Виноградівський районний суд Закарпатської області
_____________________________________________________________________
Справа № 297/1234/25
Номер рядка звіту 17
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06.03.2026 м.Виноградів

Виноградівський районний суд, Закарпатської області у складі головуючого судді ОСОБА_1 , секретар судового засідання ОСОБА_2 , за участю прокурора Берегівської окружної прокуратури ОСОБА_3 , обвинуваченого та його захисника адвоката ОСОБА_4 , за участю потерпілої ОСОБА_5 , перекладача ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду м.Виноградів питання про можливість призначення обвинувального акту в кримінальному провадженні, внесеного 11.10.2024р. до ЄРДР за №0000744 по обвинуваченню-

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянин України, українець, не одружений, не працюючий, без освіти, раніше не судимий,

за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Прокурор, якого підтримали і обвинувачений, його захисник та потерпіла, в підготовчому провадженні просять суд постановити ухвалу про призначення судового розгляду справи на підставі даного обвинувального акту, вважаючи, що під час досудового розслідування були дотриманні вимоги КПК України, підстав для закриття провадження чи повернення обвинувального акту не вбачають, а отже, заслухавши думку сторін кримінального провадження, вивчивши матеріали обвинувального акту з додатками, суд прийшов до висновку, що підстави для прийняття рішень, передбачених п.п.2-4 ч.3 ст.314 КПК України, відсутні, відтак кримінальне провадження слід призначити до судового розгляду.

Так, відповідно до ч.1 ст.314 КПК України після отримання обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру або клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності суд не пізніше п`яти днів з дня його надходження призначає підготовче судове засідання, в яке викликає учасників судового провадження.

З метою підготовки до судового розгляду визначено дату та місце проведення судового розгляду, та з`ясовано питання про склад осіб, які братимуть участь у судовому розгляді, а саме: прокурор, потерпіла та її представник, обвинувачений та його захисник, перекладач, а також свідки, зазначені у додатку до обвинувального акту.

Судове засідання з урахуванням принципу гласності та відкритості судового провадження слід проводити відкрито.

Клопотання про застосування витребування речей або документів не поступали.

Разом з тим, прокурор, якого підтримав представник потерпілої, просив продовжити строк тримання під вартою обвинуваченому на строк 60 днів, оскільки під час досудового розслідування та під час розгляду справи у Берегівському районному суді щодо обвинуваченому було обрано та продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, без визначення застави, строк дії якого закінчується 07.03.2026р., а ризики, які існували на час обрання та продовження строку тримання обвинуваченого під вартою, не змінились та продовжують існувати.

Обвинувачений та його захисник заперечували проти задоволення даного клопотання, просили у його задоволенні відмовити та просили суд застосувати захід, не пов`язаний із триманням під вартою.

Своє клопотання сторона захисту обґрунтовує тим, що запобіжний захід може бути змінений, коли це виправдовується обставинами справи, зумовленими виникненням нових обставин після прийняття попереднього рішення про застосування запобіжного заходу, а також виявленням тих, які існували раніше, але про які не було відомо сторонам на час прийняття рішення про застосування запобіжного заходу. Разом з тим, згідно діючого кримінального процесуального кодексу України, підставою для зміни запобіжного заходу є зокрема наявність нових обставин, які не розглядалися суддею при застосуванні запобіжного заходу, зменшення встановлених ризиків, тощо. В даному випадку, обставини змінилися, оскільки ОСОБА_7 не робив злочину передбаченого ч. 2 ст.121 КК України, а навпаки він уникав будь-якого конфлікту. Захисник у клопотанні посилається на відео, яке досліджене в судовому засіданні. Цей відеофайл повністю спростовує виклад фактичних обставин в даному обвинувальному акті, адже видно, що 11.10.24 року на вул. Робочій, 38, а не 51 відбулись хуліганські дії, розпочаті родичами потерпілого, саме ними здійснено напад сім`ю обвинуваченого ОСОБА_7 , видно як він тікає від озброєного палкою потерпілого ОСОБА_8 , наявна особа, яка нанесла удар потерпілому, що став причиною його смерті, а саме ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на прізвисько « ОСОБА_10 », який під присягою, тобто будучи попередженим про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показів, дав свідчення, що саме він наніс смертельний удар потерпілому. З відео, дослідженому безпосередньо в судому засіданні, видно, що ОСОБА_7 не тільки не нападав на потерпілого, а навпаки він уникав будь-якого конфліку, що видно відео, оригінал якого наявний у органу досудового розслідування, але копія запису збережена на телефоні брата ОСОБА_7 - ОСОБА_11 .

