ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 лютого 2026 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

представника потерпілих адвоката ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції матеріали кримінального провадження №0000035 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника адвоката ОСОБА_8 на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 06 жовтня 2025 року щодо ОСОБА_9 ,

В С Т А Н О В И В :

Вказаним вироком суду ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився, зареєстрований у АДРЕСА_1 , проживає в АДРЕСА_2 , громадянин України, освіта середня, одружений, військовослужбовець ВЧ НОМЕР_1 , в силу положень ст.89 КК України не судимий,

засуджений за ч.2 ст.286 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 (три) роки.

Строк відбуття основного покарання обвинуваченому ОСОБА_9 ухвалено рахувати з дня приведення вироку до виконання.

Запобіжний захід ОСОБА_9 до набрання вироком законної сили залишено попередній особисте зобов`язання.

Вироком вирішено питання речових доказів, процесуальних витрат, арештованого майна та цивільні позови.

За вироком суду ОСОБА_9 визнаний винний та засуджений за те, що він 05 січня 2023 року близько 11.55год. в порушення вимог п.п.2.3 (б), 8.5.1, 10.1 Правил Дорожнього руху, керуючи технічно справним власним автомобілем «Subaru Tribeca», р.н. НОМЕР_2 , здійснюючи рух у напрямку до м.Володимир по автодорозі Н-22 сполученням «Устилуг Луцьк Рівне», яка має по одній смузі руху у кожному напрямку, передбачаючи можливість настання суспільно-небезпечних наслідків свого діяння, але легковажно розраховуючи на їх відвернення, проявив безпечність, був неуважним, не стежив за дорожньою обстановкою та відповідно не реагував на її зміну, змінив напрямок руху у лівий бік, перетнувши горизонтальну дорожню розмітку 34.1.1 ПДР, яка поділяє транспортні потоки та яку відповідно до Правил дорожнього руху перетинати забороняється, не переконавшись, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, виїхав на смугу зустрічного руху, де допустив зіткнення з автомобілем «Ford Focus», р.н. НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_10 , який здійснював рух у зустрічному напрямку до м.Луцьк.

Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди водій ОСОБА_10 отримав тілесні ушкодження у вигляді важкої політравми: важкої черепно-мозкової травми, перелом кісток основ черепа, забій головного мозку важкого ступеню, інфаркт головного мозку; перелом верхньої та нижньої щелепи зліва; множинні забійні рани м`яких тканин обличчя; лівобічний пневмо-гематоракс, злам 6-8 ребер зліва; уламкові злами верхньої третини лівої лопатки зі зміщенням; тупа травма живота-травматичний розрив діафрагми зліва, травматичний розрив селезінки, наявність крові в черевній порожнині, пошкодження брижі сигмоподібної кишки з гематомою заочеревинного простору зліва та брижі сигмоподібної кишки; перелом лівої плечової кістки, перелом обох кісток лівої гомілки, які за ступенем тяжкості відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя.

Окрім цього, внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля «Ford Focus», р.н. НОМЕР_3 , ОСОБА_11 отримала тілесні ушкодження у вигляді: відкритої черепно-мозкової травми у вигляді струсу головного мозку, рани з підшкірною гематомою на потиличній ділянці голови, закритої травми грудної клітки у вигляді перелому 6-7 ребер зліва, множинні садна та поверхневі рани на передній черевній стінці в ділянці верхніх та нижніх кінцівок, синців в ділянці лівого передпліччя та лівої кісті, лівої молочної залози, які за ступенем тяжкості належать до категорії середнього ступеня тяжкості тілесних ушкоджень за ознакою тривалого розладу здоров`я, оскільки для їх загоєння необхідний час більше 21-ї доби.

У прямому причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди та наслідками, що настали, перебуває грубе порушення водієм ОСОБА_9 п.2.3. б), п.8.5.1, п.10.1 Правил дорожнього руху України, які затверджені постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001.

В поданій апеляційній скарзі обвинувачений вважає вирок суду незаконним та необґрунтованим. Посилаються на те, що в матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які докази, які б безперечно підтверджували його винуватість, а в основу вироку судом покладено висновок трасологічної експертизи, який є технічно неспроможним, неповним та недопустимим доказом. Вказує на те, що досудове розслідування було проведено з грубими порушеннями вимог КПК України. Крім того, судом не надано належної оцінки висновку автотехнічної експертизи, який спростовує версію обвинувачення. Просять вирок суду скасувати, визнати його невинуватим, а кримінальне провадження щодо нього закрити.

