних обставин.

Тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Ухвала місцевого суду, на думку колегії суддів, відповідає зазначеним критеріям.

Відповідно до п.4 ч.2 ст.183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється чи обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Як убачається з матеріалів судового провадження, ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.255; ч.2 ст.27 ч.4 ст.28 ч.3 ст.305; ч.2 ст.27 ч.4 ст.28 ч.3 ст.307; ч.2 ст.27 ч.4 ст.28 ч.3 ст.311; ч.2 ст.27 ч.4 ст.28 ч.3 ст.313; ч.2 ст.27 ч.4 ст.28 ч.2 ст.317 КК України, ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.255; ч.2 ст.27 ч.4 ст.28 ч.3 ст.307 КК України, ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.255; ч.3 ст.27 ч.4 ст.28 ч.3 ст.305; ч.3 ст.27 ч.4 ст.28 ч.3 ст.307; ч.3 ст.27 ч.4 ст.28 ч.3 ст.311; ч.3 ст.27 ч.4 ст.28 ч.3 ст.313; ч.3 ст.27 ч.4 ст.28 ч.2 ст.317 КК України.

Подані до суду першої інстанції клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 відповідають вимогам ст. 184 КПК України, які ставляться до клопотань слідчого, прокурора про застосування запобіжних заходів.

В обґрунтування клопотання стосовно обвинуваченого ОСОБА_8 , прокурор посилався на те, що на даний час продовжують існувати ризики, передбачені п.п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України. Обвинувачений може переховуватись від суду, так як обґрунтовано обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину в складі злочинної організації, а саме як організатор та керівник злочинної організації, а тому усвідомлюючи міру покарання у випадку визнання його винним, за відсутності міцних соціальних зв`язків, може переховуватись від суду з метою уникнення відповідальності. Також ОСОБА_8 , усвідомлюючи тяжкість покарання за вчинення особливо тяжких злочинів може планувати втечу, у тому числі за підтримки особи, яка перебуває за межами території України з метою уникнення від відповідальності. Крім того, він може незаконно впливати на свідків, інших обвинувачених, у цьому ж кримінальному провадженні, з метою дачі неправдивих, неповних показань, відмови від раніше наданих показань або умисного ухилення ними від явки до суду, може вчинити інше кримінальне правопорушення або продовжити вчиняти кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується, оскільки обґрунтовано обвинувачується у вчиненні корисливого злочину в складі злочинної організації, а саме як організатор та керівник злочинної організації, яка поширювала свою діяльність на декілька областей України та за її межі, при цьому не був офіційно працевлаштований, постійного законного джерела доходу не мав, обізнаний про форми та методи виготовлення психотропних речовин. На думку прокурора, жоден із більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою обвинуваченого, не зможуть запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України та не забезпечать належної процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_8 і виконання, покладених на нього процесуальних обов`язків.

В обґрунтування клопотання стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 прокурором зазначено, що, на даний час, продовжують існувати ризики, передбачені п.п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України. Обвинувачений ОСОБА_6 може переховуватись від суду, оскільки обґрунтовано обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину в складі злочинної організації, а тому усвідомлюючи міру покарання, у випадку визнання його винним, за відсутності міцних соціальних зв`язків, може переховуватись від суду з метою уникнення відповідальності. Також ОСОБА_6 , усвідомлюючи тяжкість покарання за вчинення особливо тяжких злочинів може планувати втечу з метою уникнення від відповідальності. Крім того, він може незаконно впливати на свідків, інших обвинувачених у цьому ж кримінальному провадженні, з метою дачі неправдивих, неповних показань, відмови від раніше наданих показань або умисного ухилення ними від явки до суду. Обвинувачений ОСОБА_6 може вчинити інше кримінальне правопорушення або продовжити вчиняти кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується, оскільки обґрунтовано обвинувачується у вчиненні корисливого злочину в складі злочинної організації, яка поширювала свою діяльність на декілька областей України та за її межі, при цьому не був офіційно працевлаштований, постійного законного джерела доходу не мав, обізнаний про форми та методи виготовлення психотропних речовин. На думку прокурора, жоден із більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою обвинуваченого, не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України та не забезпечить належної процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_6 і виконання, покладених на нього процесуальних обов`язків.