Захисник ОСОБА_4 у клопотанні вказує, на сьогоднішній день існують два кримінальні провадження по факту нанесення потерпілому ОСОБА_12 ІНФОРМАЦІЯ_3 тяжких тілесних ушкоджень, що спричинило його смерть В рамках іншого кримінального провадження № 0000152 від 07.04.2025. допитані вже свідки ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_5 які підтвердили, що ОСОБА_7 тікав від потерпілого ОСОБА_12 , який гнався за ним з металевою трубою, і, захищаючи брата удар ОСОБА_12 наніс ОСОБА_9 .

Ухвалюючи рішення про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд повинен з`ясувати доцільність продовження застосування запобіжного заходу, що у свою чергу повинно відповідати ризикам та обставинам, передбаченим ст.ст.177,178 КПК України, у їх зіставленні з конкретними фактами, встановленими учасниками судового провадження.

На переконання суду, твердження прокурора про необхідність продовження саме виняткового запобіжного заходу ОСОБА_7 є безпідставним та помилковим, оскільки не узгоджується із вимогами кримінального процесуального законодавства та практикою Європейського суду з прав людини, який неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин

Як вбачається з клопотання - прокурор поклав в основу свого клопотання про продовження щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою положення, викладені в КПК України, зокрема, про можливість переховування від суду, незаконно впливати на свідків, потерпілу у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення, без вагомості доказів таким ризикам, та не врахував характеризуючі дані про особу обвинуваченого, а саме: відсутність судимості, позитивну характеристику.

Разом з тим, із клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою та доданих до нього матеріалів вбачається, що необхідність продовження обвинуваченому такого запобіжного заходу, прокурор обґрунтовує тими ж самими доказами щодо обґрунтованої підозри та наявних ризиків, які раніше вже були враховані судом при обранні обвинуваченому запобіжного заходу та його неодноразовому продовженні, а відтак, посилаючись на зазначені обставини захисник просить суд змінити запобіжний захід ОСОБА_7 на особисте зобов`язання.

При вирішенні заявлених сторонами кримінального провадження клопотань суд виходить з того, що згідно зі ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що в разі обрання іншого більш м`якого запобіжного заходу підозрюваний, обвинувачений може ухилитися від слідства або суду, знищити речові докази, перешкоджати встановленню істини у справі або продовжувати злочинну діяльність.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, згідно п.5 ч.2 ст.183 КПК України може бути застосований до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за яким законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

В провадженні суду перебуває зазначений обвинувальний акт. Під час досудового розслідування та під час слухання справи у Берегівському районному суді щодо обвинуваченого 24.11.2024р. було обрано та в подальшому неодноразово продовжувався запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, без визначення застави, строк дії якого закінчується 07.03.2026р.

Відповідно до ст.29 Конституції України кожна особа має право на свободу та особисту недоторканість. Ніхто не може бути заарештований, або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставі та в порядку визначеному законом.