В поданій апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 вважає вирок суду вирок суду необґрунтованим. Вказує на те, що висновки суду про винуватість ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, за встановлених судом обставин та кваліфікацію його дій є неправильною та повністю не доведеною. Посилається на те, що надані стороною обвинувачення докази є недостатніми для підтвердження винуватості ОСОБА_9 , оскільки жоден із доказів не містить прямого та беззаперечного підтвердження винуватості, що саме дії обвинуваченого призвели до ДТП. Крім того, досудове розслідування у даній справі проведено неповно та однобічно, а порушення та неточності, які допущені під час досудового розслідування, могли вплинути на об`єктивність і повноту експертних досліджень. Зазначає, що протокол огляду місця події є недостовірним та неналежним доказом, оскільки фіксація обстановки на місці події відбувалась з істотними порушеннями процесуального порядку. Просить вирок суду скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_9 виправдати за відсутністю у його діях складу кримінального правопорушення.

Заслухавши доповідача, який виклав зміст оскаржуваного вироку суду першої інстанції, доводи апеляційних скарг, захисника ОСОБА_8 , який апеляційні скарги підтримував, просив скасувати вирок суду та закрити кримінальне провадження, думку прокурора та представника потерпілих, які подані апеляційні скарги заперечували і просили вирок суду залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційні скарги до задоволення не підлягають з таких підстав.

Згідно правил ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оцінені судом відповідно до ст.94 цього Кодексу, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Із цього випливає, що суд при розгляді справи повинен дослідити докази, як ті, що викривають, так і ті, що виправдовують підсудного, проаналізувати їх та дати остаточну оцінку кожному доказу з точки зору його належності, допустимості, достовірності, і достатності, у їх сукупності оцінки з точки зору достатності для висновку про доведеність вини.

Ці вимоги закону при постановленні вироку щодо ОСОБА_9 судом першої інстанції були дотримані.

Приписами статті 392 КПК України регламентовано, що рішення суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом з точки зору його законності і обґрунтованості, тобто відповідності нормам матеріального і процесуального закону фактичним обставинам справи, доказам, дослідженим у судовому засіданні.

Об`єктивна сторона складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, включає такі обов`язкові ознаки: діяння, обстановку, наслідки та причинний зв`язок між діянням і наслідками.

Діяння полягає у порушенні правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, яке може вчинятися шляхом дії або бездіяльності і полягати у: вчиненні дій, які заборонені правилами; невиконанні дій, які особа може і зобов`язана вчинити відповідно до вимог правил безпеки руху й експлуатації транспорту. Діяння при вчиненні цього злочину завжди пов`язане з недотриманням вимог відповідних нормативних актів - правил безпеки руху та експлуатації транспортних засобів.

Причинний зв`язок між діянням і наслідками має місце тоді, коли порушення правил безпеки руху або експлуатації транспорту, допущене винним, закономірно, з необхідністю тягне за собою наслідки, передбачені ст.286 КК України.

Суб`єктивна сторона кримінального правопорушення визначається ставленням винного до наслідків і в цілому характеризується необережною формою вини.

Перевіривши та дослідивши під час апеляційного розгляду обставини даного кримінального провадження, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про доведеність винуватості ОСОБА_9 у порушенні правил безпеки дорожнього руху, що спричинило потерпілій ОСОБА_11 середньої тяжкості тілесні ушкодження, а потерпілому ОСОБА_10 тяжке тілесне ушкодження.

Положення п.2 ч.3 ст.374 КПК України регламентують, що у разі визнання особи винуватою у мотивувальній частині вироку зазначаються формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.

Спростовуючи доводи обвинуваченого та його захисника, в частині встановлених фактичних обставин кримінального провадження, суд навів в своєму вироку докладні мотиви прийнятого рішення і не встановив істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які би перешкодили суду повно і всебічно розглянути справу та дати правильну юридичну оцінку вчиненому.

За матеріалами кримінального провадження, висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення зроблено з дотриманням вимог ст.23 КПК України на підставі об`єктивного з`ясування всіх обставин, підтверджених доказами, які було досліджено та перевірено під час судового розгляду, а також оцінено відповідно до ст.94 цього Кодексу.

Незгода обвинуваченого та його захисника з оцінкою судом першої інстанції доказів у кримінальному провадженні не може бути достатньою та обґрунтованою підставою для визнання їх недопустимими, а є лише способом захисту і намаганням спростувати ці докази, які об`єктивно вказують на вчинення ОСОБА_9 кримінального правопорушення, з метою уникнення останнім відповідальності за скоєне. Суд погоджується з такими висновками суду першої інстанцій і вважає, що за встановлених судом обставин, дії ОСОБА_9 кваліфіковано правильно.

Доводи апеляційних скарг сторони захисту про те, що суд поклав в основу вироку неналежні та недопустимі докази, є необґрунтованими та були предметом перевірки місцевого суду. В ході судового розгляду суд першої інстанції належним чином обґрунтував та мотивував своє рішення в цій частині.

Місцевим судом були ретельно перевірені доводи сторони захисту щодо недопустимості доказів.

Тому твердження апелянтів про те, що стороною обвинувачення не надано беззаперечних і достатніх доказів на підтвердження винуватості ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, на переконання апеляційного суду, є необґрунтованими і спростовуються сукупністю наявних у матеріалах провадження доказів.

Так, винуватість обвинуваченого ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення підтверджується дослідженими в ході судового розгляду.

Будучи допитана під час розгляду кримінального провадження місцевим судом потерпіла ОСОБА_11 суду показала, що 05 січня 2023 року близько 12.00 год. з чоловіком їхали в м.Луцьк з лікарні у смт.Торчин, щоб їй зробили УЗД, чоловік був за кермом автомобіля «Ford», позаду в автокріслі бежево-коричневого кольору сиділа їхня дитина 2020 року народження. Чоловік ніяких медичних препаратів не вживав, перед тим мав повноцінний сон. Їхав на своїй смузі руху, повільно. Перед ними їхав автомобіль білого кольору орієнтовно за 10-20 метрів. Перед поворотом чоловік тримався правої сторони, не газував, їхав менше 80 км/год. В той момент на їхню смугу руху виїхав автомобіль і відбулося зіткнення сторонами водіїв, більше на стороні її чоловіка, абсолютно впевнена, що зіткнення відбулося на їхній смузі руху. Їхній автомобіль почало крутити, вона втратила свідомість. Прийшовши до свідомості, вона побачила, що її чоловік був без свідомості. Невідомі люди забрали дитину з автомобіля на руки. Бачила багато уламків, більшість з яких були на їх смузі руху. Обвинуваченого вона не бачила, не пам`ятає чи був обвинувачений на місці ДТП. Також зазначила, що має водійське посвідчення 3 роки, до ДТП 2 роки керувала автомобілем. Всі витратити на лікування, медичні препарати у лікарні оплачували самі. Жодного разу після ДТП обвинувачений не намагався з ними контактувати. Наполягала на призначенні ОСОБА_9 суворого покарання.

Отже, потерпіла ОСОБА_11 , яка сиділа на передньому пасажирському сидінні в автомобілі марки «Ford Focus», підтвердила, що саме транспортний засіб під керуванням ОСОБА_9 виїхав на їхню смугу руху, внаслідок чого відбулося зіткнення транспортних засобів.

Допитаний місцевим судом потерпілий ОСОБА_10 показав, що 05 січня 2023 року їхав із дружиною та дитиною, яка була в автокріслі позаду. Його швидкість була невеликою 70-80 км/год. Він їхав по своїй смузі руху. Автомобіль сірого кольору зіткнувся із його транспортним засобом на його смузі руху. Внаслідок отриманих тілесних ушкоджень він отримав інвалідність. Наполягав на призначенні обвинуваченому ОСОБА_9 суворого покарання.

Таким чином і потерпілий ОСОБА_10 підтвердив, що зіткнення транспортних засобів відбулось на смузі руху, по якій рухався автомобіль марки «Ford Focus» під його керуванням.

Також під час розгляду справи судом першої інстанції був допитаний свідок ОСОБА_12 , який показав, що на початку 2023 року близько 12.00 год. він їхав вантажним автомобілем «Mercedes» на «Торчин-продукт» із швидкістю 70-80 км/год., в цей час через дві суцільні смуги його обігнав автомобіль марки «Subaru» (джип) сірого кольору, який їхав із великою швидкістю, орієнтовно 100 км/год. Колега сказав, що «якийсь (нецензурне слово) летить». Після цього їх ніхто не обганяв. Дорожнє покриття на тій ділянці дороги хороше, без вибоїн, однак у той день було слизьким, оскільки йшов дощ. Зустрічних транспортних засобів не пам`ятає. Приблизно через кілометр після обгону, орієнтовно за 5 хв. побачив аварію. Той самий автомобіль «Subaru», який обганяв їх, стояв справа, зліва автомобіль «Ford». Уламки були біля автомобіля «Ford», посередині дороги лежало колесо від автомобіля «Subaru». На зустрічній смузі рухи лежали уламки. Він із колегою ОСОБА_13 відразу підійшли до автомобіля «Ford», у ньому був чоловік та вагітна жінка, пристебнуті пасками безпеки, на задньому сидінні почув дитячий крик, дитина сиділа в автокріслі чорно-червоного кольору. У водія відразу було видно вивих щелепи, розбите обличчя, метал був в лівій руці, він промовляв, що йому боляче. Жінка дуже просила вийти, запитувала, де її дитина, які у неї були тілесні ушкодження не пригадує, дитина візуально була цілою. Він відразу викликав швидку медичну допомогу та перебував на місці до приїзду швидкої та поліції. До них підійшов обвинувачений та сказав, «що ж я наробив?», на запитання відповів «мене кидануло». Обвинувачений жодної допомоги не надавав, переважно увесь час стояв біля свого транспортного засобу. Також він не бачив, щоб хтось переміщував уламки транспортних засобів.

Отже, свідок ОСОБА_12 вказав, що в короткий проміжок часу, а саме за кілометр до місця де трапилась ДТП, обвинувачений рухався транспортним засобом з порушенням ПДР, при цьому керував автомобілем агресивно. Також зазначив, що на місці ДТП обвинувачений говорив, «що ж я наробив?» та на запитання відповів «мене кидануло».

Крім наведених показань потерпілих та свідка місцевий суд в основу обвинувального вироку поклав дослідженні письмові докази, а також показання експертів.

Згідно з протоколу огляду місця ДТП з фото таблицями та схеми ДТП від 05.01.2025, дорожнє покриття мокре, ширина смуги руху у напрямку до м.Луцьк становить 3,8м, ширина зустрічної смуги руху становить 3,7м, ширина вул.Степова становить 6м, на узбіччі ліворуч у напрямку огляду виявлено транспортний засіб «Subaru Tribeca», р.н. НОМЕР_2 , який стоїть кутом скерований у напрямку м.Луцьк та має механічні пошкодження в передній лівій частині, зокрема відсутнє переднє ліве колесо, відстань від заднього правого колеса даного автомобіля до краю дороги становить 2,6м, від переднього правого 0,6м. За 20м на лівому узбіччі виявлено осип пластику та слід від колеса автомобіля, які протяжністю становлять 5м і закінчуються на відстані 0,2м до краю вул.Степова зі сторони м.Луцьк. На правому узбіччі (у напрямку огляду) на відстані 26м за вул.Степова та 3,1м до краю дороги виявлено колесо автомобіля із стійкою. Виявлено початок осипу метало-пластикових елементів автомобілів за 8м за колесом та 3м до узбіччя праворуч, а саме дрібного осипу. Також у місці початку осипу на дорожній смузі руху в напрямку м.Луцьк знаходяться уламки металу пофарбованого в світлий колір, можливо лівого крила вищевказаного автомобіля, який знаходиться біля осьової смуги, навпроти нього на узбіччі праворуч знаходиться частина бампера світлого кольору. Далі на смузі руху в напрямку м.Луцьк біля осьової знаходиться пластиковий підкрилок. На відстані 5,5м від початку осипу та 3,5м до краю дороги праворуч виявлено осип ґрунту, протяжністю 8,6м, який дещо по довжині зміщені в правий бік та закінчується на відстані 2,9м до правого узбіччя (краю дороги). На смузі руху у напрямку м.Луцьк на відстані 4,6м від початку осипу ґрунту виявлено подряпину на дорожньому покритті, яка починається на відстані 3,4м до узбіччя праворуч та іде під кутом відносно дороги, при цьому зміщується в правий бік. Далі на відстані 7,5м від кінця осипу грунту (бруду) на узбіччі праворуч наявний слід колеса, який веде до автомобіля «Ford Focus», р.н. НОМЕР_3 , який знаходиться за 4,5м від місця початку смуг. Відстань від переднього правого колеса автомобіля до краю дороги становить 5,7м, відстань від заднього правого колеса до краю дороги праворуч 4,7м, різниця між колесами по прямій становить 2,5м. Сам автомобіль скерований в напрямку м.Володимир та під кутом у бік до с.Всеволодівка. Далі на відстані 5,0м від заднього правого колеса осип на дорозі закінчується, осип дрібних уламків пластику. Даний осип металево-пластикових уламків пластику протяжністю становить 33,6м та сконцентрований, знаходиться на смузі руху у напрямку м.Луцьк та правому узбіччі (у напрямку огляду). В автомобілі «Ford Focus» наявні значні механічні пошкодження в його передній лівій частині, зокрема в місці лівого крила, а також ліві двері. За осипом дорога має спуск та заокруглення у правий бік та по лівій бік дороги в місці повороту є відповідні дорожні знаки. Заяв чи зауважень від учасників до протоколу не надходило. Вказаним протоколом підтверджується наявність дрібних уламків та осипу ґрунту саме на смузі руху автомобіля потерпілого і ця обставина стороною захисту не заперечувалася (т.2 а.к.п.2-14).

Отже, під час огляду місця ДТП виявлено осип ґрунту на смузі руху автомобіля марки «Ford Focus», яким керував потерпілий ОСОБА_10 , про що було внесено до схеми ДТП. Крім того, наявність дрібних уламків та осипу ґрунту на смузі руху автомобіля «Ford Focus» стороною захисту в суді першої інстанції не заперечувалася.

Апеляційний суд погоджується з висновком місцевого суду, що вказана слідча дія проведена та оформлена з дотриманням вимог ч.3 ст.214, ст.ст. 104, 106 КПК України.

Відповідно до висновку судової інженерно-транспортної експертизи за результатами проведення транспортно-трасологічних досліджень №121-Е від 18.05.2023 встановлено, що в первинний момент зіткнення у контакт вступила передня ліва частина автомобіля «Subaru Tribeca», р.н. НОМЕР_4 , та передня ліва частина автомобіля «Ford Focus», р.н. НОМЕР_5 , при цьому повздовжня вісь автомобіля «Subaru Tribeca» знаходилась під кутом близько 175+-5 градусів (проти напрямку руху годинникової стрілки) по відношенню до повздовжньої осі автомобіля «Ford Focus». Місце зіткнення транспортних засобів «Subaru Tribeca», р.н. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_9 , та «Ford Focus», р.н. НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_10 , на правій смузі руху, по напрямку на м.Луцьк, автодороги Н-22 в місці, що передує початку, по напрямку на м.Володимир, ділянки осину ґрунту (т.2 а.к.п.31-37).

Таким чином, на підставі проведеної вказаної судової інженерно-транспортної експертизи, експерт прийшов до висновку, що місцем зіткнення транспортних засобів «Subaru Tribeca», р.н. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_9 , та «Ford Focus», р.н. НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_10 , є права смуга руху, по напрямку на м.Луцьк, тобто смуга руху автомобіля марки «Ford Focus», яким керував потерпілий ОСОБА_10 ..

Крім того, згідно висновку судової інженерно-транспортної експертизи з дослідження технічного стану транспортного засобу №122-Е від 22.05.2023, система рульового керування автомобіля «Ford Focus», p.н. НОМЕР_5 , знаходиться у несправному та непрацездатному стані по причині деформації рульового колеса та рульового вала. Робоча гальмівна система автомобіля «Ford Focus», р.н. НОМЕР_6 , знаходиться у несправному та непрацездатному стані по причині деформації важеля педалі ножного приводу гальма, а також руйнування бачка живлення головного гальмівного циліндра. Ходова частина автомобіля «Ford Focus», р.н. НОМЕР_7 , знаходиться у несправному та непрацездатному стані по причині порушення кінематичного зв`язку лівої передньої амортизаційної стійки з поворотним кулаком переднього лівого колеса, пошкодження лівої стійки переднього стабілізатора поперечної стійкості, деформування обода диска переднього лівого колеса та обода диска переднього правого колеса, наскрізних розривів гуми на зовнішній боковині шини переднього лівого колеса. Несправності системи рульового керування автомобіля «Ford Focus», р.н. НОМЕР_5 , виникли в результаті аварійних пошкоджень автомобіля, тобто під час дорожньо-транспортної пригоди. Несправності робочої гальмівної системи автомобіля «Ford Focus», р.н. НОМЕР_6 , виникли в результаті аварійних пошкоджень автомобіля, тобто під час дорожньо-транспортної пригоди. Несправності ходової частини автомобіля «Ford Focus», р.н. НОМЕР_8 . у вигляді порушення кінематичного зв`язку лівої передньої амортизаційної стійки з поворотним кулаком переднього лівого колеса, пошкодження лівої стійки переднього стабілізатора поперечної стійкості, деформування обода диска переднього лівого колеса та обода диска переднього правого колеса виникли під час дорожньо-транспортної пригоди (т.2 а.к.п.47-53).

Таким чином, під час проведення вказаної експертизи експертом встановлено, що деформування обода диска переднього лівого колеса та обода диска переднього правого колеса виникли під час дорожньо-транспортної пригоди.

Відповідно до висновку судової інженерно-транспортної експертизи з дослідження технічного стану транспортного засобу №123-Е від 16.06.2023 встановлено, що система рульового керування автомобіля «Subaru Tribeca», p.н. НОМЕР_2 , знаходиться у несправному та непрацездатному стані по причині порушеного кінематичного зв`язку наконечника лівої рульової тяги з поворотним кулаком переднього лівого колеса автомобіля. Робоча гальмівна система автомобіля «Subaru Tribeca», р.н. НОМЕР_2 , знаходиться у несправному та непрацездатному стані по причині порушеного кінематичного зв?язку гумового гальмівного шланга переднього лівого колеса з робочим циліндром гальмівного механізму переднього лівого колеса, внаслідок руйнування гумового гальмівного шланга переднього лівого колеса. Ходова частина автомобіля «Subaru Tribeca», р.н. НОМЕР_9 , знаходиться у несправному та непрацездатному стані по причині порушення кінематичного зв?язку лівої передньої амортизаційної стійки з кузовом автомобіля, порушення кінематичного зв`язку важеля підвіски з поворотним кулаком переднього лівого колеса, руйнування диска переднього лівого колеса та наскрізного розриву гуми шини переднього лівого колеса. Несправності системи рульового керування автомобіля «Subaru Tribeca», р.н. НОМЕР_10 , виникли в результаті аварійних пошкоджень автомобіля, тобто під час дорожньо-транспортної пригоди. Несправності робочої гальмівної системи автомобіля «Subaru Tribeca», р.н. НОМЕР_4 , виникли в результаті аварійних пошкоджень автомобіля, тобто під час дорожньо-транспортної пригоди. Несправності ходової частини автомобіля «Subaru Tribeca», p.н. НОМЕР_10 , у вигляді порушення кінематичного зв?язку лівої передньої амортизаційної стійки з кузовом автомобіля, порушення кінематичного зв?язку важеля підвіски з поворотним кулаком переднього лівого колеса, руйнування диска переднього лівого колеса виникли в результаті аварійних пошкоджень автомобіля, тобто під час дорожньо-транспортної пригоди (т.2 а.к.п.58-64).

Під час розгляду справи місцевим судом було допитано експерта ОСОБА_14 , який надав пояснення щодо вказаних висновків та показав, що для висновку №121 надавалися копії матеріалів кримінального провадження на 13 аркушах з постановою слідчого, яких було достатньо для підготовки висновку. Експертне дослідження проводилося шляхом масштабного моделювання, на модель наносяться ушкодження і визначається кут зіткнення. Місце зіткнення визначено зі слідової інформації з протоколу огляду. В сукупності проаналізувавши всю інформацію він визначив місце зіткнення. Також підтвердив, що зона концентрації уламків була на правій смузі руху, подряпини також, а поодинокі уламки не можуть вказувати саме на місце зіткнення. Велика вірогідність, що автомобіль «Subaru» їхав на зустрічній смузі руху. Щодо висновків №№122 та 123 показав, що особисто проводив огляд транспортних засобів в один день, ним було зроблено фотографії, які не зберігаються, також зробив акт огляду автомобілів. Зазначив, що зробив описку в висновку в частині назви шини. Підтвердив, що на фото 23, 25 у висновку це фотографії колеса «Ford». Для підготовки трьох висновків достатньо було надано матеріалів. Підтвердив свої висновки та їх правильність.

Таким чином, експерт ОСОБА_14 підтримав свої висновки про те, що місцем зіткнення транспортних засобів «Subaru Tribeca», р.н. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_9 та «Ford Focus», р.н. НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_10 , відбулось саме на смузі руху автомобіля марки «Ford Focus», яким керував потерпілий ОСОБА_10 ..

Також місцевим судом досліджено висновок експерта №СЕ-19/103-23/7131-ІТ від 16.08.2023, згідно якого що наскрізні пошкодження (розгерметизація) шини переднього лівого колеса автомобіля «Ford Focus», р.н. НОМЕР_3 , утворилися в результаті впровадження в шину предметів (необов`язково гострих), сила контакту яких перевищує міцність каркасу шини. Пошкодження диска переднього лівого колеса автомобіля «Ford Focus», р.н. НОМЕР_3 , утворилися внаслідок дії ударного навантаження. Пошкодження переднього лівого колеса автомобіля «Ford Focus», р.н. НОМЕР_3 , утворилися внаслідок дії ударного навантаження в процесі розвитку ДТП (т.2 а.к.п.72-77).

Отже, на підставі проведеної експертизи експерт прийшов до висновку, що пошкодження переднього лівого колеса автомобіля «Ford Focus», утворилися внаслідок дії ударного навантаження в процесі розвитку ДТП.

Щодо вказаної експертизи місцевим судом було допитано експерта ОСОБА_15 , який показав, що на експертизі було колесо із диском. Слідчий робив демонтаж колеса, яке було належним чином упаковано та опечатано, при цьому він був присутнім. Ушкоджень на колесі до моменту ДТП не виявлено.

Відповідно до висновку експерта №СЕ-19/103-23/7132-ІТ від 23.08.2023, наскрізні пошкодження (розгерметизація) шини переднього лівого колеса автомобіля «Subaru Tribeca», р.н. НОМЕР_2 , утворилися в результаті впровадження в шину предметів (необов?язково гострих), сила контакту яких перевищує міцність каркасу шини. Пошкодження диска переднього лівого колеса автомобіля «Subaru Tribeca», р.н. НОМЕР_2 , утворилися внаслідок дії ударного навантаження. Пошкодження переднього лівого колеса автомобіля «Subaru Tribeca», p.н. НОМЕР_2 , утворилися внаслідок дії ударного навантаження в процесі розвитку ДТП (т.2 а.к.п.85-90).

Допитаний місцевим судом експерт ОСОБА_16 надав пояснення щодо висновку експерта №СЕ-19/103-23/7132-ІТ та показав, що на експертизу було надано переднє ліве колесо «Хенкок», опломбоване, як речовий доказ. Спершу до нього надійшла постанова слідчого, згодом він надіслав клопотання про витребування колеса. Колега ОСОБА_15 їздив на вилучення. У таблиці він зробив помилку щодо назви автомобіля. Пошкодження на колесі виникли саме у результаті ДТП. Ушкоджень на колесі до моменту ДТП не виявлено. Підтвердив висновок і його правильність.

З врахуванням вказаних обставин, підстав для визнання вказаних висновків експертиз недопустимими доказами апеляційним судом не встановлено, а тому суд, обґрунтовано визнав їх належними, допустимими доказами та поклав в основу вироку.

