ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/821/121/26 Справа № 711/1598/26 Категорія: ст. 170 КПК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

24 березня 2026 року Черкаський апеляційний суд в складі суддів:

суддя-доповідач ОСОБА_2

судді ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретар ОСОБА_5

за участі:

представника власника

майна адвоката ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Придніпровського районного суду м. Черкаси від 24.02.2026 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000009 від 12.01.2026 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України,

в с т а н о в и в :

зазначеною ухвалою слідчого судді задоволено клопотання прокурора відділу Черкаської обласної прокуратури ОСОБА_8 та з метою збереження як речових доказів, встановивши заборону володіти, користуватися та розпоряджатися вказаним майном накладено арешт на майно, вилучене 18.02.2026 в ході проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_9 , за адресою: АДРЕСА_1 , а саме на:

-три аркуші паперу з чорновими записами, виконані кульковою ручкою у вигляді написів прізвищ та імен, номерів мобільних телефонів;

-мобільний телефон «Нокіа», рожевого кольору, (кнопковий), з карткою оператора «Київстар» НОМЕР_1 ;

-мобільний телефон «IPHONE 15 PRO MAX», сірого кольору, з карткою оператора мобільного зв`язку НОМЕР_2 , ІМЕІ НОМЕР_3 , серійний номер НОМЕР_4 ;

-копію військово-облікового документу №1 ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

-оригінал епікризу виписки ОСОБА_10 за 03.07.2022 на 1 арк.;

-ксерокопію картки обстеження та медичного огляду №2 ОСОБА_10 від 13.04.2023 на 1 арк.;

-оригінал виписки №390 із медичної картки амбулаторного хворого ОСОБА_10 від 16.01.2023 на 1 арк.;

-оригінал виписки №2688 із медичної картки амбулаторного хворого ОСОБА_10 від 31.08.2023 на 1 арк.;

-оригінал виписки №2146 із медичної картки амбулаторного хворого ОСОБА_10 від 09.07.2021 на 1 арк.;

-консультативний висновок спеціаліста від 05.03.2023 ОСОБА_10 на 1 арк.;

-копію довідки військово-лікарської комісії 412 ОСОБА_10 від 12.02.2025 на 1 арк.;

-копію картки обстеження та медичного огляду ОСОБА_10 від 12.02.2025 на 1 арк.;

-копію виписки №390 з медичної картки хворого ОСОБА_10 від 16.01.2023 на 1 арк.;

-копію консультативного висновку спеціаліста на ОСОБА_10 від 05.01.2023 на 1 арк.;

-копію паспорту ОСОБА_10 на 1 арк.,

Мотивуючи ухвалене рішення слідчий суддя зазначив про наявність правової підстави для арешту майна, яке відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, та має на меті забезпечення його збереження, досягнення дієвості кримінального провадження й з урахуванням обставин і характеру розслідуваного кримінального правопорушення, не застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження може призвести до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати чи знищення вказаних речових доказів, а потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи власника/володільця вказаного майна.

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді адвокат ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_9 , вважаючи прийняте рішення незаконним, подала апеляційну скаргу, якою просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову про відмову у задоволенні клопотання про накладення арешту.

В обґрунтування апеляційної скарги вказано на відсутність процесуальних підстав для звернення із клопотанням про арешт майна та те, що прокурором не доведено зв`язок вилучених речей із кримінальним правопорушенням, тому зазначене клопотання носить декларативний характер. При цьому, ОСОБА_9 позитивно характеризується по роботі, має відзнаки від місцевого керівництва, до адміністративної чи кримінальної відповідальності не притягувалася, про підозру у даному кримінальному провадженні їй не повідомлено.

Скаржник звертає увагу на те, що події, описані у клопотанні прокурора відбувались 19.01.2026 натомість обшук проведено через місяць 18.02.2026. Також з наявних матеріалів, доданих до клопотання прокурора будь яких належних доказів на підтвердження кваліфікації злочину, зазначеного у витягу з ЄРДР, не надано.

Адвокат зазначає, що оскаржувана ухвала є безтермінова, що в цілому суперечить КПК України, арешт повинен накладатися на певний строк, тобто оскаржувана ухвала фактично встановлює безстроковий арешт майна.

На думку скаржника постанова слідчого про визнання майна речовими доказами не є автоматичною підставою для накладення арешту. Жоден із вилучених предметів не відповідає цим критеріям, так, телефони є звичайними засобами зв`язку, чорнові записи не ідентифіковані як пов`язані зі злочином, а документи ОСОБА_10 взагалі стосуються третьої особи. Зв`язок між вилученим майном та кримінальним правопорушенням не доведений.

Скаржник наголошує, що слідчий суддя не здійснив балансу між інтересами слідства та правами власника. Розгляд питання про обмеження права власності відбувся без забезпечення реального змагального процесу сторін, що є істотним порушенням норм кримінального процесу, оскільки захисник фактично не був допущений до повноцінної участі у розгляді клопотання. Фактично слідчий суддя підмінив аналіз доказів формальним посиланням на постанову слідчого про визнання речовими доказами.

Заслухавши доповідь судді, думку адвоката та власника майна, які підтримали подану апеляційну скаргу, просили її задовольнити, пояснення прокурору, який просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги, вивчивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків, виходячи з наступного.

Як вбачається із матеріалів судового провадження, СУ ГУНП в Черкаській області здійснюється досудове розслідування по кримінальному провадженню №0000009, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 12.01.2026 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України.

В ході досудового розслідування встановлено, що відповідно до рапорту старшого оперуповноваженого Золотоніського РВ УСБУ в Черкаській області, співробітниця відділу освіти Драбівської територіальної громади (викладач біології Драбівського ліцею №1) ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована: АДРЕСА_1 , користується номером мобільного телефону НОМЕР_1 , причетна до протиправного механізму по ухиленню від проходження служби в лавах ЗС України.

Допитаний як свідок ОСОБА_11 показав, що в листопаді-грудні 2025 відвідував громадянку ОСОБА_12 , яка проживає у АДРЕСА_2 , з особистих питань, пов`язаних з проходженням служби в лавах ЗСУ його сина, оскільки остання робить розклади на картах (гадає на майбутнє по картах).

В ході спілкування, ОСОБА_12 повідомила, що в неї є добра знайома з селища Драбів, яка за грошову винагороду у сумі близько 12 000 доларів США сприяє в отриманні груп інвалідності жінкам та матерям військовослужбовців, які фактично в подальшому набувають законних підставі для звільнення з лав ЗС України. З її слів, вказану знайому звати ОСОБА_13 , яка працює у відділі освіти Драбівської ТГ, та за допомогою своїх знайомих в м. Черкаси (в тому числі працівників 3-ї міської лікарні м. Черкаси та медичних закладів м. Київ) вирішує вказані питання. В ході зустрічі, ОСОБА_12 зателефонувала у його присутності до ОСОБА_14 та повідомила, що у знайомого у дружини є проблеми зі здоров`ям та вона потребує групи інвалідності та чи зможе вона допомогти вирішити вказане питання, на що остання повідомила, що за певну суму вона зможе дане питання позитивно вирішити, але необхідно особисто зустрітись після новорічних свят та обговорити всі деталі та суму.

Так, 19.01.2026, близько 18.20 години, на парковці магазину «Еко Маркет» у м. Золотоноша, Черкаської області, ОСОБА_9 , перебуваючи у автомобілі «БМВ Х5», реєстраційний номер НОМЕР_5 , отримала від ОСОБА_11 неправомірну вигоду в розмірі 8500 доларів США за вплив на прийняття рішення особами, уповноваженими на виконання функцій держави, а саме за виготовлення медичних документів та прийняття рішення про визнання ОСОБА_15 особою з інвалідністю другої групи.

Після отримання копій документів (копії паспорту, копії ідентифікаційного коду, копії трудової книжки) та грошових коштів, побачивши працівників СБУ, з метою ухилення від кримінальної відповідальності, ОСОБА_9 на власному автомобілі марки «БМВ Х5», реєстраційний номер НОМЕР_5 , зникла з місця вчинення злочину.

18.02.2026, на підставі ухвали слідчого судді Придніпровського районного суду м. Черкаси від 11.02.2026, проведено обшук за місцем проживання ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_1 , в ході якого виявлено та вилучено: три аркуші паперу з чорновими записами, виконані кульковою ручкою у вигляді написів прізвищ та імен, номерів мобільних телефонів, мобільний телефон Нокіа, рожевого кольору, (кнопковий) з карткою оператора «Київстар» НОМЕР_1 (без встановленого паролю), мобільний телефон «IPHONE 15 PRO MAX», сірого кольору, з карткою оператора мобільного зв`язку НОМЕР_2 , ІМЕІ НОМЕР_3 , серійний номер НОМЕР_4 .

Крім цього, в ході обшуку виявлено та вилучено документи на прізвище ОСОБА_10 , а саме: копію військово-облікового документу №1 на ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , оригінал епікризу виписки ОСОБА_10 за 03.07.2022 на 1 арк., копію картки обстеження та медичного огляду №2 ОСОБА_10 від 13.04.2023 на 1 арк., оригінал виписки №390 із медичної картки амбулаторного хворого ОСОБА_10 від 16.01.2023 на 1 арк., оригінал виписки №2688 із медичної картки амбулаторного хворого ОСОБА_10 від 31.08.2023 на 1 арк., оригінал виписки №2146 із медичної картки амбулаторного хворого ОСОБА_10 від 09.07.2021 на 1 арк., консультативний висновок спеціаліста від 05.03.2023 ОСОБА_10 на 1 арк., копія довідки військово-лікарської комісії №412 ОСОБА_10 від 12.02.2025 на 1 арк., копія картки обстеження та медичного огляду ОСОБА_10 від 12.02.2025 на 1 арк., копію виписки №390 з медичної картки хворого ОСОБА_10 від 16.01.2023 на 1 арк., копію консультативного висновку спеціаліста на ОСОБА_10 від 05.01.2023 на 1 арк., копію паспорту ОСОБА_10 на 1 арк.

Постановою старшого слідчого в ОВС СУ ГУНП в Черкаській області ОСОБА_16 від 18.02.2026, вилучені у ході обшуку за місцем проживання ОСОБА_9 за адресою: АДРЕСА_1 , мобільні телефони, 3 аркуші з чорновими записами та документи на ім`я ОСОБА_10 , - визнано речовими доказами у кримінальному провадженні №0000009.

Перевіряючи законність прийнятого рішення слідчим суддею, колегія суддів враховує практику Європейського суду з прав людини та дотримання ним вимог КПК України, які регулюють норми застосування заходів забезпечення кримінального провадження, у тому числі щодо накладення арешту на майно.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Згідно із ст. 131 КПК України одним із заходів забезпечення кримінального провадження визначено арешт майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

За правилами ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 ч.2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

За змістом частини десятої статті 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Відповідно до ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Так, постановою слідчого від 18.02.2026 вилучені в ході обшуку за місцем проживання ОСОБА_9 мобільні телефони, 3 аркуші з чорновими записами та документи на ім`я ОСОБА_10 , на підставі ухвали слідчого судді 11.02.2026, визнано речовими доказами у кримінальному провадженні №0000009.

Як встановлено під час апеляційного розгляду, слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог статей 131-132, 170-173 КПК України, задовольнив клопотання прокурора про накладення арешту на майно, вилучене у ході проведення обшуку, яке стосується обставин розслідування даного кримінального провадження та має значення для встановлення істини у цьому кримінальному провадженні.

З огляду на наведене та враховуючи, що слідчим суддею перевірено майно, на яке слідчий за погодженням з прокурором просив накласти арешт і його відношення до матеріалів кримінального провадження, апеляційний суд вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання слідчого та накладення арешту на вищезазначене майно, оскільки у даному кримінальному провадженні є всі підстави вважати, що незастосування даного виду забезпечення у цьому провадженні може призвести до його пошкодження, псування, знищення чи відчуження.

Матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення збереження речових доказів до постановлення у кримінальному провадженні кінцевого рішення.

При цьому не застосування в даному випадку заходу забезпечення кримінального провадження може призвести до знищення доказів у провадженні і позбавить реалізацію мети досудового розслідування та дотримання завдання арешту майна, передбаченого частиною першою статті 170 КПК України.

Сукупність долучених до клопотання слідчого матеріалів та викладені у клопотанні обставини на даному етапі досудового розслідування є достатніми для застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна.

Будь-яких негативних наслідків від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження, які можуть суттєво позначитися на інтересах інших осіб, апеляційним судом не встановлено.

Зважаючи на викладене та встановлені під час здійснення досудового розслідування обставини, спростовуються доводи скаржника про те, що у клопотанні прокурора та оскаржуваній ухвалі не зазначено, якими ознаками речового доказу володіють вилучені предмети.

З цього приводу, апеляційний суд звертає увагу, що арешт майна з підстав передбачених ч. ч. 2, 3 ст. 170 КПК України по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з конфіскацією майна і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

При цьому колегія суддів вважає, що поза всяким розумним сумнівом неможливо вивчити увесь об`єм інформації, який міститься на обох вилучених мобільних телефонах, та встановити факт належності і допустимості виявлених доказів до предмету доказування у кримінальній справі, в якій наразі ведеться досудове слідство, без їх вилучення з володіння підозрюваної, та забезпечити незмінність і збереженість цих даних, які досить легко видалити чи спотворити, без накладення арешту на речові докази.

Зважаючи на викладене, в сукупності з обставинами провадження, апеляційний суд вважає, що слідчий суддя, накладаючи арешт, діяв у спосіб та у межах діючого законодавства, а тому доводи адвоката ОСОБА_7 стосовно незаконності ухвали слідчого судді суд вважає непереконливими.

Колегією судів не встановлено порушень слідчим суддею положень ст. ст. 170-173 КПК України, які б слугували підставою для її скасування. Ухвала слідчого судді відповідає вимогам ч. 5 ст. 173, 372 КПК України, та містить у собі підстави та достатні мотиви прийнятого рішення.

Крім того, арешт майна є заходом забезпечення кримінального провадження і згідно з ч. 4 ст. 132 КПК України ухвала слідчого судді або суду про застосування заходів забезпечення кримінального провадження припиняє свою дію після закінчення строку її дії, скасування запобіжного заходу, ухвалення виправдувального вироку чи закриття кримінального провадження в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.

Згідно з ч. 4 ст. 174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, непризначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові.

З огляду на викладені норми права помилковими є посилання адвоката в апеляційній скарзі щодо необхідності накладення арешту на майно на певний строк. Визначення такого строку діючим КПК України не передбачено і застосування цього заходу забезпечення припиняє свою дію з підстав, визначених ч. 1, 4 ст. 174 КПК України.

Доводи апеляційної скарги щодо правильності кваліфікації кримінального правопорушення та те, що ОСОБА_17 не повідомлено про підозру, безпідставні, оскільки досудове розслідування триває, обставини кримінального правопорушення мають встановлюватись та конкретизуватись в подальшому, а наявні докази оцінюватись у сукупності з іншими доказами, зібраними під час досудового розслідування. При цьому арешт майна з підстав передбачених ч. ч. 2, 3 ст. 170 КПК України є самостійною правовою підставою для арешту майна і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

Також варто вказати, що обшук за місцем проживання ОСОБА_17 18.02.2026 здійснено на підставі ухвали слідчого судді Придніпровського районного суду м. Черкаси від 11.02.2026, якою надано дозвіл на проведення обшуку з метою виявлення та вилучення мобільного телефону, яким користується ОСОБА_9 , чорнових записів стосовно ОСОБА_15 , медичних документів на третіх осіб. Тобто вилучені під час обшуку речі відповідають тим, які санкціоновані ухвалою слідчого судді, та у межах строку дії вказаної ухвали, який не може перевищувати одного місяця з дня її постановлення (п. 1 ч. 2 ст. 235 КПК України). Крім того, слідчий/прокурор має право звернутися до суду з клопотанням про обшук одразу після внесення відомостей до ЄРДР протягом усього строку досудового розслідування. Відтак доводи апеляційної скарги, що події відбулися 19.01.2026, а обшук проведено 18.02.2026, не свідчать про порушення вимог КПК в цій частині.

Також не знайшли свого підтвердження доводи апеляційної скарги стосовно розгляду клопотання прокурора з порушенням принципу змагальності сторін, адже, як вбачається з матеріалів справи, після отримання клопотання 23.02.2026 слідчим суддею було призначено його розгляд у відповідності до вимог КПК України, були повідомлені усі сторони провадження, у тому числі і ОСОБА_9 , 23.02.2026 адвокат ОСОБА_6 ознайомився з матеріалами справи та 24.02.2026 подав заперечення на клопотання прокурора про накладення арешту, які враховані слідчим суддею під час судового розгляду. За змістом оскаржуваної ухвали слідчого судді в судове засідання власник/володілець майна чи інша зацікавлена особа не з`явилися, прокурор подав заяву про розгляд клопотання без його участі, доказів протилежного скаржником апеляційному суду не надано. Отже оскаржувану ухвалу постановлено у відповідності до вимог, визначених ч. 1 ст. 172 КПК України.

Доказів негативних наслідків від застосування саме такого заходу забезпечення як арешт саме вказаного майна у даному кримінальному провадженні скаржником не надано та апеляційним судом не встановлено.

Матеріали клопотання та справи містять сукупність підстав та розумних підозр вважати, що на даному етапі досудового розслідування накладення арешту на вилучене під час санкціонованого обшуку майно має легітимну мету, передбачену п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України збереження речових доказів, а отже він відповідає ознакам речових доказів, зазначеним у ст. 98 КПК України, що згідно частини третьої ст. 173 КПК України дає підстави для їх арешту як речових доказів з метою збереження.

Доводи на які посилається адвокат не можуть бути підставою для скасування оскаржуваної ухвали, оскільки істотних порушень норм КПК України не встановлено.

Зважаючи на зазначене, в сукупності з обставинами кримінального провадження, суд апеляційної інстанції вважає, що слідчий суддя, накладаючи арешт на майно, зазначене у клопотанні прокурора, діяв у спосіб та у межах діючого законодавства, застосував захід забезпечення кримінального провадження на засадах розумності та співмірності.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд прийшов до висновку, що рішення суду прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст.ст. 170, 173, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу залишити без задоволення.

ухвалу слідчого судді Придніпровського районного суду м. Черкаси від 24.02.2026 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000009 від 12.01.2026 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України, залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач :

Судді :