У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 лютого 2026 року м. Ужгород

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгороді клопотання слідчого слідчої групи у кримінальному провадженні №0000817 - начальник відділу розслідування особливо тяжких злочинів слідчого управління ГУНП в Закарпатській області підполковника поліції ОСОБА_4 , погоджене процесуальним прокурором заступником начальника відділу Закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_3 , відносно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Мончегорськ, Мурманської області, російська федерація, громадянки України, тимчасово не працюючої, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1

підозрюваної у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.191, ч.4 ст.191, ч.2 ст.364-1, ч.2 ст.366 КК України

про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою

В С Т А Н О В И В:

Слідчий, за погодженням з прокурором, звернувся до слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду з вказаним клопотанням у якому зазначає, що СУ ГУНП в Закарпатській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000817 від 01.06.2013 року, у якому 19.02.2026 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.3 ст.191, ч.4 ст.191, ч.2 ст.364-1, ч.2 ст.366 КК України, тобто у привласненні та розтраті чужого майна, шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, вчиненого за попередньою змовою групою осіб; у розтраті чужого майна, шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, вчиненої повторно, за попередньою змовою групою осіб, у великому розмірі; у зловживанні повноваженнями, а саме в умисному, з метою одержання неправомірної вигоди для себе чи інших осіб використання всупереч інтересам юридичної особи приватного права незалежно від організаційно-правової форми службовою особою такої юридичної особи своїх повноважень, що завдало тяжких наслідків інтересам юридичної особи; в службовому підробленні, а саме складанні та видачі завідомо неправдивих документів, що спричинило тяжкі наслідки.

Органом досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_5 , обіймаючи посаду директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Лігніт» (надалі ТОВ «Лігніт») згідно протоколу загальних зборів учасників даного товариства від 10.09.2012 та контракту від 11.09.2012, будучи службовою особою, яка відповідно до статуту ТОВ «Лігніт» та підписаного нею контракту від 11.09.2012: керує поточною діяльністю товариства і самостійно вирішує всі питання його діяльності, крім тих, які входять до виключної компетенції вищого статутного органу, від імені підприємства, представляє його інтереси в інших підприємствах, організаціях та державних органах, самостійно розпоряджається грошовими коштами та майном підприємства в межах суми до 10000 гривень, в інших випадках на укладення угод, договорів і контрактів від імені товариства згоду надає вищий орган, шляхом підписання погоджувального напису на відповідних документах; в період з 11 вересня 2012 року по 29 травня 2013, шляхом зловживання своїми службовими повноваженнями за попередньою змовою із своїм батьком ОСОБА_6 заволоділа грошовими коштами в сумі 51309,26 гривень, які були нараховані ТОВ «Лігніт» як заробітна плата заступнику директора ОСОБА_7 за наступних обставин:

Так, ОСОБА_5 , будучи 11.09.2012 призначеною на посаду директора ТОВ «Лігніт», являючись службовою особою даного товариства, достовірно знаючи, що заступник директора, очолюваного нею товариства, ОСОБА_7 виконує свої обов`язки в м.Києві, з метою незаконного заволодіння грошовими коштами, які нараховувались ОСОБА_7 як заробітна плата, за попередньою змовою із своїм батьком ОСОБА_6 , 28 вересня 2012 року у невстановлений досудовим розслідуванням час, знаходячись в приміщенні офісу ТОВ «Лігніт, що за адресою: Іршавський район, с.Ільниця, вул. Радянська 79, зловживаючи своїми службовими повноваженнями, надала усну вказівку заступнику головного бухгалтера даного товариства ОСОБА_8 видати заробітну плату ОСОБА_7 нараховану останньому за червень-серпень 2012 року в сумі 16131,95 гривень її батьку ОСОБА_6 .

Цього ж дня, заступник головного бухгалтера ТОВ «Лігніт» ОСОБА_8 , отримавши вказівку директора ОСОБА_5 , не усвідомлюючи справжніх злочинних намірів останньої та її батька ОСОБА_6 , оскільки отримала запевнення від ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , що грошові кошти будуть передано нарочно ОСОБА_9 , через касу товариства видала ОСОБА_6 грошові кошти в сумі 16131,95 гривень та надала відомість на виплату грошей №14.

В свою чергу, ОСОБА_6 , будучи у попередній змові із своєю дочкою ОСОБА_5 , реалізуючи єдині злочинні наміри на незаконне протиправне заволодіння грошовими коштами, достовірно знаючи, що ОСОБА_7 на отримання в касі заробітної плати його не уповноважував, згоди на таке отримання не надавав, знаходячись касі ТОВ «Лігніт», що за адресою: Іршавський район, с. Ільниця, вул. Радянська 75, в графі «підпис про одержання» напроти прізвища ОСОБА_7 відомості на виплату грошей №14 власноручно наніс підпис та отримав грошові кошти в сумі 16131,95 гривень, які в подальшому розділивши із ОСОБА_5 привласнили.

