н/п 1-кс/953/1426/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" березня 2026 р. м. Харків

Київський районний суд м. Харкова у складі:

слідчого судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Київського районного суду м. Харкова клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Харківській області підполковника поліції ОСОБА_3 , погоджене прокурором відділу Харківської обласної прокуратури ОСОБА_4 у кримінальному провадженні № 0000134 від 28.05.2025 про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харків, українця, громадянина України, з вищою освітою, розлученого, який є особою з інвалідністю 2 групи, на утриманні неповнолітніх дітей немає, заступника генерального директора з інновацій та клінічних досліджень Комунального некомерційного підприємства Харківської обласної ради «Обласна клінічна психіатрична лікарня №3», який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого

який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 114-1 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

підозрюваного ОСОБА_5 ,

захисника підозрюваного ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИВ:

13.03.2026 до суду надійшло клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Харківській області підполковника поліції ОСОБА_3 , погоджене прокурором відділу Харківської обласної прокуратури ОСОБА_4 у кримінальному провадженні № 0000134 від 28.05.2025 про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 114-1 КК України.

В обґрунтування клопотання слідчий посилається на те, що слідчим управлінням Головного управління Національної поліції в Харківській області за процесуального керівництва Харківської обласної прокуратури здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000134 від 28.05.2025 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 332, ч. 4 ст. 191, ч. 1 ст.114-1 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у період після повномасштабного воєнного вторгнення в Україну з боку держави-агресора, яке розпочалось 24.02.2022, став на шлях протиправної діяльності та вчинив кримінально-протиправні дії, які містять у собі ознаки кримінального правопорушення проти основ національної безпеки України, пов`язаний з перешкоджанням законній діяльності Збройних Сил України та інших військових формувань в особливий період.

Саме 24.02.2022 російською федерацією (далі - рф), як державою-агресором, першою застосовано збройну силу проти України і шляхом збройної агресії, із загрозою застосування зброї та її фактичним застосуванням через державні кордони України в Автономній Республіці Крим, Харківській, Донецькій, Луганській, Херсонській, Миколаївській, Сумській, Чернігівській областях здійснено незаконне вторгнення на територію інших областей та вчинено збройний напад на державні органи, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, військові частини, інші об`єкти, що мають важливе народногосподарське та оборонне значення.

Також окуповано частину зазначених територій, чим вчинено дії з метою зміни меж території та державного кордону України з порушенням порядку, встановленого Конституцією України, яка триває дотепер і призводить до загибелі значної кількості людей та інших тяжких наслідків.

У відповідь на вказані дії держави-агресора 24.02.2022 Указом Президента України № 64/2022 у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено воєнний стан на всій території України, який в подальшому неодноразово продовжено у встановленому законодавством України порядку, який діє дотепер.

У відповідності до ст. 17 Конституції України, захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу.

Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України.

Забезпечення державної безпеки і захист державного кордону України покладаються на відповідні військові формування та правоохоронні органи держави, організація і порядок діяльності яких визначаються законом.

Статтею 65 Конституції України встановлено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Згідно зі ст. 17 Закону України «Про оборону України», захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Згідно зі ст. 12 Закону України «Про Збройні Сили України» основними складовими діяльності Збройних Сил України є підготовка Збройних Сил України до виконання покладених на них Конституцією України завдань, організація та забезпечення їх виконання, підтримання на належному рівні бойової і мобілізаційної готовності та боєздатності, виховна робота, збереження життя і здоров`я особового складу, забезпечення законності та військової дисципліни у Збройних Силах України, що здійснюються органами військового управління, командирами і начальниками всіх рівнів відповідно до вимог Конституції України та законів України, інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини у сфері оборони.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію»:

особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, сил оборони і сил безпеки, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і час демобілізації після закінчення воєнних дій;

мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту на організацію і штати воєнного часу.

Згідно з п. 5 ст. 22 указаного Закону призов громадян на військову службу під час мобілізації або залучення їх до виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, здійснюють територіальні центри комплектування та соціальної підтримки за сприяння місцевих органів виконавчої влади.

Громадяни України чоловічої статі, придатні до проходження військової служби за станом здоров`я і віком, а жіночої статі - також за відповідною фаховою підготовкою, повинні виконувати військовий обов`язок згідно із законодавством.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення, посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

Виконання військового обов`язку громадянами України забезпечують державні органи, органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до законів України військові формування, підприємства, установи та організації незалежно від підпорядкування і форм власності в межах їх повноважень, передбачених законом, та районні (об`єднані районні), міські (районні у містах, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя.

Громадяни України, які приписані до призовних дільниць або перебувають у запасі Збройних Сил України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані: прибувати за викликом районного (об`єднаного районного), міського (районного у місті, об`єднаного міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідного підрозділу Служби зовнішньої розвідки України для оформлення військово-облікових документів (посвідчень про приписку до призовних дільниць, військових квитків, тимчасових посвідчень військовозобов`язаних), приписки, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних та резервістів; проходити підготовку до військової служби, військову службу і виконувати військовий обов`язок у запасі; виконувати правила військового обліку, встановлені законодавством.

Відповідно до п. 1 «Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2022 № 154 (далі - Положення) Територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації.

Пунктом 8 Положення визначено, що завданнями територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки відповідно до покладених обов`язків є, серед іншого, проведення в особливий період мобілізації людських ресурсів.

Відповідно до п. 9 Положення територіальні центри комплектування та соціальної підтримки відповідно до покладених на них завдань:

здійснюють заходи оповіщення та призову громадян на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період (незалежно від місця їх перебування на військовому обліку);

надають командирам військових частин інформацію про військовозобов`язаних, які перебувають на військовому обліку, з метою добору громадян для проходження служби у військовому резерві та військової служби за контрактом;

беруть у межах своїх повноважень участь у здійсненні контролю за виконанням мобілізаційних заходів у місцевих держадміністраціях, інших державних органах, органах місцевого самоврядування, а також на підприємствах, здійснюють заходи, спрямовані на задоволення потреб Збройних Сил, інших військових формувань, правоохоронних органів спеціального призначення, Держспецзв`язку у людських і транспортних ресурсах.

