справа № 361/4540/17
провадження № 1-кп/361/45/24
У Х В А Л А

про скасування арешту майна

11 березня 2026 року м. Бровари

Броварський міськрайонний суд Київської області в складі колегії суддів:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинувачених: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

захисників: ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду м. Бровари Київської області в режимі відеоконференції клопотання ОСОБА_19 про скасування арешту майна в кримінальному провадженні № 0001680 від 20 вересня 2016 року за обвинуваченням ОСОБА_20 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 263 КК України, ОСОБА_6 за ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 263-1 КК України, ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 263 КК України, ОСОБА_21 , ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, ОСОБА_9 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 263 КК України, ОСОБА_22 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 187, ч. ч. 1, 2 ст. 263 КК України, ОСОБА_10 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 263 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

З 31 липня 2017 року в Броварському міськрайонному суді Київської області розглядається кримінальне провадження № 0001680 від 20 вересня 2016 року за обвинуваченням ОСОБА_20 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 263 КК України, ОСОБА_6 за ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 263-1 КК України, ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 263 КК України, ОСОБА_21 , ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, ОСОБА_9 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 263 КК України, ОСОБА_22 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 187, ч. ч. 1, 2 ст. 263 КК України, ОСОБА_10 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 263 КК України.

04 березня 2026 року до Броварського міськрайонного суду Київської області надійшло клопотання ОСОБА_19 про скасування арешту майна, з якого вбачається, що 13 лютого 2017 року ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва накладено арешт на належне на праві приватної власності домоволодіння АДРЕСА_1 , площею 297,0 кв. м. Право особистої приватної власності підтверджується свідоцтвом про право власності від 15 липня 2010 року та рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11 жовтня 2017 року. Арешт на вказане майно був накладений з посиланням на ст. 368 ЦК України, оскільки, нібито, набуте в період шлюбу, відтак є спільним майном подружжя. ОСОБА_19 дійсно перебуває у шлюбі з обвинуваченим у кримінальному провадженні ОСОБА_6 , однак арештоване майно набуте в результаті відкриття спадщині після смерті її матері ОСОБА_23 . Накладений арешт майна суттєво впливає на право ОСОБА_19 розпоряджатися своїм майном, хоча вона не мала та не має статусу обвинуваченої в кримінальному провадженні № 0001680 від 20 вересня 2016 року, домоволодіння не є знаряддям чи предметом кримінального правопорушення, не набуте кримінально-протиправним шляхом.

У судовому засіданні обвинувачені та захисники не заперечували проти задоволення клопотання. Прокурор ОСОБА_5 у вирішенні вказаного питання покладався на розсуд суду.

Вислухавши думки учасників судового засідання, суд приходить до такого.

Відповідно до статті 131 КПК України, арешт майна є заходом забезпечення кримінального провадження, який застосовується з метою досягнення його дієвості. За змістом частини першої статті 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

За змістом частини першої статті 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Із досліджених в судовому засіданні документів убачається, що ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 13 лютого 2017 року в кримінальному провадженні № 001680 від 20 жовтня 2016 року накладено арешт на належне на праві приватної власності ОСОБА_19 домоволодіння АДРЕСА_1 , площею 297,0 кв. м з метою унеможливлення відчуження, втрати або настання інших наслідків, що можуть перешкоджати кримінальному провадженню. При цьому, ОСОБА_19 в рамках кримінального провадження № 001680 від 20 вересня 2016 року не повідомлено про підозру у вчиненні злочину.

За змістом статті 41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним; при цьому в статтях 7, 16 КПК України унормовано, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканність права власності.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розглядi справ суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерела права. Усталена практика ЄСПЛ вимагає дотримання положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, згідно з яким будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном повинно бути законним (рішення у справах «Амюр проти Франції» від 25.06.1996, «Колишній король Греції та інші проти Греції» від 23.11.2000, «Малама проти Греції» від 01.03.2001, «Україна-Тюмень проти України» від 22.11.2007), забезпечувати «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу до Європейської конвенції про захист прав та основоположних свобод, такого балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції» від 23.09.1982), тобто має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, що застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (рішення у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21.02.1986). У справах «Бакланов проти Російської Федерації» від 09.06.2005, «Фрізен проти Російської Федерації» від 24.03.2005 Європейський Суд з прав людини наголошує, що будь-яке втручання у право власності з боку держави повинно бути законним і не бути свавільним.

Продовження заходів забезпечення кримінального провадження упродовж досудового розслідування і судового розгляду ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, відповідно з перебігом певного часу орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються, та їх аналіз як підстави для подальшого втручання у права особи.

В ході розгляду клопотання встановлено, що арешт на належне на праві приватної власності ОСОБА_19 домоволодіння АДРЕСА_1 , площею 297,0 кв. м. накладено 13 лютого 2017 року в межах кримінального провадження № 0001680 від 20 жовтня 2016 року з метою унеможливлення відчуження, втрати або настання інших наслідків, що можуть перешкоджати кримінальному провадженню, однак відповідно до Кримінального кодексу України додаткове покарання у виді конфіскації майна полягає в примусовому безоплатному вилученні у власність держави всього або частини майна, яке є власністю засудженого.

За наведених обставин, враховуючи, що домоволодіння АДРЕСА_1 , загальною площею 297,0 кв. м, на праві приватної власності в частці 1/1 належить ОСОБА_19 , реєстраційний номер НОМЕР_1 , тому вказаний захід забезпечення кримінального провадження підлягає скасуванню відповідно до частини другої статті 174 КПК України для відновлення гарантованих статтею 41 Конституції України прав власника ОСОБА_19 .

Керуючись ст. ст. 174, 369-372, 376, 395 КПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання ОСОБА_19 про скасування арешту майна в кримінальному провадженні № 0001680 від 20 вересня 2016 року задовольнити.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва від 13 лютого 2017 року, на належне на праві приватно власності ОСОБА_19 домоволодіння АДРЕСА_1 , загальною площею 297,0 кв. м.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3