В обґрунтування клопотання стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 прокурор посилається на те, що продовжують існувати ризики, передбачені п.п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України. Обвинувачений ОСОБА_7 може переховуватись від суду, так як обґрунтовано обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину в складі злочинної організації, а тому усвідомлюючи міру покарання, у випадку визнання його винним, за відсутності міцних соціальних зв`язків, може переховуватись від суду з метою уникнення відповідальності. Також усвідомлюючи тяжкість покарання за вчинення особливо тяжких злочинів він може планувати втечу з метою уникнення від відповідальності. Крім того, ОСОБА_7 може незаконно впливати на свідків, інших обвинувачених, у цьому ж кримінальному провадженні, з метою дачі неправдивих, неповних показаань, відмови від раніше наданих показань або умисного ухилення ними від явки до суду. Також обвинувачений може вчинити інше кримінальне правопорушення або продовжити вчиняти кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується, так як обґрунтовано обвинувачується у вчиненні корисливого злочину, в складі злочинної організації, яка поширювала свою діяльність на декілька областей України та за її межі, при цьому обізнаний про форми та методи виготовлення психотропних речовин. На думку прокурора, жоден із більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою обвинуваченого, не зможуть запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України та не забезпечить належної процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_7 і виконання покладених на нього процесуальних обов`язків.

Наведені у клопотаннях прокурора підстави для продовження ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, належним чином, перевірялись суддею. При цьому були опитані ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , вислухана думка прокурора, з`ясовані інші обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо продовження запобіжного заходу.

При вирішенні питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченим, суд першої інстанції взяв до уваги підстави, які були враховані при обранні їм запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та які не змінились.

Судом обґрунтовано враховано, що обвинувачений ОСОБА_8 офіційно не був працевлаштований, постійного законного джерела доходу не мав. Підстав для застосування відносно обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, в судовому засіданні не встановлено, оскільки він не забезпечить його належної процесуальної поведінки та виконання, покладених на нього процесуальних обов`язків.

Судом враховано, що обвинувачений ОСОБА_6 офіційно не був працевлаштований, постійного законного джерела доходу та міцних соціальних зв`язків не мав. Підстав для застосування відносно обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, в судовому засіданні не встановлено. Застосування до обвинуваченого запобіжного заходу, не пов`язаного із триманням під вартою, не забезпечить його належної процесуальної поведінки та виконання покладених на нього процесуальних обов`язків, що створить неможливість запобігання зазначеним прокурором у клопотанні та доведеним ризикам.

Стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 суд врахував, що він є особою молодого віку, має сім`ю, дітей, роботу та місце проживання. В той же час, наявність у нього соціальних зв`язків не є достатніми обставинами для застосування іншого запобіжного заходу, на даній стадії судового розгляду, так як він не забезпечить його належної процесуальної поведінки та виконання покладених на нього процесуальних обов`язків.

За таких обставин, суд дійшов правильного висновку про те, що ризики: переховування від суду, вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення, незаконного впливу на свідків, інших обвинувачених, у цьому ж кримінальному провадженні, на даний час, не зменшились та продовжують існувати.

Як у суді першої інстанції, так і в апеляційній інстанції прокурор довів, що застосування стосовно обвинувачених більш м`яких запобіжних заходів, не пов`язаних з триманням під вартою, не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків для застосування стосовно обвинувачених більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, апеляційним судом не встановлено.

Доводи апелянтів про відсутність ризиків, а відтак і про можливість зміни щодо обвинувачених запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт, не знайшли свого підтвердження, під час їх розгляду апеляційним судом, з врахуванням характеру висунутих обвинувачень, даних про особу обвинувачених та стадії судового розгляду судом першої інстанції.

Так, колегія суддів дійшла висновку, що стосовно обвинуваченого ОСОБА_8 , на даний час, продовжують існувати ризики, передбачені п.п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України. Обвинувачений може переховуватись від суду, так як обґрунтовано обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину в складі злочинної організації, а саме як організатор та керівник злочинної організації, а тому усвідомлюючи міру покарання у випадку визнання його винним, за відсутності міцних соціальних зв`язків, може переховуватись від суду з метою уникнення відповідальності. Також ОСОБА_8 , усвідомлюючи тяжкість покарання за вчинення особливо тяжких злочинів може планувати втечу, у тому числі за підтримки особи, яка перебуває за межами території України з метою уникнення від відповідальності. Крім того, він може незаконно впливати свідків, інших обвинувачених у цьому ж кримінальному провадженні, з метою дачі неправдивих, неповних показів, відмови від раніше наданих показань або умисного ухилення ними від явки до суду, може вчинити інше кримінальне правопорушення або продовжити вчиняти кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується, оскільки обґрунтовано обвинувачується у вчиненні корисливого злочину в складі злочинної організації, а саме як організатор та керівник злочинної організації, яка поширювала свою діяльність на декілька областей України та за її межі, при цьому не був офіційно працевлаштований, постійного законного джерела доходу не мав, обізнаний про форми та методи виготовлення психотропних речовин.

Щодо обвинуваченого ОСОБА_6 , на даний час, продовжують існувати ризики, передбачені п.п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України. Обвинувачений ОСОБА_6 може переховуватись від суду, оскільки обґрунтовано обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину в складі злочинної організації, а тому усвідомлюючи міру покарання у випадку визнання його винним, за відсутності міцних соціальних зв`язків, може переховуватись від суду з метою уникнення відповідальності. Також ОСОБА_6 , усвідомлюючи тяжкість покарання за вчинення особливо тяжких злочинів може планувати втечу з метою уникнення від відповідальності. Крім того, він може незаконно впливати свідків, інших обвинувачених у цьому ж кримінальному провадженні, з метою дачі неправдивих, неповних показів, відмови від раніше наданих показань або умисного ухилення ними від явки до суду, крім того може вчинити інше кримінальне правопорушення або продовжити вчиняти кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується, оскільки обґрунтовано обвинувачується у вчиненні корисливого злочину в складі злочинної організації, яка поширювала свою діяльність на декілька областей України та за її межі, при цьому не був офіційно працевлаштований, постійного законного джерела доходу не мав, обізнаний про форми та методи виготовлення психотропних речовин.

Стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 , на даний час, продовжують існувати ризики, передбачені п.п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України. Обвинувачений ОСОБА_7 може переховуватись від суду, так як обґрунтовано обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину в складі злочинної організації, а тому усвідомлюючи міру покарання у випадку визнання його винним, за відсутності міцних соціальних зв`язків, може переховуватись від суду з метою уникнення відповідальності. Також усвідомлюючи тяжкість покарання за вчинення особливо тяжких злочинів він може планувати втечу з метою уникнення від відповідальності. Крім того, ОСОБА_7 може незаконно впливати на свідків, інших обвинувачених у цьому ж кримінальному провадженні, з метою дачі неправдивих, неповних показів, відмови від раніше наданих показань або умисного ухилення ними від явки до суду. Також він може вчинити інше кримінальне правопорушення або продовжити вчиняти кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується, оскільки обґрунтовано обвинувачується у вчиненні корисливого злочину в складі злочинної організації, яка поширювала свою діяльність на декілька областей України та за її межі, при цьому обізнаний про форми та методи виготовлення психотропних речовин.

Твердження захисників про наявність у обвинувачених постійного місця поживання, сім`ї, дітей, родин, міцних соціальних зв`язків, не притягнення їх до кримінальної чи адміністративної відповідальності, не є самостійними і достатніми підставами для підтвердження відсутності того чи іншого ризику, в даному випадку.

Аргументи захисників з приводу визначення обвинуваченим розміру застави відхиляються, оскільки відповідно до п. 5 ч. 4 ст.183 КПК України слідчий суддя, суд, при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо особливо тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів.

Колегія суддів не приймає доводи захисника ОСОБА_9 щодо тривалості перебування його підзахисного ОСОБА_6 під вартою, оскільки його перебування під вартою не виходить за межі розумного строку і кореспондується з характером суспільного інтересу, тобто визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу та не суперечить позиції ЄСПЛ у справі Самойлович проти України (Samoylovich v. Ukraine, заява №28969/04, від 16.05.2013 року), яка полягає в тому, що «у випадку особливої тривалості тримання під вартою особи, підстави для цього повинні бути виключно серйозними».

З приводу доводів захисника ОСОБА_9 про те, що тривале перебування в одній і тій ж кімнаті має негативний вплив на психологічний та емоційний стан ОСОБА_6 , постійне перебування в камері «стирає» рамки розмежування та поділу дня на робочі години та години відпочинку, кожний день являється - «безкінечним днем», що в свою чергу призводить до пригніченого настрою ОСОБА_6 , то жодних медичних висновків, психологічних експертиз або інших об`єктивних доказів неможливості утримання його під вартою, за станом здоров`я, суду не надано.

Колегія суддів враховує і те, що чинний КПК України не вимагає доказів того, що обвинувачений (обвинувачена) при застосуванні до нього (неї) більш м`якого запобіжного заходу обов`язково (поза всяким сумнівом) порушить покладені на нього (неї) процесуальні обов`язки чи здійснить одну із спроб, що передбачена пунктами 1-5 ч.1 ст.177 КПК України, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість допустити це в конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

За таких обставин посилання захисників та обвинувачених на те, що прокурор не підтвердив зазначені ризики конкретними доказами не заслуговують на увагу.

Отже потреба в обмеженні права на особисту свободу обвинувачених, шляхом продовження, останнім, найсуворішого виду запобіжного заходу, є виправданою.

Крім того, жодних переконливих доказів з приводу того, що зменшились ризики, передбачені ст.177 КПК України, до суду апеляційної інстанції стороною захисту надано не було.

Окрім того, відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів. Також у своїх рішеннях суд зазначав, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Неповноти судового розгляду та будь-яких істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, на що є посилання в апеляційних скаргах, колегією суддів не встановлено.

Інші доводи апеляційних скарг захисників зводяться до дослівного викладення положень кримінального процесуального закону та низки рішень Європейського суду з прав людини без належного співставлення висновків ЄСПЛ у справах у яких вони були сформульовані з фактичними обставинами цієї справи, що не може бути розцінено як належне обґрунтування своїх доводів та підстава для скасування оскарженого рішення.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити місцевому суду ухвалити законне та вмотивоване рішення, колегією суддів не виявлено, а наведені в апеляційній скарзі доводи не є достатніми для скасування оскаржуваної ухвали.

Згідно з приписами п. 1 ч. 3 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

За таких обставин, колегія суддів вважає ухвалу суду законною, обґрунтованою та вмотивованою, порушень норм чинного КПК України, які могли б стати підставою для скасування чи зміни судового рішення, не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 194, 407, 418, КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а :

Клопотання захисника ОСОБА_11 задовольнити.

Поновити захиснику ОСОБА_11 строк на апеляційне оскарження ухвали Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 10.02.2026.

Ухвалу Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 10.02.2026 про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , в межах кримінального провадження №0000471 від 22.06.2023, залишити без змін, а апеляційні скарги захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 без задоволення.

Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_1 ОСОБА_3