Указані гарантії права на свободу та особисту недоторканість, які передбачені ст. 29 Конституції України, поєднуються з такими ж положеннями ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована 17 липня 1997 року законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та Протоколів № 2,4,7 та 11 до Конвенції». У п.1 ст. 1 цього Закону зазначено, що «Україна повністю визнає на своїй території дію ст.46 Конвенції щодо визнання обов`язковою і без укладення спеціальної угоди юрисдикцію Європейського Суду з прав людини у всіх питаннях, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції, а статтями 13, 17 закону України «Про виконання рішень та практики Європейського Суду з прав людини» від 23.02.2006 року передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права та змінюють практику застосування національного закону відповідно до рішення цього Суду.

Відповідно до ч.3 ст.331 КПК суд першої інстанції зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Цією ж нормою на суд покладено такий самий обов`язок, а саме повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, у разі якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Рішення суду про застосування до особи запобіжного заходу у виді тримання під вартою/продовження строку дії такого запобіжного заходу буде обґрунтованим не лише, якщо воно відповідає внутрішньому законодавству, але й постановлене з урахуванням положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, що узгоджується з вимогами ч.5 ст.9 КПК.

При вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Так, згідно з ч.1 ст.183 КПК тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Між тим суд, вирішуючи питання доцільності застосування чи продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, у порядку ст. 331 КПК, повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.

З матеріалів справи встановлено, що на підставі Ухвали Апеляційного суду Закарпатської області від 09.02.2026р. з Берегівського районного суду на розгляд Виноградівського районного суду надійшло кримінальне провадження, внесеного 11.10.2024р. до ЄРДР за №0000744 по обвинуваченню ОСОБА_7 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України.

З клопотання прокурора про продовження щодо обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, послався на те, що розгляд кримінального провадження триває, з врахуванням обставин справи, тяжкості висунутого обвинувачення, ризики, наведені у клопотання, є обґрунтованими, що не дає підстав для застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу.

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що обвинувачений з 24.11.2024р. перебуває під вартою, зокрема один рік і три місяці, тобто він тривалий час утримується під вартою.

При оцінці доводів сторони обвинувачення щодо підстав для продовження запобіжного заходу у вигляд тримання під вартою та сторони захисту щодо відмови і обрання запобіжного заходу не пов`язаного із тримання під вартою та прийнятті судового рішення, суд бере до уваги положення ст.ст.176,178,183 КПК України, відповідно до яких, тримання особи під вартою є виключним запобіжним заходом і застосовується лише, якщо жоден із інших більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК.

Звертаючись із черговим клопотанням про продовження щодо обвинуваченого ОСОБА_7 найбільш суворого запобіжного заходу, на переконання суду, прокурор не з`ясував та не навів переконливих аргументів на користь того, що застосування більш м`яких запобіжних заходів не зможе забезпечити належної процесуальної поведінки обвинуваченого та запобігти заявленим прокурором ризикам з врахуванням обставин цієї конкретної справи.

При цьому, суд звертає увагу на позицію Європейського Суду з прав людини, що згідно з ч.2 ст.8, ч.5 ст.9 КПК України, є частиною національного законодавства щодо підходу до розгляду доцільності продовження строків тримання особи під вартою як протягом досудового слідства, так і судового розгляду, яке ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Відповідно, наступне рішення про продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються, та їх аналіз як підстави подальшого втручання в право особи на свободу (рішення у справі «Руденко проти України»).

В контексті п. 3 ст. 5 Конвенції (правова позиція ЄСПЛ у п. 60 рішення у справі «Єлоєв проти України») після спливу певного проміжку часу (досудового розслідування, судового розгляду) навіть обґрунтована підозра у вчиненні злочину не може бути єдиним виправданням тримання під вартою підозрюваного, обвинуваченого, а тому суду, в разі задоволення клопотання про обрання або продовження терміну застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, необхідно чітко зазначити у судовому рішенні про наявність іншої підстави (підстав) або ризику, що передбачені ч.1 ст. 177 КПК України.

Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі «Клішин проти України» наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини в справі «W.v. Switzerland», строк тримання особи під вартою повинен бути розумним і не може оцінюватись абстрактно. Питання розумності знаходження обвинуваченого під вартою повинно оцінюватись в кожній справі відповідно до її специфічних рис. Тривале тримання під вартою може бути виправданим у конкретній справі лише, якщо є специфічні ознаки суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає правило поваги до свободи особи («W.v. Switzerland judgment of 26 Januaru 1993, Series A no. 254 A, p. 15, § 30)».

Отже, наявність підстав для продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою чи повторного застосування такого запобіжного заходу має бути ретельно перевірено, існування ризиків негативної поведінки особи чітко наведені та проаналізовано питання щодо можливості застосування альтернативного запобіжного заходу.

Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі «Дейнеко проти України», не розглянувши конкретні факти або альтернативні триманню під вартою запобіжні заходи та посилаючись головним чином і постійно на тяжкість обвинувачень, органи влади продовжували строк тримання заявника під вартою до розгляду його справи судом на підставах, які не можуть вважатися достатніми для обґрунтування тривалості тримання під вартою. Отже, це є порушенням пункт 3 статті 5 Конвенції.

При оцінці наданих сторонами у судовому провадженні доказів, доводів сторін кримінального провадження, та прийнятті судового рішення, суд вважає, що клопотання прокурора про продовження щодо обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою містить формальний виклад обставин та базується лише на тяжкості покарання, яке йому загрожує, у разі визнання його винуватим, а також на вагомості наявних доказів про вчинення ним інкримінованих йому злочинів, однак, суд, перевіряючи доводи сторони обвинувачення, викладеними у клопотанні та доводи сторони захисту, оцінює їх у сукупності всіх обставин даного кримінального провадження, що є обов`язком суду згідно з приписами ст. 178 КПК України.

Так суд вважає, що прокурором не доведено, переконливих обставин, які б беззаперечно стверджували, що з плином часу (з 24.11.2024р., тобто один рік і три місяці, обвинувачений перебуває під вартою) заявлені ризики не зменшились та виправдовують подальше застосування до обвинуваченого найбільш суворого виду запобіжного заходу.

Зокрема, ЄСПЛ неодноразово встановлював порушення пункту 3 статті 5 Конвенції у справах проти України у зв`язку з тим, що навіть тоді, коли йшлося про тривалі строки тримання під вартою, національні суди посилалися на однакові підстави, якщо вони були, упродовж усього періоду тримання заявника під вартою (рішення у справі «Харченко проти України»).

У контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, зазначено, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня («Панченко проти Росії»). Ризик втечі має оцінюватись в світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню («Бакчиєв проти Молдови»).

З матеріалів цієї справи слідує, що обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеного 11.10.2024р. до ЄРДР за №0000744 по обвинуваченню ОСОБА_7 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України разом із клопотанням про продовження строку запобіжного заходу був направлений до Берегівського районного суду 09.04.2025р. для розгляду справи по суті.

Ухвалою Берегівського районного суду 14.04.2025р. закінчено підготовче провадження та призначено судовий розгляд обвинувального акту та продовжено строк запобіжного заходу ОСОБА_7 у вигляді тримання під вартою строком до 12.06.2025р.

Ухвалою Берегівського районного суду 10.06.2025р. знову продовжено строк запобіжного заходу ОСОБА_7 у вигляді тримання під вартою строком до 08.08.2025р.

Ухвалою Берегівського районного суду 30.09.2025р. знову продовжено строк запобіжного заходу ОСОБА_7 у вигляді тримання під вартою строком до 28.11.2025р.

Ухвалою Берегівського районного суду 10.11.2025р. знову продовжено строк запобіжного заходу ОСОБА_7 у вигляді тримання під вартою строком до 08.01.2026р.

Ухвалою Берегівського районного суду 07.01.2026р. знову продовжено строк запобіжного заходу ОСОБА_7 у вигляді тримання під вартою строком до 07.03.2026р.

Зазначені обставини у своїй сукупності, враховуючи особиливості зазначеної справи, а також вимоги кримінального процесуального закону, які зобов`язують суд забезпечити своєчасний та безперервний розгляд кримінального провадження, особливо у випадках, коли до обвинуваченого застосовано запобіжний захід, пов`язаний з обмеженням свободи.

При цьому, необхідно зауважити, що обґрунтування прокурора про неможливість застосування до обвинуваченого іншого, більш м`якого, запобіжного заходу взагалі не аргументований, носить формальний характер, оскільки він обмежився лише посиланням на те, що підстави, за яких судом було обрано обвинуваченому запобіжний захід у виді взяття під варту не відпали, а ризики, передбачені ст.177 КПК України не зменшились, що унеможливлює застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу.

Сукупність вищенаведених обставин, на переконання суду свідчать, що подальше тримання обвинуваченого під вартою без визначення застави не є виправданим та наявна можливість застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу - у виді цілодобового домашнього арешту із застосуванням електронних засобів.

За приписами ст.181 КПК, домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби, може бути застосований до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі. Орган Національної поліції повинен негайно поставити на облік особу, щодо якої застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, і повідомити про це слідчому або суду, якщо запобіжний захід застосовано під час судового провадження. Працівники органу Національної поліції з метою контролю за поведінкою підозрюваного, обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на неї зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю.

Разом з тим, береться до уваги те, що згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, зокрема рішення у справі «Бузаджі проти Республіки Молдова» домашній арешт, з урахуванням його ступеня та інтенсивності, вважається позбавленням волі за змістом статті 5 Конвенції.

Таким чином, суд вважає, що, з урахуванням обставин кримінального провадження та особи обвинуваченого, цілодобовий домашній арешт в умовах контролю з боку працівників правоохоронних органів та покладенням відповідних процесуальних обов`язків, здатен запобігти заявленим ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого ОСОБА_7 .

При прийнятті рішення суд також враховує вимоги ст.26 КПК України, зокрема, те, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та в спосіб, передбачених цим Кодексом.

Керуючись ст.29 Конституції України, ст.5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 р., ст.ст.177,181,183,199,314,331,376 КПК України суд-

У Х В А Л И В:

Закінчити підготовче провадження та призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акту по матеріалам кримінального провадження, внесеного 11.10.2024р. до ЄРДР за №0000744 по обвинуваченню ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України на 10.00 годину 25.03.2026р. у приміщенні Виноградівського районного суду Закарпатської області.

В судове засідання викликати прокурора, обвинуваченого, його захисника, потерпілу і її представника, перекладача, а також свідків, зазначених у додатку до обвинувального акту.

Клопотання прокурора Берегівської окружної прокуратури ОСОБА_3 про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 задовольнити частково.

Клопотання захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_4 про зміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 на особисте зобов`язання задовольнити частково.

Обрати щодо обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту із застосуванням електронних засобів контролю за місцем проживання: АДРЕСА_1 .

Покласти на ОСОБА_7 наступні обов`язки:

- прибувати до суду на його першу вимогу, кожного разу у визначений ним час;

-не відлучатися із місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 без дозволу суду;

-утримуватися від спілкування з потерпілими та свідками сторони обвинувачення у кримінальному провадженні;

- здати на зберігання до Головного управління Державної міграційної служби у Закарпатській області свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

- носити засіб електронного контролю.

Встановити строк дії ухвали до 04.05.2026р. включно.

Ухвалу про застосування запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту із застосуванням електронних засобів контролю передати для виконання начальнику Берегівського РУП ГУНП в Закарпатській області.

Ухвала в частині призначення судового розгляду набирає законної сили з дня оголошення, оскарженню не підлягає.

На ухвалу в частині обрання запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту може бути подана апеляційна скарга протягом 5-ти днів безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду.

Головуючий ОСОБА_1