ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/57/26 Справа № 211/6537/25 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2026 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

судді-доповідача: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю

секретаря судового засідання: ОСОБА_5

підозрюваного: ОСОБА_6 (в режимі відео конференції)

захисника: ОСОБА_7 (в режимі відео конференції)

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського апеляційного суду у м.Кривий Ріг апеляційні скарги підозрюваного ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28 листопада 2025 року про застосування запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України, на 60 днів до 24 січня 2026 року включно,-

ВСТАНОВИЛА:

До Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області надійшло клопотання слідчого за погодженням з прокурором, в межах кримінального провадження № 0000014 від 30.01.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою слідчого судді Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28 листопада 2025 року клопотання слідчого задоволено частково. Застосовано щодо підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді домашнього арешту строком на 60 днів до 24 січня 2026 року включно. З покладенням на підозрюваного відповідних обов`язків.

З вказаним рішенням суду не погодились підозрюваний ОСОБА_6 та його захисник ОСОБА_7 та оскаржили його в апеляційному порядку.

У апеляційній скарзі ОСОБА_6 вважає, що ухвала слідчого судді про застосування до нього запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту постановлена з істотним порушенням вимог КПК України та не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження. Зазначає, що стороною обвинувачення не доведено наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ним кримінального правопорушення, оскільки надані матеріали не містять достатніх доказів його причетності до інкримінованих дій, а повідомлення про підозру ґрунтується переважно на заяві та показаннях однієї особи. Вказує, що протоколи НСРД, огляду грошових коштів та мобільного телефону не підтверджують факту одержання ним неправомірної вигоди, а передані грошові кошти у нього не виявлялися. Зазначає, що з матеріалів провадження неможливо встановити, на кого саме та з якою метою він мав впливати, а також яке конкретне рішення мало бути прийняте. Зазначає, що відсутні будь-які факти, які б свідчили про наміри знищити чи приховати докази, впливати на свідків, перешкоджати досудовому розслідуванню або вчинити інше кримінальне правопорушення. Вважає, що слідчим суддею безпідставно визнано наявними ризики, передбачені п.п. 2, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки вони не конкретизовані та не підтверджені жодними доказами. Вказує, що слідчий суддя не врахував його позитивні характеристики, міцні соціальні зв`язки, відсутність судимостей, сімейний стан, наявність неповнолітньої дитини, волонтерську діяльність та стан здоров`я. Зазначає, що строк застосованого запобіжного заходу перевищує строк досудового розслідування, оскільки строк досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000014 від 30.01.2025 року постановою заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_8 від 24 листопада 2025 року продовжено до 3-х місяців, тобто до 03.01.2026 року. Просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу про відмову в задоволенні клопотання слідчого в повному обсязі.

У апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 який діє в інтересах ОСОБА_6 вважає, що ухвала слідчого судді про застосування щодо підозрюваного домашнього арешту є незаконною, необґрунтованою та невмотивованою. Зазначає, що стороною обвинувачення не доведено наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_6 кримінального правопорушення, а наведені у клопотанні обставини не підтверджені належними доказами. Вказує, що надані стороною обвинувачення матеріали заява, показання свідка, протоколи огляду та НСРД не містять достатніх фактичних даних, які б об`єктивно пов`язували підозрюваного з інкримінованим злочином. Зазначає, що слідчий суддя не перевірив відповідність повідомлення про підозру стандарту «достатніх підстав (доказів)» та не здійснив належної оцінки доказів у контексті практики ЄСПЛ. Вважає, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України, не доведені, носять формальний та абстрактний характер і не підтверджені конкретними фактами. Зазначає, що слідчим суддею не досліджено можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу та не наведено мотивів неможливості його застосування. Вказує, що ухвала прийнята без повного та всебічного дослідження обставин, передбачених ст. 178 КПК України. Просить скасувати оскаржувану ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою застосувати до підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді особистого зобов`язання з покладенням обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України, а саме: прибувати до слідчого, прокурора суду за першою вимогою; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання; утриматись від спілкування зі свідками та підозрюваними у кримінальному провадженні.

Заслухавши суддю-доповідача, підозрюваного та його захисника, які підтримали доводи апеляційної скарги і просили її задовольнити, дослідивши надані матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

При розгляді клопотання про обрання щодо підозрюваного запобіжного заходу слідчий суддя виконав вимоги ст. 194 КПК і правильно встановив, що підозра у відношенні ОСОБА_6 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України, є обґрунтованою.

На час розгляду клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу, слідчим судею вірно було встановлено, що Відділенням поліції №1 Криворізького районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні за №0000014 від 30 січня 2025 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України, про що до ЄРДР внесено відповідну інформацію.

Підозра пред`явлена ОСОБА_6 , обґрунтована зібраними під час досудового розслідування доказами:

1) Заявою про вчинене кримінальне правопорушення, або таке що готується;

2) Показаннями свідка ОСОБА_9 ;

3) Протоколом огляду грошових коштів та вручення грошових коштів;

4) Протоколом огляду мобільного телефону ОСОБА_10 ;

5) Протоколом затримання ОСОБА_11 ;

6) Протоколами проведених НСРД аудіо,-відеоконтроль особи.

Відповідно до ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Відповідно до вимог п. «е» ч. 1 ст. 5 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод (Рим, 1950 року) міра запобіжного заходу у вигляді взяття під варту обирається підозрюваному, обвинуваченому судом при наявності обґрунтованої підозри у вчиненні ним правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню ним правопорушення чи його втечі після його вчинення, що вказана особа може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на потерпілого, свідків та інших учасників кримінального провадження, перешкоджати провадженню іншим чином, а також вчиняти інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини "розумна підозра у вчиненні кримінального злочину, про яку йдеться у ст. 5 параграфу 1(c) Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, передбачає "наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила злочин" (рішення O'Hara v. United Kingdom of 16 October 2001, n. 34).

Розумна підозра не означає, що винуватість підозрюваного має бути встановлена на цій стадії. Саме у чіткому доведенні як події, так і характеру того злочину, у якому підозрюється особа, і полягає мета розслідування. Стаття 5 § 1(c) навіть не передбачає, що поліція має одержати достатні докази для висунення обвинувачення як на час арешту, так і під час перебування апелянта під вартою (N.C. v. Italyof 11 January 2001, §45).

Колегією суддів перевірено, що в матеріалах провадження є достатні дані, що підтверджують існування обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України. При цьому встановлено, що клопотання слідчого містить посилання на відповідні матеріали досудового розслідування, копії яких долучені до судового провадження та досліджені колегією суддів. Зазначені матеріали підтверджують обставини, що дають підстави підозрювати ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення.

Посилання апелянта на те, що протоколи НСРД, огляду грошових коштів та мобільного телефону не підтверджують факту одержання ним неправомірної вигоди, грошові кошти у нього не виявлялися, а також твердження про неможливість встановлення з матеріалів провадження, на кого саме та з якою метою він мав впливати і яке конкретне рішення повинно було бути прийняте, фактично зводяться до заперечення обґрунтованості підозри, належності та допустимості доказів, а також до оспорювання фактичних обставин кримінального правопорушення і правильності його правової кваліфікації. Надання оцінки зазначеним доказам з точки зору їх достатності для доведення вини особи, встановлення факту отримання чи неотримання грошових коштів, визначення змісту домовленостей та спрямованості можливого впливу не входить до предмета апеляційного перегляду на цій стадії кримінального провадження, оскільки такі питання підлягають дослідженню та оцінці судом під час розгляду обвинувального акту по суті.

Водночас із наданих стороною обвинувачення матеріалів убачається наявність даних, які у своїй сукупності підтверджують обставини, що дають достатні підстави підозрювати ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення. На цій стадії кримінального провадження суд не вирішує питання доведеності вини, а перевіряє наявність обґрунтованої підозри, що й було встановлено слідчим суддею. Відтак колегія суддів не вдається до оцінки зазначених доводів у контексті доведеності вини особи.

