КРОПИВНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ провадження 11-сс/4809/140/26 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Справа № 404/1377/26 Доповідач в колегії апеляційного суду - ОСОБА_2
Категорія - ст. 309 КПК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.03.2026 року м. Кропивницький

Колегія суддів Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді у складі колегії суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар ОСОБА_5 ,

при участі:

прокурора ОСОБА_6 ,

адвоката ОСОБА_7 ,

підозрюваного ОСОБА_8 ,

переглянула у відкритому судовому засіданні, за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_7 , який здійснює захист підозрюваного ОСОБА_8 , ухвалу слідчого судді Фортечного районного суду м. Кропивницького від 11.02.2026, якою стосовно підозрюваного

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кіровоград, українця, громадянина України, одруженого, вітчима трьох малолітніх дітей, із батьком похилого віку на утриманні, військовослужбовця, безробітного, зареєстрованого та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого,

застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів, з 17 години 28 хвилин 09.02.2026 до 17 години 28 хвилин 09.04.2026, із визначенням застави у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 266 240 гривень.

ВСТАНОВИЛА:

Слідчим відділом Кропивницького РУП ГУНП в Кіровоградській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0012682 від 28.10.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

Підозру у вчиненні даного кримінального правопорушення 10.02.2026 вручено ОСОБА_8 .

Органом досудового розслідування наразі встановлено такі обставини вчинення кримінального правопорушення.

ОСОБА_8 , 17.07.2024, будучи військовослужбовцем та проходячи військову службу за призовом під час мобілізації на посаді стрільця другого піхотного відділення другого піхотного взводу першої піхотної роти військової частини НОМЕР_1 у військовому званні «старший солдат», діючи умисно в порушення вимог ст.ст. 2, 11, 16-17, 127-128, 130 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1-4 Дисциплінарного статуту збройних Сил України, п. 1, 3 ч. 4 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», усвідомлюючи протиправний характер своїх дій і передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків, самовільно залишив місце несення служби, військової частини НОМЕР_1 , яка перебувала в АДРЕСА_2 , та, перебуваючи в різних місцях, ухилявся від проходження військової служби до моменту його затримання 09.02.2026, у порядку ст. 208 КПК України.

У межах даного кримінального провадження слідчий звернувся до слідчого судді із клопотанням про застосування щодо підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення застави, яке розглянуте слідчим суддею та за наслідками такого розгляду задоволене, постановлено застосувати стосовно підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, при цьому, слідчим суддею визначено заставу.

Слідчий суддя прийшов до висновку про обґрунтованість підозри ОСОБА_8 наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Крім того, враховано тяжкість інкримінованого кримінального правопорушення, що є умисним, тяжким, особу підозрюваного, який має міцні соціальні зв`язки, утриманців.

Також, слідчий суддя врахував, вимоги ч. 8 ст. 176 КПК України, відповідно до яких під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 402-405, 407, 408, 429 Кримінального кодексу України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті - тримання під вартою.

Однак, з огляду на обставини, передбачені ст. 178 КПК України, характеристики особи підозрюваного, слідчим суддею прийняте рішення про визначення застави щодо підозрюваного.

Із судовим рішенням не погоджується захист, адвокат ОСОБА_7 оскаржив ухвалу слідчого судді, і в апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу слідчого судді, постановити нову, якою застосувати щодо підозрюваного ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Свої вимоги умотивовує такими доводами.

Встановлені слідчою суддею ризики не підтверджені. Слідчим суддею не оцінено можливості застосування іншого, більш м`якого запобіжного заходу, що може забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного. Недостатньо враховані обставини, передбачені ст. 178 КПК України, та письмові матеріали.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, думку адвоката ОСОБА_7 , підозрюваного ОСОБА_8 на підтримку апеляційної скарги захисту, думку прокурора ОСОБА_6 на заперечення апеляційної скарги, дослідивши матеріали клопотання та зваживши доводи апеляційних скарг, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 5 ч. 1, ч. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути розбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: с) законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчинення нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Частиною 3 ст. 5 вказаної Конвенції передбачено, що кожен, кого заарештовано або затримано згідно з положеннями підпункту «с» пункту 1 цієї статті, має негайно постати перед суддею чи іншою посадовою особою, якій закон надає право здійснювати судову владу, і йому має бути забезпечено розгляд справи судом упродовж розумного строку або звільнення під час провадження. Таке звільнення може бути обумовлене гарантіями з`явитися на судове засідання.

Відповідно до ч. 1, п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та сьомою статті 176 цього Кодексу; запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Згідно ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Колегія суддів зважає на висновки Європейського суду з прав людини, зокрема, по справах «Смирнова проти Російської Федерації», «Летельєр проти Франції», «Вемгофф проти Німеччини», відповідно до яких тримання особи під вартою можливе лише у виняткових чотирьох випадках: при ризику неявки обвинуваченого на судовий розгляд; при ризику перешкоджання з боку обвинуваченого, у випадку його звільнення, процесові здійснення правосуддя; при ризику вчинення ним подальших правопорушень; при ризику спричинення ним порушень громадського порядку. Усі чотири ризики мають бути реальними і обґрунтованими, аргументи на цей предмет не повинні бути загальними і абстрактними.

Колегія суддів ураховує, що термін «обґрунтована підозра», згідно практики Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.04.2011 року, означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача у тому, що особа про яку йдеться мова, могла вчинити правопорушення.

При цьому, колегія суддів не може не зазначити, що практика ЄСПЛ не вимагає, щоб на момент обрання запобіжного заходу у органу досудового розслідування були чіткі докази винуватості особи, яку повідомлено про підозру.

