Справа № 161/5308/26 Провадження №11-сс/802/132/26 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 березня 2026 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

слідчого ОСОБА_7 ,

підозрюваного ОСОБА_8 ,

захисника підозрюваного адвоката ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційними скаргами прокурора, та захисника підозрюваного ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 на ухвалу слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10 березня 2026 року про обрання запобіжного заходу,

ВСТАНОВИВ:

Слідчий СВ Луцького РУП ГУНП у Волинській області ОСОБА_7 , за погодженням із прокурором у кримінальному провадженні прокурором Луцької окружної прокуратури ОСОБА_6 , звернулася до суду з клопотанням про застосування запобіжного заходу щодо ОСОБА_8 , який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332 КК України, в межах кримінального провадження, 20.01.2026 внесеного до ЄРДР під №0000116. При цьому зазначає, що обґрунтованість підозри ОСОБА_8 підтверджується доказами, які містяться в матеріалах кримінального провадження, а також існують ризики, передбачені п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України. Посилаючись на це, слідчий просить застосувати до підозрюваного запобіжний захід у виді тримання під вартою із визначенням розміру застави 40 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 133 120 грн. Водночас слідчий вважає, що будь-які інші більші м`які запобіжні заходи не будуть достатніми для запобігання вказаним ризикам.

Ухвалою слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10.03.2026 в задоволенні такого клопотання відмолено.

Разом з тим, щодо підозрюваного ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт.Чернелиця Городенківського району Івано-Франківської області, громадянина України, офіційно непрацюючого, учасника бойових дій, особи з інвалідністю ІІІ групи, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого, застосовано запобіжний захід у виді домашнього арешту строком на 60 днів, тобто до 08.05.2026 включно.

Підозрюваному ОСОБА_8 заборонено залишати місце свого проживання АДРЕСА_2 з 22:00 год. до 08:00 год., окрім часу оголошення на території Волинської області повітряної тривоги для переходу у спеціально обладнане приміщення (укриття).

На підставі ч.5 ст.194 КПК України на підозрюваного покладено такі обов`язки: прибувати на виклик до слідчих, прокурорів, визначених у даному провадженні, а також до суду у попередньо визначений та погоджений час на протязі терміну розслідування кримінального провадження, а в разі неможливості з`явитись через поважні причини завчасно повідомити про це зазначену (их) посадову (их) особу (осіб); не відлучатися із Волинської області без дозволу слідчого, прокурора або суду; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та місця роботи; утримуватися від спілкування із свідками, експертами, спеціалістами у даному кримінальному провадженні; здати на зберігання до Управління Державної міграційної служби України у Волинській області свій паспорт для виїзду за кордон або інші документи, що дають право на виїзд з України (в разі наявності).

Обов`язки, визначені ухвалою, покладено на підозрюваного на строк не більше двох місяців.

Також вирішено негайно звільнити підозрюваного з-під варти та зобов`язати невідкладно прибути до місця свого проживання.

Прокурор та захисник підозрюваного на вищевказане судове рішення подали апеляційні скарги.

Прокурор в апеляційній скарзі посилаючись на незаконність і необґрунтованість судового рішення, просить скасувати його та постановити нове, яким задовольнити клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою із визначенням розміру застави. Зазначає про те, що ОСОБА_8 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332 КК України, яке відноситься до тяжкого злочину, а також існують обґрунтовані ризики того, що підозрюваний може переховуватись від органу досудового розслідування чи суду, незаконно впливати на свідків чи інших учасників у кримінальному провадженні, або вчинити інше кримінальне правопорушення. Проте, слідчим суддею у рішенні необґрунтовано, яким чином застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту зможе запобігти таким ризикам.

Захисник підозрюваного ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_9 посилаючись на незаконність та необґрунтованість судового рішення, просить його скасувати та відмовити в задоволенні клопотання слідчого про обрання запобіжного заходу. Зазначає про те, що оголошена підозрюваному підозра у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332 КК України є необґрунтованою, на що слідчий суддя належної уваги не звернув. Так, матеріали кримінального провадження не містять доказів того, що ОСОБА_8 вчинив хоча б одну дію, яка виходила за межі його професійної діяльності, оскільки він здійснює легальне перевезення пасажирів автошляхами території України загального користування. При цьому, сам факт доставки пасажирів до населеного пункту в межах України не може ототожнюватись як «сприяння», «надання засобів» для перетину кордону або «усунення перешкод». Наведені відомості у підозрі про те, що ОСОБА_8 дізнався про намір перетнути кордон від невстановленої особи, не відповідає дійсності та спростовується матеріалами кримінального провадження і, зокрема мобільним телефоном ОСОБА_8 в якому міститься листування. Тому захисник вважає, що застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту за умови недоведеності обґрунтованої підозри є незаконним, порушує гарантовані законодавством права ОСОБА_8 .

Також захисник зазначає про те, що слідчий суддя фактично визнавши відсутність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, проте застосував до ОСОБА_8 запобіжний захід.

Зазначає захисник і про те, що ОСОБА_8 є громадянином України, раніше не притягувався до кримінальної відповідальності та немає судимостей. Він являється ветераном та учасником бойових дій, з самого початку вторгнення російських військ на територію Украпїни брав участь у бойових діях в Херсонській та Миколаївських областях. Окрім того, ОСОБА_8 потребує постійної медичної допомоги та неодноразово проходив тривале стаціонарне лікування у спеціалізованих психіатричних закладах. Наразі також потребує постійного спостереження психіатра. Він прагнучи до соціальної адаптації та маючи об`єктивну необхідність забезпечувати сім`ю, періодично знаходить підробіток шляхом надання послуг з перевезення пасажирів. Його діяльність у цій сфері позбавлена будь-якого злочинного умислу та є абсолютно публічною.

Проте, слідчий суддя на вищевикладене належної уваги не звернув та відповідно прийшов до неправильного висновку про застосування запобіжного заходу до ОСОБА_8 .

Заслухавши доповідача, який виклав суть ухвали та доводи апеляційних скарг, сторону обвинувачення та сторону захисту, які кожен зокрема, підтримали свої скарги та заперечили інші, вивчивши матеріали провадження, апеляційний суд приходить до висновку.

Відповідно до ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання таким спробам як: переховування від органів досудового розслідування або суду; знищення, сховання або спотворення будь-яких із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином; вчинення іншого кримінальне правопорушення чи продовження кримінального правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч.1 цієї статті.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст.177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів, зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі й обставини, зазначені у ст.178 КПК України.

Згідно із ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Апеляційний суд вважає, що наведені вимоги законодавства при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу щодо підозрюваного ОСОБА_8 слідчим суддею дотримані в повній мірі.

Стаття 183 КПК України передбачає, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу.

За положеннями ст.3 Загальної декларації прав людини, ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.176-178 КПК України, п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 25.04.2003 №4 «Про практику застосування судами запобіжного заходу у виді взяття під варту та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання і досудового слідства», запобіжний захід тримання під вартою має застосовуватись лише за крайньою необхідністю і, як останній захід, при наявності достатніх підстав вважати, що підозрюваний чи обвинувачуваний буде намагатись ухилятись від слідства й суду або від виконання процесуальних рішень, перешкоджатиме встановленню істини у справі, продовжуватиме злочинну діяльність.

Судом встановлено і це підтверджується матеріалами кримінального провадження, що СВ Луцького РУП ГУНП у Волинській області проводиться досудове розслідування в межах кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0000116 від 20.01.2026, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332 КК України.

У вчиненні цього кримінального правопорушення обґрунтовано підозрюється ОСОБА_8 , якому 09 березня 2026 року повідомлено про підозру у його вчиненні. При цьому, обґрунтованість підозри у вчиненні цього кримінального правопорушення, стверджується зібраними у кримінальному провадженню доказами, яким, як вбачається з судового рішення, слідчий суддя надав належну юридичну оцінку.

Вивчивши та проаналізувавши матеріали клопотання, колегія суддів апеляційного суду приходить до переконання, що стороною обвинувачення не доведено того, що застосований до підозрюваного запобіжний захід у виді домашнього арешту в певний період доби із покладенням на нього процесуальних обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України, не забезпечить запобіганню наявності встановленим слідчим суддею ризикам, передбаченим п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України.

Слідчим суддею встановлено те, що з метою забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також для запобігання встановленим ризикам, повністю забезпечить такий запобіжний захід, як домашній арешт в певний період доби з покладенням обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України і, з цим повністю погоджується апеляційний суд. Так, судом враховується обґрунтованість підозри у вчиненні кримінального правопорушення ч.3 ст.332 КК України, яке є тяжким злочином, характер та обставини його вчинення, наявність встановлених ризиків, а також те, що ОСОБА_8 раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, не судимий, колишній військовослужбовець, є учасником бойових дій, особою з інвалідністю ІІІ групи, має постійне місце реєстрації, та проживання на території м.Луцька, де й проживає протягом тривалого часу зі співмешканкою, тобто має міцні соціальні зв`язки, а також інші обставини кримінального провадження.

При цьому, апеляційні твердження прокурора про необхідність застосування до підозрюваного запобіжного заходу саме у виді тримання під вартою для запобігання ризикам, вказаним у ч.1 ст.177 КПК України, є безпідставними, оскільки стороною обвинувачення не доведено, а матеріали кримінального провадження не містять доказів, які б давали суду підстави для застосування до підозрюваного саме такого запобіжного заходу, а також, що більш м`який запобіжний захід і, зокрема домашній арешт в певний період доби із покладенням процесуальних обов`язків, не зможе дієво запобігти доведеним ризикам, передбаченим ч.1 ст.177 КПК України.

Окрім того, доводи прокурора як на підставу для скасування судового рішення та обрання щодо підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою на можливість призначення йому в майбутньому покарання у виді позбавлення волі у зв`язку з чим він, у тому числі, може переховуватись від органів досудового розслідування, є нічим іншим як недоведеними припущеннями щодо можливої процесуальної поведінки підозрюваного.

Також фактично необґрунтованими припущеннями прокурора щодо можливої процесуальної поведінки підозрюваного є і доводи про незаконний вплив на учасників у кримінальному провадженні у разі його перебування під домашнім арештом.

Водночас, апеляційний суд вважає обґрунтованою підозру, оскільки матеріали кримінального провадження на даному етапі досудового розслідування містять достатню наявність доказів про можливу причетність до вчинення інкримінованого підозрюваному кримінальному правопорушення, тобто обґрунтованість підозри в контексті її розуміння Європейським судом з прав людини. Тому в цій частині апеляційні доводи сторони захисту про необґрунтованість підозри є неспроможними.

Безпідставними є також апеляційні доводи захисника про не підтвердження жодними доказами існування ризиків, про які зазначає слідчий у поданому клопотанні, оскільки спростовується вищевикладеним.

При цьому, слід зазначити, що усі доводи сторони захисту, викладені в апеляційній скарзі та наведені в ході апеляційного розгляду фактично були належним чином враховані слідчим суддею, і з урахуванням наведених вище мотивів, не зменшують вищенаведених ризиків.

На переконання апеляційного суду слідчий суддя вирішуючи клопотання в даному провадженні, врахував усі обставини, які враховуються у відповідності до положень ст.178 КПК України.

Таким чином, висновок слідчого судді про можливість та доцільність застосування щодо підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу, аніж тримання під вартою і, зокрема домашнього арешту в певний період доби із покладенням процесуальних обов`язків, в даному випадку є правильним та достатньою мірою, яка на даному етапі досудового розслідування буде гарантувати виконання ним покладених на нього процесуальних обов`язків.

Будь-яких істотних порушень норм чинного КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, апеляційний суд не вбачає.

Оскаржуване судове рішення є законним, обґрунтованим та вмотивованим в розумінні ст.370 КПК України.

Зважаючи на вищевикладене, апеляційні скарги прокурора, та захисника підозрюваного підлягають залишенню без задоволення, а оскаржуване судове рішення, - без змін.

Керуючись ст.376, 405, 407, 422 КПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги прокурора, та захисника підозрюваного ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10 березня 2026 року, якою відмовлено в обранні щодо ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, та обрано запобіжний захід у виді домашнього арешту, із покладенням на нього обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України, - без змін.

Ухвала остаточна й оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді