Справа № 454/3917/25
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19.02.2026 року Сокальський районний суд Львівської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 , ОСОБА_4

особи, щодо якої подано клопотання ОСОБА_5 ,

законного представника ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8

захисника адвоката ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Сокалі клопотання прокурора у кримінальному провадженні №0000201 про застосування заходів медичного характеру щодо

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , народженого та проживаючого в АДРЕСА_1 , громадянина України, інваліда ІІ групи, не працюючого, раніше несудимого,

за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України,

в с т а н о в и в:

Прокурор звернувся до суду з даним клопотанням та просить застосувати до ОСОБА_5 примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом.

Клопотання мотивоване наступним.

3.06.2025 близько 11:00 год ОСОБА_5 в умовах воєнного стану введеного Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022р., затвердженого Законом України №2102-ІХ від 24.02.2022р. з подальшими змінами та доповненнями перебуваючи в АДРЕСА_1 таємно викрав телевізор марки «XIAOMI» належний потерпілій ОСОБА_10 , розпорядившись викраденим на власний розсуд, чим спричинив потерпілій шкоду на суму 10 000 гривень.

Прокурор в судовому засіданні клопотання підтримав.

ОСОБА_11 в судовому засіданні свою провину у скоєнні суспільно небезпечного діяння за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, не визнав. Вказав, що є він є активний і соціальний. Він не працював, оскільки їздив по Європі 2 роки. Він не знав, які речі здавав в ломбард. В нього з мамою були доходи, оскільки здавали квартиру в оренду, за що отримували кошти. Вказав, що з цієї орендної плати є і його частка.. Телевізор купили за його власні кошти, тому і телевізор взяв і здав в ломбард. Казав мамі, що перерахує їй 10 000грн., а вона відмовилась. Мамі не сподобались його дії і вона звернулася в поліцію.

Також, ОСОБА_5 , його законний представник ОСОБА_6 та захисник проти клопотання не заперечили, просили врахувати ту обставину, що останній вже проходить лікування.

Захисник особи, стосовно якої вирішується питання про застосування примусових заходів медичного характеру, адвокат ОСОБА_9 щодо задоволення клопотання про застосування до ОСОБА_5 примусових заходів медичного характеру вказав, що при прийнятті рішення суд повинен врахувати всі обставини справи, прийняти рішення у відповідності до вимог чинного законодавства.

Допитана в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_10 пояснила, що ОСОБА_12 є її сином та вони проживають разом в АДРЕСА_2 . У них в квартирі стояв великий телевізор, ОСОБА_12 , кинув в нього і телевізор розбився. Вона була вимушена купити новий телевізор, а ОСОБА_12 викрав новий телевізор та здав в ломбард. Вона пішла і забрала телевізор. Потім ОСОБА_12 знову здав телевізор в ломбард, вона знову викупила телевізор. Телевізор вона придбала через інтернет за 10 000грн. Два рази викупляла телевізор з ломбарду по 2 200грн. Телевізор купила за власні кошти. Син забирає в неї гроші. Крім пенсії, вона отримує дохід від здачі в оренду квартири в м.Львів. Сина хворіє на психічні розлади з дитинства.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_13 показав, що ОСОБА_12 є його братом. Мама, ОСОБА_10 телевізор придбала через інтернет. Телевізор стояв у них вдома та ОСОБА_12 мав до нього доступ. Йому відомо, що мама двічі викупляла телевізор марки «XIAOMI» з ломбарду за власні кошти. Йому відомо, що мама отримує дохід від здачі в оренду квартири в м.Львів. Також, ОСОБА_12 забирає в мами кошти.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_14 показав, що працює кур`єром «Нової пошти». Він доставляв жінці, яку звали ОСОБА_15 телевізор на доставку в м.Сокаль на вул.Міцкевича, на третій поверх. телевізор з Нової пошти. Вона з ним розрахувалася. Вартість телевізора була 10 000грн. Телевізор був новий та замовлений через інтернет.

Протокол огляду від 11.06.2025р. та фототаблиця до нього, з яких встановлено, що місцем події є кімната в квартирі АДРЕСА_3 , де на дерев`яній тумбі знаходився відеомагнітофон марки «Panasonic» та CD програвач сірого кольору. По центру даної тумби знаходився телевізор марки «XIAOMI», який ОСОБА_5 викрав з помешкання 03.06.2025р.

Протоколом огляду предметів від 16.06.2025р. та фототаблицею до нього, з яких встановлено, що в приміщення кабінету №10 ВП №2 Шептицького РВП ГУНП у Львівській області оглядався телевізор марки «XIAOMI» чорного кольору, який належить ОСОБА_10 . На тильній стороні телевізора наявний штрих код з серійним номером і справа від якого наявні позначення у вигляді латинської «V», яке нанесла авторучкою ОСОБА_10 при покупці телевізора під час перевірки серійного номера. Під час вмикання телевізора біла наявна інформація МАС адреса телевізора.

З відповіді на запит слідчого наданої ТОВ «Ломбард «Кредит Юкрейн» №254/06/25 від 19.06.2025р. встановлено, що ОСОБА_5 з 01.06.2025р. двічі звертався до ломбардного відділення ТОВ «Ломбард «Кредит Юкрейн», що в м.Сокаль по вул.Шептицького, 41 Шептицького району, зокрема, 03.06.2026р. о 19.30 год. майном закладу був телевізор «XIAOMI», який відкуплено 11.06.2025р.

Також, з договору №D75-25001091 від 03.06.2025р. встановлено, що ОСОБА_5 з 06.06.2025р. о 19.30 год. до ломбардного відділення ТОВ «Ломбард «Кредит Юкрейн», що в м.Сокаль по вул.Шептицького, 41 Шептицького району надав у заставу під позику в розмірі 1850грн. телевізор «XIAOMI».

З протоколу огляду предмету від 24.06.2025р. та фототаблиці до нього, з яких встановлено, що в приміщення кабінету №10 ВП №2 Шептицького РВП ГУНП у Львівській області оглядався компакт диск з відеозаписом з камер спостереження у приміщенні відділення ломбарду «Скарбниця», що в м.Сокаль по вул.Шептицького, 61 у проміжок часу з 19.00год. по 19.38год. 03.06.2025р.. На відео зображено ОСОБА_5 , який заходить у приміщення ломбарду та прямує у середину із предметом накритим сірим простирадлом, відкриває двері в службове приміщення та заносить туди вказаний предмет. Після цього повертається з службового приміщення, підходить до віконця, надає документи та підписує даний договір і отримує кошти за зданий товар.

Суд наголошує на тому, що зазначені докази сумнівів у їх достовірності не викликають, викладені чи посвідчені в них відомості є такими, що мають значення для встановлення фактів і обставин кримінального провадження.

Показання потерпілої та свідків є логічними, послідовними, узгоджуються між собою, а також з іншими дослідженими судом доказами, в тому числі й переглянутого відео з камер спостереження, та оглядом місця події, а тому об`єктивних підстав не довіряти їм - немає.

Жодних спростувань з цього приводу стороною захисту не надано.

Кримінальне провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру гарантує захист прав, свобод та законних інтересів осіб з психічними розладами, тому розгляд таких проваджень має спеціальну процедуру, яка урегульована спеціальними нормами закону.

Зокрема, ст.505 КПК України передбачено, що обов`язковими обставинами, які підлягають доказуванню у такому кримінальному проваджені є: час, місце, спосіб вчинення суспільно небезпечного діяння та вчинення цього суспільно небезпечного діяння цією особою, при цьому враховуються і інші обставини (інформація про психічні розлади, поведінка, небезпечність особи, розмір завданої шкоди).

Відповідно до ст.513 КПК України, суд, визнавши доведеним, що особа вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності або після вчинення кримінального правопорушення захворіла на психічну хворобу, яка виключає можливість застосування покарання, постановляє ухвалу про застосування примусових заходів медичного характеру.

Надаючи оцінку дослідженим у ході судового розгляду доказам суд вважає їх належними та допустимими, оскільки всі вони мають значення для кримінального провадження та отримані у порядку, встановленому КПК України.

Таким чином, на підставі сукупності досліджених в судовому засіданні доказів, які повною мірою узгоджуються між собою, суд встановив, що ОСОБА_5 вчинив суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки кримінального правопорушення за ч.4 ст.185КК України як крадіжка, вчинена в умовах воєнного стану.

