ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/2692/25 Номер провадження 11-кп/814/811/26Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2026 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем судового засідання ОСОБА_5 ,

з участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

потерпілої ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000041, за апеляційними скаргами потерпілої ОСОБА_9 та обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Шевченківського районного суду м. Полтави від 16 липня 2025 року,-

ВСТАНОВИЛА:

Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини.

Вироком суду

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Єнакієво Донецької області, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, працюючого менеджером зі збуту у ФОП ОСОБА_10 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого, визнано винуватим та засуджено:

- за ч. 2 ст. 286 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 роки.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили не обирався.

Строк відбування покарання встановлено рахувати з дня фактичного затримання засудженого.

Скасовано накладений арешт на майно, вирішено порядок стягнення судових витрат та долю речових доказів.

Згідно з вироком суду, 9 січня 2025 року близько 17 год 05 хв, у темну пору доби, за відсутності опадів, ОСОБА_7 , керуючи технічно справним транспортним засобом - автомобілем AUDI A3, реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався по освітленій за допомогою міського електроосвітлення вулиці Європейській у місті Полтава, з боку вулиці Шевченка у напрямку вулиці Юліана Матвійчука у межах крайньої лівої смуги для руху. Проїжджаючи повз зупинку громадського транспорту «Шевченка» поблизу будинку № 35 по вулиці Європейській, в порушення вимог п.п. 12.4., 12.9.б) Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року, рухаючись у швидкісному діапазоні від 56 до 74 км/год, перевищив дозволену швидкість руху транспортних засобів в населеному пункті 50 км/год, чим позбавив себе можливості вчасно зреагувати на зміну дорожньої обстановки, а саме на появу у межах своєї смуги для руху пішохода ОСОБА_11 , що перетинав вулицю Європейську справа наліво відносно напрямку руху автомобіля, та скоїв на останнього наїзд передньою частиною автомобіля.

Від спричинених тілесних ушкоджень внаслідок наїзду ОСОБА_11 близько 18 год 05 хв 09.01.2025 помер у медичному салоні автомобіля екстреної медичної допомоги на території КП «Полтавська обласна клінічна лікарня ім. М.В. Скліфосовського ПОР» за адресою: місто Полтава, вулиця Шевченка, 23.

Смерть ОСОБА_11 настала в результаті відкритої черепно-мозкової травми з переломами кісток основи та склепіння черепа, крововиливами в м`які мозкові оболонки головного мозку.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційних скаргах потерпіла ОСОБА_9 та обвинувачений ОСОБА_7 просять вирок суду змінити, пом`якшити ОСОБА_7 призначене покарання та призначити за ч. 2 ст. 286 КК України покарання у вигляді 4 років позбавлення волі без позбавленні права керувати транспортними засобами. На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_7 його від відбування призначеного покарання з випробуванням та встановити іспитовий строк 2 роки.

На обґрунтування апеляційних вимог посилаються на те, що судом не було належним чином враховано пом`якшуючі обставини вчинення злочину, а саме: визнання обвинуваченим вини, усвідомлення свого вчинку та його наслідків, щиросердне каяття, добровільне відшкодування потерпілій матеріальної та моральної шкоди і відповідно відсутність претензій до обвинуваченого та прохання потерпілої до суду про призначення ОСОБА_7 покарання, не пов`язаного з реальним позбавленням волі без позбавлення його права керувати транспортними засобам, оскільки дії обвинуваченого після вчинення дорожньо-транспортної пригоди вказували на дійсне та щире бажання максимально виправити вчинене.

Вказують, що місцевим судом було встановлено та зазначено у вироку про те, що обвинувачений раніше не судимий, працевлаштований, за місцем роботи характеризується позитивно, на обліках лікарів нарколога та психіатра не перебуває.

Також зазначають, що місцевим судом було встановлено відсутність обтяжуючих обставин вини обвинуваченого, але при цьому не було наведено жодних аргументів та мотивів неможливості виправлення обвинуваченого без його ізоляції від суспільства, а також не було враховано висновки органу пробації викладені у досудовій доповіді.

Крім того, обвинувачений ОСОБА_7 вказує, що місцевий суд залишив поза увагою допущені пішоходом порушення п.п. 4.1, 4.7, 4.14 а) ПДР України, які полягали у перетині в темний час доби проїзної частини поза межами пішохідного переходу та ігнорування потерпілим розташованого неподалік від місця ДТП підземного пішохідного переходу на перехресті вулиці Європейської та Шевченка в м. Полтава і, що безумовно, також сприяло настанню дорожньо-транспортної пригоди, а отже, поруч з іншими обставинами справи, було підставою для пом`якшення йому покарання

Також, обвинувачений ОСОБА_7 зазначає, що при вирішення питання щодо доцільності застосування додаткового покарання, поза увагою суду лишилося те, що він офіційно працевлаштований у ФОП ОСОБА_10 та працює на посаді менеджера зі збуту, а його робота безпосередньо пов`язана з необхідністю керування транспортними засобами для постачання та реалізації продуктів харчування у межах Полтавської області і, позбавлення його права керувати транспортним засобом призведе до звільнення з роботи та втрати єдиного джерела для існування, а отже, істотно вплине на рівень його життя.

Окрім цього, обвинувачений зазначає, що наявність права користування транспортними засобами також пов`язане з необхідністю постійно відвідувати та утримувати матір, яка є інвалідом та людиною похилого віку і сама проживає у іншій області, а тому позбавлення такого права значно ускладнить виконання його обов`язку по догляду за близькою людиною.

Позиції учасників судового провадження.

В суді апеляційної інстанції обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_8 , а також потерпіла ОСОБА_9 підтримали вимоги апеляційних скарг, просили вирок суду щодо ОСОБА_7 змінити та звільнити його від відбування основного покарання, встановивши іспитовий строк.

Потерпіла наголосила, що обвинувачений повністю відшкодував їй шкоду та вони примирилися, наразі підтримують дружні стосунки.

Прокурор заперечила проти доводів апеляційних скарг потерпілої та обвинуваченого, вважала призначене судом першої інстанції покарання у виді позбавлення волі з реальним його відбуванням в умовах ізоляції від суспільства правильним, просила вирок суду залишити без змін. Наголосила, що обвинувачений мав би враховувати, що на зупинці транспортного засобу пенсіонер може несподівано вибігти із-за автобуса.

Мотиви суду.

Згідно з ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до статті 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Суд першої інстанції не у повній мірі дотримався вказаних вимог закону.

Висновок суду про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 та кваліфікація його дій за ч. 2 ст. 286 КК України як порушення правил дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого - є правильним та учасниками судового провадження не оскаржується.

В той же час не застосування судом першої інстанції в даному випадку положень ст. 75 КК України є необґрунтованим.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, при призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, як засудженими, так і іншими особами.

У п. 3 постанови Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» зазначено про те, що, досліджуючи дані про особу обвинуваченого, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан, тощо.

Призначаючи покарання ОСОБА_7 , суд першої інстанції врахував наявність обставин, що пом`якшують покарання щире каяття та відшкодування шкоди, відсутність обставин, що обтяжують покарання. А також особу обвинуваченого, який раніше не судимий, має постійне місце проживання та реєстрації, працевлаштований, на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, позитивно характеризується за місцем роботи.

Врахувавши тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, настання тяжких наслідків та вказавши на грубе порушення обвинуваченим вимог ПДР, суд дійшов переконання про можливість виправлення ОСОБА_7 в умовах ізоляції від суспільства.

Проте, колегія суддів не може погодитися із таким висновком.

Відповідно до ч. 1 ст. 75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, катування, передбачене частиною третьою статті 127 цього Кодексу, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

ОСОБА_7 вчинив необережний тяжкий злочин, за вчинення якого передбачено основне покарання у виді позбавлення волі на строк від 3 до 8 років. Отже до нього можуть бути застосовані положення ст. 75 КК України.

Обвинувачений вперше вчинив необережний злочин, вину визнав повністю, розкаявся. Повідомив, що відразу після наїзду на потерпілого, викликав карету швидкої медичної допомоги та працівників поліції, не відлучався з місця події, допомагав завантажувати потерпілого до карети швидкої допомоги. Ці показання прокурор у судовому засіданні не спростувала.

Також ОСОБА_7 повністю відшкодував матеріальну і моральну шкоду потерпілій, примирився з нею, про що сама потерпіла ОСОБА_9 повідомила колегію суддів.

Відповідно до висновку досудової доповіді «Центру пробації», ризики вчинення повторного кримінального правопорушення та небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб, оцінюються як низькі. Дослідження інформації, що характеризують особистість обвинуваченого, його спосіб життя, історію правопорушень, а також низьку ймовірність вчинення повторного правопорушення відповідно до результатів оцінки ризиків вчинення повторного кримінального правопорушення, свідчать про можливість виправлення особи без ізоляції від суспільства.

Обвинувачений займається суспільно-корисною працею, за місцем роботи характеризується позитивно, має родину (проживає у цивільному шлюбі), не перебуває на обліках у лікарів нарколога та психіатра.

Під час розгляду обвинувального акту щодо нього, вину визнав повністю, сприяв судовому слідстві, про що свідчить розгляд обвинувального акту судом у спрощеному порядку відповідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України.

Слід зазначити, що хоча обставини справи не досліджувалися, однак, як повідомила сторона захисту, потерпілий ОСОБА_11 переходив проїжджу частину у недозволеному місці, на що прокурор вказала, що ОСОБА_7 як водій мав би враховувати, що саме у цьому місці пенсіонери можуть перебігати дорогу із-за автобуса попри наявність підземного пішохідного переходу. Отже органом досудового розслідування не встановлено, що ОСОБА_11 переходив проїжджу частину по пішохідному переходу, що також враховує колегія суддів при визначенні ступеня вини та призначенні покарання.

Окрім цього, суд апеляційної інстанції враховує відсутність обставин, що обтяжують покарання, та вважає, що виправлення обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства.

У зв`язку з чим, апеляційні скарги в цій частині підлягають до задоволення.

Разом з цим, апеляційні вимоги в частині не застосування додаткового покарання задоволенню не підлягають, оскільки злочин вчинено внаслідок порушення водієм ПДР, наслідком яких є смерть людини.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів апеляційного суду,

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги потерпілої ОСОБА_9 та обвинуваченого ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Шевченківського районного суду м. Полтави від 16 липня 2025 року щодо ОСОБА_7 змінити.

Вважати ОСОБА_7 засудженим за ч. 2 ст. 286 КК України на 4 (чотири) роки позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 2 (два) роки.

На підставі ч. 1 ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування основного покарання з випробуванням строком на 3 (три) роки.

Покласти на ОСОБА_7 обов`язки згідно з ч. 1 ст. 76 КК України періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця роботи і проживання.

В іншій частині вирок суду залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4