Колегія суддів вважає, що рішення про застосування до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, постановлене слідчим суддею відповідно до вимог ст.ст. 177, 178 КПК України.

Так, при вирішенні питання про застосування стосовно підозрюваного запобіжного заходу у виді домашнього арешту, слідчим суддею в повній мірі враховано суттєві обставини, як підозру у вчиненні кримінального правопорушення за ознаками ч. 3 ст. 369-2 КК України, а також наявність ризиків передбачених ст. 177 КПК України, а саме:

- переховуватися від органів досудового розслідування та суду даний ризик підтверджується тим, що ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України, який відповідно до ст. 12 КК України є тяжким кримінальним правопорушенням та у разі визнання судом винним останнього у вчиненні вказаного кримінального правопорушення, ОСОБА_6 , може понести покарання, пов`язане з позбавленням волі. У зв`язку з вищевикладеним, розуміючи вказані обставини, може переховуватись від органу досудового розслідування та/або суду, шляхом втечі за межі території України, з метою уникнення в подальшому кримінальної відповідальності та покарання;

-знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, - даний ризик підтверджується тим, що ОСОБА_6 , як встановлено під час досудового розслідування, вчиняв дії направлені на одержання неправомірної вигоди за здійснення впливу на прийняття рішення посадовими особами ТСЦ МВС, докази причетності яких можуть знаходитися у підозрюваного, місцезнаходження яких не встановлено до теперішнього часу, які мають суттєве значення для досудового розслідування та подальшого судового розгляду, про місцезнаходження, яких достовірно відомо ОСОБА_6 , тому останній розуміючи вказані обставини та у разі застосування до останнього більш м`якого запобіжного заходу, матиме реальну можливість знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення з метою уникнення кримінальної відповідальності за кримінальне правопорушення в якому він підозрюється;

-незаконно впливати на свідків, інших підозрюваних у цьому ж провадженні даний ризик підтверджується тим, що підозрюваний ОСОБА_6 має прямий вплив на іншого підозрюваного у цьому ж провадженні ОСОБА_11 , так як встановлено, що останній виконував вказівки ОСОБА_6 під час вчинення кримінального правопорушення, що свідчить про можливість здійснення незаконного впливу з боку підозрюваного ОСОБА_6 на підозрюваного ОСОБА_11 . Також, на теперішній час під час досудового розслідування не встановлені всі свідки, від яких ОСОБА_6 одержував неправомірну вигоду, а також не встановлені посадові особи ТСЦ МВС, на яких він здійснював вплив для прийняття ними рішення, на який має прямий вплив підозрюваний. Крім того, ОСОБА_6 , може здійснювати незаконний вплив на свідка ОСОБА_9 , яка допитана у кримінальному провадженні, з метою зміни нею раніше наданих показань;

-перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, - даний ризик підтверджується тим, що підозрюваний ОСОБА_6 вчиняв кримінальне правопорушення, у якому він підозрюється шляхом впливу на посадових осіб ТСЦ МВС, які не виключено можуть бути у попередній змові з останнім, і можуть впливати на кримінальне провадження іншим чином.

Доводи апелянтів про те, що слідчим суддею безпідставно визнано наявними ризики, передбачені п.п. 2, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, з огляду на їх неконкретизованість та непідтвердження доказами, колегія суддів вважає необґрунтованими. Як убачається з матеріалів провадження, слідчим суддею надано оцінку характеру та тяжкості інкримінованого кримінального правопорушення, обставинам його вчинення, даним про особу підозрюваного, а також стадії досудового розслідування, що в сукупності дало підстави для висновку про наявність відповідних ризиків. Сам по собі факт заперечення стороною захисту існування таких ризиків не свідчить про їх відсутність та не спростовує висновків слідчого судді.

Посилання апелянтів на позитивні характеристики ОСОБА_6 , міцні соціальні зв`язки, відсутність судимостей, сімейний стан, наявність неповнолітньої дитини, здійснення волонтерської діяльності та стан здоров`я були предметом дослідження слідчим суддею та враховані при обранні запобіжного заходу. Разом із тим, зазначені обставини самі по собі не виключають наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, та не свідчать про неможливість вчинення підозрюваним дій, спрямованих на перешкоджання кримінальному провадженню.

Факт того, що підозрюваний на даний час не вчиняв дій, передбачених ст. 177 КПК України, та належним чином виконує покладені на нього процесуальні обов`язки, жодним чином не свідчить про відсутність ризиків у майбутньому. Його належна процесуальна поведінка зумовлена, насамперед, дієвістю обраного щодо нього запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, який обмежує свободу пересування та унеможливлює безконтрольні контакти, а не виключно його особистими якостями.

Згідно положень ст.5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практики ЄСПЛ, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. В кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Отже, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку про наявність ризиків, передбачених законом, та правильно визначив запобіжний захід, який є співмірним із встановленими ризиками та достатнім для забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного.

Розглядаючи можливість застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання з покладенням обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, колегія суддів зазначає, що наявні у кримінальному провадженні обставини та встановлені слідчим суддею ризики не можуть бути належним чином нейтралізовані шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Домашній арешт у даному випадку є достатнім і співмірним заходом забезпечення кримінального провадження, оскільки дозволяє досягти балансу між правом особи на свободу та необхідністю забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного, недопущення ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а також гарантування інтересів правосуддя.

Застосування ж особистого зобов`язання, з огляду на характер інкримінованого кримінального правопорушення та сукупність встановлених ризиків, не забезпечить їх належного запобігання та не буде достатнім для досягнення мети запобіжного заходу. Відтак наразі підстав для зміни запобіжного заходу на більш м`який колегія суддів не вбачає.

Так, діючий КПК України підставами застосування запобіжного заходу визначає наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може вчинити дії, передбачені ч . 1 ст. 177 КПК України.

Проте колегія суддів вважає слушними доводи сторони захисту, що строк застосованого запобіжного заходу перевищує строк досудового розслідування, оскільки строк досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000014 від 30.01.2025 року постановою заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_8 від 24 листопада 2025 року продовжено до трьох місяців, тобто до 03.01.2026 року.

Строк застосування запобіжного заходу відносно ОСОБА_6 слідчим суддею визначено до 24 січня 2026 року включно, в той час, коли даний термін перевищує строк досудового розслідування. Тобто слідчим суддею, в цій частині, допущено порушення вимог Закону, оскільки у своєму рішенні він вийшов за межі визначеного строку досудового розслідування.

Відповідно до ч. 3 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити ухвалу без змін; 2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

За наведених обставин колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційних скарг сторони захисту, в частині скасування ухвали слідчого судді та необхідністю постановити апеляційною інстанцією нової, якою клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу підозрюваному ОСОБА_6 задовольнити частково. При цьому строк запобіжного заходу у вигляді домашнього арештуслід застосувати до 03.01.2026 року.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 194, 309, 405, 407КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги підозрюваного ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28 листопада 2025 року про застосування запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту щодо ОСОБА_6 - скасувати.

Клопотання старшого слідчого в ОВС відділу СУ ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_12 , погоджене прокурором Криворізької східної окружної прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_13 про застосування запобіжного заходу відносно ОСОБА_6 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.369-2 КК України - задовольнити частково.

Застосувати до ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України, запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, до 03.01.2026 року.

Покласти на підозрюваного ОСОБА_6 , наступні, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України, обов`язки:

- заборонити залишати місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , у період часу з 22:00 год. до 06:00 год.;

- не відлучатися з міста Дніпро, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- прибувати до слідчого, прокурора, суду за кожною вимогою;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або роботи;

- уникати спілкування зі свідком ОСОБА_9 , підозрюваним ОСОБА_11

- здати на зберігання до відповідного органу державної влади свій паспорт для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд за межі України.

Ухвала є остаточною та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді