Справа № 127/5279/26
Провадження №11-сс/801/193/2026
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2026 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

за участі:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисниці ОСОБА_7 в режимі відеоконференції,

підозрюваного ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисниці ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 19 лютого 2026 року,

якою задоволено клопотання слідчого та продовжено строк тримання під вартою на 60 (шістдесят) днів, тобто до 19 квітня 2026 року включно, у межах строку досудового розслідування із визначенням застави ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду від 25 грудня 2025 року до

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Зеленодольськ Апостолівського району Дніпропетровської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 186 КК України,

Короткий зміст оскаржуваного судового рішення і встановлені слідчим суддею обставини

Клопотання слідчого мотивовано тим, що проводиться досудове розслідування кримінального провадження № 0000513, внесеного до ЄРДР 06.10.2025, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 186, ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 263, ч. 1 ст. 309 КК України, у зв`язку із чим у органу досудового розслідування виникла необхідність в продовженні застосування заходу забезпечення кримінального провадження у виді запобіжного заходу.

Під час проведення досудового розслідування 23.12.2025 ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , було затримано у порядку ст. 615 КПК України та 23.12.2025 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 186 КК України, тобто у відкритому викрадені чужого майна (грабежі), поєднаному з проникненням у житло, вчиненому за попередньою змовою групою осіб, в умовах воєнного стану, вчиненому в особливо великих розмірах.

Слідчим суддею Вінницького міського суду Вінницької області до підозрюваного ОСОБА_8 25.12.2025 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою терміном на 60 (шістдесят) днів з моменту затримання, тобто до 06:03 годин 21.02.2026 включно із визначення застави у розмірі 13 657 000( тринадцять мільйонів шістсот п`ятдесят сім тисяч) гривень.

Ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області строк досудового розслідування у кримінальному провадженні було продовжено.

Завершити досудове розслідування у встановлений п. 4 ч. 3 ст. 219 КПК України двомісячний строк, який спливає 23.02.2026, не представляється можливим з об`єктивних причин у зв`язку з особливою складністю кримінального провадження.

Крім того, під час досудового розслідування кримінального провадження необхідно провести значну кількість слідчих та інших процесуальних дій для встановлення осіб, спільно з якими підозрювані ОСОБА_9 та ОСОБА_8 вчинили вищезазначене кримінальне правопорушення, долучити до матеріалів кримінального провадження висновки судових експертиз зброї, експертиз матеріалів, речовин та виробів, вибухотехнічних та біологічних експертиз, відкрити підозрюваним, які перебувають під вартою, а також їх захисникам матеріали досудового розслідування, скласти обвинувальний акт та реєстр матеріалів досудового розслідування, які вручити стороні захисту.

Також установлено, що наразі продовжують існувати ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КК України. Жоден з більш м`яких запобіжних заходів, аніж тримання під вартою, не здатен запобігти вищенаведеним ризикам. Також установлено, що під час вчинення кримінального правопорушення, в якому підозрюється ОСОБА_8 , у потерпілих викрадено грошові кошти в іноземній та національній валютах, загальна сума яких еквівалентна 13 657 000 гривень( тринадцять мільйонів шістсот п`ятдесят сім тисяч) гривень.

На підставі викладеного, слідчий просив слідчого суддю клопотання задовольнити та продовжити ОСОБА_8 строк дії застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, у межах строку досудового розслідування.

Ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 19 лютого 2026 року задоволено клопотання слідчого та продовжено строк тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на 60 (шістдесят) днів, тобто до 19 квітня 2026 року включно, в межах строку досудового розслідування. Заставу, визначену ухвалою слідчого судді від 25 грудня 2025 року, залишено без змін у тому ж розмірі. Строк дії ухвали визначено до 19 квітня 2026 року включно.

Ураховуючи обставини інкримінованого кримінального правопорушення, тяжкість покарання за злочин, особу підозрюваного, відсутність у нього соціально стримуючих факторів, слідчий суддя вважав, що ризики в обґрунтування тримання під вартою підозрюваного не зменшилися, тривають та ОСОБА_8 може ухилятися від органів досудового розслідування та/або суду, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, а також вчинити інше кримінальне правопорушення, що унеможливлює обрання йому більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, а тому вказані ризики виправдовують необхідність продовження ОСОБА_8 строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

В апеляційній скарзі захисниця ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 просить скасувати ухвалу слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 19 лютого 2026 року та постановити нову ухвалу, якою змінити запобіжний захід ОСОБА_8 на більш м`який, не пов`язаний з триманням під вартою чи суттєво знизити суму застави, щоб у підозрюваного була реальна майнова можливість її внести.

