Провадження № 1-кс/947/3136/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.03.2026 року м. Одеса

Слідчий суддя Київського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 за участі секретаря судових засідань ОСОБА_2 , заявника ОСОБА_3 та його представника адвоката ОСОБА_4 клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту, в рамках кримінального провадження №0000380 від 10.04.2025 року,

В С Т А Н О В И В:

До слідчого судді Київського районного суду м. Одеси надійшло вказане клопотання адвоката ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 про скасування арешту, в рамках кримінального провадження №0000380 від 10.04.2025 року.

Заявник звернувся до слідчого судді з клопотанням про скасування арешту з майна яке було вилучено в ході обшуку 17.09.2025 року за адресою: АДРЕСА_1 де мешкає ОСОБА_7 та ОСОБА_3 .

Так заявник вказує, що власник майна ОСОБА_3 , не є учасником даного кримінального провадження, про підозру не повідомлялось, пройшло достатньо часу для дослідження вилученого майна а тому просить скасувати арешт з майна та повернути його власнику.

Представник заявника в судовому засідання доводи клопотання підтримав та просив його задовольнити.

Власник майна підтримав доводи клопотання та позицію свого представника.

Слідчий до судового засідання не з`явився направив заяву про розгляд справи за його відсутності, надав письмову позицію, вказавши, що на даний час досудове розслідування триває, медична документація необхідна для з`ясування природи походження та законності отримання вказаних довідок, щодо скасування арешту з мобільного телефону, залишив на розсуд суду.

Вислухавши доводи заявника та його представника, дослідивши клопотання та долучені в нього обґрунтування матеріали, приймаючи до уваги заяви учасників процесу, слідчий суддя приходить до наступного переконання.

Так, відповідно до вимог ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Згідно ч.4 ст.41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора.

Під час вирішення питання про наявність підстав для застосування арешту майна як заходу забезпечення кримінального провадження необхідно враховувати практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка визначає, що ст. 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини спрямована не тільки на захист особи (юридичної особи) від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, але також зобовязує державу вживати необхідних заходів, спрямованих на захист права власності. Зазначена правова позиція сформульована ЄСПЛ у справі «Броньовський проти Польщі» від 22 червня 2004 року. У рішеннях ЄСПЛ у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції», «Малама проти Греції», «Україна-Тюмень проти України» констатовано, що перша та найважливіша вимога ст. 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення першого пункту дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а другий пункт визнає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном через введення в дію «законів». Крім того, верховенство права, один із фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей Конвенції. Також Європейський суд нагадує, що втручання в право на мирне володіння майном повинно бути здійснено з дотриманням «справедливого балансу» між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи. Зокрема, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, якої прагнуть досягти через вжиття таких заходів.

Згідно ч. 1 ст. 318 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод, який ратифікований Верховною Радою України 17 липня 1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Слідчим управлінням Головного управління Національної поліції в Одеській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000380 від 10.04.2025, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.332 КК України.

Накладаючи арешт на мобільний телефон та медичні документації, слідчий суддя виходив з того, що було вчинено кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст.332 КК України, а тому відповідають критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, тобто є речовими доказами у кримінальному провадженні, з метою забезпечення їх збереження, та недопущення подальшого відчуження.

Так в судовому засіданні слідчим суддею було встановлено, що в ході досудового розслідування слідчим було проведено необхідні слідчі дії з вилученим мобільним телефоном, дія заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту на майно відпала, а тому слідчий суддя вважає за необхідно в цій частині клопотання задовольнити.

В той же час, слідчий суддя встановив, що заявником не було доведено необґрунтованості накладення арешту на зазначене в клопотанні майно, медичні документи, а також в судовому засіданні встановлено, що на даний час не відпала потреба у дії такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, оскільки на даний час триває досудове розслідування.

Таким чином, керуючись ст.174 КПК України, слідчий суддя,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту, в рамках кримінального провадження №0000380 від 10.04.2025 року задовольнити частково.

Скасувати арешт, в рамках кримінального провадження №0000380 від 10.04.2025 року, на:

-Мобільний телефон «Iphone» в корпусі сірого кольору imei1: НОМЕР_1 , imei2: НОМЕР_2 з сім-картою НОМЕР_3 .

Зазначене майно повернути власнику або його представнику.

В іншій частині клопотання відмовити.

Ухвала підлягає негайному виконанню слідчими, у провадженні яких перебуває кримінальне провадження №0000380.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1