УХВАЛА

24 березня 2026 року

м. Київ

справа № 462/7350/22

провадження № 51-813 ск 26

Колегія суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду у складі:

головуючої ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

перевіривши касаційну скаргу засуджених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 на вирок Залізничного районного суду м. Львова від 13 березня 2025 року та ухвалу Львівського апеляційного суду від 1 грудня 2025 року,

установила:

У касаційній скарзі порушується питання про перегляд указаних судових рішень у касаційному порядку.

Перевіривши подану касаційну скаргу на відповідність вимогам ст. 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК), колегія суддів дійшла висновку, що при зверненні не було додержано п. 4 ч. 2, ч. 3 цієї статті.

З юридичного погляду касаційна скарга - це документ, який перевіряється і розглядається судом касаційної інстанції (далі - Суд)з урахуванням викладеної особою позиції та її правового обґрунтування, що впливає на остаточне рішення за результатами касаційного провадження. Саме тому законодавець установив до форми та змісту скарги конкретні вимоги, наслідком недодержання яких є залишення її без руху, а надалі - повернення.

Відповідно до приписів закону в касаційній скарзі має бути зазначено правове обґрунтування заявленої скаржниками вимоги. Заперечуючи законність судових рішень, скаржники мають конкретно вказати у чому полягають допущені, на їх думку, істотні порушення норм права, які відповідно до ст. 438 цього Кодексу є підставами для скасування чи зміни оспорюваних рішень. При цьому слід мати на увазі, що в силу ст. 433 вказаного Кодексу суд касаційної інстанції не досліджує доказів, а при вирішенні справи виходить з обставин, установлених судами попередніх інстанцій.

Окресленого не було враховано при зверненні до Верховного Суду.

За змістом поданої скарги, у ній її автори просять скасувати оспорювані рішення і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Однак, наполягаючи на новому судовому розгляді скаржники не обґрунтовують процесуальної необхідності цього з огляду на положення статей 407, 415 КПК й іншої позиції сторони захисту на стадії апеляційного провадження.

Крім того, попри те, що вирок ревізувався в порядку апеляційної процедури, у поданій скарзі не міститься доводів на підтвердження допущення апеляційним судом таких порушень закону, які з урахуванням статей 370, 404, 405, 412, 419 КПК є істотними і зумовлюють обов`язкове скасування постановленої ухвали.

Разом із тим, у касаційній скарзі викладено аргументи, які не корелюються між собою. Зокрема, стверджуючи про наявність підстав для закриття провадження засуджені водночас наводять обставини, котрі на їх думку, безперечно доводять надмірну суворість застосованого до них заходу примусу, що суперечить принципу юридичної визначеності.

Отже, скаржниками не наведено обґрунтування заявленої вимоги про скасування оспорюваних рішень і призначення нового розгляду в суді першої інстанції.

За приписами ч. 3 ст. 427 КПК, якщо особа не бажає брати участі у касаційному розгляді, вона зазначає про це в касаційній скарзі. Між тим подана скарга не містить жодних застережень щодо цієї обставини.

Таким чином касаційна скарга не відповідає вимогам ст. 427 КПК, а це перешкоджає відкриттю касаційного провадження.

Тому колегія суддів вважає необхідним на підставі ч. 1 ст. 429 цього Кодексу залишити скаргу без руху й установити строк для усунення допущених недоліків, що не може перевищувати п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали особами, які подали касаційну скаргу.

Керуючись ч. 1 ст. 429 КПК, колегія суддів

постановила:

Касаційну скаргу засуджених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 на вирок Залізничного районного суду м. Львова від 13 березня 2025 року та ухвалу Львівського апеляційного суду від 1 грудня 2025 року залишити без руху і встановити строк для усунення недоліків упродовж п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали.

У разі невиконання вимог касаційну скаргу буде повернуто особам, які її подали.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3