Таким чином, забезпечення мобілізаційної готовності є невід`ємною частиною законної діяльності Збройних сил України, а бронювання працівників критично важливих підприємств, які підлягають або можуть підлягати призову за мобілізацією, без наявних на те правових підстав та в супереч установленого порядку з подальшим наданням відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на особливий період перешкоджає законній діяльності Збройних сил України щодо підтримання належної мобілізаційної готовності.

Відповідно до ст. 25 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», бронюванню підлягають військовозобов`язані, які працюють на підприємствах, установах і організаціях, що мають важливе значення для функціонування економіки та забезпечення життєдіяльності населення в особливий період.

Механізм бронювання визначено Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.2023 №76 «Деякі питання бронювання постановою військовозобов`язаних під час дії воєнного стану», якою передбачено, що бронюванню підлягають працівники підприємств, віднесених до критично важливих для функціонування економіки та забезпечення життєдіяльності населення. Згідно з критеріями, затвердженими зазначеною постановою, такими є, зокрема, є підприємства, установи та організації, які провадять діяльність у сфері охорони здоров`я.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 9 Закону України «Про критичну інфраструктуру», до життєво важливих функцій та/або послуг, порушення яких призводить до негативних наслідків для національної безпеки України, належить, зокрема: охорона здоров`я. Такі об`єкти підлягають державному захисту, а їх безперебійне функціонування гарантується в умовах воєнного стану.

Таким чином, Комунальне некомерційне підприємство Харківської обласної ради «Обласна клінічна психіатрична лікарня №3» (далі - КНП ХОР «ОКПЛ №3») належить до об`єктів критичної інфраструктури, оскільки здійснює діяльність у сфері надання медичної допомоги, що є складовою сектору охорони здоров`я згідно із законодавством України (відповідно до Закону України «Про критичну інфраструктуру» №1882-IX від 16.11.2021; постанови Кабінету Міністрів України від 09.10.2020 №1109 «Деякі питання об`єктів критичної інфраструктури», постанови Кабінету Міністрів України від 28.04.2023 №415 «Про затвердження Порядку ведення Реєстру об`єктів критичної інфраструктури, включення таких об`єктів до Реєстру, доступу та надання інформації з нього» та інше), оскільки здійснює діяльність у сфері надання медичної допомоги, обґрунтовано віднесене до об`єктів критичної інфраструктури та має право на бронювання окремих працівників, необхідних для забезпечення безперервної роботи підприємства.

При цьому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуваючи в Україні, будучи достовірно обізнаним про особливий правовий режим воєнного стану, який введено в Україні з 24.02.2022 у зв`язку зі збройною агресією рф, та настанням з моменту оголошення рішення про мобілізацію особливого періоду, який передбачено ч. 1 ст. 1 Закону України «Про оборону України» та ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», який триває і до теперішнього часу, вчинив злочинні дії за таких обставин.

Так, встановлено, що не пізніше 01.01.2025, більш точну дату та час досудовим слідством не встановлено, у громадянина України ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який перебуваючи на території м. Харкова, більш точне місце на даний час не встановлено, виник кримінальний протиправний умисел, направлений на перешкоджання законній діяльності Збройних Сил України, а саме ІНФОРМАЦІЯ_2 та інших регіонів України, пов`язаної з уникненням від мобілізації осіб чоловічої статі призовного віку.

На виконання вказаного злочинного умислу ОСОБА_5 займаючи посаду в.о. генерального директора КНП ХОР «ОКПЛ №3», чітко усвідомлюючи, що КНП ХОР «ОКПЛ №3» належить до об`єктів критичної інфраструктури, оскільки здійснює діяльність у сфері надання медичної допомоги, що є складовою сектору охорони здоров`я згідно із законодавством України, а невиконання підприємством функцій створює реальні загрози життю і здоров`ю населення та стабільності функціонування міста Харкова та Харківської області, особливо в умовах воєнного стану, у невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше 24.02.2022, перебуваючи у м. Харкові, більш точне місце не встановлено, узгодив з громадянином України ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , його фіктивне працевлаштування на КНП ХОР «ОКПЛ №3», а саме відсутності обов`язку здійснювати передбачені службові обов`язки в робочий час, при цьому останній згідно документів буде рахуватися діючим працівником КНП ХОР «ОКПЛ №3», що у свою чергу буде передумовою для створення підстав для бронювання останнього від призову на військову службу під час мобілізації. У подальшому, на реалізацію вказаного злочинного умислу ОСОБА_7 будучи фіктивно працевлаштованим на КНП ХОР «ОКПЛ №3», був заброньований КНП ХОР «ОКПЛ №3», у зв?язку з чим останньому надано відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації і переведено у ТЦК та СП на спеціальний облік. При цьому ОСОБА_7 трудові обов`язки фактично не виконував, на робочому місці не з`являвся про що достовірно було відомо ОСОБА_5 .

У результаті вищезазначених протиправних дій ОСОБА_5 , військовозобов`язаний громадянин України ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 в період часу з 01.03.2025 по теперішній час у зв?язку з фіктивним працевлаштуванням на КНП ХОР «ОКПЛ №3» та безпідставним бронюванням в ТЦК та СП уникав заходів, спрямованих на примусовий призов громадян України до лав ЗСУ, що призвело до перешкоджання законній діяльності Збройних Сил України та інших військових формувань в особливий період, шляхом сприяння зі сторони ОСОБА_5 особам призовного віку в уникненні призову на військову службу під час мобілізації та як наслідок ухиленню від виконання конституційного обов`язку захищати Вітчизну, її незалежність та територіальну цілісність, а також зменшенню мобілізаційного ресурсу країни в період дії правового режиму воєнного стану.

Також, ОСОБА_5 на виконання свого злочинного умислу у невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше 01.01.2025, перебуваючи у м. Харкові, більш точне місце не встановлено, узгодив з громадянином України ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , його фіктивне працевлаштування на КНП ХОР «ОКПЛ №3», а саме відсутності обов`язку здійснювати передбачені службові обов`язки в робочий час, при цьому останній згідно документів буде рахуватися діючим працівником КНП ХОР «ОКПЛ №3», що у свою чергу буде передумовою для створення підстав для бронювання останнього від призову на військову службу під час мобілізації. В подальшому на реалізацію вказаного злочинного умислу ОСОБА_8 , будучи фіктивно працевлаштованим на КНП ХОР «ОКПЛ №3», був заброньований КНП ХОР «ОКПЛ №3», у зв?язку з чим останньому надано відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації і переведено у ТЦК та СП на спеціальний облік. При цьому ОСОБА_8 трудові обов`язки фактично не виконував, на робочому місці не з`являвся про що достовірно було відомо ОСОБА_5 .

У результаті вищезазначених протиправних дій ОСОБА_5 , військовозобов`язаний громадянин України ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 в період часу з 01.02.2025 по теперішній час у зв?язку з фіктивним працевлаштуванням на КНП ХОР «ОКПЛ №3» та безпідставним бронюванням в ТЦК та СП уникав заходів, спрямованих на примусовий призов громадян України до лав ЗСУ, що призвело до перешкоджання законній діяльності Збройних Сил України та інших військових формувань в особливий період, шляхом сприяння зі сторони ОСОБА_5 особам призовного віку в уникненні призову на військову службу під час мобілізації та як наслідок ухиленню від виконання конституційного обов`язку захищати Вітчизну, її незалежність та територіальну цілісність, а також зменшенню мобілізаційного ресурсу країни в період дії правового режиму воєнного стану.

Окрім цього, ОСОБА_5 на виконання свого злочинного умислу у невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше 01.01.2025, перебуваючи у м. Харкові, більш точне місце не встановлено, узгодив з громадянином України ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , його фіктивне працевлаштування на КНП ХОР «ОКПЛ №3», а саме відсутності обов`язку здійснювати передбачені службові обов`язки в робочий час, при цьому останній згідно документів буде рахуватися діючим працівником КНП ХОР «ОКПЛ №3», що у свою чергу буде передумовою для створення підстав для бронювання останнього від призову на військову службу під час мобілізації. В подальшому на реалізацію вказаного злочинного умислу ОСОБА_9 , будучи фіктивно працевлаштованим на КНП ХОР «ОКПЛ №3», був заброньований КНП ХОР «ОКПЛ №3», у зв?язку з чим останньому надано відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації і переведено у ТЦК та СП на спеціальний облік. При цьому ОСОБА_9 трудові обов`язки фактично не виконував, на робочому місці не з`являвся про що достовірно було відомо ОСОБА_5 .

У результаті вищезазначених протиправних дій ОСОБА_5 , військовозобов`язаний громадянин України ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 в період часу з 01.02.2025 по теперішній час у зв?язку з фіктивним працевлаштуванням на КНП ХОР «ОКПЛ №3» та безпідставним бронюванням в ТЦК та СП уникав заходів, спрямованих на примусовий призов громадян України до лав ЗСУ, що призвело до перешкоджання законній діяльності Збройних Сил України та інших військових формувань в особливий період, шляхом сприяння зі сторони ОСОБА_5 особам призовного віку в уникненні призову на військову службу під час мобілізації та як наслідок ухиленню від виконання конституційного обов`язку захищати Вітчизну, її незалежність та територіальну цілісність, а також зменшенню мобілізаційного ресурсу країни в період дії правового режиму воєнного стану.

Також, ОСОБА_5 на виконання свого злочинного умислу у невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше 01.01.2025, перебуваючи у м. Харкові, більш точне місце не встановлено, узгодив з громадянином України ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , його фіктивне працевлаштування на КНП ХОР «ОКПЛ №3», а саме відсутності обов`язку здійснювати передбачені службові обов`язки в робочий час, при цьому останній згідно документів буде рахуватися діючим працівником КНП ХОР «ОКПЛ №3», що у свою чергу буде передумовою для створення підстав для бронювання останнього від призову на військову службу під час мобілізації. В подальшому на реалізацію вказаного злочинного умислу ОСОБА_10 будучи фіктивно працевлаштованим на КНП ХОР «ОКПЛ №3», був заброньований КНП ХОР «ОКПЛ №3», у зв?язку з чим останньому надано відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації і переведено у ТЦК та СП на спеціальний облік. При цьому ОСОБА_10 трудові обов`язки фактично не виконував, на робочому місці не з`являвся про що достовірно було відомо ОСОБА_5 .

У результаті вищезазначених протиправних дій ОСОБА_5 військовозобов`язаний громадянин України ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_6 в період часу з 01.01.2025 по теперішній час у зв?язку з фіктивним працевлаштуванням на КНП ХОР «ОКПЛ №3» та безпідставним бронюванням в ТЦК та СП уникав заходів, спрямованих на примусовий призов громадян України до лав ЗСУ, що призвело до перешкоджання законній діяльності Збройних Сил України та інших військових формувань в особливий період, шляхом сприяння зі сторони ОСОБА_5 особам призовного віку в уникненні призову на військову службу під час мобілізації та як наслідок ухиленню від виконання конституційного обов`язку захищати Вітчизну, її незалежність та територіальну цілісність, а також зменшенню мобілізаційного ресурсу країни в період дії правового режиму воєнного стану.

Окрім цього, ОСОБА_5 у невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше 01.01.2025, перебуваючи у м.Харкові, більш точне місце не встановлено, узгодив з громадянином України ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , його фіктивне працевлаштування на КНП ХОР «ОКПЛ №3», а саме відсутності обов`язку здійснювати передбачені службові обов`язки в робочий час, при цьому останній згідно документів буде рахуватися діючим працівником КНП ХОР «ОКПЛ №3», що у свою чергу буде передумовою для створення підстав для бронювання останнього від призову на військову службу під час мобілізації. В подальшому, діючи спільно у групі з невстановленими на цей час особами, на реалізацію вказаного злочинного умислу ОСОБА_11 будучи фіктивно працевлаштованим на КНП ХОР «ОКПЛ №3», був заброньований КНП ХОР «ОКПЛ №3», у зв?язку з чим останньому надано відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації і переведено у ТЦК та СП на спеціальний облік. При цьому ОСОБА_11 трудові обов`язки фактично не виконував, на робочому місці не з`являвся про що достовірно було відомо ОСОБА_5 .

У результаті вищезазначених протиправних дій ОСОБА_5 військовозобов`язаний громадянин України ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_7 в період часу з 01.05.2025 по теперішній час у зв?язку з фіктивним працевлаштуванням на КНП ХОР «ОКПЛ №3» та безпідставним бронюванням в ТЦК та СП уникав заходів, спрямованих на примусовий призов громадян України до лав ЗСУ, що призвело до перешкоджання законній діяльності Збройних Сил України та інших військових формувань в особливий період, шляхом сприяння зі сторони ОСОБА_5 особам призовного віку в уникненні призову на військову службу під час мобілізації та як наслідок ухиленню від виконання конституційного обов`язку захищати Вітчизну, її незалежність та територіальну цілісність, а також зменшенню мобілізаційного ресурсу країни в період дії правового режиму воєнного стану.

Також, ОСОБА_5 на виконання свого злочинного умислу у невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше 01.01.2025, перебуваючи у м. Харкові, більш точне місце не встановлено, узгодив з громадянином України ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , його фіктивне працевлаштування на КНП ХОР «ОКПЛ №3», а саме відсутності обов`язку здійснювати передбачені службові обов`язки в робочий час, при цьому останній згідно документів буде рахуватися діючим працівником КНП ХОР «ОКПЛ №3», що у свою чергу буде передумовою для створення підстав для бронювання останнього від призову на військову службу під час мобілізації. В подальшому на реалізацію вказаного злочинного умислу ОСОБА_12 , будучи фіктивно працевлаштованим на КНП ХОР «ОКПЛ №3», був заброньований КНП ХОР «ОКПЛ №3», у зв?язку з чим останньому надано відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації і переведено у ТЦК та СП на спеціальний облік. При цьому ОСОБА_12 трудові обов`язки фактично не виконував, на робочому місці не з`являвся про що достовірно було відомо ОСОБА_5 .

У результаті вищезазначених протиправних дій ОСОБА_5 військовозобов`язаний громадянин України ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_8 в період часу з 01.07.2025 по теперішній час у зв?язку з фіктивним працевлаштуванням на КНП ХОР «ОКПЛ №3» та безпідставним бронюванням в ТЦК та СП уникав заходів, спрямованих на примусовий призов громадян України до лав ЗСУ, що призвело до перешкоджання законній діяльності Збройних Сил України та інших військових формувань в особливий період, шляхом сприяння зі сторони ОСОБА_5 особам призовного віку в уникненні призову на військову службу під час мобілізації та як наслідок ухиленню від виконання конституційного обов`язку захищати Вітчизну, її незалежність та територіальну цілісність, а також зменшенню мобілізаційного ресурсу країни в період дії правового режиму воєнного стану.

Окрім цього, ОСОБА_5 на виконання свого злочинного умислу у невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше 01.01.2025, перебуваючи у м. Харкові, більш точне місце не встановлено, узгодив з громадянином України ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , його фіктивне працевлаштування на КНП ХОР «ОКПЛ №3», а саме відсутності обов`язку здійснювати передбачені службові обов`язки в робочий час, при цьому останній згідно документів буде рахуватися діючим працівником КНП ХОР «ОКПЛ №3», що у свою чергу буде передумовою для створення підстав для бронювання останнього від призову на військову службу під час мобілізації. В подальшому на реалізацію вказаного злочинного умислу ОСОБА_13 будучи фіктивно працевлаштованим на КНП ХОР «ОКПЛ №3», був заброньований КНП ХОР «ОКПЛ №3», у зв?язку з чим останньому надано відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації і переведено у ТЦК та СП на спеціальний облік. При цьому ОСОБА_13 з 01.02.2025 теперішній час трудові обов`язки фактично не виконував, на робочому місці не з`являвся про що достовірно було відомо ОСОБА_5 .

У результаті вищезазначених протиправних дій ОСОБА_5 військовозобов`язаний громадянин України ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_9 в період часу з 01.02.2025 по теперішній час у зв?язку з фіктивним працевлаштуванням на КНП ХОР «ОКПЛ №3» та безпідставним бронюванням в ТЦК та СП уникав заходів, спрямованих на примусовий призов громадян України до лав ЗСУ, що призвело до перешкоджання законній діяльності Збройних Сил України та інших військових формувань в особливий період, шляхом сприяння зі сторони ОСОБА_5 особам призовного віку в уникненні призову на військову службу під час мобілізації та як наслідок ухиленню від виконання конституційного обов`язку захищати Вітчизну, її незалежність та територіальну цілісність, а також зменшенню мобілізаційного ресурсу країни в період дії правового режиму воєнного стану.

Таким чином, громадянин України ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюється у перешкоджанні законній діяльності Збройних Сил України в особливий період, тобто у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 1 ст. 114-1 КК України.

24.12.2025 ОСОБА_5 о 10:54 год. повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 114-1 КК України.

Наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 114-1 КК України підтверджується наступними зібраними під час досудового розслідування доказами: відповідями оперативного підрозділу СБ України в Харківській області на доручення слідчого; відповідями оперативного підрозділу 7-го управління (з обслуговування Харківської області) ДСР НПУ на доручення слідчого; протоколами за результатами проведення оперативно розшукових заходів в рамках оперативно-розшукової справи, а саме: протоколом №10939т/55/119/01-2025 від 04.11.2025, протоколом №10940т/55/119/01-2025, протоколом №9592т/55/119/01-2025 від 26.09.2025; протоколом №9593т/55/119/01-2025 від 26.09.2025; протоколом проведення негласних слідчих (розшукових) дій №70/5/8-8168т від 12.10.2025; відомостями з єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів щодо заброньованих працівників КНП ХОР «ОКПЛ №3» від 25.06.2025; витягами з Пенсійного фонду України щодо отримання заробітної плати від КНП ХОР «ОКПЛ №3» з 2024 по теперішній час наступними особами: ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_11 та ОСОБА_7 .

24.12.2025 слідчим суддею Київського районного суду м. Харкова ОСОБА_1 стосовно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» на строк 60 днів, тобто до 21.02.2026 включно, із визначенням застави в розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб 242 240 грн.

25.12.2025 ОСОБА_5 був звільнений з ДУ «Харківський слідчий ізолятор» у зв`язки зі сплатою застави.

18.02.2026 колегія суддів Харківського апеляційного суду скасувала ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Харкова ОСОБА_1 в частині обрання альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави.

18.02.2026 постановою першого заступника керівника Харківської обласної прокуратури продовжено строк досудового розслідування кримінального провадження №0000134 від 28.05.2025 до трьох місяців, тобто до 24.03.2026.

20.02.2026 слідчим суддею Київського районного суду м. Харкова ОСОБА_14 стосовно ОСОБА_5 продовжено запобіжний захід у вигляді триманні під вартою в Державній установі «Харківській слідчий ізолятор» на строк до 23.03.2026 включно, без визначення розміру застави.

18.03.2026 ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова продовжено строк досудового розслідування до п`яти місяців, тобто до 24.05.2026 року включно.

23.03.2026 закінчується строк запобіжного заходу застосованого до підозрюваного.

Слідчий у клопотанні зазначає, що строк застосування до підозрюваного ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою закінчується, однак завершити досудове розслідування до вказаного строку не можливо внаслідок його особливої складності, обумовленої необхідністю виконати низку процесуальних дій, результати яких мають значення для судового розгляду, всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин кримінального, а саме: зняти гриф секретності з протоколів за результатами проведення негласних слідчих (розшукових) дій; зняти гриф секретності з документів, які стали підставою для проведення негласних слідчих (розшукових) дій (клопотання слідчого, ухвали Харківського апеляційного суду), здійснити огляд матеріальних носіїв інформації щодо проведення негласних слідчих (розшукових) дій та дати їм оцінку; призначити експертизу відео-, звукозапису та висновок експерта долучити до матеріалів кримінального провадження; призначити судово почеркознавчу експертизу за підписами виконаними в табелях обліку робочого часу вилучених КНП ХОР «ОКПЛ №3»; провести тимчасові доступи до документів, які перебувають у володінні АТ КБ «Приват Банк», ПрАТ «ВФ Україна», ТОВ «Лайфсел», ПрАТ «Київстар», після проведення проаналізувати отриману інформацію; провести інші слідчі (розшукові) дії для повного дослідження всіх обставин вчинення кримінального правопорушення; встановити інших осіб, причетних до скоєння даного кримінального правопорушення, відносно яких прийняти рішення відповідно до ст. 276 КПК України, а також перевірити вказаних осіб на причетність до вчинення інших кримінальних правопорушень; виконати вимоги ст.290 КПК України; скласти та вручити обвинувальний акт та реєстр матеріалів досудового розслідування.

Провести вказані слідчі (розшукові) та процесуальні дії у трьохмісячний строк з дня повідомлення про підозру не представляється можливим у зв`язку із особливою складністю кримінального провадження, необхідністю проведення значної кількості слідчих (розшукових) та процесуальних дій для встановлення всіх обставин вчинених кримінальних правопорушень, проведенням в ході досудового розслідування судових експертиз та тимчасових доступів, які потребують значного часу.

Необхідність продовження строку тримання підозрюваного ОСОБА_5 під вартою, обумовлюється наявністю ризиків, передбачених п.п. 1, 3,4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які з часу застосування запобіжного заходу не зменшились та не перестали існувати, а саме тим, що останній може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення.

За таких обставин у слідства є достатні підстави вважати, що ризики, передбачені у п.п. 1, 3, 4 та 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, об`єктивно наявні та не перестали існувати, що свідчить про неможливість їх запобігання шляхом застосування до підозрюваного інших, більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою.

Відповідно до п. 4 ч. 4 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-5, 260, 261, 437-442 Кримінального кодексу України.

Прокурор у судовому засіданні клопотання про продовження підозрюваному ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підтримав, зазначив, що обрання більш м`якого запобіжного заходу не забезпечить виконання належної процесуальної поведінки підозрюваного, у зв`язку з чим, сторона обвинувачення просить продовжити обраний раніше запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, без визначення розміру застави.

17 березня 2026 року захисник ОСОБА_6 подав клопотання, у якому просив залишити без задоволення клопотання слідчого. В обгрунтування зазначив, що сторона захисту вважає клопотання слідчого про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без застави необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню. З вручення підозри 24.12.2025, та після внесення застави 25.12.2025, майже за два місяця у підозрюваного ОСОБА_5 була можливість втекти раніше. Така можливість дійсно була, але підозрюваний ОСОБА_5 нею не скористався, то ризики втечі на момент розгляду питання про продовження запобіжного заходу тримання під вартою суттєво зменшився. Доводи сторони обвинувачення, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів, крім тримання під вартою, не може запобігти ризикам, про наявність яких зазначено прокурором, не підтверджуються. Стороною обвинувачення не доведено та не надано жодного доказу обгрунтуванню, що спонукало би до втечі підозрюваного ОСОБА_5 . У прокурора відсутні відомості, які б давали підстави вважати, що з`явилися нові ризики. Підозрюваний ОСОБА_5 має міцні соціальні зв`язки, постійне місце роботи (служби). Підозрюваний ОСОБА_5 є інвалідом 2 групи, пенсіонер. До фактичного затримання, підозрюваний ОСОБА_5 неодноразово проходив стаціонарне лікування, реабілітацію та отримував лікування. Безальтернативне тримання підозрюваного ОСОБА_5 під вартою перешкоджає його лікуванню, реабілітації та може завдати довгострокової шкоди здоров`ю. ОСОБА_5 раніше не судимий, до адміністративної та кримінальної відповідальності не притягався. Слідчим не надано до суду жодного доказу та підтвердження отримання ОСОБА_5 громадянства іншої країни або подання відповідних заяв і документів для активізації цього процесу або ж терміновою купівлею квитків до іншої країни, має намір переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду.Перешкоджання кримінальному провадженню в інший спосіб також має бути підтверджене та доведене. Переконливих, належних, допустимих, достовірних зібраних доказів, які вказують на вірогідність і достатність підстав необхідності обрання запобіжного заходу підозрюваному ОСОБА_5 у виді тримання під вартою без визначення застави, сторона обвинувачення не надала.