На переконання захисниці, слідчий суддя проігнорував, що слідство приховує докази алібі ОСОБА_9 , як і проігнорував те, що незаконні предмети, вилучені у ОСОБА_8 , належать стороннім особам, а також проігнорував наявність свідка ОСОБА_10 , допит якого слідчим не був проведений з невідомих причин.

Вважає, що слідство відмовляється розслідувати питання походження готівкових коштів у дуже великій сумі у громадян РФ в умовах війни в Україні. Вказує, що НАБУ за її заявою відкрило кримінальне провадження щодо дій слідчих та прокурорів за даною кримінальною справою.

Стверджує про витік відомостей, що становлять таємницю досудового розслідування, системний протиправний тиск на сторону захисту, зокрема публікації у місцевому ЗМІ, які порушують презумпцію невинуватості підозрюваних та ототожнюють її як адвоката з підозрюваним ОСОБА_9 , називаючи «подільницею».

Позиції учасників судового провадження

Підозрюваний ОСОБА_8 та його захисниця ОСОБА_11 у судовому засіданні апеляційну скаргу підтримали та просили її задовольнити.

Прокурор ОСОБА_6 заперечував щодо задоволення апеляційної скарги, вважав оскаржуване рішення законним та обґрунтованим, просив ухвалу слідчого судді залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Мотиви і висновки апеляційного суду

Заслухавши головуючого суддю щодо суті ухвали слідчого судді та поданої апеляційної скарги, вислухавши пояснення підозрюваного та його захисниці, заперечення прокурора, дослідивши матеріали провадження, перевіривши доводи та обґрунтування апеляційної скарги, колегією суддів установлено, що під час розгляду клопотання про продовження застосування запобіжного заходу до підозрюваного ОСОБА_8 слідчий суддя у повному обсязі належним чином дотримався вимог кримінального процесуального закону.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає ухвалу слідчого судді в межах поданих апеляційних скарг.

Частиною 3 ст. 197 КПК України визначено, що строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до ч. 3 ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Згідно з ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Поняття обґрунтованої підозри та чіткі критерії її оцінки у національному законодавстві не визначені, однак воно висвітлене у практиці Європейського суду з прав людини (далі -ЄСПЛ), що підлягає застосуванню українськими судами.

Так, ЄСПЛ у своїх рішеннях під обґрунтованою підозрою розуміє існуючі факти або інформацію, яка може переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити злочин. При цьому факти, що підтверджують обґрунтовану підозру, не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що необхідні для обґрунтування обвинувального вироку чи висунення обвинувачення особі. Стандарт доказування «обґрунтована підозра» не передбачає, що уповноважені органи мають оперувати доказами, достатніми для пред`явлення особі обвинувачення чи ухвалення обвинувального вироку, що пов`язано з меншою мірою ймовірності, необхідною на ранніх етапах провадження для обмеження прав осіб.

Отже, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином, та які не повинні бути переконливими в тій мірі, щоб звинуватити особу у його вчиненні, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування. Таким чином, на початковій стадії розслідування суд, оцінюючи обґрунтованість підозри, не повинен пред`являти до наданих стороною обвинувачення доказів тих самих вимог, як при формулюванні остаточного обвинувачення при направленні справи до суду.

Термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення ЄСПЛ у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.04.2011).

Від фактів, які є причиною виникнення підозри не вимагається такого ж рівня переконливості, як від тих, що є необхідними для висунення обвинувачення чи обґрунтування обвинувального вироку. Крім того, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів (рішення ЄСПЛ у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.08.1990).

Стандарт доказування «обґрунтована підозра» є найнижчим стандартом доказування в кримінальному процесі та не передбачає наявності достовірного знання про вчинення особою кримінального правопорушення та не передбачає, що уповноважені органи мають оперувати доказами, достатніми для пред`явлення обвинувачення чи ухвалення обвинувального вироку, що пов`язано з меншою мірою ймовірності, необхідною на ранніх етапах кримінального провадження для обмеження прав особи.

Отже, оцінюючи обґрунтованість підозри у вчиненні кримінального правопорушення за наведених у повідомленні про підозру обставин, слідчий суддя повинен керуватись стандартом доказування «обґрунтована підозра», який є менш суворим у порівнянні зі стандартом доказування «поза розумним сумнівом», що застосовується під час розгляду висунутого особі обвинувачення по суті, та не передбачає оцінку доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні злочину.

Ураховуючи вищевикладене, колегія суддів зауважує, що слідчий суддя повинен встановити, чи містить кримінальне провадження на вказаній стадії досудового розслідування достатньо доказів, щоб поєднати особу підозрюваного з вчиненим злочином, що могло б переконати об`єктивного спостерігача.

Пов`язаність ОСОБА_8 з інкримінованим йому злочином підтверджується такими долученими до клопотання доказами, зокрема:

-протоколом огляду місця події за адресою: м. Вінниця, вул. Академічна, буд. 15, від 06.10.2025, під час якого, зокрема, зафіксовано обстановку після вчинення кримінального правопорушення;

- показаннями потерпілих ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , які повідомили про обставини викрадення належного їм майна;

- протоколом допиту свідка ОСОБА_14 , яка повідомила про відомі їй обставини вчинення кримінального правопорушення;

- протоколами проведення пред`явлення для впізнання за голосом з потерпілими ОСОБА_13 та ОСОБА_12 під час яких вони впізнали за голосом ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , як осіб, які викрали належне їм майно;

- протоколом допиту свідка ОСОБА_15 , яка продала ОСОБА_9 мобільний телефон, що використовувався ним під час готування до злочину;

- протоколом огляду документів, отриманих від ТОВ «ІНТЕРНЕТ-РЕКЛАМА РІА», під час якого зафіксована ІР-адреса, з якої 25.09.2025 здійснювались перегляди реєстраційних номерів до автомобілів, що використовувалися під час вчинення кримінального правопорушення;

- протоколом огляду документів, отриманих від ПрАТ «Київстар», під час якого зафіксовано користувачів, яким надавались передплачені послуги доступу до мережі Інтернет з вищезазначеної ІР-адреси;

- протоколом допиту свідка ОСОБА_16 , яка на прохання ОСОБА_9 , реєструвала у сервісному центрі автомобіль «Deawoo Lanos» у кузові сірого кольору;

- протоколом допиту свідка ОСОБА_17 , який здійснював продаж зазначеного автомобіля «Deawoo Lanos»;

- протоколом допиту свідка ОСОБА_18 , який здавав в оренду квартиру, з якої 25.09.2025 здійснювались перегляди реєстраційних номерів до автомобілів, що використовувалися під час вчинення кримінального правопорушення;

- протоколом огляду документів, які містять інформацію про телефонні з`єднання ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , а також іншими матеріалами кримінального провадження в їх сукупності.

З огляду на викладене, на указаній стадії досудового розслідування наявні достатні докази для підозри ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 186 КК України, а тому колегія суддів вважає неспроможним твердження в апеляційній скарзі про необґрунтованість підозри.Відповідно до ст. 94 КПК оцінка доказів є компетенцією суду, який ухвалив вирок.

Посилання на наявність у підозрюваного ОСОБА_9 алібі, яке спростовує співучасть із ОСОБА_8 та невстановленою органом досудового розслідування особою, як і посилання на те, що незаконні предмети, вилучені у ОСОБА_8 , належать стороннім особам, мають бути предметом ретельної перевірки під час досудового розслідування.

Водночас, зазначаючи про наявність свідка ОСОБА_10 , допит якого слідчим не був проведений з невідомих причин, сторона захисту не позбавлена права оскаржити бездіяльність слідчого або прокурора у нездійсненні процесуальних дій в порядку ст. 303 КПК України чи подати скаргу на дії слідчого у недотриманні розумних строків щодо вчинення процесуальних дій у порядку ст. 308 КПК України до прокурора вищого рівня.

Наданий стороною захисту витяг про внесення відомостей до ЄРДР за заявою захисниці щодо дій слідчих та прокурорів за даною кримінальною справою не є процесуальним рішенням, не є доказом винуватості працівників правоохоронних органів, а лише підтверджує факт реєстрації заяви про кримінальне правопорушення у системі.

