Провадження № 1-кп/742/121/26
Єдиний унікальний № 742/1584/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2026 року м. Прилуки

Прилуцький міськрайонний суд Чернігівської області в складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участі секретаря ОСОБА_2 розглянувши в відкритому підготовчому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0000024 від 27.02.2023 по обвинуваченню :

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Челябінськ, РФ, українець, громадянин України, проживаючий та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.197-1 КК України,

сторони кримінального провадження: прокурор ОСОБА_4 , обвинувачений ОСОБА_3 , захисник ОСОБА_5 , представник Прилуцької міської ради ОСОБА_6 ,-

В С Т А Н В И В :

На розгляді Прилуцького міськрайонного суду знаходиться кримінальне провадження № 0000024 від 27.02.2023 по обвинуваченню ОСОБА_3 за ч.2 ст.197-1 КК України.

В судовому засіданні обвинуваченого захисник , якого підтримав обвинувачений заявили клопотання про закриття провадження в справі в зв`язку з закінченням строків притягнення до кримінальної відповідальності.

Прокурор не заперечував проти задоволення клопотання, аргументуючи тим, що є всі підстави для його задоволення, оскільки строки притягнення до кримінальної відповідальності сплинули.

Представник потерпілого не заперечував щодо закриття провадження в справі.

Заслухавши сторони та вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

Як встановлено судом згідно обвинувального акту, ОСОБА_3 обвинувачується в тому, що статтею 14 Конституції України визначено, що земля є основним національним багатством, яке перебуває під особливою охороною держави.

Згідно з ч.2 ст.54 Земельного кодексу України навколо історико- культурних заповідників, історико-культурних заповідних територій, музеїв просто неба, меморіальних музеїв-садиб, пам`яток культурної спадщини, їх комплексів (ансамблів) встановлюються зони охорони пам`яток із забороною діяльності, що шкідливо впливає або може вплинути на додержання режиму використання таких земель.

Відповідно до ч.1 ст.79 Земельного кодексу України земельна ділянка це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.

Частиною першою ст. 150 Земельного кодексу України визначено, що до особливо цінних земель відносяться землі історико-культурного призначення.

Відповідно до положень статті 1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» самовільне зайняття земельної ділянки це будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо земельної ділянки.

Згідно з п. «а» частини 1 статті 112 Земельного кодексу України охоронні зони створюються навколо особливо цінних природних об`єктів, об`єктів культурної спадщини, гідрометереологічних станцій тощо з метою охорони і захисту їх від несприятливих антропогенних впливів.

Положеннями ч.2 ст.2 Закону України «Про охорону культурної спадщини» визначено, що археологічні об`єкти культурної спадщини - рештки життєдіяльності людини (нерухомі об`єкти культурної спадщини: городища, кургани, залишки стародавніх поселень, стоянок, укріплень, військових таборів, виробництв, іригаційних споруд, могильники, культові місця та споруди, їх залишки чи руїни, мегаліти, печери, наскельні зображення, ділянки історичного культурного шару, поля давніх битв, а також пов`язані з ними рухомі предмети), що містяться під земною поверхнею та під водою і є невідтворним джерелом інформації про зародження і розвиток цивілізації.

Відповідно до ст.32 Закону України «Про охорону культурної спадщини» на охоронюваних археологічних територіях, у межах зон охорони пам`яток, забороняється зокрема, ландшафтні перетворення, меліоративні, земляні роботи без дозволу відповідного органу охорони культурної спадщини.

Обмеження у використанні земель у межах території пам`ятки культурної спадщини, історико-культурного заповідника, історико- культурної заповідної території, охоронюваної археологічної території, музею просто неба, меморіального музею-садиби, зон охорони, історичного ареалу населеного місця, буферної зони, території об`єкта культурної всесвітньої спадщини поширюються на усі розташовані в межах цих територій та об`єктів землі незалежно від їх цільового призначення. Межі території, на яку поширюються такі обмеження, визначаються відповідно до Закону України "Про охорону культурної спадщини" і зазначаються в документації із землеустрою, містобудівній документації, науково-проектній документації у сфері охорони культурної спадщини. Відомості про зазначені обмеження у використанні земель вносяться до Державного земельного кадастру.

Постановою Кабінету Міністрів України № 878 від 26.07.2001 м. Прилуки внесене до Списку історичних населених місць України.

Відповідно до ч. 5 ст. 32 Закону України "Про охорону культурної спадщини" у межах історичних ареалів населених місць, визначених відповідно до абзацу першого цієї частини, встановлюються такі режими використання, зокрема, забороняється прокладання нових залізничних чи трамвайних колій, автомагістралей, магістральних трубопроводів, улаштування нових повітряних ліній електропередачі, розміщення пов`язаних фундаментом із землею (ґрунтом) тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності, нових елементів благоустрою (крім засобів зовнішньої реклами, що розміщені з дотриманням правил, затверджених у межах повноважень органами місцевого самоврядування, щодо типів (видів) рекламних засобів з урахуванням зонування території та/або місць їх розміщення згідно з текстовими та графічними матеріалами).

Відповідно до частин 2, 4 ст. 26 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» суб`єкти містобудування зобов`язані додержуватися містобудівних умов та обмежень під час проектування і будівництва об`єктів. Право на забудову земельної ділянки реалізується її власником або користувачем за умови використання земельної ділянки відповідно до вимог містобудівної документації.