У справі «Феррарі-Браво проти Італії» від 14.03.1984 року ЄСПЛ вказав, що комісія наголошує, що питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, ставити не можна це питання, оскільки це є завданням попереднього розслідування, сприяти якому має й тримання під вартою.

Зважується на практику Європейського суду, - тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Встановлено, що слідчим відділом Кропивницького РУП ГУНП в Кіровоградській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження № 0012682 від 28.10.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, підозру у вчиненні якого 10.02.2026 вручено ОСОБА_8 .

Обставини кримінального правопорушення, як їх наразі встановлено органом досудового розслідування, наведені вище.

Підозра ОСОБА_8 обґрунтована, оскільки існують факти та інформація, які можуть переконати у тому, що ОСОБА_8 міг вчинити правопорушення, що підтверджується такими наданими інформацією та фактами, як от: матеріалами службового розслідування (актом, копіями рапортів, пояснень та доповідей військовослужбовців, витягами із Наказів, тощо), протоколами допиту свідків ОСОБА_9 від 10.02.2026, ОСОБА_10 від 10.02.2026, протоколом затримання ОСОБА_8 від 09.02.2026.

У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначено, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів». Аналогічно, у справі «Москаленко проти України» від 20 травня 2010 року зауважується. що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину.

Рішенням ЄСПЛ «Клоот проти Бельгії» визначено: «Серйозність обвинувачення може служити для суду підставою для постановлення рішення про поміщення та утримання підозрюваного під вартою з метою запобігання спробі вчинення подальших правопорушень. Однак, необхідно, щоб небезпека була явною, а запобіжний захід необхідним в світлі обставин справи і, зокрема, біографії та характеристики особи, про яку йдеться».

Кримінальне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 407 КК України, відноситься до категорії умисних, тяжких, карається позбавленням волі на строк від п`яти до десяти років.

Як убачається з наданих матеріалів клопотання, ОСОБА_8 підозрюється у самовільному залишенні військової частини, тривалістю понад три доби, в умовах воєнного стану: 17.07.2025 він залишив військову частину, але, як слідує з матеріалів клопотання, 12.08.2025 добровільно повернувся у місце дислокації військової частини.

Разом із тим, не можна залишити поза увагою наявність у матеріалах клопотання копій протоколів свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , за змістом яких: військовослужбовець ОСОБА_8 27.01.2025 самовільно залишив військову частину, що розміщувалась на території Чернігівської області, самовільно залишив військову частину, що розміщувалась на території 17.07.2025 Донецької області, після чого (після добровільного повернення), направлений до резервного батальйону військової частини НОМЕР_2 , для поновлення на військовій службі та подальшого проходження військової служби, яку, в чергове, самовільно залишив 29.08.2025; після вказаного, затриманий 09.02.2026, тобто, ОСОБА_8 тричі самовільно залишав військову частину.

Таким чином, інформація матеріалів клопотання надає підстав виснувати, що ОСОБА_8 , зважаючи на тяжкість інкримінованого злочину, може переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду з метою уникнення можливої кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, вчинити нове (аналогічне) кримінальне правопорушення або продовжити вчинення даного кримінального правопорушення.

Отже, можливо стверджувати про наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Також, відповідно до ст. 178 КПК України, враховуються й наступні обставини: підозрюваний ОСОБА_8 на обліках не перебуває, має постійне місце проживання, не судимий.

Матеріали клопотання містять зазначення про те, що підозрюваний ОСОБА_8 одружений, має утриманців: батька похилого віку, трьох неповнолітніх ( ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 ), однак документальних даних, що засвідчують вказані факти сторонами не надано, відсутні вони й у матеріалах клопотання.

Характеристики особи підозрюваного (як позитивні, так і негативні) також відсутні, суду не надані.

Крім означеного, зауважується, що, як вимагається положеннями ч. 8 ст. 176 КПК України, під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 402-405, 407, 408, 429 Кримінального кодексу України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті.

Згідно із ч. 1 ст. 176 КПК України, п. 5), запобіжними заходами є тримання під вартою.

Станом на теперішній час у країні запроваджено воєнний час. Підозрюваний ОСОБА_8 є військовослужбовцем і підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 407 КК України.

З огляду на означене, колегія суддів прийшла до висновку, що слідчий суддя місцевого суду правильно оцінив наявні ризики та обґрунтовано задовольнив клопотання органу досудового розслідування, застосувавши стосовно ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який за вказаних обставин справи та зважаючи на вимоги кримінального процесуального закону, обумовлений процесуальною необхідністю у межах даного кримінального провадження.

Крім того, зважаючи на дискреційні повноваження суду при вирішенні питання застосування застави у даному випадку, слідчим суддею підозрюваному визначено заставу як альтернативний запобіжний захід.

Доводи апеляційної скарги сторони захисту, в тому числі з приводу неврахування слідчим суддею вимог ст. ст. 177-178 КПК України, спростовуються зазначеним вище.

Отже, колегія суддів залишає оскаржувану ухвалу слідчого судді без змін як законну і обґрунтовану.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419, 422, 424 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 , який здійснює захист підозрюваного ОСОБА_8 , залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Фортечного районного суду м. Кропивницького від 11.02.2026, якою стосовно підозрюваного ОСОБА_8 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів, з 17 години 28 хвилин 09.02.2026 до 17 години 28 хвилин 09.04.2026, із визначенням застави у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 266 240 гривень, залишити без змін.

Ухвала Кропивницького апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4