Установлюючи продовження існування ризиків переховування підозрюваного ОСОБА_8 від органів досудового розслідування та/або суду, продовжити вчиняти кримінальні правопорушення, а також перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, слідчий суддя належним чином обгрунтував та вмотивував свій висновок щодо доцільності продовження застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою з визначенням застави.

Колегія суддів погоджується із мотивами оскаржуваної ухвали щодо продовження існування зазначених ризиків у той же час стосовно доводів апеляційної скарги щодо їх необґрунтованості зазначає наступне.

Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється (ч.1 ст.177 КПК України).

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`якими запобіжними заходами, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особи підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Слідчий суддя, оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи. При цьому КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Щодо наявності ризику того, що підозрюваний зможе переховуватись від органів досудового розслідування та суду, то ОСОБА_8 обґрунтовано підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, тобто існує ймовірність притягнення до кримінальної відповідальності та пов`язаними із цим можливими негативними для особи наслідками (обмеженнями) і, зокрема, суворістю передбаченого покарання. Крім того, підозрюваний ОСОБА_8 , є особою молодого віку, неодружений, однак перебуває у цивільному шлюбі, утриманців не має, станом на момент розгляду клопотання офіційно не працевлаштований, а тому без зайвих вагань може покинути своє постійне місце проживання.

Так, можлива протиправна діяльність ОСОБА_8 за попередньою змовою із ОСОБА_9 та невстановленою особою є завчасно спланованою, складається з декількох етапів, а тому зазначені обставини у своїй сукупності можуть вказувати на доведеність доводів у частині наявності ризику вчинення кримінального правопорушення.

До того ж, підозрюваний ОСОБА_8 відмовився добровільно надавати свої біологічні зразки для проведення порівняльного дослідження з метою підтвердження чи спростування факту вчинення ним вищезазначеного кримінального правопорушення, а тому колегія суддів вважає, що продовжує існувати ризик перешкоджання кримінальному провадженню.

Таким чином, доводи про те, що прокурором не доведено продовження існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає безпідставними, позаяк наявність обставин, які б давали підстави вважати про достатність застосування більш м`якого запобіжного заходу щодо ОСОБА_8 , ніж тримання під вартою, як просить сторона захисту, колегією суддів під час перегляду оскаржуваної ухвали не встановлено.

Водночас установлені дані про особу ОСОБА_8 самі по собі не дозволяють зробити висновок про те, що можливість уникнення ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, може бути досягнута шляхом застосування до підозрюваного запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою.

Разом з тим, вказуючи про відсутність ризиків та можливість застосування до підозрюваного запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, захисниця суперечить сама собі, оскільки застосування будь-якого запобіжного заходу без наявності ризиків є недопустимим.

Доводи сторони захисту, які спрямовані на дискредитацію потерпілих, незаконності набутого ними майна тощо, оскільки останні є громадянами рф, не звільняють орган досудового розслідування від обов`язку здійснювати досудове розслідування у даному провадженні.

При цьому під час допиту слідчим потерпілий ОСОБА_12 пояснював наявність великої суми грошових коштів тим, що 1976 році переїхав на півострів Чукотка у смт Вугільні Копи, де познайомився з дружиною ОСОБА_13 . Вони з дружиною разом працювали на Чукотці до 2020 року, займалися підприємницькою діяльністю у галузі торгівлі, були власниками ресторанів, магазинів та квартир, дорогих автомобілів, періодично приїжджали до України, оскільки в дружини проживала матір у Луганській області, а у нього батьки у Вінницькій області, завжди планували повернутися до України на постійне місце проживання. Ще проживаючи в рф, вони придбали у 2000-х роках у Вінниці квартиру та житловий будинок.

Потерпіла ОСОБА_13 під час допиту слідчим стосовно походження великої суми грошових коштів та великої кількості ювелірних виробів надала аналогічні покази. Крім того, пояснила, що проживаючи в рф вони з чоловіком мали багато збережень як на банківських депозитах, так і в готівці, яку зберігали в банківських скриньках.

Стосовно доводів захисниці про витік відомостей, що становлять таємницю досудового розслідування, системний протиправний тиск на сторону захисту, зокрема публікації у місцевому ЗМІ, які порушують презумпцію невинуватості підозрюваних та ототожнюють її з підозрюваним ОСОБА_9 , називаючи «подільницею», то колегія суддів зауважує, що захисниця не позбавлена права ініціювати проведення досудового розслідування за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 387 КК України (розголошення даних досудового розслідування) та за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст.397 КК України (втручання в діяльність захисника ).

Крім того, вона не позбавлена права ініціювати позов про захист честі, гідності та ділової репутації проти місцевого засобу масової інформації, який ототожнював її з підозрюваним ОСОБА_9 , називаючи «подільницею». Як і не позбавлена права звернутися до Комітету захисту прав адвокатів та гарантій адвокатської діяльності НААУ стосовно порушення її професійних прав та інтересів, а також порушення гарантій адвокатської діяльності.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 182 КПК України розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Згідно з п.3 ч.5 ст.182 КПК України розмір застави визначається щодо особи, підозрюваної у вчиненні особливо тяжкого злочину від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. У виключних випадках, якщо слідчий суддя, встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.

Європейський суд з прав людини у справі «Мангурас проти Іспанії» (Mangouras v. Spain) від 28 вересня 2010 року, посилаючись на пункт 3 статті 5 Конвенції, підтвердив, що внесення застави може вимагатися лише за наявності законних підстав для затримання особи, а також те, що уповноважені органи влади повинні приділити визначенню суми застави стільки ж уваги, скільки і вирішенню питання про необхідність подальшого тримання обвинуваченого під вартою. Більше того, якщо навіть сума застави визначається виходячи із характеристики особи підозрюваного та його матеріального становища, за певних обставин є обґрунтованим врахування також і суми збитків, у заподіянні яких ця особа підозрюється.

Слідчий суддя, залишаючи без змін, визначений розмір застави в межах вимог ст. 182 КПК України, урахував фактичні обставини та тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_8 , особу підозрюваного, розмір завданої потерпілим шкоди, а тому вважав, що застава у меншому розмірі не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного та виконання ним покладених обов`язків.

Так, ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст.186 КК України, зокрема у тому, що він з корисливого мотиву, в умовах воєнного стану, за попередньою змовою з ОСОБА_9 та невстановленою особою, одержали інформацію про наявність великої суми грошових коштів та інших цінностей у приватному домоволодінні за адресою: АДРЕСА_2 , в якому проживали ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , спланували пограбування з проникненням у вищезазначений будинок під вигаданим приводом проведення обшуку, представившись співробітниками УСБУ в Харківській області.

Вказане, на переконання колегії суддів, об`єктивно зумовлює підвищений ризик ухилення підозрюваного від органів досудового розслідування та суду, продовження злочинної діяльності чи перешкоджанню кримінальному провадженню, а тому зменшення застави, яка виконує гарантійну та запобіжну функцію, забезпечуючи належну процесуальну поведінку підозрюваного призведе до втрати превентивного ефекту запобіжного заходу та не відповідатиме вимогам справедливого балансу між інтересами особи та інтересами правосуддя. Інших переконливих доказів в частині необхідності зменшення розміру застави підозрюваному стороною захисту не надано.

Наразі надані з клопотанням про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання підозрюваного ОСОБА_8 під вартою матеріали доводять наявність правових підстав для продовження застосування зазначеного запобіжного заходу для забезпечення дієвості кримінального провадження. Разом із тим, запобіжний захід має тимчасовий характер та застосовується виключно з метою забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного. У разі зміни обставин, які стали підставою для його застосування, а також за наявності нових даних, що мають істотне значення для вирішення питання про доцільність подальшого застосування такого заходу, він може бути переглянутий слідчим суддею в порядку та з підстав, визначених КПК України.

Відтак, під час постановлення оскаржуваної ухвали слідчим суддею повністю дотримано вимоги кримінального процесуального закону, порушень норм КПК, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, у тому числі за вимогами та обставинами, викладеними в апеляційній скарзі та висловленими стороною захисту під час апеляційного розгляду, колегією суддів не встановлено, у зв`язку з чим оскаржувана ухвала слідчого судді є законною, обґрунтованою та такою, що підлягає залишенню без змін, а вимоги апеляційної скарги - без задоволення.

Керуючись статтями 404, 405, 407, 422 КПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу захисниці ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 19 лютого 2026 року залишити без змін.

Відповідно до ч.4 ст.532 КПК України ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4