У судовому засіданні захисник ОСОБА_6 просив відмовити у задоволенні клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави ОСОБА_5 .

Підозрюваний ОСОБА_5 у судовому засіданні причетність до вчинення кримінального правопорушення не визнав, відмовився надавати покази. Зазначив, що підтримує позицію захисника та заперечує проти задоволення клопотання.

Дослідивши матеріали кримінального провадження, заслухавши прокурора, який наполягав на задоволенні клопотання, захисника, підозрюваного, слідчий суддя дійшов висновку про необхідність задоволення клопотання, оскільки обставини, які виправдовують подальше тримання підозрюваного під вартою, є доведеними.

Відповідно до ч. 3 ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у ст. 184 цього Кодексу, повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Клопотання про продовження строку тримання під вартою повинно бути розглянуте згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу (ч. 4 ст. 199 КПК України).

Частиною 5 ст. 199 КПК України визначено, що слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

Отже, при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою стосовно ОСОБА_5 , слідчий суддя керується загальними приписами, якими врегульовано застосування запобіжних заходів, з урахуванням додаткових відомостей щодо продовження існування ризиків та спливу строків тримання під вартою.

Згідно із ч. 1, 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити такі дії: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення;

наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні (ч. 1 ст. 194 КПК України).

24.12.2025 ОСОБА_5 о 10:54 год. повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 114-1 КК України.

24.12.2025 слідчим суддею Київського районного суду м. Харкова ОСОБА_1 стосовно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» на строк 60 днів, тобто до 21.02.2026 включно, із визначенням застави в розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб 242 240 грн.

25.12.2025 ОСОБА_5 був звільнений з ДУ «Харківський слідчий ізолятор» у зв`язки зі сплатою застави.

18.02.2026 колегія суддів Харківського апеляційного суду скасувала ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Харкова ОСОБА_1 в частині обрання альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави.

18.02.2026 постановою першого заступника керівника Харківської обласної прокуратури продовжено строк досудового розслідування кримінального провадження №0000134 від 28.05.2025 до трьох місяців, тобто до 24.03.2026.

20.02.2026 слідчим суддею Київського районного суду м. Харкова ОСОБА_14 стосовно ОСОБА_5 продовжено запобіжний захід у вигляді триманні під вартою в Державній установі «Харківській слідчий ізолятор» на строк до 23.03.2026 включно, без визначення розміру застави.

18.03.2026 ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова продовжено строк досудового розслідування до п`яти місяців, тобто до 24.05.2026 року включно.

Судом встановлено, що строк досудового розслідування у кримінальному провадженні продовжений до 24 травня 2026 року, ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 114-1 КК України, за вчинення якого передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років.

Наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 114-1 КК України підтверджується наступними зібраними під час досудового розслідування доказами: відповідями оперативного підрозділу СБ України в Харківській області на доручення слідчого; відповідями оперативного підрозділу 7-го управління (з обслуговування Харківської області) ДСР НПУ на доручення слідчого; протоколами за результатами проведення оперативно розшукових заходів в рамках оперативно-розшукової справи, а саме: протоколом №10939т/55/119/01-2025 від 04.11.2025, протоколом №10940т/55/119/01-2025, протоколом №9592т/55/119/01-2025 від 26.09.2025; протоколом №9593т/55/119/01-2025 від 26.09.2025; протоколом проведення негласних слідчих (розшукових) дій №70/5/8-8168т від 12.10.2025; відомостями з єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів щодо заброньованих працівників КНП ХОР «ОКПЛ №3» від 25.06.2025; витягами з Пенсійного фонду України щодо отримання заробітної плати від КНП ХОР «ОКПЛ №3» з 2024 по теперішній час наступними особами: ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_11 та ОСОБА_7 .

Завершення досудового розслідування в кримінальному провадженні до закінчення дії попередньої ухвали слідчого судді від 20 лютого 2026 року, якою підозрюваному продовжено застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою в межах строку досудового розслідування, з урахуванням обставин, що по справі необхідно провести ряд слідчих дій, виконати процесуальні дії, направлені на закінчення досудового розслідування у кримінальному провадженні не є можливим.

Кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики ЄСПЛ (частина 5 статті 9 КПК України).

У своїх рішеннях, зокрема, «Фокс, Кемпбел і Гартлі проти Сполученого Королівства», «Нечипорук та Йонкало проти України», Європейський суд з прав людини наголошує, що «обґрунтована підозра» передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача у тому, що відповідна особа могла вчинити злочин.

«Обґрунтована підозра» існує тоді, коли факти, якими обґрунтовується затримання, можна «розумно» вважати такими, що підпадають під опис одного з правопорушень, визначених у законі про кримінальну відповідальність. Тобто явно не може йтися про наявність «обґрунтованої підозри», якщо дії, у вчиненні яких підозрюється особа, не становлять кримінального правопорушення на момент учинення (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Волох проти України»).

При цьому факти що підтверджують обґрунтовану підозру не повинні бути такого ж рівня, що й факти, на яких має ґрунтуватися обвинувальний вирок. Стандарт доказування «обґрунтована підозра» не передбачає, що уповноважені органи мають оперувати доказами, достатніми для пред`явлення обвинувачення чи ухвалення обвинувального вироку, що пов`язано з меншою мірою ймовірності, необхідною на ранніх етапах кримінального провадження для обмеження прав особи.