ОСОБА_3 у не встановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше лютого 2023 року, в порушення вищевказаних вимог законодавства, реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на самовільне зайняття на реформованої земельної ділянки, історико - культурного призначення, яка перебуває у комунальній власності та знаходиться поблизу земельної ділянки по вул. Соборній, будинок 6, м. Прилуки, Прилуцький район, Чернігівська область, яка згідно Генерального плану та плану зонування території міста Прилуки Чернігівської області, затвердженого рішенням 28 сесії 8 скликання Прилуцької міської ради № 1 від 30.06.2017, відноситься до Ж1 (садибна забудова), ІК-1 (зона регулювання забудови), ІК-2 (територія пам`яток архітектури та містобудування), ІК-3 (зони охорони пам`яток архітектури та містобудування), ІК-4 (зони охорони ландшафту), ІК-5 (ділянки історичного культурного шару), ІК-6 (охоронні зони об`єктів археології) та Р-3 (рекреаційні зони озеленених територій загального користування), діючи з корисливих мотивів, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, достовірно знаючи про відсутність у нього правових підстав володіння, користування земельною ділянкою, дозволів на встановлення споруди, в порушення вимог ст. 116, 123, 125, 126 Земельного кодексу України, які регламентують набуття і реалізацію права на землю, встановив паркан на несформованій земельній ділянці історико - культурного призначення, комунальної власності, тим самим, відповідно до висновку судової земельної-технічної експертизи № СЕ-19/125-25/516-ЗТ від 27.02.2025, самовільно зайняв земельну ділянку площею 0,1837 га, яка відноситься до ІК-3 - зони охорони пам`яток архітектури та містобудування, земельну ділянку площею 0,1308 га., яка відноситься до ІК - 5 - зони ділянок історичного культурного шару та земельну ділянку площею 0,1837 га., яка відноситься до ІК-6 - охороні зони об`єктів археології, які знаходяться,неподалік будинку №6 по вулиці Соборній, в центрі м. Прилуки, Прилуцький район, Чернігівська область.

Таким чином ОСОБА_3 самовільно зайняв земельну ділянку площею 0,4982 га, яка знаходиться, неподалік будинку АДРЕСА_2 (до поділу вул. Соборна, 6), м. Прилуки, які належать до особливо цінних земель.

Дії ОСОБА_3 кваліфікуються за ч. 2 ст. 197-1 КК України, тобто самовільне зайняття земельної ділянки, яка належить до особливо цінних земель.

Судом роз`яснені обвинуваченому правові наслідки закриття кримінального провадженні із нереабілітуючих підстав, при цьому ОСОБА_3 наполягав на задоволенні клопотання та не бажав скористатися правом на здійснення кримінального провадження в загальному порядку.

Вивчивши матеріали провадження, вислухавши позиції сторін, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 4 КК України злочинність і караність, а також інші кримінально - правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння. Часом вчинення злочину визнається час вчинення особою передбаченої законом про кримінальну відповідальність дії або бездіяльності.

Таким чином, передумовою звільнення від кримінальної відповідальності за спливом строків давності притягнення до кримінальної відповідальності є встановлення судом обставин вчинення особою злочину невеликої або середньої тяжкості, тяжкого чи особливо тяжкого злочину.

Згідно зі ст. 44 КК України особа, яка вчинила кримінальне правопорушення, звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом.

Аналогічне положення містить ч. 1 ст. 285 КПК України, відповідно до якої особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до ст. 49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки: 1) два роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі; 2) три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років;3) п`ять років - у разі вчинення нетяжкого злочину, крім випадку, передбаченого у пункті 2 цієї частини; 4) десять років - у разі вчинення тяжкого злочину; 5) п`ятнадцять років - у разі вчинення особливо тяжкого злочину.

Перебіг давності зупиняється, якщо особа, що вчинила кримінальне правопорушення, ухилилася від досудового розслідування або суду. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання, а з часу вчинення кримінального проступку - п`ять років. У цьому разі особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з часу вчинення кримінального правопорушення минуло п`ятнадцять років. Перебіг давності переривається, якщо до закінчення зазначених у частинах першій та другій цієї статті строків особа вчинила новий злочин, за винятком нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк не більше двох років.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.2 ст.197-1 КК України, санкція якого передбачає покарання у виді обмеженням волі на строк від двох до чотирьох років або позбавленням волі на строк до двох років, а отже дане кримінальне правопорушення відноситься до категорії не тяжких злочинів.

ОСОБА_3 інкримінується вчинення кримінального правопорушення, яке скоєне до початку внесення відомостей до ЄРДР , а саме до початку лютого 2023 року.

В матеріалах провадження відсутні будь-які дані, які б вказували на те, що обвинувачений ухилявся від слідства або суду.

Враховуючи викладене, з урахуванням того, що з моменту вчинення інкримінованого кримінального проступку пройшло понад три роки, суд на підставі п.1 ч.1 ст. 49 КК України вважає необхідним звільнити ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 197-1 КК України.

Як визначено п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України, кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

На підставі викладеного, керуючись ст. 12, 44, 49, 197-1 КК України , ст.ст. 285, 286, 288 КПК України, суд

У Х В А Л И В :

Звільнити ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності, передбаченої ч.2 ст.197-1 КК України, на підставі ст. 49 КК України - у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 197-1 КК України, на підставі ст. 49 КК України закрити.

Ухвала може бути оскаржена до Чернігівського апеляційного суду через Прилуцький міськрайонний суд протягом семи діб з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_7