КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 753/8452/25 Головуючий в І інстанції - ОСОБА_1
Провадження №11-кп/824/3532/2026 Суддя - доповідач - ОСОБА_2
Ухвала

Іменем України

10 березня 2026 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у закритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу з доповненнями захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 14 січня 2026 року,-

за участю:

прокурора (в режимі ВКЗ) ОСОБА_8 ,

представника потерпілого (в режимі ВКЗ) ОСОБА_9 ,

обвинуваченого (в режимі ВКЗ) ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 14 січня 2026 року клопотання прокурора задоволено, продовжено строк тримання під вартою ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченому за ч. 3 ст. 154, ч. 1 ст. 301-1, ч. 3 ст. 301-1, ст. 126-1 КК України в ДУ «Київський слідчий ізолятор» строком на 60 діб, тобто до 15.03.2026 включно.

При вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 , суд першої інстанції врахував наявність обґрунтованої підозри, тяжкість інкримінованих обвинуваченому кримінальних правопорушень, одні з яких відносяться до категорії тяжкого та особливо тяжкого злочину, за яке у разі встановлення винуватості обвинуваченому загрожує покарання у виді позбавлення волі на строк до дванадцяти років, підвищену суспільну небезпеку злочинів, конкретні обставини справи, та дійшов висновку про наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а саме: можливість переховування від суду, незаконно впливати на потерпілу та свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення.

При цьому, щодо питання уникнення наявних ризиків шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу, то у світлі факторів пов`язаних з особою обвинуваченого, його моральністю, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками, суд вважав недостатнім застосування більш м`якого запобіжного заходу для запобігання вказаним ризикам.

Не погоджуючись з рішенням суду, захисник ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 14 січня 2026 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 та постановити нову ухвалу про відмову у задоволенні клопотання.

Апелянт вказує, що суд не роз`яснив обвинуваченому ОСОБА_7 його право на розгляд справи колегіальним складом суду; не з`ясував, чи зрозумілі йому його права та обов`язки; не з`ясував волевиявлення саме обвинуваченого стосовно його вибору однієї з двох альтернативних судових процедур: суддею одноособово чи колегіально. В подальшому, як зазначає апелянт, протокольною ухвалою суддя відмовила у задоволенні клопотання про колегіальний розгляду справи, посилаючись на те, що це питання вже було вирішено у підготовчому судовому засіданні із захисником - адвокатом ОСОБА_10 , тим самим фактично легалізувала власне попереднє порушення. Відтак, апелянт наголошує, що як розгляд справи в цілому, так і розгляд клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, здійснюється незаконним складом суду, з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Крім того, апелянт звертає увагу на відсутність в матеріалах кримінального провадження доказів, які підтверджують повноваження ОСОБА_11 , як прокурора, який здійснює повноваження прокурору у даному кримінальному провадженні. При цьому, як зазначає апелянт, прокурор ОСОБА_11 категорично відмовилася надати суду копію постанови керівника прокуратури про призначення прокурора (групи прокурорів), а тому апелянт вважає, що клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою підписано прокурором, який не мав законних повноважень, незважаючи на зміст обвинувального акту.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого та його захисника, які просили задовольнити апеляційну скаргу з підстав наведених у ній, думку прокурора та представника потерпілого, які просили відмовити у задоволенні апеляційної скарги, посилаючись на законність та обґрунтованість ухвали суду, вивчивши надані судом першої інстанції матеріали провадження, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно із ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Як вбачається з оскаржуваної ухвали суду першої інстанції, в провадженні Дарницького районного суду м. Києва перебуває кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст.154, ч.1ст. 301-1, ч. 3 ст. 301-1, ст.126-1 КК України.

Прокурором заявлено клопотання про продовження щодо обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів.

Розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд першої інстанції, для прийняття законного й обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст. 178, 199 КПК України та практики ЄСПЛ, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд повинен врахувати обставини, передбачені ст. 178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.

Як вбачається з оскаржуваної ухвали, судом першої інстанції при розгляді питання доцільності продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 зазначених вимог кримінального процесуального закону дотримано та враховано всі обставини за яких таке продовження можливе.

