Справа № 761/7963/26
Провадження № 1-і/761/22/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2026 року місто Київ

Шевченківський районний суд міста Києва у складі слідчого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому засіданні в приміщені суду клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Обухівського районного суду Київської області від 13.09.2017 (справа №372/2690/17) у кримінальному провадженні №0000583, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 07.09.2017, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 189 КК України,

В С Т А Н О В И В:

До Шевченківського районного суду міста Києва надійшло клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Обухівського районного суду Київської області від 13.09.2017 (справа №372/2690/17) у кримінальному провадженні №0000583, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 07.09.2017, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 189 КК України.

В обґрунтування клопотання адвокат зазначає, ухвалою слідчого судді Обухівського районного суду Київської області від 13.09.2017 у справі №372/2690/17 (провадження №1-кс-775/17) накладено арешт, зокрема, на земельну ділянку, загальною площею 4,1860 га з кадастровим номером :03:016:0010, належна на праві приватної власності ОСОБА_4 , розташована на території Кагарлицької міської ради Кагарлицького району Київської області та перебуває у користуванні ТОВ «Роза-Л» на підставі договору оренди від 15.12.2015.

На думку заявника, у застосуванні такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна відпала потреба.

Так, адвокат у своєму клопотанні зазначає, що наявність даного арешту, фактично позбавляє власника вільно розпоряджатися належною йому земельною ділянкою у визначеному законом порядку, а потреби в подальшому арешті на даний час немає.

Також, адвокат посилався на те, що 29.12.2020 слідчим СУ ГУ НП в Київській області ОСОБА_5 винесено постанову про закриття кримінального провадження, в рамках якого накладено арешт, на підставі ст. 284 КПК України, у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення.

Таким чином, на думку адвоката, у подальшому застосуванні даного заходу забезпечення кримінального провадження відпала потреба.

В судове засідання адвокат ОСОБА_3 не з`явився, про місце, дату та час судового засідання повідомлений належним чином, водночас в своєму клопотанні зазначив, що просить провести розгляд справи за йогої відсутності.

Прокурор Київської обласної прокуратури, слідчий СУ ГУ НП в Київській області, будучи належним чином повідомленими про день, час та місце судового засідання з розгляду клопотання, до суду не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили.

Слідчий суддя, дослідивши матеріали клопотання, дійшов висновку про наступне.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадженні слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб; умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Положеннями ч. 3 ст. 170 КПК України визначено, що у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Частиною 11 ст. 170 КПК України встановлено, що заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Згідно з ч. 1 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Приписами ст. ст. 131, 132 КПК України передбачено, що арешт майна віднесений до заходів забезпечення кримінального провадження, які застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

При цьому, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, дізнавач, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, дізнавача, прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, дізнавач, прокурор звертається із клопотанням.

Так, з матеріалів клопотання вбачається, що СУ ГУ НП в Київській області здійснювалося досудове розслідування кримінального провадження №0000583, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 07.09.2017, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 189 КК України

Ухвалою слідчого судді Обухівського районного суду Київської області від 13.09.2017 у справі №372/2690/17 (провадження №1-кс-775/17) накладено арешт, зокрема, на земельну ділянку, загальною площею 4,1860 га з кадастровим номером :03:016:0010, належна на праві приватної власності ОСОБА_4 , розташована на території Кагарлицької міської ради Кагарлицького району Київської області та перебуває у користуванні ТОВ «Роза-Л» на підставі договору оренди від 15.12.2015.

При цьому, як вбачається зі змісту вказаної ухвали, підставою для накладення арешту була наявність розумних підозр вважати, що арештоване майно відповідає критеріям, визначеним ст. 98 КПК України, оскільки є предметом злочинного посягання, а тому є речовим доказом у кримінальному провадженні.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини продовження заходів забезпечення кримінального провадження як впродовж досудового розслідування, так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, відповідно зі спливом певного часу орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у права особи в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.

Водночас, аналіз наявних в розпорядженні слідчого судді матеріалів свідчить про відсутність підстав для продовження такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, а також недоведеність факту використання вказаного майна як доказу фактів та обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в межах якого здійснюється досудове розслідування, оскільки вищевказані обставини в своїй сукупності викликають сумніви в розумності і співрозмірності подальшого обмеження права власності з завданнями кримінального провадження, враховуючи, зокрема, і наслідки арешту майна для третіх осіб.

Так, 29.12.2020 постановою слідчого СУ ГУ НП в Київській області ОСОБА_5 кримінальне провадження № 0000583, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 07.09.2017, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 189 КК України, було закрито на підставі ст. 284 КПК України, у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення.

Положенням ч. 4 ст. 132 КПК України передбачено, що ухвала слідчого судді або суду про застосування заходів забезпечення кримінального провадження припиняє свою дію після закінчення строку її дії, скасування запобіжного заходу, ухвалення виправдувального вироку чи закриття кримінального провадження в порядку, передбаченому цим Кодексом.

У разі закриття слідчим, прокурором кримінального провадження в порядку, передбаченому КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження, серед яких і арешт майна, припиняють свою дію в силу прямої вказівки ч. 4 ст. 132 КПК України.

При цьому, посилання у ч. 9 ст. 100 КПК України на те, що клопотання розглядається згідно із статтями 171-174 КПК України, необхідно приймати як таке, що свідчить про наявність у суду за результатами такого розгляду відповідних повноважень вирішити питання про долю речових доказів і документів.

Така правова позиція викладена у Постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 15.04.2024 у справі №554/2506/22 (провадження №51-4350кмо23).

Відтак, з огляду на те, що кримінальне провадження №0000583 від 07.09.20217, було закрито постановою слідчого від 29.12.2020, питання про скасування арешту в порядку ч. 4 ст. 132, ч. 3 ст. 174 КПК України не вирішено, та в ході судового розгляду не встановлено наявність достатніх підстав, які виправдовували подальше втручання держави у право на мирне володіння майном у контексті забезпечення «справедливого балансу» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту прав конкретної особи, суд вважає доведеним, що на даний час відпала потреба у подальшому застосуванні такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна.

За таких обставин, слідчий суддя дійшов висновку, що такий обмежувальний захід як арешт майна, який застосовано ухвалою слідчого судді Обухівського районного суду Київської області від 13.09.2017 в рамках кримінального провадження №0000583, в частині накладення арешту на майно на скасуванні якого наполягає адвокат, підлягає скасуванню, оскільки у застосуванні такого заходу відпала потреба.

Керуючись статтями 131-132, 170, 172, 173, 174, 309, 372, 376, 532 Кримінального процесуального кодексу України, слідчий суддя,

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Обухівського районного суду Київської області від 13.09.2017 (справа №372/2690/17) у кримінальному провадженні №0000583, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 07.09.2017, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 189 КК України - задовольнити.

Скасувати арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді Обухівського районного суду Київської області від 13.09.2017 у справі №372/2690/17 (провадження №1-кс-775/17) на земельну ділянку, загальною площею 4,1860 га з кадастровим номером :03:016:0010, належна на праві приватної власності ОСОБА_4 , розташована на території Кагарлицької міської ради Кагарлицького району Київської області.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1