Стаття 277 КПК України визначає вимоги до змісту повідомлення про підозру як процесуального документа. Так, повідомлення про підозру, окрім інших відомостей, має містити зміст підозри.

Достатність належить до оціночної категорії, тому в кожному кримінальному провадженні за внутрішнім переконанням слідчий, детектив, прокурор вирішують питання про достатність рівня підозри, обґрунтування якої (тобто її зміст) лягає в основу процесуального документа. Повідомлення про підозру це суб`єктивне, засноване на відповідній структурі складу злочину, формулювання обвинувачення у формі певної тези, яка лише у процесі досудового розслідування в повному обсязі може перерости у твердження у вигляді обвинувального акта.

Уявлення про «обґрунтовану підозру» має ґрунтуватися поміж інших факторів, на двох ключових критеріях: суб`єктивному та об`єктивному.

Перший критерій означає, що підозра має бути добросовісною, тобто особа, яка виконала затримання та оголосила підозру, має щиро підозрювати особу у вчиненні кримінального правопорушення, другий що об`єктивно існують дані про скоєне кримінальне правопорушення і причетність особи до вчинення правопорушення. Такими даними можуть бути дії самого підозрюваного, наявні документи, речові докази, показання очевидців тощо.

З матеріалів, доданих до клопотання вбачається, що 24.12.2025 ОСОБА_5 о 10:54 год. повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 114-1 КК України.

Не вирішуючи питання про доведеність вини та остаточної кваліфікації його дій, виходячи з наданих стороною обвинувачення документів, які перелічені вище у сукупності, слідчий суддя дійшов висновку про наявність обґрунтованої підозри, на час розгляду клопотання, щодо можливої причетності до вчинення ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 114-1 КК України.

Слідчий суддя наголошує, що при вирішенні питання щодо існування обґрунтованої підозри у розрізі наявності підстав для застосування заходу забезпечення кримінального провадження чи продовження строку його дії, оцінка наданих слідчому судді доказів здійснюється не в контексті оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності, доведення чи не доведення винуватості особи, що здійснюється судом при ухваленні вироку, а з метою визначення вірогідності та достатності підстав причетності тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення, а також того чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

Висновок про обґрунтованість підозри не констатує винуватості ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованих йому злочинів та відповідно не порушує принципу «презумпції невинуватості».

Щодо наявності ризиків.

Частиною 5 ст. 9 КПК визначено, що кримінальне процесуальне законодавство застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. Прецедентне право Європейської конвенції з прав людини сформулювало підстави, за наявності яких допускається безперервне тримання особи під вартою.

До цих підстав віднесені: наявність ризику, що підозрюваний не з`явиться до суду; вчинить дії, які перешкоджають правосуддю; скоїть інше кримінальне правопорушення; стане причиною громадських заворушень (Tiron v. Romania, § 37; Smirnova v. Russia, § 59; Piruzyan v. Armenia, § 94).

Ризик переховування обвинуваченого від суду, крім суворості покарання, має оцінюватись також з врахуванням низки інших релевантних факторів, які можуть або підтвердити цей ризик, або продемонструвати, що він наскільки незначний, що не виправдовує попереднє ув`язнення особи. (Panchenko v. Russia, § 106).

Вказаний ризик підлягає врахуванню у світлі таких чинників, як характер людини, його моральні принципи, місце мешкання, робота, сімейні зв`язки та будь-які інші зв`язки з країною, у якій ведеться її переслідування. (Becciev v. Moldova, § 58).

Згідно з рішенням ЄСПЛ у справі «Clooth v. Belgium» серйозність звинувачень може примусити судові органи помістити обвинуваченого під варту з метою попередження спроб подальших правопорушень. Однак необхідно, щоб цей ризик був очевидним, а захід таким, що відповідає обставинам справи, зокрема, минулому та особі обвинуваченого.

Вказані підстави враховані у національному законодавстві.

Зокрема, згідно зі ст. 178 КПК України, суд при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу зобов`язаний врахувати ризики неправомірної процесуальної поведінки, тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованого правопорушення, міцність соціальних зв`язків обвинуваченого, наявність у нього родини та утриманців, його репутацію тощо.

Вирішуючи питання про існування передбачених кримінальним процесуальним законом ризиків неправомірної процесуальної поведінки підозрюваного, суд відмічає, що ризиком не можна вважати прогнозовану подію, настання якої розглядається як цілком гарантоване.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, у цьому випадку обвинувачений, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Таким чином, суд, оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи.

У рішенні Європейського суду з прав людини «Бессієв проти Молдови» вказано, що ризик втечі має оцінюватися судом у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування. Серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що підозрюваний може втекти.

Надаючи оцінку можливості ОСОБА_5 переховуватися від суду, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що підозрюваний з метою уникнення покарання за вчинення інкримінованого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином, за вчинення якого передбачене покарання у виді позбавленням волі на строк від п`яти до восьми років, може вдатися до відповідних дій. Зазначена обставина сама по собі може бути мотивом та підставою для підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування чи суду. Це твердження узгоджується із позицією Європейського суду з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії», в якому зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

У свою чергу сторона захисту не змогла навести достатні аргументи того, щоб взагалі виключити такий ризик.

Водночас, окрім врахування ступеня тяжкості кримінального правопорушення, яке інкриміноване ОСОБА_5 , не залишається поза увагою слідчого судді те, що Указом Президента України № 64/2022 на території України з 24.02.2022 введено воєнний стан. Також вимоги ст. 26 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» та роз`яснення, надані Верховним Судом у листі від 03.03.2022 р. N 1/0/2-22 «Щодо окремих питань здійснення кримінального провадження в умовах воєнного стану», де у п. 8 зазначено, що як відповідний ризик суди мають ураховувати запровадження воєнного стану та збройну агресію в Україні.

Слідчий суддя вважає, що стороною обвинувачення у судовому засіданні доведений можливий ризик того, що підозрюваний за необхідності зможе переховуватись від органів досудового розслідування та суду.

Співставлення негативних для підозрюваного наслідків переховування у виді його покарання у невизначеному майбутньому, тобто після його можливого затримання, із засудженням до покарання у разі доведення прокурором його винуватості у найближчій перспективі доводять, що цей ризик є достатньо високим.

При встановленні наявності ризику впливу на свідків у цьому кримінальному провадженні, слід враховувати встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК).

Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання, або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них, крім порядку отримання показань, визначеного статтею 615 цього Кодексу (частина 4 статті 95 КПК України).

В свою чергу, частиною 11 ст. 615 КПК України визначено, що показання, отримані під час допиту свідка, потерпілого, у тому числі одночасного допиту двох чи більше вже допитаних осіб, у кримінальному провадженні, що здійснюється в умовах воєнного стану, можуть бути використані як докази в суді виключно у випадку, якщо хід і результати такого допиту фіксувалися за допомогою доступних технічних засобів відеофіксації. Показання, отримані під час допиту підозрюваного, у тому числі одночасного допиту двох чи більше вже допитаних осіб, у кримінальному провадженні, що здійснюється в умовах воєнного стану, можуть бути використані як докази в суді виключно у випадку, якщо у такому допиті брав участь захисник, а хід і результати проведення допиту фіксувалися за допомогою доступних технічних засобів відеофіксації.

За таких обставин ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань та дослідження їх судом, крім випадків неможливості отримання безпосередньо судом таких показань внаслідок обставин, пов`язаних із введенням воєнного стану на території України.

Наведені обставини формують у слідчого судді переконання щодо наявності ризику впливу на учасників цього кримінального провадження.

Щодо ризику вчинити інше кримінальне правопорушення, зокрема проти основ національної безпеки України, в цій частині доводи клопотання не є обгрунтовані, однак на даному етапі, суд враховує те, що, обставини кримінального правопорушення в якому він підозрюється свідчать про ймовірну його схильність до вчинення злочинів, у зв`язку з чим, суд також приймає до уваги відповідний ризик.

Ризик перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, в тому числі, перешкоджанню здійснення швидкого та об`єктивного досудового розслідування, в тому числі знищенню речових доказів, які мають суттєве значення для кримінального провадження, через засудження за вчинення даного кримінального правопорушення ОСОБА_5 до позбавленні волі на тривалий термін, що може свідчити про неналежну процесуальну поведінку останнього у майбутньому суд не приймає до уваги, оскільки наразі відбулось вилучення речових доказів, вони перебувають у володінні органу досудового розслідування, доказів вчинення відповідних дій підозрюваним слідчому судді не надано.

Слідчий суддя вважає необхідним зазначити, що у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість покарання не є самостійною підставою для застосування запобіжного заходу, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. Тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_5 у разі визнання його винуватим, з огляду на вірогідність переховування від органів досудового розслідування, суду, впливу на свідків, ризику вчинити інше кримінальне правопорушення, спростовують доводи захисту про відсутність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

З урахуванням викладеного, приймаючи до уваги вагомість наявних даних про причетність до вчинення підозрюваним злочину, тяжкість покарання, яке може бути застосовано, відомостей про особу підозрюваного, який має вищу освіту, розлучений, є особою з інвалідністю 2 групи, офіційно працевлаштований, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий, проте такі відомості не спростовують та не мінімізують наявних ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, слідчий суддя дійшов висновку про необхідність продовження строку тримання підозрюваного під вартою, слідчий суддя вважає, що прокурор довів у судовому засіданні наявність достатніх підстав вважати, що існують перелічені вище ризики.

Вирішуючи клопотання про продовження строків застосування запобіжного заходу, слідчий суддя крім наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, також на виконання вимог ст. 178 КПК України на підставі наданих сторонами матеріалів враховує відомості про особу підозрюваного, вік та стан його здоров`я, майновий та сімейний стан.

Приймаючи до уваги ризики, які продовжують існувати, конкретні обставини провадження та наявність обґрунтованої підозри щодо вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 114-1 КК України, а також характер та ступінь суспільної небезпечності вказаного кримінального правопорушення, слідчий суддя дійшов висновку про неможливість застосування підозрюваному іншого більш м`якого запобіжного заходу.

Суд враховує відомості про особу підозрюваного, проте, вказані обставини не спростовують висновку суду про неможливість запобігти зазначеним вище ризикам у разі застосування менш суворого запобіжного заходу.

Даних щодо неможливості застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за станом здоров`я слідчому судді не надано.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та доцільність подовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Дослідивши матеріали кримінального провадження, доводи учасників, суд прийшов до висновку, що всі зазначені обставини в сукупності свідчать про те, що єдиним запобіжним заходом, адекватним особі підозрюваного, здатним забезпечити його належну поведінку та запобігти встановленим ризикам, є тримання під вартою.

За таких обставин клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підлягає задоволенню.

Відповідно п.4 ч.4 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442-1 Кримінального кодексу України.

З огляду на характер кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_5 та керуючись п.4 ч.4 ст. 183 КПК України, слідчий суддя не визначає розмір застави у кримінальному провадженні.

Керуючись ст. ст. 176-178, 183, 193, 194, 197, 372, 376, 395 Кримінального процесуального кодексу України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Харківській області підполковника поліції ОСОБА_3 , погоджене прокурором відділу Харківської обласної прокуратури ОСОБА_4 у кримінальному провадженні № 0000134 від 28.05.2025 про продовдження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 задовольнити.

Продовжити підозрюваному ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» на строк 60 (шістдесят ) днів в межах строку досудового розслідування, тобто до 16 травня 2026 року, без визначення розміру застави.

Встановити строк дії даної ухвали до 16 травня 2026 року включно.

Копію ухвали надіслати учасникам судового провадження та керівнику Державної установи «Харківський слідчий ізолятор» для виконання.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення, а ОСОБА_5 в той же строк, але з моменту вручення копії ухвали суду.

Ухвала слідчого судді набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1