При розгляді питання про продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою, суд першої інстанції належним чином дослідив всі обставини, які мають значення при вирішенні даного питання та правильно встановив, що характер висунутого обвинувачення у вчиненні, зокрема тяжкого та особливо тяжкого злочину, тяжкість покарання, що йому загрожує у разі визнання винуватими у кримінальних правопорушеннях, у вчиненні яких він обвинувачується, а саме у виді позбавленням волі на строк до дванадцяти років, дані щодо особи обвинуваченого, який не має постійного місця роботи у м. Києві, є не одруженим, малолітніх дітей та непрацездатних батьків на утриманні не має, що свідчить про відсутність стійких соціальних зв`язків, на досудовому розслідуванні ухилявся від явки до органу досудового розслідування та був оголошений в розшук, у сукупності з обставинами вчинення інкримінованих злочинів, що характеризуються особливою суспільною небезпекою, які останній вчиняв стосовно неповнолітньої дитини, з якою тривалий час перебував у фактичних родинних стосунках, яка в силу своїх вікових особливостей та відсутності соціального досвіду у даній сфері життя, не може правильно розуміти та сприймати їх моральне та соціальне значення, правові наслідки, що свідчить про низький рівень правової свідомості та соціальної відповідальності обвинуваченого та схильність до злочинних дій сексуального характеру, дає достатні підстави вважати, що з метою уникнення кримінальної відповідальності, ОСОБА_7 може переховуватися від суду, продовжити вчиняти інші кримінальні правопорушення, а також здійснити вплив та тиск на недопитаних ще потерпілу та свідків з метою зміни показань або відмови від дачі показань у суді, що на даний час виключає можливість зміни міри запобіжного заходу щодо обвинуваченого на більш м`який.

Встановлені судом першої інстанції ризики в апеляційній скарзі захисником не оспорюються.

Що стосується доводів апеляційної скарги захисника про постановлення оскаржуваної ухвали незаконним складом суду, то колегія суддів вважає їх необґрунтованими, оскільки розгляд питання доцільності продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 здійснювався суддею ОСОБА_1 визначеною Єдиною судовою інформаційно-телекомунікаційною системою (ЄСІТС), що підтверджується звітом про автоматизований розподіл судових справ між суддями від 28.04.2025 відповідно до офіційного вебпортал судової влади України «Судова влада України».

Окрім того, як слідує з наявної в Єдиному державному реєстрі судових рішень інформації судом першої інстанції неодноразово здійснювався розгляд заяв сторони захисту про відвід судді ОСОБА_1 і ухвалами Дарницького районного суду м. Києва у їх задоволенні було відмовлено, а незгода сторони захисту із мотивами прийнятого рішення, не може свідчити про незаконність складу суду.

Як слідує з оскаржуваної ухвали, розгляд питання доцільності продовження строку тримання під вартою здійснювалось, в тому числі за участю обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника. Жодного порушення права на захист обвинуваченого, при вирішенні даного питання, колегія суддів не вбачає, а інших даних матеріали справи не містять та захисником до суду апеляційної інстанції не надано.

Поряд з цим, колегія суддів звертає увагу сторони захисту на те, що апеляційний розгляд даної категорії апеляційних скарг проводиться в порядку ст. 422 -1 КПК України, відповідно до якої суддя-доповідач у разі необхідності перевірки обставин, які підтверджують наявність ризиків, що стали підставою для продовження строку тримання під вартою, невідкладно витребовує з суду першої інстанції: ухвалу про продовження строку тримання під вартою та клопотання про продовження строку тримання під вартою, подане під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, а відтак прохання апеляційної скарги захисника про необхідність дослідження матеріалів кримінального провадження щодо ОСОБА_7 , журналів судового засідання від 16.05.2025, 06.08.2025 та технічних записів судового засідання від 16.05.2025 та 06.08.2025 є такими, що не ґрунтуються на вимогах закону. Відповідно, на цій стадії колегія суддів не може дати оцінку доводам апеляційної скарги щодо порушення чи не порушення судом першої інстанції права обвинуваченого на розгляд справи колегіальним складом суду.

Щодо доводів апеляційної скарги захисника про те, що прокурор ОСОБА_11 не мав законних повноважень на звернення з клопотанням про продовження строку тримання під вартою, то на переконання колегії суддів, вони є безпідставними, оскільки спростовуються наданими суду апеляційної інстанції постановами про визначення групи прокурорів у кримінального провадженні, відповідно до яких прокурор ОСОБА_11 входив до складу групи прокурорів Дарницької окружної прокуратури у даному кримінальному провадженні.

Будь - яких істотних порушень кримінального процесуального закону, які були б підставами для скасування чи зміни судового рішення, колегією суддів не встановлено.

Рішення суду першої інстанції прийнято на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, досліджено належним чином всі матеріали провадження та наведено в ухвалі мотиви, з яких прийнято відповідне рішення.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувана ухвала винесена з додержанням вимог кримінального процесуального закону, є обґрунтованою та вмотивованою, а тому підстав для її скасування, як про це ставить питання захисник, не вбачає.

Керуючись ст.ст.376, 405, 407, 418, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 - залишити без задоволення, а ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 14 січня 2026 року, якою продовжено строк тримання під вартою ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченому за ч. 3 ст. 154, ч. 1 ст. 301-1, ч. 3 ст. 301-1, ст. 126-1 КК України в ДУ «Київський слідчий ізолятор» строком на 60 діб, тобто до 15.03.2026 включно - без змін.

Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

____________ _____________ _____________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4