Продовжуючи свої злочинні дії, 05 листопада 2012 року, ОСОБА_5 , обіймаючи посаду директора ТОВ «Лігніт», будучи службовою особою, у невстановлений досудовим розслідуванням час, знаходячись в приміщенні офісу ТОВ «Лігніт, що за адресою: Іршавський район, с.Ільниця, вул..Радянська 79, зловживаючи своїми службовими повноваженнями надала усну вказівку заступнику головного бухгалтера даного товариства ОСОБА_8 видати заробітну плату ОСОБА_7 нараховану за вересень 2012 року в сумі 5377,31 гривень її батьку ОСОБА_6 .

Цього ж дня, заступник головного бухгалтера ТОВ «Лігніт» ОСОБА_8 , отримавши вказівку директора ОСОБА_5 , не усвідомлюючи справжніх злочинних намірів останньої та її батька ОСОБА_6 , оскільки отримала запевнення від ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , що грошові кошти будуть передано нарочно ОСОБА_9 в м.Києві, через касу товариства видала ОСОБА_6 грошові кошти в сумі 5377,31 гривень та надала відомість на виплату грошей №17 за 05.11.2012.

В свою чергу, ОСОБА_6 , будучи у попередній змові із своєю дочкою ОСОБА_5 , реалізуючи єдині злочинні наміри на незаконне протиправне заволодіння грошовими коштами, достовірно знаючи, що ОСОБА_7 на отримання в касі заробітної плати його не уповноважував, згоди на таке отримання не надавав, в знаходячись касі ТОВ «Лігніт», що за адресою: Іршавський район, с.Ільниця, вул..Радянська 75, в графі «підпис про одержання» напроти прізвища ОСОБА_7 відомості на виплату грошей №17 власноручно наніс підпис та отримав грошові кошти в сумі 5377,31 гривень, які в подальшому розділивши із ОСОБА_5 привласнили.

Не зупинившись на цьому, ОСОБА_5 , спільно із ОСОБА_6 продовжуючи свою злочинну діяльність, направлену на незаконне заволодіння грошовими коштами, які нараховуються як заробітна плата заступника директора ТОВ «Лігніт» ОСОБА_7 , на виконання договору № від 05.10.2012 про обслуговування виплат заробітної плати та інших виплат співробітникам в безготівковій формі, укладеного між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Лігніт», відповідно до умов якого, заробітна плата працівникам даного товариства з жовтня 2012 року перераховуватимуться на карткові рахунки співробітників товариства. Для вказаних цілей, ОСОБА_5 будучи директором ТОВ «Лігніт» та маючи у своєму розпорядженні копію паспорта ОСОБА_7 , при невстановлених досудовим розслідуванням обставинах, без відома та згоди ОСОБА_7 , зловживаючи своїм службовим становищем виготовила фотокопію із копії паспорта останнього.

19 жовтня 2012 року ОСОБА_5 разом із ОСОБА_6 прибули до приміщення Іршавського відділення АТ «УкрСиббанк», що за адресою м.Іршава, вул..Білецька 12, де ОСОБА_5 зловживаючи своїм службовим становищем, вводячи в оману працівників даної установи, без згоди та відома ОСОБА_7 надала попередньо виготовлену нею фотокопію паспорта останнього.

Після цього, ОСОБА_6 разом із ОСОБА_5 , знаходячись в зазначеній банківській установі без відома та згоди ОСОБА_7 заповнили від імені ОСОБА_7 анкету клієнта №3764048 та договір анкету №4800 про відкриття та комплексне розрахункове касове обслуговування банківських рахунків фізичної особи, де в графах «клієнт» від імені ОСОБА_7 підпис виконав ОСОБА_6 . За результатами розгляду банком заповнених ОСОБА_5 та ОСОБА_6 документів на ім`я ОСОБА_7 було відкрито рахунок № НОМЕР_1 для виконання операцій з використання банківської карти, хоча потерпілий ОСОБА_7 даних осіб на це не уповноважував і своєї згоди не надавав.

В подальшому, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , відкривши картковий рахунок на ім`я ОСОБА_7 , а також отримавши в банку пластикову картку «VISA CLASSIC ECONOM 407360*1337» та ПІН-конверт до неї, отримали повний доступ до грошових коштів, які поступатимуть на даний карт-рахунок як заробітна плата ОСОБА_7 .

Після цього, в період жовтня 2012 року по травень 2013 року, ОСОБА_5 перебуваючи на посаду директора ТОВ «Лігніт», з метою незаконного заволодіння чужим майном, зловживаючи своїм службовим становищем, усвідомлюючи те, що заступник директора даного товариства ОСОБА_7 картковий рахунок в АТ «УкрСиббанк» не відкривав і дозволу та згоду на це не надавав, поетапно здійснювала нарахування та надавала відомості до банківської установи про виплату заробітної плати останньому, всього на загальну суму 23800 гривень.

В свою чергу, ОСОБА_5 спільно із ОСОБА_6 маючи своєму розпорядженні пластикову картку незаконно оформленої на ім`я ОСОБА_7 , в період з жовтня 2012 року по травень 2013 року, періодично через банкомати зняли готівкою грошові кошти в сумі 29800 гривень, а саме: 14.12.2012 через банкомат АТ «УкрСиббанк» №А0309850 в м.Ужгороді знято грошові кошти в сумі 5000 гривень; 14.12.2012 через банкомат А0101451 в м.Ужгороді знято грошові кошти в сумі 300 гривень; 27.12.2012 через банкомат АТ «УкрСиббанк» №А0307702 в м.Іршава знято грошові кошти в сумі 5000 гривень; 12.02.2013 через банкомат АТ «УкрСиббанк» №А0308776 в с.Ільниця Іршавського району знято грошові кошти в сумі 5000 гривень; 17.03.2013 через банкомат АТ «УкрСиббанк» №А0307702 в м.Іршава знято грошові кошти в сумі 3000 гривень; 14.05.2012 через банкомат АТ «УкрСиббанк» №А0308776 в с.Ільниця Іршавського району знято грошові кошти в сумі 5500 гривень;

Зняті грошові кошти ОСОБА_5 та ОСОБА_6 потерпілому ОСОБА_7 не передали, а розділивши між собою привласнили.

Таким чином, за період з жовтня 2012 по травень 2013 року ОСОБА_5 зловживаючи своїм службовим становищем, за попередньою змовою із ОСОБА_6 незаконно заволоділи грошовими коштами на загальну суму 51309,26 гривень, які були нараховані як заробітна плата заступника директора ТОВ «Лігніт» ОСОБА_7 , як наслідок завдали останньому матеріальної шкоди на вказану суму.

Крім цього, ОСОБА_5 , перебуваючи з 11.09.2012 на посаді директора ТОВ «Лігніт», виконуючи організаційно-розпорядчі та адміністративно-господарські функції, будучи службовою особою цього товариства як юридичної особи приватного права, яка відповідно до ст.49 Господарського кодексу України від 16 січня 2003 року №436-ІV (із змінами та доповненнями) зобов`язана не порушувати права та законні інтереси громадян, інших суб`єктів господарювання, установ, організацій, права місцевого самоврядування і держави, і яка згідно п.3 ст.8 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" № 996 від 16.07.99 року (далі Закон № 996) є відповідальною за організацію бухгалтерського обліку та забезпечення фіксування фактів здійснення всіх господарських операцій у первинних документах, збереження оброблених документів, регістрів і звітності протягом встановленого терміну, на яку, згідно п.6 ст.8, п.8 ст.9 Закону №996, покладено обов`язок створити необхідні умови для правильного ведення бухгалтерського обліку, забезпечення неухильного виконання всіма підрозділами, службами та працівниками, причетними до бухгалтерського обліку, правомірних вимог бухгалтера щодо дотримання порядку оформлення та подання до обліку первинних документів; а також покладено відповідальність за несвоєчасне складання первинних документів і регістрів бухгалтерського обліку, недостовірність відображених у них даних, діючи всупереч п.п. 1.4, 2.3, 6.2. підписаного нею контракту від 11.09.2012, відповідно до умов якого директор в своїй діяльності керується чинним законодавством, зобов`язаний забезпечувати ефективну та високоприбуткову діяльність товариства, організовувати матеріально-технічного забезпечення такої діяльності та забезпечувати зберігання матеріальних цінностей і майна товариства, організовувати належний облік і здійснює безпосередній контроль за їх використанням, зловживаючи своїм службовим становищем, без укладення договорів оренди транспортних засобів, а саме автомобіля марки «Шевроле Лачетті» державний номерний знак НОМЕР_2 та автомобіля марки «Хюндай Соната» державний номерний знак НОМЕР_3 , усвідомлюючи те, що на балансі ТОВ «Лігніт» та обліку вказаного товариства дані автомобілі не перебувають, 11.09.2012 та 02.01.2013 в приміщенні офісу ТОВ «Лігніт «, що за адресою: Іршавський район, с.Ільниця, вул. Радянська 75, видала і підписала три накази №39«а»-вир., №8-вир. та 11-вир., якими зобов`язала головного бухгалтера товариства списувати розхід бензину на дані автомобілі, які фактично в господарській діяльності ТОВ «Лігніт» не використовувались, а їх в особистих цілях використовували ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .

В подальшому, в період вересня 2012 року по травня 2013 року, ОСОБА_5 за попередньою змовою із ОСОБА_6 , зловживаючи своїм службовим становищем та використовуючи його в особистих інтересах, всупереч інтересам ТОВ «Лігніт» умисно, повторно, систематично подавали до бухгалтерії даного товариства про використання коштів, отриманих по авансовим звітам, квитанції на придбання паливно-мастильних матеріалів на загальну суму 24342,97 гривень для обслуговування транспортних засобів, які на обліку в ТОВ «Лігніт» не рахувались і договори їх оренди не укладались, як наслідок безпідставно витрачено грошові кошти ТОВ «Лігніт» на суму 24342,97 гривень.

В той же час, ОСОБА_5 , усвідомлюючи протиправний характер своїх дій направлений на розтрату грошових коштів ТОВ «Лігніт», діючи у своїх особистих інтересах, всупереч інтересам, очолюваного нею товариства, зловживаючи своїм службовим становищем в період вересня 2012 року по травень 2013 року систематично, необґрунтовано подавала до бухгалтерії ТОВ «Лігніт» для відшкодування документи про проживання в готелі (квитанції, рахунки) без наявності відповідних наказів про відрядження, всього на загальну суму 11010,65 гривень, які відшкодовані ТОВ «Лігніт» ОСОБА_5 повністю. Вказані операції за вказівкою ОСОБА_5 відображались у наступних авансових звітах: №205 від 30.09.2012 на суму 3532,92 грн., №207 від 01.10.2012 на суму 1400 грн., №208 від 01.10.2012 на суму 1151,68 грн.,№213 від 05.10.2012 на суму 1704,99 грн., №219 від 16.10.2012 на суму 3221,06 грн.

Таким чином, внаслідок протиправних дій ОСОБА_5 та ОСОБА_6 безпідставно та необґрунтовано розтрачено грошові кошти ТОВ «Лігніт» на загальну суму 35354,37 гривень, чим с самим завдано даному товариству матеріальної шкоди на вказану суму.

Крім цього, ОСОБА_5 , перебуваючи з 11.09.2012 на посаді директора ТОВ «Лігніт», виконуючи організаційно-розпорядчі та адміністративно-господарські функції, будучи службовою особою цього товариства як юридичної особи приватного права, яка відповідно до ст.49 Господарського кодексу України від 16 січня 2003 року №436-ІV (із змінами та доповненнями) зобов`язана не порушувати права та законні інтереси громадян, інших суб`єктів господарювання, установ, організацій, права місцевого самоврядування і держави, і яка згідно п.3 ст.8 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" № 996 від 16.07.99 року (далі Закон № 996) є відповідальною за організацію бухгалтерського обліку та забезпечення фіксування фактів здійснення всіх господарських операцій у первинних документах, збереження оброблених документів, регістрів і звітності протягом встановленого терміну, на яку, згідно п.6 ст.8, п.8 ст.9 Закону №996, покладено обов`язок створити необхідні умови для правильного ведення бухгалтерського обліку, забезпечення неухильного виконання всіма підрозділами, службами та працівниками, причетними до бухгалтерського обліку, правомірних вимог бухгалтера щодо дотримання порядку оформлення та подання до обліку первинних документів; а також покладено відповідальність за несвоєчасне складання первинних документів і регістрів бухгалтерського обліку, недостовірність відображених у них даних, діючи всупереч п.п. 1.4, 2.3, 6.2. підписаного нею контракту від 11.09.2012, відповідно до умов якого директор в своїй діяльності керується чинним законодавством, зобов`язаний забезпечувати ефективну та високоприбуткову діяльність товариства, організовувати матеріально-технічного забезпечення такої діяльності та забезпечувати зберігання матеріальних цінностей і майна товариства, організовувати належний облік і здійснює безпосередній контроль за їх використанням, зловживаючи своїм службовим становищем, без погодження із загальними зборами учасників товариства, без проведення експертної оцінки з метою визначення ринкової вартості, 30.10.2012 в приміщенні офісу ТОВ «Лігніт», що за адресою: Іршавський район, с.Ільниця, вул. Радянська 75, видала і підписала наказ №49-вир, яким зобов`язала головного бухгалтера товариства списати основні засоби, які перебувають на балансі ТОВ «Лігніт» як малоцінні.

В подальшому, ОСОБА_5 , реалізуючи єдині злочинні наміри на розтрату основних засобів ТОВ «Лігніт», без погодження із зборами учасників товариства, зловживаючи своїм службовим становищем списала із балансу даного товариства як 100% амортизації в рядку №104 «Машини обладнання» 5 одиниць техніки балансовою вартістю 281931,25 гривень та в рядку №105 «Транспортні засоби» 5 одиниць транспортних засобів балансовою вартістю 75045,44 гривень, а всього на загальну суму 356976,69 гривень, хоча фактично вказане обладнання та транспортні засоби були справними і використовувались ТОВ «Лігніт» в господарській діяльності.

Після цього, ОСОБА_5 , діючи умисно, з корисливих мотивів, всупереч інтересам очолюваного нею товариства, зловживаючи своїм службовим становищем, без проведення експертної оцінки з метою визначення ринкової вартості майна, шляхом укладення фіктивних договорів купівлі-продажу із заниженням ціни продажу, реалізувала наведене вище майно фізичним особам за ціною значно нижчою від балансової вартості, зокрема:

- на підставі накладної №250 від 20.11.2012 громадянину ОСОБА_10 реалізовано причіп бортовий марки «Емод» за ціною 1920 гривень;

- на підставі накладної №251 від 22.11.2012 громадянину ОСОБА_11 реалізовано автомобіль марки КрАЗ за ціною 12000 гривень, хоча балансова вартість даного автомобіля становила 31977,78 гривень;

- на підставі накладної Реал ОЗ-00006 від 27.11.2012 громадянину ОСОБА_12 реалізовано екскаватор ЕО-3322 за ціною 2400 гривень, хоча балансова вартість даного екскаватора становила 23244,78 гривень;

- на підставі накладної №290 від 27.11.2012 громадянину ОСОБА_12 реалізовано екскаватор ЕО-5122 за ціною 61200 гривень, хоча балансова вартість даного екскаватора становила 82028 гривень;

- на підставі накладної Реал ОЗ-00005 від 27.11.2012 громадянину ОСОБА_12 реалізовано бульдозер Т-130 за ціною 3000 гривень, хоча балансова вартість даного бульдозера становила 45944,47 гривень;

- на підставі накладної Реал ОЗ-00004 від 27.11.2012 громадянину ОСОБА_12 реалізовано екскаватор ЕО-2505 за ціною 40800 гривень, хоча балансова вартість даного екскаватора становила 101 011 гривень;

- на підставі накладної №291 від 27.11.2012 громадянину ОСОБА_12 реалізовано екскаватор ЕО-3311 за ціною 12000 гривень, хоча балансова вартість даного екскаватора становила 29703 гривень;

- на підставі накладної Реал ОЗ-00007 від 30.11.2012 громадянину ОСОБА_11 реалізовано автомобіль КрАЗ 256Б1 за ціною 3240 гривень, хоча балансова вартість даного автомобіля становила 18500 гривень;

- на підставі накладної Реал ОЗ-00007 від 30.11.2012 громадянину ОСОБА_11 реалізовано автомобіль КрАЗ 250 за ціною 3240 гривень, хоча балансова вартість даного автомобіля становила 5833,33 гривень;

- на підставі накладної Реал ОЗ-00008 від 30.11.2012 громадянину ОСОБА_13 реалізовано автомобіль ГАЗ-53 за ціною 7200 гривень, хоча балансова вартість даного автомобіля становила 17234,33 гривень;

Всього від реалізації даного обладнання та транспортних засобів в касу ТОВ «Лігніт» внесено готівкою грошові кошти в сумі 147000 гривень, хоча балансова вартість реалізованого майна становила 356976,69 гривень.

Таким чином, внаслідок протиправних дій ОСОБА_5 із власності ТОВ «Лігніт» незаконно вибуло майно на суму 209976,69 гривень, яка у 250 разів і більше перевищує встановлений на 2012 рік неоподаткований мінімум доходів громадян (536,5 гривень), як наслідок завдано даному товариству матеріальної шкоди у великому розмірі.

Крім цього, ОСОБА_5 , перебуваючи з 11.09.2012 на посаді директора ТОВ «Лігніт», діючи всупереч п.п. 1.4, 2.3, 6.2. підписаного нею контракту від 11.09.2012, відповідно до умов якого директор в своїй діяльності керується чинним законодавством, зобов`язаний забезпечувати ефективну та високоприбуткову діяльність товариства, організовувати матеріально-технічного забезпечення такої діяльності та забезпечувати зберігання матеріальних цінностей і майна товариства, організовувати належний облік і здійснює безпосередній контроль за їх використанням, грубо ігноруючи вимоги підпункту Ж пункту 5.11 Статуту вказаного товариства, згідно якого до виключних повноважень зборів учасників товариства належить визначення умов оплати праці посадових осіб товариства, з метою отримання неправомірної вигоди для себе та членів своєї сім`ї, зловживаючи своїм службовим становищем, без погодження із загальними зборами учасників товариства, 08.11.2012 в приміщенні офісу ТОВ «Лігніт», що за адресою: Іршавський район, с.Ільниця, вул. Радянська 75, видала і підписала два накази №44-к та №45-к про прийняття своїх батьків ОСОБА_14 та ОСОБА_6 на роботу в ТОВ «Лігніт» на посади відповідно менеджера зі збуту та керівника торгівельно-економічної місії з окладами згідно штатного розпису, при цьому усвідомлюючи те, що ні ОСОБА_14 ні ОСОБА_6 фактично ніякої роботи в даному товаристві виконувати не будуть.

Цього ж дня, ОСОБА_5 , реалізуючи єдині злочинні наміри на неправомірне отримання вигоди для себе та членів своєї сімї, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, без погодження із зборами учасників товариства, зловживаючи своїм службовим становищем в приміщенні офісу ТОВ «Лігніт», що за адресою: Іршавський район, с.Ільниця, вул. Радянська 75 при невстановлених слідством обставинах затвердила штатний розпис даного товариства в який неправомірно внесла дві посади: керівника торгівельно-економічної місії з посадовим окладом 50000 гривень в місяць та менеджера-управителя із буту (Код КП 1475,4) з посадовим окладом 10000 гривень в місяць.

В подальшому, у період з листопада 2012 року по травень 2013 року, ОСОБА_5 , перебуваючи на посаді директора ТОВ «Лігніт» зловживаючи своїми службовими повноваженнями з метою отримання неправомірної вигоди для себе та своїх батьків ОСОБА_6 та ОСОБА_14 у вигляді виплати високих заробітних плат, встановлених нею всупереч вимогам підпункту Ж пункту 5.11 Статуту товариства без рішення зборів учасників, в приміщенні офісу ТОВ «Лігніт», що за адресою: Іршавський район, с.Ільниця, вул. Радянська 75 щомісячно систематично, при невстановлених слідством обставинах затверджувала штатні розписи апарату управління ТОВ «Лігніт» в яких неправомірно вносила дві посади: керівника торгівельно-економічної місії з посадовим окладом 50000 гривень в місяць та менеджера-управителя із буту (Код КП 1475,4) з посадовим окладом 10000 гривень в місяць.

На підставі складених та затверджених ОСОБА_5 завідомо неправдивих офіційних документів, в період листопада 2012 року по травень 2013 року керівник торговельно-економічної місії ТОВ «Лігніт» ОСОБА_6 неправомірно отримав заробітну плату в сумі 131500,93 гривень, а менеджер-управитель із збуту даного товариства ОСОБА_14 неправомірно отримала грошові кошти в сумі 34527,86 гривень.

Таким чином, протиправними діями ОСОБА_5 із товариства з обмеженою відповідальністю «Лігніт» неправомірно виплачено грошові кошти на загальну суму 166028,79 гривень, чим самим спричинено даному товариству тяжких наслідків, оскільки сума шкоди в 250 разів і більше перевищує встановлений на 2013 рік неоподаткований мінімум доходів громадян (573,5 гривень).

Слідчий вказує, що 21.08.2016 слідчим суддею Ужгородського міськрайонного суду стосовно підозрюваної ОСОБА_5 застосовано запобіжний у вигляді тримання під вартою, з визначенням застави в розмірі 68900 гривень з покладення на неї обов`язків: прибувати до слідчого на першу його вимогу;повідомляти слідчого про зміну свого місця проживання тощо. Крім цього, даним рішенням роз`яснено підозрюваній ОСОБА_5 , що в разі невиконання вказаних обов`язків до Вас може бути застосований більш жорсткіший запобіжний захід, а внесена застава може бути звернута в дохід держави.

22.08.2016 підозрювана ОСОБА_5 звільнена з-під варти у зв`язку із внесенням застави захисником ОСОБА_15 .

25.08.2016 слідчим викликано підозрювану ОСОБА_5 для проведення процесуальних дій на 12.00 годину 01.09.2016, однак на вказаний час підозрювана не з`явилась, надіславши електронне повідомлення №23 про те, що не може прибути за викликом, оскільки перебуває на стаціонарному лікування у зв`язку із погіршенням стану здоров`я так як в 2015 році перенесла операцію на нирках і стався регрес хвороби.

02.09.2016 прийнято рішення про зупинення досудового розслідування на підставі п.1 ч.1 ст.280 КПК України.

16.01.2017 підозрювану ОСОБА_5 та її захисника ОСОБА_15 викликано на 10.00 годину 23.01.2017 для проведення процесуальних дій, однак на вказаний час підозрювана не з`явилась і причин неявки органу досудового розслідування не повідомила. Крім цього, заставодавцю ОСОБА_15 невідоме місце перебування підозрюваної.

У зв`язку із неявкою підозрюваної ОСОБА_5 та неповідомлення органу досудового розслідування про місце свого перебування 06.02.2017 її оголошено в розшук, а досудове розслідування зупинено на підставі п.2 ч.1 ст.280 КПК України.

Обгрунтовуючи заявлене клопотання, слідчий зазначає, що ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, які належать до категорії тяжких і за які їй може бути призначено покарання у виді позбавлення волі до восьми років.

Вказує, що під час досудового розслідування встановлено наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме того, що ОСОБА_5 буде переховуватися від органів досудового розслідування та суду.

Так, злочини, який інкримінується ОСОБА_5 а саме ч.4 ст.191 КК України є тяжкий та передбачає можливість призначення покарання у вигляді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років, що вже саме по собі може бути підставою та мотивом для підозрюваного переховуватись від органів досудового розслідування та суду. Так, у ст. 5 Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи R(80) 11 від 27.06.1980 «Про взяття під варту до суду» зауважується, що при розгляді питання про необхідність тримання під вартою, судовий орган повинен брати до уваги обставини конкретної справи, у тому числі характер та тяжкість інкримінованого злочину.

Крім цього, лише за допомогою застосування до ОСОБА_5 заходу забезпечення кримінального провадження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, може бути виконане завдання досудового розслідування щодо встановлення та з`ясування всіх обставин вчиненого ним кримінального правопорушення.

Європейський суд з прав людини у справі «Летельє проти Франції» (Letellie v France, рішення від 26 червня 1991 р.), зазначив: «особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які роблять виправданим попереднє затримання, принаймні, протягом певного часу».

Відповідно до практики ЄСПЛ «обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватися арешт, складає суттєву частину гарантії від безпідставного арешту і затримання, закріпленої у статті 5 § 1(с) Конвенції». За визначенням ЄСПЛ «обґрунтована підозра у вчиненні кримінального злочину, про яку йдеться у статті 5 § 1(с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин» (K.-F. проти Німеччини, 27 листопада 1997, § 57).

Відповідно до правової позиції ЄСПЛ у справі «Мюррей проти Сполучного Королівства» (п.55 рішення) факти, що викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеня, необхідного для засудження чи навіть для пред`явлення обвинувачення, що є задачею наступних етапів кримінального процесу.

Затримання та тримання під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого є тримання під вартою, що визначено в рішенні ЄСПЛ за скаргою «Феррарі-Браво проти Італії).

Згідно листа оперативного підрозділу (ВП №1 Хустського РУП ГУНП області) від 13.02.2026 за №28852-2026 встановлено, що ОСОБА_5 перебуває на тимчасово окупованій російською федерацією території.

Таким чином, з урахуванням характеру та тяжкості діянь, які інкримінуються підозрюваній ОСОБА_5 , обставин вчинення правопорушення, тяжкості покарання, що їй загрожує у разі визнання її винуватою у вчиненні кримінальних правопорушень, сторона обвинувачення вважає, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відповідає меті, з якою він застосовується. Даний запобіжний захід позбавляє можливості підозрювану перешкодити кримінальному провадженню, ухилитися від органів досудового розслідування та суду, а також мати можливість незаконно впливати на учасників провадження як на стадії досудового розслідування так і під час судового розгляду.

А тому на підставі вищенаведеного, з урахуванням вимог передбачених ч. 6 ст. 193 КПК України просить задовольнити клопотання та обрати відносно підозрюваної ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

У судовому засіданні прокурор клопотання підтримав, просив враховуючи вимоги передбачені ч. 6 ст. 193 КПК України таке задовольнити, з наведених у клопотанні підстав. Зазначив, що перебуваючи на волі, ОСОБА_5 з метою уникнення від кримінальної відповідальності, буде переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, може незаконно впливати на свідків та потерпілих у кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Заслухавши думку прокурора, дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя доходить наступного.

Під час розгляду клопотання слідчим суддею встановлено, що Головним управлінням Національної поліції в Закарпатській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000817 від 01.06.2013 року, у якому 19.02.2016 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.3 ст.191, ч.4 ст.191, ч.2 ст.364-1, ч.2 ст.366 КК України.

Згідно з ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 21.08.2016 стосовно підозрюваної ОСОБА_5 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, з визначенням застави в розмірі 68900 гривень з покладенням на ОСОБА_5 обов`язків: прибувати до слідчого, прокурора або суду на їх першу вимогу; не відлучатися із населеного пункту в якому вона фактично перебуває без дозволу слідчого, прокурора або суду; повідомляти слідчого, прокурора або суд про зміну місця свого проживання; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти, якщо їх декілька) для виїзду за кордон, інші документи, що надають право на виїзд із України та в"їзд в Україну.

22.08.2016 року заставодавцем ОСОБА_15 внесено за ОСОБА_5 заставу розмірі 68900,00 грн., визначену згідно з ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області у справі № 308/8618/16-к від 21.08.2016 року, що підтверджується квитанцією № від 22.08.2016 року і підозрювана ОСОБА_5 звільнена з-під варти

25.08.2016 слідчим викликано підозрювану ОСОБА_5 для проведення процесуальних дій на 12,00 годину 01.09.2016, однак на вказаний час підозрювана не з`явилась, надіславши електронне повідомлення №23 про те, що не може прибути за викликом, оскільки перебуває на стаціонарному лікування у зв`язку із погіршенням стану здоров`я так як в 2015 році перенесла операцію на нирках і стався регрес хвороби.

02.09.2016 прийнято рішення про зупинення досудового розслідування на підставі п.1 ч.1 ст.280 КПК України.

16.01.2017 підозрювану ОСОБА_5 та її захисника ОСОБА_15 викликано на 10.00 годину 23.01.2017 для проведення процесуальних дій, однак на вказаний час підозрювана не з`явилась і причин неявки органу досудового розслідування не повідомила.

У зв`язку із неявкою підозрюваної ОСОБА_5 та неповідомлення органу досудового розслідування про місце свого перебування 06.02.2017 її оголошено в розшук, а досудове розслідування зупинено на підставі п.2 ч.1 ст.280 КПК України.

Згідно з повідомленням оперативного підрозділу (ВП №1 Хустського РУП ГУНП області) від 13.02.2026 за №28852-2026 встановлено, що ОСОБА_5 перебуває на даний час на тимчасово окупованій російською федерацією території .

У відповідності до положень ст. 131 КПК України запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження, які застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Згідно положень ст. ст. 176, 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом.

Частиною першою статті 193 КПК України передбачено, що розгляд клопотання про застосування запобіжного заходу здійснюється за участю прокурора, підозрюваного, обвинуваченого, його захисника, крім випадків, передбачених частиною шостою цієї статті, якою передбачено особливий порядок попереднього вирішення питання про застосування до особи запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Так, відповідно до ч. 6 ст. 193 КПК України слідчий суддя, суд розглядає клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та може обрати такий запобіжний захід за відсутності підозрюваного, обвинуваченого лише у разі доведення прокурором наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, а також наявності достатніх підстав вважати, що підозрюваний, обвинувачений виїхав та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, та/або оголошений у міжнародний розшук. У такому разі після затримання особи і не пізніш як через сорок вісім годин з часу її доставки до місця кримінального провадження слідчий суддя, суд за участю підозрюваного, обвинуваченого розглядає питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід, про що постановляє ухвалу.

Статтею 177 КПК України передбачено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованість підозри містить у собі два аспекти. Перший стосується питання права: підозра має стосуватися правопорушення, передбаченого законом. Другий питання факту: мають бути доведені обставини, які за розумного та неупередженого тлумачення викликають підозру щодо причетності певної особи до певного кримінального правопорушення.

Відповідно до практики ЄСПЛ «обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватися арешт, складає суттєву частину гарантії від безпідставного арешту і затримання, закріпленої у статті 5 § 1(с) Конвенції».

За визначенням ЄСПЛ "обгрунтована підозра" у вчиненні кримінального злочину, про яку йдеться у статті 5 § 1(с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин" (K.-F. проти Німеччини, 27 листопада 1997, § 57).

Зокрема, згідно з позицією Європейського суду з прав людини, відображеною у пункті 175 рішення від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», «термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series A, N 182), те що вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28 жовтня 1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року).

Сукупність фактичних даних, які містяться в наведених матеріалах кримінального провадження, дає підстави вважати повідомлену ОСОБА_5 підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.191, ч.4 ст.191, ч.2 ст.364-1, ч.2 ст.366 КК України обґрунтованою, а обставини здійснення підозрюваною конкретних дій та доведеність її вини потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні вже під час подальшого досудового розслідування, що не виключає можливості застосування до підозрюваного запобіжного заходу.

Такий висновок цілком узгоджується і з правовими позиціями, наведеними у рішеннях Європейського суду з прав людини. Зокрема, відповідно до правової позиції ЄСПЛ у справі «Мюррей проти Сполучного Королівства» (п.55 рішення) факти, що викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеня, необхідного для засудження чи навіть для пред`явлення обвинувачення, що є задачею наступних етапів кримінального процесу.

Водночас, слідчий суддя на вказаному етапі досудового розслідування не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів, визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу.

При цьому, слід зауважити, що стандарт доведення обґрунтованості підозри є нижчим від стандарту доведеності винуватості поза розумним сумнівом та вимагає меншої ваги доказів, ніж для ухвалення обвинувального вироку.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя враховує вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваною інкримінваного їй кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, яке відноситься до категорії тяжкого злочину, тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_5 у разі визнання її винуватою у вчиненні вказаного кримінальних правопорушень.

Зазначені обставини в своїй сукупності, на думку слідчого судді, дають підстави вважати, що, перебуваючи на волі, ОСОБА_5 з метою уникнення від кримінальної відповідальності, буде переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, може незаконно впливати на свідків та потерпілих у кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Приймаючи до уваги вищенаведене та фактичні обставини справи, слідчий суддя враховуючи обгрунтованість підозри, тяжкість ймовірного покарання, конкретні обставини кримінального правопорушення, встановлені ризики, оцінені в сукупності з даними про особу підозрюваної, вважає, що матеріали внесеного клопотання містять достатньо обставин, які свідчать, що інші більш м`які запобіжні заходи можуть бути недостатніми для запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, а тому слідчий суддя доходить висновку, що внесене слідчим клопотання є обґрунтованим, відповідає вимогам закону та підлягає до задоволення.

Відповідно до вимог ч.4 ст. 183 КПК України при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного, обвинуваченого, який оголошений у міжнародний розшук, та/або який виїхав, та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, розмір застави не визначається.

Керуючись ст. ст. 177, 178, 183, 186, 193, 196, 197, 309, 392, 395 КПК України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання задовольнити.

В порядку ч.6 ст.193 КПК України, обрати відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Мончегорськ, Мурманської області, російська федерація, громадянки України, тимчасово не працюючої, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 - запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Після затримання підозрюваної ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і не пізніш як через 48 годин з часу її доставки до місця кримінального провадження слідчий суддя за участю підозрюваної ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , розглядає питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід.

Згідно з положеннями ч.6 ст.193 КПК України, зобов`язати компетентних службових осіб органу досудового розслідування після затримання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і не пізніше як через сорок вісім годин з часу доставки її до місця кримінального провадження звернутися до слідчого судді, для розгляду питання за участю ОСОБА_5 про застосування обраного їй запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід.

Ухвала може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, а підозрюваною в той же строк, але з моменту вручення їй копії ухвали слідчого судді.

Слідчий суддя ОСОБА_1