На переконання апеляційного суду, вказані вище висновки експертиз повністю спростовують версію сторони захисту про те, що саме автомобіль «Ford Focus», р.н. НОМЕР_3 виїхав на смугу зустрічного руху, внаслідок чого відбулось ДТП.

При оцінці доказів та доводів апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника, суд апеляційної інстанції показання потерпілих, свідка та експертів вважає логічними, послідовними, такими, що не містять істотних суперечностей і такими, що відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та підтверджуються документально, та які місцевий суд обґрунтовано прийняв до уваги, та визнав їх достовірними й такими, що підтверджують вину обвинуваченого ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України.

Надаючи оцінку наведеним доказам у своїй сукупності, у апеляційного суду відсутні сумніви у їх належності та допустимості. Ці докази суд вважає достатніми для доведеності винуватості обвинуваченого ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України.

Є безпідставними доводи захисника про визнання недопустимим доказом протокол огляду місці події, оскільки захисник не зазначає, які ж вимоги кримінального процесуального закону були порушені слідчим під час складання протоколу огляду місця події і яким чином вказані невідповідності вплинули на висновки експертів, якими були встановлено місце зіткнення транспортних засобів.

Тому беручи до уваги зміст вказаних експертиз, вищенаведені показання експертів, відсутність істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при проведенні огляду місця події, проведенні експертиз та дослідженні вказаних доказів під час судового розгляду, апеляційний суд вважає, що відсутні передбачені КПК України підстави для визнання недопустимими доказів, наведених в апеляційній скарзі сторони захисту, з мотивів, зазначених в їх апеляційній скарзі.

Враховуючи вищезазначену сукупність досліджених судом першої інстанції доказів, показань потерпілих, свідка та експертів, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що обвинувачений ОСОБА_9 під час керування своїм автомобілем в порушення п.п.2.3 (б), 8.5.1, 10.1 ПДР, змінивши напрямок руху у лівий бік, перетнувши горизонтальну дорожню розмітку 34.1.1 ПДР, яка поділяє транспортні потоки та яку відповідно до Правил дорожнього руху перетинати забороняється, не переконавшись, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, виїхав на смугу зустрічного руху, де допустив зіткнення з автомобілем під керуванням ОСОБА_10 ..

Висновки місцевого суду про доведеність висунутого ОСОБА_9 обвинувачення із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини та про юридичну кваліфікацію дій обвинуваченого за ч.2 ст.286 КК України апеляційний суд вважає обґрунтованими, оскільки вони відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, підтверджуються зібраними, перевіреними та належно оціненими судом першої інстанції доказами.

Наведені судом у вироку докази зібрані у відповідності до вимог кримінального процесуального закону, обґрунтовано визнані належними, достатніми та допустимими. Правильність висновків суду щодо наведених доказів у суду апеляційної інстанції сумнівів не викликає та не спростовується доводами апеляційних скарг щодо невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи.

У процесі перевірки матеріалів кримінального провадження апеляційний суд не встановив істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при збиранні, дослідженні і оцінці доказів, які б ставили під сумнів обґрунтованість висновків місцевого суду про доведеність вини ОСОБА_9 та правильність кваліфікації його дій.

Незгода обвинуваченого та його захисника з оцінкою судом першої інстанції доказів у кримінальному провадженні не може бути достатньою та обґрунтованою підставою для визнання їх недопустимими, а є лише способом захисту і намаганням спростувати ці докази, які об`єктивно вказують на вчинення ОСОБА_9 кримінального правопорушення.

Вимоги до мотивування судових рішень засновані на положеннях ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Питання про те, чи виконав суд свій обов`язок, може бути визначено тільки з урахуванням конкретних обставин справи. Зважаючи на позиції ЄСПЛ про неможливість тлумачення п.1 ст.6 цієї Конвенції як такого, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент під час обґрунтування судами своїх рішень (справа «Салов проти України»), в цьому кримінальному провадженні такі стандарти дотримано.

Суд першої інстанції надав обґрунтовані відповіді на основні доводи обвинуваченого та його захисників, навів переконливі аргументи на їх спростування, вказав підстави, з яких визнав їх необґрунтованими, та належним чином мотивував свою позицію.

Також апеляційний суд звертає увагу на ту обставину, як неодноразово зазначав у своїх рішеннях ЄСПЛ, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у вищезгаданій Конвенції, який захищає особу від свавілля; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії»). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).

Таким чином, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону або неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які були би безумовними підставами для скасування вироку, про що йдеться в апеляційних скаргах обвинуваченого та сторони захисту, апеляційний суд не встановив.

Що стосується аргументів захисника про повторне дослідження письмових доказів, а також допиту потерпілої та свідка, то апеляційний суд вважає їх безпідставними з огляду на таке.

