Справа № 215/1965/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2026 року Тернівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченої ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області клопотання прокурора про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченій ОСОБА_4 у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 307, ч. 1 ст. 309 КК України, відомості про які внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000012 від 05.01.2026,

ВСТАНОВИВ:

19.03.2026 з Криворізької північної окружної прокуратури до суду надійшов обвинувальний акт щодо обвинуваченої ОСОБА_4 у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 307, ч. 1 ст. 309 КК України.

Ухвалою від 20.03.2026 по даному кримінальному провадженню призначено підготовче судове засідання.

У підготовче судове засідання прокурор подав письмове клопотання про продовження обвинуваченій ОСОБА_4 дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на строк шістдесят днів. Клопотання обґрунтоване тим, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні умисного тяжкого злочину у сфері незаконного обігу наркотичних засобів, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до восьми років. ОСОБА_4 не працює, тобто засобів до існування не має, що свідчить про можливість вчинення нею нового умисного злочину з метою відшукування грошових коштів. Крім того, малолітні діти обвинуваченої перебувають на обліку у службі у справах дітей Тернівської районної у місті ради з 28.11.2025 як такі, що опинилися у складних життєвих обставинах через ухиляння матері від виконання своїх батьківських обов`язків, що вказує на відсутність у неї міцних соціальних зв`язків за місцем мешкання та може свідчити про те, що ОСОБА_4 з метою ухилення від кримінальної відповідальності може переховуватись від суду. Також вона може здійснювати тиск на свідків. На думку прокурора ризики, передбачені пунктами 1, 3, 4, 5 частини 1 статті 177 КПК України, на даний час існують, тому відсутні підстави для застосування до обвинуваченої більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.

У підготовчому судовому засіданні прокурор підтримав подане ним клопотання та просив його задовольнити.

Обвинувачена ОСОБА_4 заперечувала проти клопотання прокурора, зазначила, що не має наміру переховуватись від суду та вливати на свідків, просила застосувати до неї більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, у вигляді домашнього арешту з тим, щоб знаходиться разом із своїми дітьми.

Захисник обвинуваченої адвокат ОСОБА_5 підтримав позицію своєї підзахисної, посилаючись на відсутність існування ризиків, вказаних прокурором. Вказав, що ОСОБА_4 має місце проживання та дітей, що свідчить про наявність у неї міцних соціальних зв`язків. Також послався на те, що прокурором не доведено ризику переховування обвинуваченої від суду, оскільки вона не знаходилась у розшуку. Просив застосувати до ОСОБА_4 домашній арешт.

Заслухавши думку сторін кримінального провадження щодо заявленого прокурором клопотання, суд прийшов до наступних висновків.

Відповідно до ч. 3 ст. 315 КПК України Під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу.

Зі змісту рішення Європейського суду з прав людини «Тейс проти Румунії», автоматичне продовження строків тримання під вартою суперечить Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому при вирішенні питання про продовження обвинуваченому строку тримання під вартою суд виходить не з принципу автоматичного продовження строку тримання під вартою, а з необхідності уникнення ризиків, визначених ст. 177 КПК України, а саме: запобігання спробам обвинуваченого переховуватися від суду; незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, а також вчинити інше кримінальне правопорушення чи перешкоджати встановленню істини у справі іншим чином.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини доцільність продовження строку тримання під вартою ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстава для втручання в право особи на свободу. Наявність підстав для тримання особи під вартою та доцільність подовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Ухвалою слідчого судді Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28.01.2026 ОСОБА_4 було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк до 25.03.2026 включно з можливістю внесення застави у розмірі 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 66 560 грн.

Обраний відносно обвинуваченої ОСОБА_4 запобіжний захід з урахуванням його тривалості у співвідношенні із тяжкістю обвинувачення та наявної обґрунтованої підозри на даний час не виходить за межі розумного строку. Він кореспондується з характером суспільного інтересу, тобто визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу.

Частиною 4 ст. 176 КПК України передбачено, що запобіжні заходи під час судового провадження застосовуються судом за клопотанням прокурора.

При вирішенні питання про продовження запобіжного заходу згідно зі ст.178 КПК України, враховується: вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання її винуватою у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого вона підозрюється, обвинувачується; міцність соціальних зв`язків в місці її постійного проживання, у тому числі наявність у неї родини й утриманців; наявність постійного місця роботи або навчання; репутацію; майновий стан; наявність судимостей; розмір майнової шкоди, у завданні якої обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Положеннями ст.178 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу та продовження його дії, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, а не тільки ті, на які посилаються прокурор та обвинувачений.

Відповідно до ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 4 частини 2 статті 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчинені злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Наведені у обвинувальному акті обставини свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_4 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 307, ч. 1 ст. 309 КК України.

Судом також враховується, що на даний час є наявними ризики, передбачені пунктами 1, 3, 4, 5 частини 1 статті 177 КПК України, а саме: у разі зміни запобіжного заходу обвинувачена може переховуватись від суду; перешкоджати кримінальному провадженню шляхом неявки до суду; незаконно впливати на свідків, а також вчинити інше кримінальне правопорушення.

Надаючи оцінку можливості обвинуваченої переховуватися від суду, суд вважає такі дії цілком вірогідними з огляду на покарання, яке загрожує ОСОБА_4 у разі визнання її винуватою у вчиненні інкримінованих злочинів.

Крім того, відповідно до рішення ЄСПЛ «Бекчієв проти Молдови» ризик переховування оцінюється також з урахуванням характеру людини, її моральних принципів, місця проживання, місця роботи, статків, сімейних стосунків, відносин з державою.

Ризик переховування, втечі від суду наразі переважає над стійкістю родинних зв`язків обвинуваченої.

Доведений і ризик того, що обвинувачена ОСОБА_4 може вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки остання офіційно не працевлаштована, не має належного та постійного джерела доходу (прибутку).

Ймовірним є й те, що обвинувачена ОСОБА_4 може незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадження, оскільки останні ще не допитані в судовому засіданні, а також перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином шляхом неявки до суду зважаючи на можливість вільного вибору місця знаходження та проживання.

Отже, суд, враховуючи вищенаведені обставини, а також те, що розгляд справи щодо обвинуваченої не розпочато, не проведено судове слідство, вважає, що у цій конкретній справі суспільний інтерес превалює над принципом поваги до свободи обвинуваченої та саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою забезпечить виконання обвинуваченою ОСОБА_4 процесуальних обов`язків, а тому доводи прокурора про доцільність продовження відносно обвинуваченої строку тримання під вартою є обґрунтованими.

При цьому, вирішуючи питання щодо продовження строку тримання під вартою обвинуваченої ОСОБА_4 суд виходить із принципу презумпції невинуватості і не вирішує наперед процесуальну перспективу пред`явленого обвинувачення, а лише аналізує обґрунтованість та тяжкість його пред`явлення, суспільну небезпеку злочинних дій, в яких вона обвинувачується.

Приймаючи до уваги викладене, публічне обвинувачення суд вважає, що менш суворий запобіжний захід, окрім як, тримання під вартою не здатний забезпечити виконання обвинуваченою процесуальних обов`язків та запобігти вищевказаним ризикам. Вказані обставини свідчать про недостатність застосування найбільш м`якого запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання. Особиста порука також не може бути застосована до обвинуваченої, оскільки до суду не надходило звернень від осіб, які б заслуговували на довіру, про те, що вони можуть поручитись за обвинувачену. Обрання відносно неї запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту не забезпечить її належної процесуальної поведінки та не зможе запобігти вказаним ризикам. Тяжкість інкримінованих злочинів та усвідомлення обвинуваченою ймовірності призначення покарання у вигляді позбавлення волі на тривалий строк, відсутність постійного джерела доходу, свідчать про ризик того, що вона зможе переховуватись від суду та продовжувати злочинну діяльність.

Доводи сторони захисту на користь обвинуваченої у даному випадку не перевищують суспільного інтересу у справі, який полягає у повному та неупередженому розгляді кримінального провадження у встановлені законом строки, а також забезпеченні виконання обвинуваченою процесуальних рішень у справі та запобіганні процесуальних ризиків. Тобто, в даному випадку наявні реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи обвинуваченої.

Таким чином, суд вважає, що підстави для продовження запобіжного заходу обвинуваченій ОСОБА_4 тримання під вартою, не відпали, альтернативні більш м`які запобіжні заходи не в змозі гарантувати належну поведінку обвинуваченої та є недостатніми для запобігання ризикам, встановленим пунктами 1, 3, 4, 5 частини 1 статті 177 КПК України, а тому з додержанням правил, передбачених розділом ІІ КПК України, суд вважає за необхідне клопотання прокурора задовольнити та продовжити строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченої ОСОБА_4 на 60 діб, тобто до 22 травня 2026 року включно.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 183 КПК України суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатній для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Враховуючи тяжкість злочинів, обставини кримінального правопорушення, майновий, сімейний стан обвинуваченої, суд прийшов до висновку про необхідність залишення без змін визначеного обвинуваченій ОСОБА_4 розміру застави у межах 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 66 560 гривень, із покладенням на не певних обов`язків відповідно до ч.5 ст.194 КПК України.

Суд вважає, що розмір застави, визначений ухвалою слідчого судді Тернівського районного суду міста Кривого рогу Дніпропетровської області від 28.01.2026 та визначені у ній обов`язки у разі її внесення, не є непомірним для обвинуваченої ОСОБА_4 з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового, сімейного стану обвинуваченої, захищеного законного інтересу, і саме вказаний розмір здатний забезпечити стимулюючий ефект цього запобіжного заходу, належну процесуальну поведінку обвинуваченої під умовою звернення внесених коштів у дохід держави в разі невиконання обвинуваченою обов`язків (вказаний висновок відповідає позиції Європейського суду з прав людини, викладеному у рішенні по справі «Мангурас проти Іспанії»).

Керуючись ст. ст. 177, 178, 182, 183, 194, 197, 199, 315, 331 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ :

Продовжити застосування запобіжного заходу обвинуваченій ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Криворізькій установі виконання покарань (№3)» на час розгляду справи у суді, але не більше ніж на 60 (шістдесят) днів, тобто до 22 травня 2026 року включно, з можливістю внести визначений розмір застави у розмірі 20 (двадцяти) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 66 560 (шістдесят шість тисяч п`ятсот шістдесят) гривень.

Сума застави у національній грошовій одиниці може бути внесена як самою обвинуваченою, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на депозитний рахунок Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області.

Обвинувачена або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі визначеному в ухвалі про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою протягом терміну дії цієї ухвали.

У разі внесення застави, покласти на обвинувачену наступні обов`язки з моменту звільнення з під варти:

- не відлучатися із місця постійного проживання та/або перебування без дозволу суду;

- повідомляти суд про зміну місця свого проживання;

- утримуватися від спілкування зі свідками в даному кримінальному провадженні за винятком їх участі в процесуальних діях;

- здати на зберігання суду свій паспорт, інші документи, що дають право на виїзд за кордон України.

Термін дії обов`язків, покладених судом, у разі внесення застави визначається терміном дії цієї ухвали.

У разі внесення застави, уповноваженій службовій особі місця ув`язнення необхідно звільнити обвинувачену з-під варти та повідомити про це суд.

Зобов`язати обвинувачену у разі внесення застави після звільнення з-під варти, прибувати за кожною вимогою до суду протягом дії запобіжного заходу у вигляді застави.

Визначити термін дії зазначених обов`язків протягом двох місяців з дня внесення застави.

З моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави обвинувачена вважається такою, до якої застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

У разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також якщо обвинувачена, будучи належним чином повідомлена, не з`явиться за викликом до суду без поважних причин чи не повідомить про причини своєї неявки, або якщо порушить інші покладені на неї при застосуванні застави обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня проголошення.

Суддя