При цьому, суд звертає увагу на те, що Верховний Суд у постанові від 6 лютого 2020 року у справі №234/18511/18 (провадження №51-4960км19) зазначив, що оскільки у стані неосудності особа не здатна розуміти своїх дій та керувати ними, а мета і мотив, які особа має чітко усвідомлювати, як ознаки суб`єктивної сторони складу злочину за наявності такого стану відсутні, то встановлення будь-якої форми вини (умислу чи необережності) у діях неосудної особи об`єктивно є неможливим. У такому випадку юридична оцінка суспільно небезпечного діяння повинна надаватися, виходячи з фактичних обставин скоєного діяння та наслідків, що настали.

Згідно з положеннями ст.19 Закону України «Про психіатричну допомогу», примусові заходи медичного характеру застосовуються за рішенням суду у випадках та в порядку, встановлених Кримінальним та Кримінально-процесуальним кодексами України, цим законом та іншими законами.

Згідно ч.2 ст.19 КК України не підлягає кримінальній відповідальності особа, яка під час вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого цим Кодексом, перебувала в стані неосудності, тобто не могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) або керувати ними внаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки. До такої особи за рішенням суду можуть бути застосовані примусові заходи медичного характеру.

З посвідчення та довідки встановлено, що ОСОБА_5 є інвалідом ІІ групи з дитинства.

З висновку судово-психіатричної експертизи №1545 від 13.10.2025р. встановлено, що на момент вчинення кримінального правопорушення такий страждав та на даний час страждає тяжким розладом хронічного характеру у вигляді шизоафективного розладу, змішаний тип з частими загостреннями, нестійкими ремісіями та вираженим дефектом особи в емоційно-вольовій сфері, не може усвідомлювати свої дій та керувати ними.

Також, судом встановлено, що ОСОБА_5 на даний час проходить лікування в КНП «Прикарпатського обласного клінічного центру психічного здоров`я Івано-Франківської обласної ради».

Отже, на даний час ОСОБА_5 страждає психічним захворюванням, не може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. В період інкримінованих йому дій він також перебував у неосудному стані, не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

При цьому суд звертає увагу, що відповідно до наявної в матеріалах справи відповіді на запит №735/01-3 від 19.06.2025 НКП Сокальська районна лікарня» Сокальської міської ради встановлено, що ОСОБА_5 з 2005 року страждає на тяжкий психічний розляд, неодноразово лікувався стаціонарно у психіатричному закладі. Являється інвалідом ІІ-б групи внаслідок психічного розладу. Діагноз: шизоафективний розлад, змішаний тип.

Як зазначає Касаційний кримінальний Суд у складі Верховного Суду у постанові від 30.05.2019 № 243/4632/17 (провадження № 51-5807км18) метою примусових заходів медичного характеру є не тільки обов`язкове лікування особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, але й запобігання вчиненню нею суспільно небезпечних діянь (ст. 92 КК України). Для досягнення цієї мети суд має визначити конкретний вид примусового заходу, враховуючи всі передбачені ст. 94 КК України критерії в їх сукупності.

Згідно п.5 Постанови Пленуму ВСУ від 03.06.2005 N 7 «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування», визначаючи відповідно до ч.ч.3-5 ст.94 КК України тип психіатричного закладу до якого слід госпіталізувати неосудного, необхідно виходити як з його психічного стану, так із характеру вчиненого ним суспільно небезпечного діяння.

Відповідно до ст.94 КК України залежно від характеру та тяжкості захворювання, тяжкості вчиненого діяння, з урахуванням ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб, суд може застосувати такі примусові заходи медичного характеру: 1) надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку; 2) госпіталізація до психіатричного закладу із звичайним наглядом; 3) госпіталізація до психіатричного закладу з посиленим наглядом; 4) госпіталізація до психіатричного закладу із суворим наглядом.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 94 КК України, залежно від характеру та тяжкості захворювання, тяжкості вчиненого діяння, з урахуванням ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб, суд може застосувати, зокрема, примусовий захід медичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом.

Госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом може бути застосована судом щодо психічно хворого, який за своїм психічним станом і характером вчиненого суспільно небезпечного діяння потребує тримання у закладі з надання психіатричної допомоги і лікування у примусовому порядку (ч.3 ст.94 КПК України).

Згідно п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 03.06.2005 року № 7 «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування», примусові заходи медичного характеру мають застосовуватися лише за наявності у справі обґрунтованого висновку експертів - психіатрів про те, що особа страждає на психічну хворобу чи має інший психічний розлад, які зумовлюють її неосудність або обмежену осудність і викликають потребу в застосуванні щодо неї таких заходів, а примусове лікування щодо осіб, які вчинили злочини та страждають на хворобу, що становить небезпеку для здоров`я інших осіб (ст. 96 КК) - висновку судово-медичної експертизи.

Суд враховує, що невжиття відносно ОСОБА_5 примусових заходів медичного характеру може спричинити серйозну загрозу заподіяння неминучої шкоди цій особі або іншим особам.

Суб`єктивна точка зору ОСОБА_5 щодо стану його психічного здоров`я та нестановлення ним небезпеки для оточуючих, не може розглядатися судом як доказ по провадженню, оскільки останній не може оцінювати відповідність чи невідповідність висновку судово-психіатричного експерта, а також надавати оцінку власному психічному стану і суспільній небезпеці.

Відповідно до ч.2 ст. 513 КПК України, визнавши доведеним, що ця особа вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності або після вчинення кримінального правопорушення захворіла на психічну хворобу, яка виключає можливість застосування покарання, суд постановляє ухвалу про застосування примусових заходів медичного характеру.

З врахуванням викладеного, суд вважає доведеним, що ОСОБА_5 у стані неосудності вчинив суспільно небезпечне діяння, передбачене ч.4 ст.185 КК України, та вважає доцільним в конкретному випадку, зокрема, з урахуванням самого суспільно небезпечного діяння, даних про особу щодо якої розглядається відповідне клопотання: який раніше притягувався до адміністративної відповідальності, не перебуває на обліку в лікаря нарколога, проте перебуває на обліку у лікаря психіатра, також суд враховує характер і тяжкість захворювання ОСОБА_5 відповідно висновку судово-психіатричного експерта, якому рекомендовано застосування примусових заходів медичного характеру з поміщенням в спеціальний заклад з метою його обов`язкового лікування, а також запобігання вчиненню ним суспільно небезпечних діянь, а тому суд дійшов до висновку про необхідність застосування до ОСОБА_5 примусових заходів медичного характеру у виді госпіталізація до психіатричного закладу із звичайним наглядом.

Виходячи з положень п. 15 Пленуму Верховного Суду України, які викладені у Постанові № 7 від 03 червня 2005 року «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування», суд не визначає лікувальну установу, у якій до особи будуть застосовані примусові заходи медичного характеру та не визначає строку, на який ці заходи призначені.

Долю речових доказів по кримінальному провадженню необхідно вирішити на підставі ст. 100 КПК України.

Процесуальні витрати по кримінальному провадженню відсутні.

Запобіжний захід до вступу ухвали в законну силу, залишити попередній поміщення до психіатричного закладу в умовах, що виключають його небезпечну поведінку.

Керуючись ст.ст.92-94 КК України, ст.ст.512, 513 КПК України, суд

у х в а л и в:

Клопотання прокурора про застосування примусових заходів медичного характеру в кримінальному провадженні №0000201 щодо ОСОБА_5 за ознаками суспільно-небезпечного діяння, передбаченого ч.4 ст.185 КК України - задовольнити.

Застосувати до ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , народженого та проживаючого в АДРЕСА_1 , громадянина України, примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації до закладу з наданням психіатричної допомоги із звичайним наглядом в КНП «Прикарпатського обласного клінічного центру психічного здоров`я Івано-Франківської обласної ради» (вул. Медична,1 с. Підмихайлівці Івано-Франківського району Івано- Франківської області).

Запобіжний захід ОСОБА_5 , до вступу ухвали в законну силу, залишити попередній поміщення до психіатричного закладу в умовах, що виключають його небезпечну поведінку.

Речові докази: телевізор марки «Xiaomi» модель UA45S00, який перебуває на відповідальному зберіганні в потерпілої ОСОБА_10 залишити у володінні ОСОБА_10 .

Ухвала може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня її оголошення.

Головуючий: ОСОБА_1