Відповідно до вимог ч.3 ст.404 КПК України, за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

Тобто, для повторного дослідження судом апеляційної інстанції обставин, встановлених під час кримінального провадження, кримінальний процесуальний закон визначає обов`язковою наявність (сукупність) як відповідного процесуального приводу (клопотання учасника судового провадження), так й однієї із закріплених у законі умов (неповнота дослідження зазначених обставин або наявність певних порушень у ході їх дослідження), які також можна розглядати як фактичну підставу для такого дослідження.

При цьому сама лише незгода учасника судового провадження з оцінкою певних конкретних доказів не може слугувати підставою для їхнього обов`язкового повторного дослідження.

Відмова ж у задоволенні клопотання за відсутності аргументованих доводів щодо необхідності повторного дослідження всіх доказів у справі не свідчить про порушення апеляційним судом вимог кримінального процесуального закону або неповноту судового розгляду.

Водночас, під час апеляційного розгляду суд апеляційної інстанції розглянув клопотання захисника ОСОБА_8 про повторне дослідження доказів та відмовив у його задоволенні через відсутність визначених законом підстав.

Така позиція відповідає усталеній практиці Верховного Суду, що прослідковується у постановах від 7 жовтня 2021 року (справа № 521/6316/17, провадження, № 51-4669км19), від 23 листопада 2021 року (справа № 752/7624/18, провадження, № 51-10107км18) та від 30 листопада 2021 року (справа № 450/4029/18, провадження, № 51-3776км21) колегія суддів Верховного Суду вважає, що суд апеляційної інстанції під час апеляційного провадження не допустив порушення вимог кримінального процесуального закону.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_9 покарання, місцевий суд у відповідності до вимог ст.ст.50, 65 КК України в повній мірі врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, дані про його особу та інші обставини, що впливають на ступінь відповідальності.

Так, місцевим судом взято до уваги ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_9 кримінального правопорушення, яке згідно ст.12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, вчинених з необережності.

Обставин, які пом`якшують або обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_9 , судом не встановлено.

Також місцевим судом враховано особу обвинуваченого ОСОБА_9 , який в силу положень ст.89 КК України не судимий, має постійне місце проживання, на обліку в лікарів нарколога чи психіатра не перебуває, негативно характеризується за місцем несення військової служби, а також позицію потерпілих щодо міри покарання, які просили застосувати до обвинуваченого суворе покарання.

На переконання апеляційного суду, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що виправлення та перевиховання ОСОБА_9 не можливе без ізоляції від суспільства, у зв`язку з чим підстав для застосування положень ст.69, ст.75 КК України, апеляційний суд також не вбачає.

На підставі вказаних обставин місцевий суд прийшов до обґрунтованого висновку, що необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_9 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень є призначення покарання у виді позбавлення волі, в межах передбаченої санкцією ч.2 ст.286 КК України, з позбавлення права керування транспортними засобами на строк 3 (три) роки.

Апеляційний суд вважає, у даному випадку досягнуто справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, а також враховано інтереси усіх суб`єктів кримінально-правових відносин.

Під час розгляду справи апеляційним судом представник потерпілих адвокат ОСОБА_7 заявила усне клопотання про стягнення з обвинуваченого додаткових витрат на правничу допомогу, однак таке клопотання до задоволення не підлягає з огляду на таке.

Згідно приписів ч.1 ст.126 КПК України, суд вирішує питання щодо процесуальних витрат вироком суду або ухвалою.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.118 КПК України, процесуальні витрати складаються, в тому числі і з витрат на правову допомогу.

Положеннями п.3 ч.1 ст.91 КПК України передбачено, що вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат у кримінальному провадженні підлягають доказуванню.

А згідно норм ч.2 ст.92 КПК України, обов`язок доказування належності та допустимості доказів, даних щодо розміру процесуальних витрат, покладаються на сторону, що їх подає.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Відповідно до правової позиції, висловленої у постанові Об`єднаної палати Верховного Суду у постанові від 03.10.2019 по справі № 922/445/19, розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Згідно з частиною першою та третьою статті 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги укладається в письмовій формі.

Разом з тим, адвокатом ОСОБА_7 , яка приймала участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції, жодних доказів на підтвердження заявленого клопотання надано не було.

А тому, на переконання апеляційного суду, оскільки адвокатом ОСОБА_7 не було доведено за допомогою належних та допустимих доказів, понесення потерпілими додаткових витрат на правову допомогу, які безпосередньо пов`язані з розглядом цієї справи в апеляційному суді, як і не доведено будь-якими доказами і заявлений розмір таких витрат, суд апеляційної інстанції вважає, що такі вимоги адвоката є безпідставними і до задоволення не підлягають.

Підстав для скасування оскаржуваного вироку суду з мотивів, викладених в апеляційних скаргах, апеляційний суд не вбачає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407 КПК України, Волинський апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 06 жовтня 2025 року щодо ОСОБА_9 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий

Судді: