ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/817/45/26 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ч.2 ст.121 КК України
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 березня 2026 р. Колегія суддів Тернопільського апеляційного суду

в складі: головуючого - ОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

з участю: прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

при розгляді у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі матеріалів кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №000482 від 09 листопада 2020 року, за апеляційними скаргами заступника керівника Хмельницької обласної прокуратури ОСОБА_9 , обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_10 на вирок Хмельницького міськрайонного суду від 10 жовтня 2023 року, про обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України,-

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 10 жовтня 2023 року визнано винуватим ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.121 ч.2 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 10 (десять) років.

На підставі ч.4 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання за вироком Хмельницького міськрайонного суду від 22 лютого 2021 року більш суворим за цим вироком, остаточно визначено ОСОБА_7 покарання у виді 10 (десяти) років позбавлення волі.

Початок строку відбуття покарання визначено рахувати з 09 квітня 2021 року (з дня фактичного його затримання).

Питання щодо судових витрат та речових доказів вирішено.

За результатом розгляду апеляційних скарг прокурора, обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника - адвоката ОСОБА_10 , Хмельницьким апеляційним судом від 15 квітня 2024 року вирок Хмельницького міськрайонного суду від 10 жовтня 2023 року, в частині призначеного покарання скасовано, та ухвалено свій вирок, яким ОСОБА_7 призначено покарання у виді 10 років позбавлення волі, а вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 22 лютого 2021 року, яким ОСОБА_7 засуджено за ст.185 ч.2 КК України до 4 років позбавлення волі та на підставі ст.75 КК України звільнено від відбуття покарання з випробуванням строком на 3 роки визначено виконувати самостійно.

Постановою Верховного Суду від 02 жовтня 2024 року скасовано вирок Хмельницького апеляційного суду від 15 квітня 2024 року щодо ОСОБА_7 і призначено новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Тернопільський апеляційний суд вироком від 22 квітня 2025 року скасував вирок місцевого суду в частині призначеного покарання та ухвалив новий вирок, яким призначив ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років. Вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 22 лютого 2021 року ухвалено виконувати самостійно.

Постановою Верховного Суду від 22 жовтня 2025 року частково задоволено касаційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_11 , а вирок Тернопільського апеляційного суду від 22 квітня 2025 року щодо ОСОБА_7 скасовано та призначено новий розгляд у суді апеляційної інстанції. Цією ж постановою обрано ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів, а саме до 20 грудня 2025 року включно.

Ухвалою Тернопільського апеляційного суду від 29 січня 2026 року ОСОБА_7 було продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 28 березня 2026 року включно.

Завершити новий апеляційний розгляд у визначений строк не виявилося можливим у зв`язку з тим, що в судове засідання не прибули всі викликані свідки, на повторному допиті яких наполягає сторона захисту, у зв`язку з чим суд апеляційної інстанції не мав можливості провести їх допит і розгляд справи було відкладено для повторного виклику свідків.

У зв`язку з наведеним прокурор Хмельницької обласної прокуратури ОСОБА_6 звернулася до апеляційного суду з клопотанням про продовження щодо обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб.

У своєму клопотанні прокурор посилаючись на те, що ризики, передбачені ст.177 КПК, які існували на момент обрання відносно ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не змінились, та на даний час обставини, які б вказували, що заявлені ризики зменшились не встановлені, просить продовжити ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб.

Перевіривши доводи вказаного клопотання прокурора та заслухавши її думку щодо підстав продовження строку тримання під вартою, пояснення обвинуваченого та думку його захисника, які не заперечили проти продовження обраного запобіжного заходу, колегія суддів приходить до переконання, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою необхідно продовжити, виходячи з наступного.

Згідно ч.1 ст.405 КПК України апеляційний розгляд здійснюється згідно з правилами судового розгляду в суді першої інстанції з урахуванням особливостей, передбачених цією главою.

За приписами ч.3 ст.331 КПК України за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування.

За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Як видно з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, і оскарженим вироком йому призначено покарання у виді 10 років позбавлення волі, яке у випадку залишення оскарженого вироку без змін підлягатиме реальному виконанню.

Також, з матеріалів справи вбачається, що постановою Верховного Суду від 22 жовтня 2025 року запобіжний захід у виді тримання під вартою ОСОБА_7 обрано до 20 грудня 2025 року включно, і строк дії цього запобіжного заходу неодноразово продовжувався, востаннє ухвалою Тернопільського апеляційного суду від 29 січня 2026 року продовжено ОСОБА_7 до 28 березня 2026 року, однак завершити апеляційний розгляд до закінчення вказаного строку неможливо.

Враховуючи те, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, а також беручи до уваги наявні відомості про особу обвинуваченого, який раніше неодноразово притягався до кримінальної відповідальності за вчинення умисних злочинів, показання свідків у цьому кримінальному провадженні мають істотне значення для встановлення його фактичних обставин, а тому суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що на даний час продовжують існувати обґрунтовані ризики того, що обвинувачений ОСОБА_7 , перебуваючи на волі, може переховуватися від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності; вчинити інше кримінальне правопорушення, незаконно впливати на свідків з метою зміни їх показань на користь обвинувачуваного, а більш м`який запобіжний захід ніж тримання під вартою буде недостатнім для забезпечення запобігання цих ризиків.

Наведені ризики є істотними і виправдовують необхідність продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою з метою забезпечення належного виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків та свідчать про неможливість запобігання цим ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, а тому колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для продовження строку тримання під вартою на термін, що необхідний для завершення апеляційного провадження.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 331, 405, 419 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Клопотання прокурора задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 20 травня 2026 року, включно.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту постановлення та оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді