Справа № 296/2483/26
УХВАЛА

Іменем України

06 березня 2026 року м.Житомир

Корольовський районний суд м.Житомира в складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання старшого слідчого в ОВС слідчого управління Головного управління Національної поліції в Житомирській області майора поліції ОСОБА_3 про накладення арешту на майно,-

ВСТАНОВИВ:

Старший слідчий в ОВС слідчого управління Головного управління Національної поліції в Житомирській області майор поліції ОСОБА_3 звернулась до слідчого судді Корольовського районного суду м. Житомира із клопотанням про накладення арешту на майно підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Обґрунтовуючи клопотання слідчий вказує, що слідчим управлінням Головного управління Національної поліції в Житомирській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному проваджені № 0000110 від 17.09.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.369-2 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що військовослужбовці ОСОБА_5 , разом з ОСОБА_4 та іншими невстановленими особами діючи за попередньою змовою групою осіб прийняли пропозиції та обіцянки в одержанні неправомірної винагороди для себе за використання службових повноважень, щодо внесення недостовірних відомостей до єдиного електронного державного реєстру призовників «Оберіг», стосовно ОСОБА_6 .

Відповідно до раніше розробленого плану та дій, спрямованих на власне збагачення, ОСОБА_5 , разом з ОСОБА_4 та іншими невстановленими особами діючи за попередньою змовою групою осіб розуміючи, що ОСОБА_6 є особою призовного віку перебуває «в розшуку» відповідно до єдиного електронного державного реєстру призовників «Оберіг», прийняли пропозиції та обіцянки від останнього в одержанні неправомірної винагороди в загальній сумі 5600 доларів США для себе за використання службових повноважень, щодо внесення недостовірних відомостей до єдиного електронного державного реєстру призовників «Оберіг», стосовно ОСОБА_6 , що фактично стають підставою для несанкціонованого зняття особи з розшуку у вищевказаному реєстрі.

Злочинна діяльність ОСОБА_4 була припинена шляхом затримання останнього у порядку ст. 208 КПК України.

Так, в ході досудового розслідування ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369-2КПК

Відповідно до санкції ч. 3 ст. 369-2 КК України, передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років з конфіскацією майна.

Так, 25.02.2026 у порядку ст. 208 КПК України, за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України за адресою: м. Київ, 1-й пров. Бортницький, 4, затримано ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Під час особистого обшуку ОСОБА_4 було виявлено та вилучено: ноутбук марки LENOVO S/N MR27EF1A MTM 82K 10190RA із зарядним пристроєм; мобільний телефон марки «SAMSUNG S9».

25.02.2026 слідчим у кримінальному провадженні вилучене майно визнано речовими доказами у кримінальному провадженні, про що винесено відповідну постанову.

Слідчий просить накласти арешт на вищезазначене майно, що належить ОСОБА_4 з метою забезпечення конфіскації, як виду покарання та збереження речових доказів.

В судове засідання слідчий не з`явися, від нього надійшла заява про розгляд справи без його участі.

Від представника власника майна ОСОБА_7 06.03.2026р. надійшло заперечення в якому останній вказав, що слідчим не доведено необхідності накладання арешту на вищезазначене майно, матеріли додані до клопотання не підтверджують необхідність застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна. Можливі наслідки арешту майна для підозрюваного та його сім`ї не виправдовують ступінь втручання органів досудового розслідування у його права та охоронювані інтереси. Просив відмовити у задоволенні клопотання.

Дослідивши матеріали клопотання наданні органом досудового розслідування, слідчий суддя дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 131 КПК України захід забезпечення кримінального провадження застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження.

Одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна (ч. 2 ст. 131 КПК України).

Як визначено ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Приписами ч. 5 ст. 170 КПК України визначено що, у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Зі змісту клопотання вбачається, що 25.02.2026р. у порядку ст. 208 КПК України, за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України, за адресою: м. Київ, 1-й пров. Бортницький, 4, затримано ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Під час особистого обшуку ОСОБА_4 в присутності адвоката ОСОБА_8 було виявлено та вилучено: ноутбук марки LENOVO S/N MR27EF1A MTM 82K 10190RA із зарядним пристроєм; мобільний телефон марки «SAMSUNG S9».

25.02.2026 слідчим у кримінальному провадженні вилучене майно визнано речовими доказами у кримінальному провадженні, про що винесено відповідну постанову.

Також слід врахувати, що санкцією ч. 3 ст. 369-2 КК України, передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років з конфіскацією майна.

Враховуючи вищенаведене, обставини кримінального провадження, мету, підстави застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна, оскільки зазначене майно містить відомості, які можуть бути використанні як доказ обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, з метою забезпечення збереження речових доказів, а також беручи до уваги наявність достатніх підстав вважати, що суд може призначити ОСОБА_4 покарання у виді конфіскації майна, з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання, слідчий суддя дійшов висновку про необхідність накладення арешту на майно підозрюваного.

Керуючись ст.ст.131, 132, 170-173, 175, 309 КПК України, слідчий суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання слідчого задовольнити.

Накласти арешт на майно, яке вилучене 25.02.2026 під час особистого обшуку підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , а саме на: ноутбук марки LENOVO S/N MR27EF1A MTM 82K 10190RA із зарядним пристроєм; мобільний телефон марки «SAMSUNG S9».

Ухвала судді може бути оскаржена безпосередньо до Житомирського апеляційного суду на протязі 5 днів з часу її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1