Справа № 524/1110/26
Провадження №1-кп/524/443/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.02.2026 Автозаводський районний суд м. Кременчука у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

з участю прокурора ОСОБА_3

захисника адвокатів, ОСОБА_4 , ОСОБА_5

обвинуваченої ОСОБА_6

провівши у відкритому судовому засіданні в м. Кременчуці підготовче засідання кримінального провадження №0000163 по обвинуваченню ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Кременчука Полтавської області, українки, громадянки України, освіта вища, адвоката, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.28, ч.1 ст. 114-1 КК України,

ВСТАНОВИВ:

До суду надійшов обвинувальний акт від 10.02.2026 та реєстр матеріалів досудового розслідування по кримінальному провадженню за фактом вчинення ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.28, ч.1 ст. 114-1 КК України.

Прокурор просить призначити справу до судового розгляду, вважає, що обвинувальний акт складений із дотриманням вимог ст. 291 КПК України, підстав для закриття справи, внесення подання про визначення підсудності немає. У підготовчому судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження відносно ОСОБА_6 у даному кримінальному провадженні запобіжного заходу у виді тримання під вартою, посилаючись на вагомість доказів обвинувачення, тяжкість покарання, що їй загрожує у разі визнання її винною, наявних ризиків переховування обвинуваченої від суду, вчинення іншого кримінального правопорушення та незаконного впливу на свідків.

Обвинувачена ОСОБА_6 та її захисники підтримали позицію прокурора щодо можливості призначення кримінального провадження до судового розгляду. Під час вирішення питання про продовження запобіжного заходу вважали клопотання прокурора необґрунтованим, просили застосувати до обвинуваченої більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту чи альтернативний запобіжний захід - заставу.

Заслухавши клопотання прокурора, думки обвинуваченої, її захисника, вивчивши обвинувальний акт з додатками, суд приходить до наступних висновків.

Дане кримінальне провадження підсудне Автозаводському районному суду м. Кременчука.

Підстав для прийняття рішень, передбачених п.п.1-4 ч.3 ст.314 КПК України, закриття кримінального провадження чи його зупинення немає.

Обвинувальний акт складено у відповідності до вимог кримінально-процесуального законодавства, при його затвердженні прокурором дотримані вимоги закону.

За таких обставин є достатні підстави для призначення даного кримінального провадження до судового розгляду.

Прокурор просить здійснювати кримінальне провадження у закритому судовому засіданні. Обвинувачена, її захисник заперечували проти здійснення кримінального провадження у закритому судовому засіданні.

Враховуючи, що здійснення провадження у відкритому судовому засіданні може призвести до розголошення таємниці, що охороняється законом, відповідно до п.4 ч.2 ст. 27 КПК України суд вважає, що наявні обставини для прийняття рішення про здійснення кримінального провадження у закритому судовому засіданні впродовж усього судового провадження.

Згідно з ч. 3 ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу.

Як вбачається з реєстру матеріалів кримінального провадження та долучених до клопотання прокурора копій документів, відповідно до ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Полтави від 20 вересня 2025 до ОСОБА_6 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів, без визначення розміру застави, який в подальшому ухвалами слідчих суддів Шевченківського районного суду м. Полтави було продовжено до 19 лютого 2026 року.

Згідно ст..29 Конституції України, ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно з положеннями ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 цього Кодексу, суд зобов`язаний оцінити, в тому числі вагомість доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, розмір майнової шкоди, а також дані, що характеризують особу обвинуваченого.

Як зазначено у ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Наведені Конституційні гарантії права на свободу та особисту недоторканість поєднується з такими ж вимогами статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (1950 року), яка відповідно до вимог частини 1 статті 9 Конституції України ратифікована 17 липня 1997 року Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основоположним свобод людини (1950 року), Першого протоколу та протоколів №№2, 4, 7 та 11 до Конвенції».

У пункті 1 статті 1 цього Закону зазначено, що Україна повністю визнає на своїй території дію статті 46 Конвенції щодо визнання обовязковою і без укладення спеціальної угоди юрисдикцію Європейського Суду з прав людини в усіх питаннях, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції, а статтями 13, 17 Закону України «Про визнання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права» та змінюють практику застосування національного закону відповідно до Рішення цього Суду.

Так в рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Ілійков проти Болгарії" вказано, що суворість передбаченого покарання є суттєвим моментом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів. У справі "Летельє проти Франції" від 26.06.1991 року вказано, що особлива якість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Крім того, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, таке, що продовжується, тримання під вартою може бути виправданим у тій чи іншій справі лише за наявності специфічних ознак того, що цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважують правило поваги до особистої свободи (п. 79 рішення ЄСП у справі «Харченко проти України» від 10.02.2011 року).

Перевіряючи доводи клопотання прокурора у контексті наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, суд встановив, що вони є достатньо обґрунтованими, а заявлені ризики об`єктивно існують.

Суд звертає увагу, що КПК України не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії обвинуваченої особи кримінальному провадженню у формах, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, запобіжний захід застосовується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки обвинуваченого та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження.

Суд зазначає, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є превентивним заходом та має на меті припинити та запобігти ймовірним ризикам у майбутньому.

Суд вважає, що обставини, на які посилається сторона захисту, не є тими безумовними підставами, які слугують підставами для зміни запобіжного заходу, не спростовують ризиків, наведених у клопотанні про застосування запобіжного заходу, які вважає суд доведеними та такими, що не зменшилися, оскільки судовий розгляд ще не завершено.

Також суд зазначає, що соціальні зв`язки, наявність місця мешкання, були враховані слідчими суддями при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, нових, суттєвих обставин, які б давали підставу для зміни запобіжного заходу суду не надано. Сплив часу не впливає на зменшення ризиків, передбачених п.1,4,5 ч.1 ст.177 КПК України, оскільки на території України продовжується воєнний стан та збройна агресія рф, а ОСОБА_6 обвинувачується у перешкоджання законній діяльності Збройних Сил України та інших військових формувань в особливий період (в умовах воєнного стану).

Таким чином, оцінюючи суспільну небезпечність та тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_6 , який відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином, особу обвинуваченої, яка раніше не судима, не заміжня, її стан здоров`я, матеріальне становище, з метою запобіганням ризикам, що передбачені ст..177 КПК України, а саме запобіганням спробам обвинуваченої переховуватись від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, незаконно впливати на свідків, суд вважає недостатнім застосування відносно обвинуваченої більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, а тому відносно обвинуваченої необхідно продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Щодо клопотання захисника про зміну запобіжного заходу на домашній арешт, суд вважає, що стороною захисту не надано достатніх доказів, які б підтверджували у сукупності об`єктивність доводів щодо підстав для зміни раніше обраного запобіжного заходу.

Посилання адвоката про те, що обвинувачена визнає свою вину, має постійне місце проживання, міцні соціальні зв`язки та позитивні характеристики, є обставинами, які враховуються при застосуванні, зміні, продовженні запобіжного заходу, вирішенні питання покарання, однак такі не є безумовною підставою для застосування іншого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою.

При цьому суд також враховує, що відповідно до ч. 6 ст. 176 КПК України, під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-1, 258-258-5,260, 261, 437-442, Кримінального кодексу України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу,застосовується запобіжний захід, визначений п. 5 ч.1 цієї статті - тримання під вартою.

Відповідно до ч.3 ст.183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Згідно з ч.4 ст.183 КПК України під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-5, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442 Кримінального кодексу України.

Керуючись ч.4 ст.183 КПК України, суд не визначає обвинуваченій розмір застави у кримінальному провадженні, оскільки остання обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.114-1 КК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 177, 178, 179, 314-316, 369, 372 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Кримінальне провадження №0000163 по обвинуваченню ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.28, ч.1 ст. 114-1 КК України, призначити до судового розгляду у закритому судовому засіданні в приміщенні Автозаводского районного суду м. Кременчука на 14-00 год. 17 лютого 20206 року.

Кримінальне провадження розглядати суддею одноособово.

Викликати в судове засідання учасників судового провадження.

Клопотання прокурора ОСОБА_3 про продовження відносно ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою задовольнити.

Продовжити строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строком до 60 днів, а саме до 10 квітня 2026 року включно, без визначення розміру застави.

У задоволенні клопотання захисника адвоката ОСОБА_4 та обвинуваченої ОСОБА_6 про зміну запобіжного заходу обвинуваченій ОСОБА_6 з тримання під вартою на домашній арешт відмовити.

Ухвала в частині продовження запобіжного заходу може бути оскаржена безпосередньо до Полтавського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_7